recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Borovica Banksova** (*Pinus banksiana* Lamb.), je severoamerický druh rodu *Pinus* (borovica) s dvoma ihlicami vo zväzku a s viacčlánkovanými letorastami (vytvára 2 lôžka za jedno vegetačné obdobie).

Synonymá
--------

* *Pinus divaricata* Aiton

Vzhľad
------

Detail šišky a ihlíc
Menší strom, niekedy kerovitého vzrastu, dorastajúci do 20 (25)m, kmeň často krivolaký (podľa pôvodu), vetvy nepravidelné, riedko zachvojené, dve lôžka v jednom roku. Kôra - tenká, čierno-šedá šupinatá borka. pupene smolnaté, 1 cm dlhé, letorasty žltkasté, neskôr sa sfarbujú do hneda. Ihlice po dvoch vo zväzku, veľmi krátke (obvykle 2-3 cm). Šišky prisadnuté, po 2-3 v lôžku, hladké, žltohnedé, neskôr šedé. Niektoré šišky sú serotínne (otvárajú sa napr. pri požiari), tzn. že zostávajú zavreté na strome aj s klíčnymi semenami viac rokov.

Výskyt
------

Zaberá celú severnú Ameriku od západného k východnému pobrežiu a tvorí tu rozsiahle lesy. V Kanade patrí medzi najrozšírenejšiu borovicu a zasahuje až k severnému polárnemu kruhu. 

U nás sa vyskytuje občas aj v lesných porastoch, kam bola vo väčšom meradle pokusne vysadzovaná (na prelome 19. a 20. storočí spolu s americkými druhmi borovicou vejmutovkou a borovicou tuhou) ako náhrada za našu borovicu sosnovú, u ktorej boli v tej dobe pozorované veľké straty na sadeniciach.

Ekológia
--------

Tento druh patrí medzi pionierske druhy, tzn. že obsadzuje holé plochy a bezlesia, v mladosti (cca do 25 rokov) rýchlo rastie, potom sa jej rast spomaľuje a čoskoro začína plodiť. Vyskytuje sa v monokultúrach na chudobných, piesčitých a skalnatých stanovištiach. Je najodolnejšia proti zime a najskromnejšia v požiadavkách na pôdu a klímu.

Využitie
--------

Tento druh sa hodí ako pionierska drevina všade tam, kde sú chudobné piesčité a skalnaté pôdy s nedostatkom vlahy. Používa sa na pestovanie v lignikultúrach (porasty určené pre produkciu biomasy s krátkym obmytím). Pre ich introdukciu je potrebné voliť správny pôvod (vhodnú provenienciu) - ako napokon pri použití väčšiny introdukovaných druhov. V poslednom období sa stále častejšie používa na záhradné a parkové výsadby, pretože svojim nepravidelným habitom vhodne kontrastuje pravidelným krivkám stavieb a výsadieb.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Borovica Banksova**

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Borovice Banksova na českej Wikipédii.*
**Planetárna kozmogónia** je odvetvie astronómie zaoberajúce sa vznikom a vývojom planét, mesiacov, asteroidov, komét a meteoroidov. Objasňuje zákonitosti a sleduje vývoj týchto telies v čase, keď sa slnečná sústava ešte radikálne odlišovala od súčasného stavu a podmienok.

Jedným zo základných predpokladov postulovaných pri riešení tejto otázky je predpoklad o nemennosti fyzikálnych zákonov v čase.

Pri štúdiu histórie slnečnej sústavy vznikajú pracovné teórie, kozmogonické domnienky alebo hypotézy. Staršie kozmogonické hypotézy boli výlučne teoretické. Úlohou planetárnej kozmogónie je hľadať stopy, na základe ktorých možno rozpoznať dávnu minulosť. Také stopy (anomálne chemické a izotopové zloženie, mineralogické štruktúry, veľkosť a tvar menších telies v slnečnej sústave ap.) dávajú hraničné podmienky, ktoré musí každá kozmogonická hypotéza splniť.

Druhým dôležitým zdrojom informácií je porovnanie s inými objektmi toho istého druhu. Táto technika sa uplatňuje v stelárnej kozmogónii a galaktickej kozmogónii, ale súčasnou pozorovacou technikou nie je výskum iných planetárnych sústav možný.

Kozmogonické hypotézy možno rozdeliť na základe časovej postupnosti udalostí, ktoré vyvolali vznik slnečnej sústavy, na tri skupiny:

1. V čase utvárania planetárnej sústavy Slnko bolo stabilnou hviezdou z hlavnej postupnosti s podobnou štruktúrou ako dnes.
2. V čase vzniku planét bolo Slnko v poslednej fáze kontrakcie, krátko pred vstupom na hlavnú postupnosť, alebo už jestvovalo centrálne zhustenie, ktoré zapríčiňovalo keplerovský pohyb častíc v jeho okolí.
3. Slnko alebo Protoslnko bolo v začiatočnej fáze vzniku možno bez centrálneho zhustenia. Planetárna evolúcia sa začala v tej istej hmlovine súčasne alebo ešte pred evolúciou samého Slnka.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Hamilkar Barkas** (po púnsky *baraq* = blesk) (asi 290 - 228 pred Kr.), bol kartáginský politik a vojenský veliteľ.

V prvej púnskej vojne bojoval na Sicílii. Opevnil sa na vrchu Erkte (dnes Monte Pellegrino pri Palerme), odkiaľ posielal menšie oddiely, aby prepadávali rímske vojsko alebo rímske územia v južnej Itálii. Ovládol pevnosť Eryx a kontroloval okolité územia. Keďže ho účinne nepodporovali z Kartága, po víťazstve Gaia Lutatia Catula pri Aigetských ostrovoch v roku 241 pred Kr. mu udelili plné moci na uzavretie mieru s Rímom. Po vojne nastali veľké problémy so žoldnierskym vojskom v službách Kartága, pretože žoldnierom nevyplatili niekoľkomesačný žold. Zo Sicílie síce posielali žoldnierov v menších skupinách, ale ani tak im nevyplatili žold a žoldnieri sa vzbúrili. Hamilkar potlačil povstanie žoldnierov až v roku 237 pred Kr. Po strate Sicílie, Sardínie a Korziky (všetky tri ostrovy získal Rím ako náhradu za vojenské škody v prvej púnskej vojne) mu udelili diktátorské právomoci a podporoval kolonizačnú politiku Kartága v Hispánii, kde bojoval proti domácim kmeňom. Vplyv Kartága v Hispánii rozšíril až po rieku Ebro. Zahynul v boji v roku 229 pred Kr. Jeho synmi boli Hannibal, Hasdrubal a Mago.

Externé odkazy
--------------

* Biographie des Cornelius Nepos
* [hhttps://www.livius.org/articles/person/hamilcar-2-barca/ Hamilkar Barkas]

Autoritné údaje: * GND: 118869329
* ISNI: 0000 0003 7117 6954
* LCCN: n97086372
* VIAF: 63297077
* WorldCat: lccn-n97086372
Pontcysyllteský akvadukt cez údolie rieky Dee v severnom Walese (jún 2005)
**Thomas Telford** (\* 9. august 1757, Eskdale, Spojené kráľovstvo – † 2. september 1834, Westminster, Londýn) bol britský stavebný inžinier.

Narodil sa v Škótsku. Vyučil sa kamenárom a pracoval na rôznych stavbách v Edinburghu, Londýne a v portsmouthských dokoch. V roku 1787 sa stal stavebným inžinierom verejných prác v grófstve Shropshire. V roku 1790 bol poverený prvou samostatnou veľkou prácou, ktorou bol most cez rieku Severn v Montforde (Montford Bridge).

Ellesmerský kanál
-----------------

Veľkým úspechom sa stal Ellesmereský kanál, prieplav spájajúci uhoľné bane a železiarne vo Wrexhame s Chesterom a Shrewsbury. Súčasťou tejto stavby je jeden z technických divov priemyselnej revolúcie - Pontcysyllteský akvadukt, preklenujúci údolie rieky Dee. Je 305 m dlhý a má 19 liatinových oblúkov. Koryto kanála bolo skonštruované zo zliatinových dosiek spájaných rybinovacou drážkou a spevnených cementom. Kanál je dodnes v prevádzke.

Kaledónsky kanál
----------------

Po dokončení Ellesmerského kanála sa Telford vrátil do rodného Škótska a riadil stavbu Kaledónskeho kanála, ktorý okrem iného prechádza jazerom Loch Ness. Medzi jeho ďalšie preslávené stavby patrí visutý most Menai Suspension Bridge (1819 – 1826) spájajúci ostrov Anglesey s pevninou vo Walese, Conwy Suspension Bridge (1822 – 1826) a londýnske doky (Katherine's Docks 1824 – 1828). Bol tiež významným staviteľom britskej cestnej siete. Za svoj život postavil viac ako 1000 míľ ciest (napr. Londýn - Holyhead).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Thomas Telford**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thomas Telford na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 118867725
* ISNI: 0000 0000 8114 5973
* LCCN: n50008225
* ULAN: 500026120
* VIAF: 35254198
* WorldCat: lccn-n50008225
**Darryl DeLoach** (\* 12. september 1947, Santa Barbara, USA – † 3. október 2002, San Diego, USA) bol americký rockový spevák a textár. V roku 1966 sa stal členom skupiny Iron Butterfly, s ktorou nahral jej prvý štúdiový album Heavy; DeLoach zo skupiny odišiel ešte pred vydaním albumu. Neskôr vystupoval so skupinou nazvanou Two Guitars, Piano, Drum and Darryl, kde vedľa neho hrali ešte Craig Tarwater, Ron Woods, Don MacAllister a John Day.

Darryl DeLoach zomrel v dome svojej matky v San Diegu v roku 2002 po dlhom boji s rakovinou pečene.

Diskografia
-----------

### Iron Butterfly

* *Heavy* (1968)
* *Evolution: The Best of Iron Butterfly* (1970)
* *Star Collection* (1973)
* *Rare Flight* (1988)
* *Light & Heavy: The Best of Iron Butterfly* (1993)

### Two Guitars, Piano, Drum and Darryl

* „He's My Best Friend" / „Spaceman Blues" (1968)

### Sólové album

* *Through the Hands of Time* (2001) − na albume sa podieľal Doug Ingle, Jr. syn Douga Ingleho z Iron Butterfly

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Darryl DeLoach na českej Wikipédii.*
"Záhrada Hesperidiek", Frederick Leighton, 1892
**Hesperidky** (iné názvy: **Hesperidy, Hesperovny**, po grécky a po latinsky Hesperides, Έσπερίδες) podľa niektorých prameňov dcéry Titana Atlanta a bohyne Nykty. Hovorievalo sa im aj „bohyne západu" alebo „večerné dievky" a uvádza sa, že boli tri či štyri: Aiglé, Erychteia, Hesperethúsa a Zoe (Večernica).

S drakom Ladónom strážili záhradu bohov, kde rástli zlaté jablká na strome, ktorý dostala ako svadobný dar bohyňa Héra od bohyne Zeme Gaje. Jednou z Heraklových úloh, ktoré dostal od kráľa Eurysthea, bolo priniesť tieto tri jablká. S pomocou Titana Atlanta túto úlohu splnil a potom jablká daroval bohyni Aténe, ktorá ich vrátila naspäť Hesperidkám. 

Jedno jablko ukradla bohyňa sváru Eris a s nápisom tej najkrásnejšej ho hodila medzi Aténu, Afroditu, Héru. Spor o jablko medzi týmito bohyňami viedol k Trójskej vojne. Z tejto udalosti vzniklo pomenovanie „jablko sváru".

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hesperidky na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Grécka mytológia |
| --- |
| Prabohovia | 
* Ókeanos
* Téthys
* Chaos
* Erebos
* Gaia
* Eros
* Nyx
* Ouranos
* Aithér
* Hémera
* Kronos
* Titani

 | Zeus |
| Olympskí bohovia | 
* Zeus
* Héra
* Poseidón
* Ares
* Hermes
* Héfaistos
* Afrodita
* Aténa
* Apolón
* Artemis
* Hébé
* Hélios
* Hestia
* Démétér
* Dionýzos
* Hádes
* Persefoné
* Thaumas

 |
| Hrdinovia | 
* Herakles
* Achilles
* Iasón
* Argonauti
* Perseus
* Oidipus
* Théseus
* Triptolemos
* Bellerofontes

 |
| Bytosti | 
* satyrovia
* kentauri
* gorgony
* nymfy
* Medúza
* Minótauros
* Hydra
* chiméra
* kyklop
* múza

 |
| Ďalšie témy | 
* Dvanásť Heraklových úloh
* Trójska vojna
* Odysea
* Sedem proti Tébam
* Eleusínske mystériá

 |
**Orthopolis** (starogr. *Ὀρθόπολις* – *Orthopolis*, lat. *Orthopolis*) je v gréckej mytológii syn a nástupca sikyónskeho kráľa Plémnaia.

Plémnaios sa stal otcom mnohých detí, ale tie onedlho po narodení podľahli akejsi chorobe. Nad zbožným kráľom sa nakoniec zľutovala bohyňa Demeter a tá v podobe starej ženy opatrovala jeho novonarodeného syna Orthopola a zachránila ho.Šťastný otec dal bohyni Demetre preto z vďaky postaviť v Sikyóne svätyňu.

Po smrti svojho otca prevzal Orthopolis v Sikyóne kráľovské žezlo. Podľa starovekého autora Hieronyma to bolo okolo roku 1623 pred Kr. a jeho vláda trvala až do roku 1560 pred Kr. Antický autor Pausanias uvádza, že Orthopolis mal dcéru Chrysorthu, ktorá bohovi Apolónovi porodila syna Koróna. Po dlhej 63 ročnej vláde Orthopola sa kráľom v Sikyóne stal Marathónios.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,5,8.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,11,2.
3. 1 2  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
4. ↑  Augustín, *De civitate Dei*, 18,8.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,175.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
**Orsilochos** alebo **Ortilochos** (starogr. *Ὀρσίλοχος, Ὀρτίλοχος* – *Orsilochos, Ortilochos*) je v gréckej mytológii syn riečneho boha Alfeia a Télegony, dcéry Farida.

Orsilochos pochádzal z messénskeho mesta Férai. V jeho dome dostal ithacký kráľ Odyseus od Eurytovho syna Ifita silný luk, ktorým neskôr postrieľal neodbytných nápadníkov svojej manželky Pénelopy.

Orsilochov syn Diokles bol otcom achájskych hrdinov Kréthóna a Orsilocha, ktorí bojovali a padli v trójskej vojne. Hovoria o tom Homérove verše v piatom speve Iliady:„*Danajcov popredných mužov zas Aineas zabil – dvoch synov Diokla: Orsilocha a Krethóna, ich praded, mal sídlo v pohľadnej Férai, oplýval bohatstvom a rodom pochádzal z Alfeia rieky, ktorá územím pylským svoje prúdy široko valí. Život dala Orsilochovi, ktorý premnohým mužom bol radcom; Orsilochos mal potom syna Dioklea veľkoduchého; Dioklés Kréthóna splodil a Orsilocha, dvoch synov, dvojčatá, a tí čoskoro sa vyznali v kdejakej bitke. Ale keď dospeli potom, tu na svojich koráboch čiernych do Tróje bohatej koňmi sa vydali s argejským vojskom, aby tam Menelaovi aj jeho bratovi Agamemnónovi pomohli k pomste – však padli a smrť im zastrela oči..."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 5,541 – 553.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,2.
3. ↑  Strabón, *Geographica* 8,5,8.
4. ↑  Homér, *Odysea*, 21,10 – 19.
5. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,7,33.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 329.
Vlečný vozeň B6A2 v Lipsku
**Tatra B6A2** je typ česko-slovenského vlečného električkového vozňa, ktorý vyrábala spoločnosť ČKD v 2. polovici 80. rokov 20. storočia.

Konštrukcia
-----------

Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky T6A2. Stanovisko vodiča bolo nahradené sedadlami. Vlečný vozeň je spriahaný s jedným (MV+VV) alebo s dvomi (MV+MV+VV) električkami T6A2.

Technické parametre
-------------------

* Dĺžka (bez spriahadiel): 14,5 m
* Šírka: 2,2 m
* Výška: 3,110 m
* Hmotnosť prázdneho vozňa: 14,3 t
* Miesta celkom: 167 – 176 (záleží na usporiadaní sedadiel)
	+ na sedenie: 20 – 29 (záleží na usporiadaní sedadiel)
	+ na státie: 147
* Maximálna rýchlosť: 55 km/h

Prototyp
--------

Prototyp B6A2 ev.č. 0022 bol vyrobený súčasne s dvomi prototypmi električky Tatra T6A2 v roku 1985. Skúšobné jazdy sa konali v Prahe, nasledujúci rok bola súprava predaná do Drážďan, kde vlečný vozeň dostal ev.č. 276 001. Medzi rokmi 1990 a 2001 slúžila prototypová súprava na vyhliadkové jazdy po meste. Potom bol prototypový vozeň B6A2 spolu s jedným prototypovým vozňom T6A2 zošrotovaný.

Prevádzka
---------

V rokoch 1985 až 1990 bolo vyrobených celkom 92 vozňov.

* **Nemecko** (Berlín, Drážďany, Lipsko, Magdeburg, Rostock, Schwerin – dodaných všetkých 92 vozňov B6A2D)

**Poznámka**: Ide o prehľad dodaných nových vozňov priamo z výroby. V súčasnosti (2006) sa vozne B6A2 pôvodom z Rostocku nachádzajú ešte v maďarskom Szegede.

Pozri aj
--------

* Typové označenie električiek ČKD

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tatra B6A2**

| * z
* d
* u
Električky Tatra vyrábané spoločnosťou ČKD v Prahe |
| --- |
| Štandardné (T) | 
* T1
* T2
* T3 (T3R
* T3RF)
* T4
* T5 (T5A5
* T5B6
* T5C5)
* T6 (T6A2
* T6A5
* T6B5
* T6C5)
* T7 (T7B5)

 |
| Kĺbové (KT, RT) | 
* K1
* K2
* KT4
* K5
* KT8D5 (KT8D5N)
* RT6 (RT6N1
* RT6S)
* RT8D5

 |
| Vlečné (B) | 
* B3
* B4
* B6A2

 |
| Ostatné (pre NDR) | 
* T2D
* B2D

 |
| Pozri aj: Typové označenie električiek ČKD |
Súradnice: 15° 49′ 25″ j.š. 47° 49′ 46″ z.d.

Ponte Juscelino Kubitschek
**Ponte Juscelino Kubitschek** je most v Brazílii ponad umelé jazero Paranoá blízko hlavného mesta Brazília. Typologicky patrí most medzi asymetrický oceľový oblúkový most so zavesenou mostovkou. Na stavbe sa podieľali architekt Alexander Chan a inžinier Mario Vila Verde. Most nesie názov bývalého prezidenta Brazílie Juscelino Kubitschek de Oliveira, ktorý sa v 50. rokoch 19. storočia rozhodol vybudovať mesto Brazília ako nové hlavné mesto krajiny.

Výstavba začala v roku 2000 a most bol dokončený o dva roky neskôr. Celková dĺžka mosta je 1,2 km, rozpätie mostného pola je 3 x 240 m. Most je vysoký 60 a široký 24 m. Mostovka je 18 metrov nad hladinou jazera a jej celková plocha predstavuje 28 800 m2.

Most sa po dokončení, napriek vysokým realizačným nákladom a náročnému konštrukčnému riešenie, stal vyhľadávaným architektonickým dielom. V noci je most atraktívne osvetlený. Alexander Chan dostal za most ocenenie brazílskeho združenia oceľových konštruktérov *Premio Abcem 2003*.

Galéria
-------

* Detail oblúkovDetail oblúkov
* OsvetlenieOsvetlenie

Referencie
----------

1. ↑   *Juscelino Kubitschek Bridge* [online]. structurae, [cit. 2010-04-19]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ponte Juscelino Kubitschek**
**Fenylhydrazín** je chemická zlúčenina, ktorej vzorec je C6H5NHNH2. Často sa zapisuje ako PhNHNH2. Nachádza sa napríklad v jedlých hríboch.

Vlastnosti
----------

Fenylhydrazín tvorí monoklinické prizmy, ktoré sa topia na olej pri izbovej teplote. Následne sa na vzduchu môže jeho farba zmeniť na žltú až tmavočervenú.

Fenylhydrazín je miešateľný s etanolom, dietyléterom, chloroformom a benzénom. Je slabo rozpustný vo vode.

Príprava
--------

Fenylhydrazín vzniká oxidáciou anilínu s dusitanom sodným v prítomnosti kyseliny chlorovodíkovej za vzniku diazóniovej soli, ktorá sa následne redukuje siričitanom sodným v prítomnosti hydroxidu sodného za vzniku konečného produktu.

História
--------

Fenylhydrazín bol prvý hydrazínový derivát, ktorý sa podarilo charakterizovať. Popísal ho Hermann Emil Fischer v roku 1875. Pripravil ho redukciou fenylovej diazóniovej soli pomocou siričitanových solí. Fischer použil fenylhydrazín na charakterizáciu redukujúcich cukrov. Pri tejto reakcii s aldehydovou skupinou cukrov vznikajú hydrazóny známe ako osazóny. Fischer v jeho prvom článku takisto popísal mnoho vlastností hydrazínov.

Použitia
--------

Fenylhydrazín sa používa na prípravu indolov pomocou Fischerovej syntézy indolov. Indoly sa následne využívajú ako medziprodukty pri syntéze rôznych farbív a farmaceutík.

Fenylhydrazín je takisto možné využiť na tvorbu fenylhydrazónov jednoduchých cukrov, čo umožňuje jednoduchú separáciu cukrov.

V zvieracích modeloch je táto zlúčenina využívaná na indukciu hemolytickej anémie.

Bezpečnosť
----------

Expozícia fenylhydrazínu môže spôsobovať podráždenie pokožky, hemolytickú anémiu a poškodenie pečene.

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2  *Merck Index*, 11th Edition, **7264**.
3. ↑  *Merck Index of Chemicals and Drugs, 9th ed.* monograph 7098
4. ↑  Nobel Committee Emil Fischer - Biographical
5. ↑  Fischer, E. (1875) "Ueber aromatische Hydrazinverbindungen," *Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft*, **8**: 589-594.
6. ↑  Andrew Streitwieser; Clayton Heathcock. *Introduction to Organic Chemistry*. [s.l.] : Macmillan, 1976. Dostupné online. ISBN 0-02-418010-6.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Phenylhydrazine na anglickej Wikipédii.*
**Oldřich** (\* 1134, † 18. október 1177) bolo hradecké údelné knieža z rodu Přemyslovcov, tretí syn kniežaťa Soběslava I. a Adléty Uhorskej. 

V roku 1152, v dobe, keď sa novým nemeckým cisárom stal Fridrich I. Barbarossa, sám sa dostavil na ríšsky snem do Merseburgu a prihlásil sa o svoje právo na kniežací stolec. Od cisára získal prísľub. Oldřich sa vrátil do Čiech a ujal sa údelu na Hradecku. Neskoršie žil v Poľsku a na cisárovom dvore. S ním sa zúčastnil v roku 1162 a 1174 bojov v Taliansku. 

Po zosadení kniežaťa Bedřicha v roku 1173 a možnosti zasadnúť na kniežací stolec sa prekvapujúco vzdal kniežacieho titulu v prospech svojho staršieho brata Soběslava. Od nasledujúceho roku je v historických prameňoch uvádzaný ako olomoucké knieža.

Rodinné pomery
--------------

Bol dvakrát ženatý. Prvé manželstvo s Cecíliou Durínskou, dcérou Ľudovíta I. Durínskeho ostalo bezdetné, s druhou manželkou Žofiou Wettinskou, dcérou Otta II. Miessenského, mal dcéru Anežku.

Genealógia
----------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vratislav II.† 14. január 1092 |   | Svatava Poľská\* asi 1046-1048† 1. september 1126 |   | Álmoš Uhorský |   | Predslava Kyjevská |
|   |   |   |   |   |
|   |   |   |
|   | Soběslav I.\* okolo 1075?† 14. február 1140 |   | Adléta Uhorská† 15. september 1140 |   |
|   |   |   |
|   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Oldřich**\* 1134 † 1177 |

Autoritné údaje: * GND: 1019505885
* VIAF: 232232784
**The Right Honourable**, (skrátene *The Rt. Hon.*) je titul pred menom, ktorý vyjadruje úctu jeho nositeľovi. Udeľuje sa len určitým ľudom v krajinách, kde je hlavou štátu kráľ Karol III. (Spojené kráľovstvo)

Spojené kráľovstvo
------------------

Nárok na tento titul majú: 

* členovia Štátnej rady
	+ toto zahrňuje premiéra i všetkých jeho predchodcov, bývalých a súčasných členov vlády, členov výboru Štátnej rady, ale s výnimkou tých, ktorí na svoj post rezignovali
* baróni, vikomti, earli

Aby sa rozlíšili šľachtici, ktorí sú členmi Štátnej rady, od šľachticov, ktorí nimi niesu, pridáva sa niekedy za meno označenie PC *(Privy Council)*.

Niekde je zase tento titul udelený funkcii a nikdy nie osobe:

* primátori Londýna, Cardiffu, Belfastu, a Yorku

Mimo Spojené kráľovstvo
-----------------------

Všeobecne je sudcom a členom vlády krajín Commonwealthu udeľovaný titul *ctihodný*, dokiaľ niesu menovaní členami Štátnej rady.

### Austrália

V Austrálii sa tento titul skôr používal, ale dnes už nie je spojený so žiadnou funkciou, okrem starostov miest Sydney, Melbourne, Brisbane, Perth, Adelaide a Hobart, ktorí ho používajú len tú dobu, po ktorú sú vo funkcii.

### Kanada

V Kanade je tento titul používaný pre:

* generálneho guvernéra
* predsedu vlády
* predsedu Najvyššieho súdu

Ostatní členovia vlády a najvyšší predstavitelia krajiny sú menovaný do tzv. *Queen's Privy Council for Canada*, kde sa používa titul *ctihodný*.

### Nový Zéland

Na Novom Zélande sú do Štátnej rady menovaný premiéri, *starší* členovia vlády a *starší* sudcovia. V súčasnosti tu žijú len 4 ľudia, ktorí sú držiteľmi tohoto titulu: Helen Clarková, bývalá premiérka; Jonathan Hunt, bývalý predseda Snemovne reprezentantov; Jenny Shirpley, bývalá predsedníčka vlády a Winston Peters, ktorý zastával mnoho vládnych pozícií.

Externé odkazy
--------------

* Zoznam členov Štátnej rady

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dvojctihodný na českej Wikipédii.*
**Orsilochos** alebo **Ortilochos** (starogr. *Ὀρσίλοχος, Ὀρτίλοχος* – *Orsilochos, Ortilochos*) je v gréckej mytológii syn Diokla, kráľa v messénskom meste Farai.

Orsilochos a jeho brat dvojča, Kréthón, sa stali obeťou trójskej vojny, keď na trójskej pláni, počas krvavej bitky, zomreli rukou dardanského hrdinu Ainea. O ich smrti hovorí Homérov piaty spev Iliady: „*Danajcov popredných mužov zas Aineas zabil – dvoch synov Diokla: Orsilocha a Krethóna, ich dedo, mal sídlo v pohľadnej Férai, oplýval bohatstvom a rodom pochádzal z Alfeia rieky, ktorá územím pylským svoje prúdy široko valí. Život dala Orsilochovi, ktorý premnohým mužom bol radcom; Orsilochos mal potom syna Dioklea veľkoduchého; Dioklés Kréthóna splodil a Orsilocha, dvoch synov, dvojčatá, a tí čoskoro sa vyznali v kdejakej bitke. Ale keď dospeli potom, tu na svojich koráboch čiernych do Tróje bohatej koňmi sa vydali s argejským vojskom, aby tam Menelaovi aj jeho bratovi Agamemnónovi pomohli k pomste – však padli a smrť im zastrela oči..."*

Antický autor Pausanias uvádza, že Orsilochos mal aj sestru Antikleiu, ktorá sa vydala za Machaóna, syna boha lekárstva Asklépia.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 5,541 – 553.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,2.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,3.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
Prvá strana najstaršej zachovanej partitúry, kópia J. Ringcka 
***Tokáta a fúga v d moll*** (BWV 565) je pravdepodobne najznámejšia organová skladba všetkých dôb. Bola skomponovaná Johannom Sebastianom Bachom.  

Tokáta d-moll je skvelá, virtuózna hudba, na ktorú by sa mohli dobre vzťahovať Goetheho slová, že pri počúvaní Bachovej hudby sa mu zjavuje obraz prepychovo oblečenej bohatej spoločnosti, schádzajúcej po širokých, nádherných schodoch. Táto skladba je veľmi populárna, viac ako ktorékoľvek iné Bachove dielo - je však súčasne najčastejšie zneužívanou skladbou v neštýlových úpravách pre orchester. Formálne ide o trojdielnu tokátu buxtehudovského typu s fúgou. Je to pomerne ucelená plocha, orámovaná tokátovým úvodom a záverom. Vlastná fúga vyrastá z obsahovo nebohatej témy, ktorá má však tú prednosť, že znamenite znie. Je to mladistvá hudba, plná sviežosti a dravosti, vyvažovaná po útočných náporoch pokojnejšími plochami, kde sa hromadí energia, dokiaľ zase nevyústi do mohutného, priamo strhujúceho záveru, v ktorom Bach využíva všetko bohatstvo organového zvuku.  

Tokáta d-moll tvorí spolu s Prelúdiom a fúgou D-dur (BWV 532) a s Tokátou C-dur (s Adagiom a fúgou, BWV 564) trojicu vrcholných diel, ktoré vznikli v časovej blízkosti a to v prvých rokoch Bachovej služby u weimarského vojvodu Wilhelma Ernsta alebo už v Arnstadte či Lübecku. Okrem virtuóznych rysov nájdeme však pre ne ťažko spoločného menovateľa. Nedá sa ani bezpečne určiť poradie ich vzniku, aj keď rôzni autori sa pomerne zhodujú v tom, že ich vznik kladú blízko seba, prvé dve dokonca do arnstadtskej doby. Spôsob písania pre pedál by tomu neodporoval, dokonca ani v Tokáte C-dur, ktorá je skladbovo vyspelejšia a obsahovo závažnejšia, predovšetkým v porovnaní s Prelúdiom a fúgou D-dur.

Úvod Tokáty d-moll BWV 565

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tokáta a fuga d-moll na českej Wikipédii.*
* ZAVARSKÝ, Ernest. *Johann Sebastian Bach*. Preklad Jiří Pilka. 1. vyd. Praha : Supraphon, 1979. 488 s. S. 118-119. (po česky)
**Tolerancia** (po lat. *tolerore* = strpieť) je: 

* spôsob myslenia a konania charakterizovaný znášanlivosťou, ktorá bráni potlačovaniu či odsudzovaniu názoru, postoja či konania, ktorý nie je zdieľané
* uznanie práva inej osoby na prejavenie vlastného názoru, postoja či konania v prípadoch, ktoré si takéto uznanie priamo nevyžadujú

Termín, ktorý sa prvý raz objavil v 15. storočí (doba náboženských vojen) a chápal sa niekedy pejoratívne (ako synonymum ľahostajnosti k pravde náboženských dogiem alebo k prijímaniu kacírstva).

V dnešnej dobe (minimálne od 18. storočia, kedy sa rozšíril boj proti fanatizmu) sa termín tolerancia chápe ako duchovný postoj (individuálny alebo kolektívny), ktorý každému dáva slobodu vyjadrovať názory a postoje, odlišné od názorov druhých.

Z mravného hľadiska však pojem tolerancie zostáva dvojznačný, pretože pri tolerancii môže ísť prosto o dôsledok skepticizmu, ktorý pripúšťa, že všetky názory majú rovnakú hodnotu a že neexistuje pravda alebo hodnota, ktorá by stála za to, aby sme ju náruživo obhajovali. Tento problém jasne ilustruje dielo Johnna Lockoa *Pojednanie o tolerancii* (1687 – 1688), kde autor tvrdí, že uplatňovať toleranciu znamená dávať jej hranice.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Tolerancia**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tolerancia (znášanlivosť)**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Vzorka serpentínových minerálov zo zbierok USGS.
**Skupina serpentínu** je skupina horninotvorných hydratovaných Fe-Mg fylosilikátových minerálov kryštalizujúcich v monoklinickej alebo rombickej sústave. Patria sem predovšetkým antigorit, chryzotil a lizardit, skupinu ale celkovo tvorí vyše 20 minerálov. Vznikajú alteráciou bázických a ultrabázických hornín, tzv. serpentinizáciou. Ide o hydrotermálny proces, pri ktorom sa na horčík bohaté silikáty, hlavne olivín a Mg-pyroxény, menia na serpentínové minerály. Všeobecný vzorec týchto minerálov je (Mg, Fe)3Si2O5(OH)4; okrem spomínaných prvkov obsahujú aj Cr, Mn, Co a Ni.

Označenie serpentín pochádza z latinského označenia *serpens* – had.

Antigorit vzniká pri metamorfóze za vyšších teplôt, až okolo 600 °C, v hĺbkach až do 60 km. Naopak lizardit a chryzotil väčšinou pri teplotách pod 400 °C. Usudzuje sa tiež, že chryzotil nie je na rozdiel od lizarditu a antigoritu stabilný. Tieto minerály vytvárajú horninu serpentinit.

Minerály tejto skupiny sú obyčajne tmavozelenej alebo žltozelenej až sivej farby, čo závisí predovšetkým od obsahu Fe3+ a Fe2+, prípadne od prímesy Ni. Majú mastný alebo hodvábny lesk a mierne na dotyk majú zdanlivo namydlený povrch. Ich tvrdosť (v Mohsovej stupnici) kolíše od 2,5 do 3; hustota sa pohybuje okolo 2 550 kg/m3.

Referencie
----------

1. 1 2   *Serpentin, Boľšaja sovietskaja enciklopedia* [online]. bse.sci-lib.com, [cit. 2013-02-22]. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  Licker, M. D. (Editor), 2003, *McGraw-Hill dictionary of geology and mineralogy.* 2nd. ed. McGraw-Hill, New York, s. 333
**Aron Michael Ekberg** známejší pod menom **AronChupa** (\* 30. marec 1991, Borås, Švédsko) je švédsky spevák, skladateľ, diskdžokej, producent, profesionálny futbalista a majiteľ nahrávacej spoločnosti. Je členom elektro - hip hop skupiny Albatraoz, ktorá vznikla v roku 2012 a je tiež členom futbalového klubu Byttorps IF.

Kariéra
-------

Svoju kariéru začal ako futbalista vo švédskej štvrtej divízii futbalového klubu Byttorps IF. V klube sa stretol s Mans Harvidssonom, Nicklas Savolainenom, Andreasom Reinholdssonom a Rasmusom Sahlbergom, s ktorými v roku 2012 založil skupinu Albatraoz. Čoskoro na to podpísal zmluvu so Sony Music. Dňa 2. augusta 2013 vydala skupina Albatraoz svoj debutový rovnomenný singel. Pieseň dosiahla šesdesiatej šiestej priečky na švédskom Singles Chart a udržala sa tam devätnásť týždňov.

Dňa 8. augusta 2014 vydal svoj debutový sólový singel s vokálmi jeho sestry Nory Ekbergovej. Pieseň bola pôvodne v štýle hip hop, ale vybraná bola druhá verzia s elektronickými beatmi.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku AronChupa na anglickej Wikipédii.*
Železný polmesiac
**Železný polmesiac**, známy aj ako **Gallipolská hviezda**, bol osmanské vojnové vyznamenanie. Založil ho 1. marca 1915 sultán Mehmed V. Vyznamenanie sa udeľovalo za udatnosť v boji tureckým vojakom a ich spojencom, účastníkom predovšetkým na bojoch na osmanskom území. Vyznamenanie zaniklo s pádom Osmanskej ríše v roku 1922, ale už od podpísania prímeria s dohodovým silami 31. októbra 1918 nebolo udelené.

Vzhľad vyznamenanie
-------------------

Odznakom je červeno smaltovaná päťramenná hviezda so strieborným lemom, zakončená guľôčkami. Uprostred je položený strieborný polmesiac otvorenou stranou nahor. V jeho vnútri je tughra – iniciály sultána – Mehmeta V. a letopočet 1333 (islamského kalendára, teda 1915 gregoriánskeho). Existuje niekoľko variant hviezd, ktoré sa líšia svojou veľkosťou (53 – 68 mm) alebo materiálom (bronz, pocínovaná oceľ, striebro, železo, hliník, mosadz).

Stuha červená s bielymi postrannými pruhmi pre vojakov. Pre nevojakov sú farby obrátene.

K vyznamenaniu patrili aj spony, ktoré mali tvar strieborného rovnobežníka. V ňom bol červený arabský nápis kampane, ktorej sa vyznamenaný zúčastnil (boli to napr. tieto – bitka o Gallipoli, bitka o Gazu, suezská ofenzíva, obliehanie Kutu).

Literatúra
----------

* Erman, M.Demir, (2012, Ankara) *The Turkish War Medal - Harp Madalyası* ISBN 978-605-125-484-5

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železný půlměsíc na českej Wikipédii.*
Kaplnka v osade Murčovci
**Vojty** sú mestská časť mesta Čadca. Nachádza sa v najjužnejšej časti katastrálneho územia mesta, približne 4 km južne od centra, v oblasti potoka Rieka v severovýchodnej časti Rakovskej hornatiny (časť Javorníkov). Na území Vojtov sa nachádza najvyšší bod Čadce, Chotárny kopec. Územie sa delí na osady: Blažkovci, Burdovci, Črchľa, Janščovci, Lazy, Murčovci, Podhrady a Vojty. Hornaté územie je riedko a nesúvisle osídlené, v roku 2001 mala mestská časť iba 31 stálych obyvateľov, s predpokladom ďalšieho poklesu, využitie budov sa postupne mení na rekreačné (chaty, chalupy). 

Na severe susedia s mestskou časťou Rieka, na severovýchode s Horelicou, na juhovýchode s Krásnom nad Kysucou, na juhu s Dunajovom, na juhozápade s Ochodnicou a na severozápade so Zákopčím. Prístup verejnou dopravou je obmedzený, konečná zastávka MHD sa nachádza na severnom okraji územia, na hranici s Riekou.

Cez Vojty prebiehajú viaceré turistické chodníky, vrátane  *Javorníckej magistrály*, v zimnom období sa upravuje *Beskydsko - Javornícka lyžiarska bežecká magistrála*. Na území mestskej časti sa nachádzajú tri minerálne pramene prepojené náučným chodníkom, jeden z nich tvorí prírodnú pamiatku Vojtovský prameň.

Referencie
----------

1. ↑  Územný plán mesta Čadca
2. ↑  Náučným chodníkom k Vojtovským prameňom v Čadci

Súradnice: 49°24′10″S 18°47′15″V﻿ / ﻿49,402818°S 18,787557°V﻿ / 49.402818; 18.787557

| * z
* d
* u
Čadca |
| --- |
| Samospráva | 
* *Primátor:* Milan Gura (od 2014)
* *Mestské časti:* Čadečka
* Drahošanka
* Horelica
* Milošová
* Podzávoz
* Rieka
* U Hluška
* U Sihelníka
* Vojty
* *Sídliská:*
* Kýčerka
* Sídlisko III
* Žarec

 |
| Geografia | 
* *Vodné toky:*
* Čadečanka
* Čierňanka
* Kysuca
* Milošovský potok
* Rieka

* *Chránené územia:* Bukovský prameň
* Megonky
* Vojtovský prameň

 |
| Pamiatky a stavby | 
* Kostol svätého Bartolomeja
* Mestský dom v Čadci
* *Zoznam kultúrnych pamiatok*

 |
| Doprava | 
* *Cestná:* Diaľnica D3
* I/11
* II/487
* Estakáda Podzávoz
* Tunel Horelica
* *Železničná:* Železničná stanica
* Železničná trať Žilina – Mosty u Jablunkova
* Železničná trať Čadca – Makov
* Železničná trať Čadca – Zwardoń
* *Verejná:* Mestská hromadná doprava
* *K:Doprava*

 |
| Námestia a ulice | 
* *Ulice:* Okružná

 |
| Kultúra | 
* Kysucká knižnica

 |
| Školy | 
* Obchodná akadémia Dušana Metoda Janotu
* Pedagogická a Sociálna akadémia sv. Márie Goretti

 |
| Šport | 
* Kysucký maratón

 |
**Vojtěch Lindaur** (pseudonym *Hugo Kočár*; \* 12. september 1957, Plzeň – † 8. január 2018, Praha) bol český hudobný publicista, dramaturg, prekladateľ, učiteľ a moderátor Radia Beat.

Život
-----

Detstvo prežil v Mělníku, kde vyštudoval v roku 1976 gymnázium, potom pokračoval štúdiom rozhlasovej žurnalistiky na Fakulte žurnalistiky Karlovej univerzity v Prahe, ktorú absolvoval roku 1981 (potom bola zrušená, v roku 1990 na ňu nadviazala znovuzaložená *Fakulta sociálnych vied*). V 80. rokoch bol šéfom Kultúrneho domu Opatov v Prahe 4 a pracoval súčasne ako dramaturg. V ďalších rokoch do nežnej revolúcie písal články pre niekoľko periodik vrátane *Melodie* a *Hudební vědy*, paralelne bol zamestnaný v časopise *Gramorevue* a pod pseudonymom prispieval aj do samizdatov *Revolver Revue* a *Druhá strana*.

Produkoval niekoľko albumov skupín, oi. *Dobu ledovú* Precedensu (Panton, 1987) alebo EP Dybbuku a Psích vojakov. Ako scenárista a recenzent sa podieľal na dokumentárnom cykle *Bigbít* (Česká televize, 1995–97) a spolupracoval na tvorbe *Encyklopedie jazzu a moderní populární hudby* a zborníku *Excentrici v přízemí* (Panton, 1989).

V rokoch 1990 až 2002 a znova v období 2005 až 2006 pracoval v hudobnom periodiku *Rock & Pop*, najprv na pozícii zástupcu šéfredaktora, od roku 1993 ako šéfredaktor. V medzidobí 2002 až 2005 prispieval do *Mladého světa*. Svoje články publikoval v niekoľkých časopisoch a denníkoch vrátane *MF DNES, Lidových novin, Reflexu* ai. Moderoval dva vlastné programy *Beatová klenotnice* a *Svěženky a machři* na Radiu Beat. Od roku 2003 bol učiteľom hudobnej publicistiky na Vyšší odborné škole publicistiky v Prahe.

Od 1. januára do 31. decembra 1992 bol členom českej Rady pre rozhlasové a televízne vysielanie.

Výber z diela
-------------

* 1990 – *Život v tahu aneb Třicet roků rocku* (s Ondřejom Konrádom)
* 1998 – *Beaty, bigbeaty, breakbeaty* (rôzni autori)
* 1999 – *Šance sněhových koulí v pekle*
* 2000 – *Příliš mnoho štěstí*
* 2001 – *Bigbít* (s Ondřejom Konrádom)
* 2007 – *Dotknout se snu*
* 2012 − *Dávám, tak ber*
* 2012 − *Neznámé slasti: Příběhy rockových revolucí 1972-2012*

Referencie
----------

1. ↑   *Vojtěch Lindaur odhaluje minulé neznámé slasti* [online]. ceskatelevize.cz, 2012-06-19, [cit. 2012-10-17]. Dostupné online. (po česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vojtěch Lindaur na českej Wikipédii.*

Literatúra
----------

* Riedel, J.: *Kritik bez konzervatoře*, Rozhovor s Jiřím Černým, Galén 2006 (1. vydání) ISBN 80-7262-454-7

Externé odkazy
--------------

* Krásný ztráty – Marián Varga — Vojtěch Lindaur, Česká televize, 275. díl, 11. září 2007
* Vojtěch Lindaur: Běžný posluchač je odsouzen do role pitomečka, Lukáš Beldik, Muzikus.cz, 6.6.2001

Autoritné údaje: * abART: 4625
* ISNI: 0000 0000 5565 1696
* LCCN: no2003080157
* NK ČR: jo20000071894
* VIAF: 29225721
* WorldCat: lccn-no2003080157
**Vojtech Vajcík** (\* 21. júl 1902, Hodruša-Hámre - † 8. september 1973, Bratislava) bol lesný inžinier.

Jeho otec Ján Vajcík, matka Františka rod. Láničová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, 1922-1927 na lesníckom odbore ČVUT v Prahe, 1927 Ing. V roku 1929-1930 technik stavebného odd. Štátnych lesov v Banskej Bystrici, neskôr pracovník lesných správ a závodov na viacerých miestach Slovenska, 1966-1968 kontrolór na Podnikovom riaditeľstve Štátnych lesov v Bratislave. Lesník-praktik zameriaval sa na riešenie aktuálnych otázok lesného hospodárstva, zostavoval pokyny a smernice pre racionalizáciu prác v lesnej prevádzke. Autor odborných publikácií a početných článkov v lesníckych časopisov o zalesňovaní neplodných i výmoľových plôch, o výsadbe melioračných drevín, premenách borových monokultúr na Záhorí, obnove bučín v Malých Karpatoch a i.

Dielo
-----

* Smernice pre hospodárne vymanipulovanie a vytriedenie bukovej guľatiny, Bratislava roku 1950
* Prevody nízkych lesov, Bratislava roku 1953 (spoluautor)
* Premena bôrin na Záhorí, Bratislava roku 1964
* Cykličnosť ťažobných prác v lese, Bratislava roku 1967

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 166839
* VIAF: 1645156565745823500003
**Súborný katalóg** je katalóg, ktorý obsahuje záznamy dokumentov nachádzajúcich sa vo fondoch viacerých knižníc alebo informačných inštitúcií určitého mesta, okresu, regiónu krajiny, určitej siete knižníc alebo informačných inštitúcií.

Celoštátne slovenské súborné katalógy
-------------------------------------

### Slovenská knižnica – KIS3G

*Slovenská knižnica* ako výstup projektu KIS3G je súborným katalógom, ktorý prevádzkuje Slovenská národná knižnica. Katalóg *Slovenská knižnica* je postavený na knižnično-informačnom systéme Virtua a v súčasnosti je do projektu aktívne zapojených 30 knižníc.

### Súborný katalóg periodík

Prevádzkovateľom je Univerzitná knižnica v Bratislave, ktorá ho spravuje už od roku 1965. *Súborný katalóg periodík* je celoštátny a obsahuje bibliografické údaje o vyše 79 000 slovenských a zahraničných periodikách. Zapojených je doňho 520 inštitúcií. Od marca 2007 súborný katalóg funguje v systéme Virtua.

### Súborný katalóg zahraničných kníh

Je klasický lístkový katalóg situovaný v Univerzitnej knižnici v Bratislave, známy pod názvom CEZL (celoštátna evidencia zahraničnej literatúry). Obsahuje vyše 3 milióny záznamov zahraničných kníh, ktoré od roku 1965 získali slovenské (do roku 2003) a české (do roku 1993) knižnice.

### InfoGate

Súborný katalóg InfoGate prevádzkuje súkromná spoločnosť SVOP, ktorá zároveň vyvíja knižnično-informačný systém Dawinci a Biblib. K januáru 2018 doňho bolo zapojených 38 knižníc využívajúcich systém Dawinci a iné knižnično-informačné systémy pôsobiace na Slovensku.

### Ďalšie súborné katalógy

Na Slovensku možno nájsť aj rôzne menšie súborne katalógy, najčastejšie pre siete regionálnych knižníc, napríklad v Žilinskom, Trenčianskom alebo Banskobystrickom samosprávnom kraji. 

Národný súborný katalóg slovenských knižníc v ucelenej forme v súčasnosti nejestvuje.

Referencie
----------

1. ↑  JURČACKOVÁ, Zora. *Informačná výchova*. 1.. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1998. ISBN 80-08-02818-1. S. 322.
2. ↑   *O projekte* [online]. [Cit. 2018-08-22]. Dostupné online.
3. ↑   *Súborný katalóg periodík* [online]. [Cit. 2018-08-22]. Dostupné online.
4. ↑   *CEZL knihy* [online]. [Cit. 2018-08-22]. Dostupné online.
5. ↑   *Často kladené otázky* [online]. [Cit. 2018-08-22]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Slovenská knižnica – KIS3G
* Súborný katalóg periodík
* InfoGate
**The Proclaimers** je škótska hudobná dvojica, ktorú tvoria bratia (dvojičky) Charlie a Craig Reid (\* 5. marec 1962). Dvojica je známa predovšetkým pre skladby ako „I’m Gonna Be (500 Miles)", „Sunshine on Leith", „I’m On My Way" a „Letter from America", a tiež pre svoj škótsky prízvuk vo svojich skladbách. Dodnes vydala dvojica jedenásť štúdiových albumov, tri kompilácia a jedno DVD.

The Proclaimers sa hlásia k svojmu škótskému pôvodu a otvorene podporujú Škótsku národnú stranu. Spolupracujú tiež s organizáciou Reprieve, ktorá pomáha obetiam justičných omylov.

Kariéra
-------

Bratia dvojičky vyrastali v meste Auchtermuchty, Fife (stredné Škótsko). Po niekoľkých punkových a rockových školských skupinách, založili The Proclaimers v roku 1983.
Dvojica sa dostala do verejného povedomia, keď jeden fanúšik z Inverness poslal ich demo nahrávku Britskej skupine The Housemartins, ktorí pozvali The Proclaimers na ich turné po Veľkej Británii v roku 1986. Turné im prinieslo vystúpenie v Britskom popovom hudobnom televíznom programe *The Tube*. Skladba „Letter from America" sa dostala na tretie miesto v rebríčku Britských singlov, zatiaľčo album *This is the Story* získal zlato. Nasledujúci album *Sunshine on Leith* obsahoval skladby „I’m Gonna Be (500 Miles)" (11. miesto v UK) a „I’m On My Way" (43. miesto v UK).

Charlie a Craig Reid sú fanúšikmi Hibernian Football Club a pieseň „Sunshine on Leith" sa stala obľúbenou skladbou tohto klubu a hráva sa na každom domácom zápase. Bratia sú tiež známymi podporovateľmi Škótskej nezávislosti a počas svojho života boli aktivistami Škótskej národnej strany, vyjadrujúci svoje názory na turné po Británii v marci 2007. Mnohé z ich skladieb vyjadrujú ich politické názory, ako napr „Letter from America" a „Cap in Hand".

"I'm Gonna Be (500 Miles)" sa stala Škóskou „hymnou" a hráva sa na národných futbalových zápasoch a na rôznych tradičných Škótskych podujatiach v celom svete.
V marci 2007 nahrali novú verziu skladby "I'm Gonna Be (500 Miles)" s televíznymi komediálnymi postavami Andy Pipkin (herec Matt Lucas) a Brian Potter (Peter Kay) pre charitu Comic Relief. Táto nová verzia skladby sa dostala na prvé miesto v Britskom rebríčku singlov.

Diskografia
-----------

* *This Is the Story* (1987)
* *Sunshine on Leith* (1988)
* *Hit the Highway* (1994)
* *Persevere* (2001)
* *Born Innocent* (2003)
* *Restless Soul* (2005)
* *Life with You* (2007)
* *Notes & Rhymes* (2009)
* *Like Comedy* (2012)
* *Let's Hear It for the Dogs* (2015)
* *Angry Cyclist* (2018)

Referencie
----------

1. ↑   *AllMusic – The Proclaimers – Biography* [online]. [Cit. 2018-07-16]. Dostupné online.
2. ↑   *Proclaimers Return With Persevere* [online]. [Cit. 2018-11-03]. Dostupné online.
3. ↑  This is the story of 30 years of The Proclaimers. BBC, 18. 6. 2017 Dostupné online

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Proclaimers na anglickej Wikipédii.*
**Borovica stočená** alebo **borovica pokrútená** (*Pinus contorta*) je severoamerický druh dvojihličnanovej borovice. Svoj názov dostala podľa ihlíc, väčšinou kosákovito pokrútených, dosť husto obrastajucích vetvičky. Je veľmi variabilná a ako typický „pionier" obsadzuje lávové polia a plochy po požiaroch. Je veľmi svetlomilná, avšak v ostatných nárokoch veľmi skromná. Spočiatku rastie veľmi rýchlo, skoro však svoj rast končí a začína plodiť. V strednej Európe sa bežne vyskytujú všetky poddruhy.

Synonymá
--------

* *Pinus murrayana* Balf.
* *Pinus Bolanderi* Parlatore
* *Pinus muricata* Bolander

Vzhľad
------

Borka tenká a hladká, v dospelosti tmavo červenohnedá, rozpraskávajúce sa do šupín. Letorasty zelené, lysé, v priebehu jedného roka vytvára často 2 lôžka. Pupene pozdĺžne vajcovité, 12 mm, červenohnedé. Šišky serotínne (otvárajú sa obvykle mnoho rokov po dozretí napr. pri požiari), krátko stopkaté, jednotlivé alebo po niekoľkých pohromade, značne asymetrické, 2 – 6 × 2 – 3 cm, so štítkami kosoštvorcovými, s malým pupkom a ostrými tenkými hrotmi. Semená veľmi drobné, černasto hnedé.

Ekológia
--------

Tento druh je veľmi variabilný, o čo, svedčia 3 veľmi rozdielne poddruhy. V jeho celkovom spektre môžeme nájsť populácie s charakterom klimaxovým, rastúce v zmesiach s inými druhmi, aj veľmi výrazne „pionierske" populácie, neznášajúce konkurenciu. 

Vertikálne rozšírenie je prakticky od morskej hladiny až do nadmorskej výšky 3 600 m n. m.

Na prekrytí jej areálu s areálom borovice Banksovej dochádza ku kríženiu oboch druhov (*Pinus* x*murraybanksiana* Righter & Stockwell, 1949).

Využitie
--------

Táto borovica je hospodársky veľmi významným druhom. Drevo sa používa ako stavebný materiál (stĺpy apod.), alebo ako surovina pre výrobu celulózy.

V sadovníckej tvorbe sa využíva na vysádby devastovaných plôch a taktiž ako doplnková drevina väčších parkových úprav.

Zaujímavosti
------------

Skôr používali indiáni tyče na stavbu indiánskych stanov (tee-pee) práve z tejto borovice a odtiaľ je jej americký názov: lodgepole pine (tyčová borovica).

V sukcesii tejto borovice hrajú veľkú rolu požiare, po ktorých sa stáva na spáleniskách dominujúcou drevinou. Pre niektoré lokality, kde je žiadúca prirodzená sukcesia (napr. národné parky), sú požiare umelo zakladané (tzv. riadené požiare).

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Borovica stočená**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Borovica stočená**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Borovice pokroucená na českej Wikipédii.*
O veži v Českých Budějoviciach pozri *Železná panna (České Budějovice).*
Rôzne nástroje slúžiace na mučenie: železná panna sa nachádza vpravo
**Železná panna** patrí k ostrejším nástrojom útrpného práva. Ide o kovovú či drevenú konštrukciu, ktorá tesne obopínala trup či celé telo vypočúvaného. Na vnútorných stranách mala ostré kovové hroty.

Železné panny sa konštruovali v dvoch typoch - prvý typ bol určený na dlhodobejší pobyt vypočúvaného a hroty neboli v priamom kontakte s telom - stresujúcim pôsobením bol pobyt v uzavretom priestore so zlou výmenou vzduchu a spánková deprivácia (vypočúvaný na hroty padal pri zaspávaní). Tento typ sa nazýval aj kabát a bol rozšírenejší. Druhým typom bola tesná konštrukcia, kde hroty prenikali do tela pri uzatváraní nástroja. Starším typom podobného mučiaceho nástroja bola drevená debna s vekom pobitým klincami alebo ostrými úlomkami kameňa.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železná panna na českej Wikipédii.*