recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Július Tatár** (\* 4. apríl 1898, Žilina - † 23. marec 1987, Žilina) bol slovenský filatelista, obchodník, fotograf a amatérsky entomológ. Bol aj jedným zo zakladajúcich členov prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. Verejnosti je známy hlavne ako filatelista, lebo bol nestor organizovanej filatelie v Žiline a tiež jedným z predsedov Čs. zväzu filatelistov v Žiline.

Entomologické aktivity
----------------------

Patril k skupine zakladajúcich členov prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline na jej mimoriadnom valnom zhromaždení dňa 12. marca 1941, kedy boli prijaté i stanovy tejto spoločnosti. V čase jej vzniku býval v Žiline - Námestie slobody. 

Počas svojich entomologických aktivít sa venoval prevažne výskumu hmyzu z rôznych radov, ale tiež fotografovaniu a filmovaniu. Fotograficky zabezpečoval dokumentáciu entomologických aktivít pri niektorých významnejších akciách tejto spoločnosti. Dňa 14.10.1945, na poslednom valnom zhromaždení prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline venoval do archívu spoločnosti 12 fotografií z konania najvýznamnejšej entomologickej výstavy, ktorú táto spoločnosť zorganizovala v roku 1942 v Žiline. 
Jeho zbierka hmyzu sa pravdepodobne nezachovala. Nie je známe, že by bol publikoval niektorú prácu z odboru entomológie z územia Slovenska.

Iné aktivity
------------

Je známy aj ako veľmi aktívny člen v rôznych iných aktivitách mesta Žilina: (podnikateľské, kultúrne, školské a pod.).

Počas svojho života pracovne pôsobil v Žiline ako obchodník.

Zdroje
------

* Smutný, A. E.: 1941 – 1945, Zápisnice z činnosti Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline.
* Gáťa, O.: 2001, Július Tatár - nestor organizovanej filatelie v Žiline, In: Zborník prednášok, XVIII. dni filatelie Slovenska. Žilina 7. a 8. júl 2001.
**Salvatore Sirigu** (\* 12. január 1987, Nuoro, Taliansko) je taliansky futbalista, ktorý hrá na pozícii brankára v Ligue 1 za klub FC Paris Saint-Germain a reprezentáciu Talianska.

Klubová kariéra
---------------

Sirigu začal svoje mládežnícke roky v S.S.C. Venezia. V roku 2005 prestúpil do Palerma, kde debutoval v sezóne 2006 – 2007 v zápase proti Sampdorii a v pohári UEFA v zápase proti Fenerbahçe. Palermo ho poslalo na hosťovanie najskôr do tímu U.S. Cermonese a o rok neskôr do A.C. Ancona. 

Sirigu sa potom úspešne vrátil do Palerma ako brankárska dvojka pre sezónu 2009 – 2010. Vďaka slabým výkonom brankárskej jednotky Rubinha v šiestom zápase sezóny dostal Sirigu šancu stať sa číslom jedna. Bolo to 27. septembra v zápase proti Lazio. Zápas skončil nerozhodne 1:1 a Sirigu bol nominovaný na ocenenie najlepšieho hráča zápasu. 

21. októbra 2009 podpísal predĺženie kontraktu s Palermom do roku 2014. Napriek tomu 28. júla 2011 podpísal štvorročný kontrakt s Paris Saint-Germain. Prestup stál PSG 3,5 milióna eur a v rovnaký deň zároveň do klubu prestúpil aj Mohamed Sissoko z FC Juventus. 

Počas prvého mesiaca (august 2011) bol vyhlásený tretím najlepším hráčom klubu. Veľmi rýchlo dokázal výkonmi prekonať ďalšieho klubového brankára  a stať sa tímovou jednotkou.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Salvatore Sirigu na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Paris Saint-Germain FC |
| --- |
| 
* 1 Navas
* 2 Silva Kapitán klubu
* 3 Kimpembe
* 4 Kehrer
* 5 Marquinhos
* 6 Verratti
* 7 Mbappé
* 8 Paredes
* 9 Cavani
* 10 Neymar
* 11 Di María
* 12 Meunier
* 14 Bernat
* 16 Rico
* 17 Choupo-Moting
* 18 Icardi
* 19 Sarabia
* 20 Kurzawa
* 21 Herrera
* 22 Diallo
* 23 Draxler
* 25 Bakker
* 27 Gueye
* 30 Bułka
* 31 Dagba
* 35 Kouassi
* 36 Mbe Soh
* 38 Aouchiche
* 40 Innocent
* Tréner: Tuchel

 |
**Salvador Sánchez Cerén** (\* 18. jún 1944, Quezaltepeque, Salvádor) je bývalý salvádorský pedagóg a povstalecký veliteľ, v súčasnosti politik a od roku 2014 salvádorský prezident.

Narodil sa v chudobnej mnohopočetnej rodine (mal jedenásť súrodencov). Stal sa učiteľom a už od mladosti sa zapájal do politického aktivizmu. V 70. rokoch sa pripojil k povstaleckej organizácii *Ľudové oslobodzovacie sily Farabunda Martího (FPL)*, z ktorého sa neskôr vyvinulo významné guerillové hnutie Front národného oslobodenia Farabunda Martího (FMLN). Počas salvádorskej občianskej vojny sa stal jedným z najvyšších veliteľov tohto hnutia a vystupoval pod pseudonymom *comandante Leonel González*. Po vojne sa zapojil do demokratizačného procesu a ostal významným politickým predstaviteľom hnutia FMLN. V rokoch 2009 – 2014 bol viceprezidentom prezidenta Mauricia Funesa a vo voľbách v roku 2014 ho nahradil ako hľavný kandidát FMLN za prezidenta. Voľby zo ziskom 50.11% hlasov vyhral.

Referencie
----------

1. ↑

Autoritné údaje: * GND: 1089783418
* ISNI: 0000 0004 3482 178X
* LCCN: no2014069555
* VIAF: 309564006
* WorldCat: lccn-no2014069555
**Einsteinov vesmír** je kozmologický model homogénneho a izotropného vesmíru, v ktorom sa predpokladá kladná hodnota kozmologickej konštanty (λ > 0), vyjadrujúcej pôsobenie kozmologickej repulzívnej sily. Odvodil ho v roku 1917 Albert Einstein pri riešení rovníc poľa na základe všeobecnej teórie relativity, do ktorej zaviedol kozmologický člen lambda s cieľom zachovať postulovanú stacionárnosť vesmíru.

Einsteinov vesmír je preto stacionárny, má konštantnú, kladnú krivosť časopriestoru s indexom krivosti k = +1, je do seba zatvorený, preto je konečný, ale neohraničený. Stredná hustota Einsteinovho vesmíru je určená kozmologickou konštantou λE a gravitačnou konštantou G podľa vzťahu ρE = λE l4πG. Pre Einsteinov vesmír vychádza polomer vesmíru RE = 1/√λE, a celková hmotnosť vesmíru ME = πRE/2 G. Pri hustote ρE = 10-26 kg. m-3 vychádza napríklad pre Einsteinov vesmír polomer RE = 1026 m, t. j. 1010 ly, a hmotnosť ME = 2. 1053 kg, čo je 1012 hmotnosti Galaxie, pri kozmologickej konštante λE = 10-58 m-2.

Predstavu Einsteinovho vesmíru s hypotézou nenulovej kozmologickej konštanty a stacionárnosti vesmíru zavrhol aj sám Einstein v roku 1931 po Hubblovom objave rozpínania vesmíru.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

* Kozmológia

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Močová inkontinencia** alebo **pomočovanie** je nedobrovoľná strata moču z tela. Často je dočasná a skoro vždy vyplýva z aktuálneho zdravotného stavu.

V tomto článku termín „inkontinencia" je použitý pre spojenie „močová inkontinencia". Existuje i fekálna inkontinencia.

Močová inkontinencia u žien
---------------------------

Ženy trpia inkontinenciou 2-krát viac často ako muži. Tehotenstvo a pôrod, menopauza a štruktúra ženského močového traktu spôsobujú tento rozdiel. Ale ženy i muži sa môžu stať inkontinentnými pre neurologický úraz, vrodené defekty, mozgovú porážku, sklerózu multiplex a fyzické problémy spojené so starnutím.

Kým močová inkontinencia postihuje staršie ženy viac často než mladšie ženy, počiatok inkontinencie nie je nutne spojený s vekom. Inkontinencia je liečená a často liečiteľná v každom veku.

Ženy s inkontinenciou môžu mať rozpaky hovoriť o svojom probléme, čo je ale nesprávne.

Inkontinencia u žien sa obvykle vyskytuje pre problémy so svalmi, ktoré pomáhajú zadržovať alebo uvolňovať moč. Telo skladuje moč – vodu a odpady vylúčené obličkami – v močovom mechúri, čo je orgán podobný balónu. Mechúr je napojený na močovú trubicu, ktorou moč opúšťa telo.

Počas močenia sa svaly v stene mechúra kontrahujú (sťahujú), tlačiac moč von z mechúra do močovej trubice. Súčasne svaly zvierača okolo močovej trubice relaxujú (uvoľňujú sa), nechávajúc moč prechádzať von z tela. Inkontinencia sa objaví, keď svaly mechúra sa nečakane kontrahujú alebo svaly okolo močovej trubice sa nečakane uvoľnia (relaxujú).

Pozri aj
--------

* Fekálna inkontinencia
* Kegelove cvičenie
* Moč
* Močenie
* Plienka
Favory Pallavicina
**Lipican** alebo **lipicanský kôň** je jedno z najstarších kultúrnych plemien koní domácich v Európe. Pôvod odvodzuje od starošpanielskych a starotalianskych koní. Vyšľachtený bol v dvornom žrebčíne Lipica (Slovinsko), založenom v roku 1580.

K rozvoju chovu španielskych koní prispelo aj založenie dvorného žrebčína Kladruby n/Labem (1579), Lipica (1580), Kopčany (1765), a dvornej španielskej jazdiarni vo Viedni (1735).

Výborné morfologické, fyziologické a biologické vlastnosti lipicana, boli dôvodom, že sa stal obľúbeným koňom nielen u šľachty, ale aj u drobných súkromných chovateľov. Tým sa vplyv lipicana preniesol aj k chovateľom v zemskom chove. 

V žrebčincoch monarchie, teda aj na území Slovenska začali pôsobiť lipicanskí žrebci. Lipicanský kôň bol u chovateľov obľúbený pre svoju tvrdosť, skromnosť, živý temperament, dobrý charakter a učenlivosť. Toto prispelo k tomu, že v chove lipicana bolo založené niekoľko línií a rodín, ktoré pretrvali až do súčasnosti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lipican**
**Melanippé** alebo **Melanippa** (starogr. *Μελανίππη* – *Melanippé*, lat. *Melanippe*) je v gréckej mytológii dcéra boha vojny Area. Bola jedna z vodkýň Amazoniek.

Melanippé bola sestrou Antiopy a Hippolyty, kráľovnej Amazoniek. Hippolite daroval jej otec Ares nádherný pás, po ktorom zatúžila Admété, dcéra mykénskeho kráľa Eurysthea v čase, keď bol v jeho v službách hrdina Herakles. Eurystheus prianiu dcéry vyhovel a Heraklovi vydal rozkaz pás priniesť.

Keď potom Herakles prichádzal k Amazonkám, Hippolyta sa rozhodla, že mu pás na znak svojej úcty ponúkne sama. Do následných udalostí však zasiahla pomstychtivá Héra, ktorá proti Heraklovi od jeho narodenia neustále intrigovala. Rozšírila zvesti, že Herakles prišiel Hippolytu zajať a odviesť ju do otroctva. Amazonky preto na Herakla zaútočili a po statočnom boji, sile Heraklových ozbrojencov podľahli.

Melanippé a Antiopé počas boja padli do zajatia. Melanippu, sestra Hyppolyté za svoj drahocenný pás vykúpila a Antiopu daroval Herakles svojmu priateľovi Théseovi, ktorý si ju odviedol do Atén, kde sa s ňou neskôr oženil.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 2,966.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 289.
3. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 187.
4. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,16,4.
**Kuélap** alebo Cuélap je opevnená osada nachádzajúca sa v horách neďaleko miest María a Tingo v južnej časti regiónu Amazonas v Peru. Postavila ju kultúra Chachapoyas v 6. storočí n. l. na hrebeni s výhľadom na údolie Utcubamba. Nachádza sa v nadmorskej výške približne 3000 m.n.m.

Architektúra
------------

Kuélap je dnes už opustené opevnené sídlisko s rozlohou asi 6 hektárov, ktoré má od severu na juh 584 m a v najširšom mieste 110 m. Múry sú vysoké 10 až 20 m, murivo je z jemne opracovaných vápencových kvádrov (niektoré kvádre môžu vážiť až 3 tony).

Mesto má tri vstupy: dva na východe, druhý na západe. Hlavný vchod má lichobežníkový tvar a mohol mať valenú klenbu. Ten sa zužuje, až umožňuje prechod iba jednej osobe.

Všetky z 550 stavieb na nálezisku okrem piatich sú kruhové; týchto päť je štvorbokých. Zo stavieb zostali len základy alebo múry, niektoré z nich sú vysoké až 2 metre a hrubé pol metra. Niektoré múry majú vlysy kosoštvorcového a kľukatého tvaru, ktoré sú chránené pred dažďom rímsami.

Päť a pol metra vysoká stavba, dnes známa ako "*El Tintero*" (španielsky "kalamár") alebo "*Templo Mayor*" ("hlavný chrám"), na juhozápade osady má tvar obráteného kužeľa. Našli sa tu obradné archeologické pozostatky a predpokladá sa, že stavba mohla slúžiť ako slnečné observatórium.

Na severozápade sa nachádza sektor známy ako "*Pueblo Alto*" (španielsky "vysoké mesto"), do ktorého sa vchádza dvoma úzkymi vchodmi cez múr vysoký 11,5 m. Na sever od Pueblo Alto sa do výšky 7 m týči vežovitá stavba s názvom "*Torreón*" ("veľká veža"); mohla slúžiť na obranné účely, keďže sa v nej našli kamenné zbrane.

Na mnohých kameňoch v Kuélape sú reliéfne antropomorfné, zoomorfné a geometrické vzory.

Nachádzajú sa tu aj kamenné vodné kanály, o ktorých sa predpokladá, že zásobovali osadu vodou z prameňa na vrchole hory.

História
--------

Pohľad na časť archeologickej lokality
### Raná história

Ľudské osídlenie lokality sa začína v 5. storočí n. l. ale väčšina stavieb bola postavená medzi rokmi 900 a 1100 n. l. Mesto mohlo mať približne 3000 obyvateľov, ale v roku 1570 bolo opustené v dôsledku španielskeho dobývania. Následne mesto chátralo a bolo pokryté porastom stromov.

### Moderná história

Kuélap náhodne znovuobjavil v roku 1843 Juan Crisóstomo Nieto, sudca z mesta Chachapoyas, následne v roku 1870 Antonio Raimondi vykonal prieskum lokality.

V roku 1881 lokalitu navštívil bádateľ Charles Wiener. V roku 1939 skúmal lokalitu francúzsky generál Louis Langlois a napísal podrobný opis hlavných budov. Kuélap skúmali aj archeológovia Ernst Middendorf (1887); Adolf Bandelier (1940); manželia Henry a Paule Reichlenovci (1948); a Arturo Ruíz (1972).

Od 80. rokov 20. storočia pokračovalo vo vykopávkach a výskumoch v Kuélape mnoho peruánskych a zahraničných archeológov.

Referencie
----------

1. ↑   *Kuélap* [online]. History Hit, [cit. 2023-01-18]. Dostupné online. (po anglicky)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kuélap na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Joshua William Dun** (\* 18. jún 1988, Columbus, Ohio, USA) je americký bubeník, súčasne pôsobiaci v hudobnej skupine Twenty One Pilots.

Život
-----

Narodil sa v Columbuse, v americkom štáte Ohio. Má dve sestry Ashley a Abigail a brata Jordana. Na bicie sa naučil hrať v mladosti. Údajne ako dieťa nemal možnosť počúvať hudbu, a tak raz týždenne tajne chodil do hudobného obchodu, kde sa pýtal najviac potetovaného chlapíka, aby mu odporučil hudbu. Tri roky pracoval v spoločnosti Guitar Center, tiež pracoval s bývalým bubeníkom z Twenty One Pilots Chrisom Salihom. Osem mesiacov hral naživo s kapelou *House of Heores*. Hral na bicie a mal na starosti aj sprievodné vokály.

Twenty One Pilots
-----------------

V roku 2011 sa pridal k skupine Twenty One Pilots. Išiel na ich vystúpenie po pozvaní Chrisa Saliha. Po vystúpení sa stretol s Tylerom Robertom Josephom a obaja sa rýchlo spriatelili. Rok potom dvaja bývalí členovia opustili Twenty One Pilots kvôli časovým dôvodom. Joshua opustil svoju prácu a začal hrať s Tylerom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Josh Dun**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Josh Dun na českej Wikipédii.*
**Jelšovík** je potok v Novohrade, v juhozápadnej časti okresu Lučenec. Je to ľavostranný prítok Maškovej, meria 6,8 km a je tokom IV. rádu. 

Preteká Juhoslovenskou kotlinou, podcelkom Lučenská kotlina, pramení južne od obce Halič v nadmorskej výške okolo 245 m n. m. Na hornom toku tečie juhojuhovýchodným smerom, preteká územím s výmoľmi na oboch brehoch, zľava priberá krátky prítok prameniaci južne od osady Dolná Telka a pokračuje severojužným smerom cez Jelšovskú pahorkatinu. Na dolnom toku výraznejšie meandruje a severne od obce Jelšovec sa v nadmorskej výške okolo 179 m n. m. vlieva do Maškovej.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-23]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-23]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Maškovej** |
| --- |
| *Mašková* → *Ipeľ* → *Dunaj* |
| Dálovský potok · Jelšovík · Kamenné · Klenický potok · **Mašková** · Poddielsky potok · Ronok · Rudník · Velický potok |
**Peiroos** (starogr. *Πείροος* – *Peiroos*) je v gréckej mytológii syn Imbrasa. Bol vodca Trákov v trójskej vojne.

Trácky vodca Peiroos je postavou Homérovej Iliady. Pochádzal z tráckeho mesta Ainos. Stál na čele vojenskej jednotky Trákov, bojujúcej na strane Tróje. Jeho meno po prvý raz zaznie v druhom speve, ktorý obsahuje stovky veršov venovaných prehliadke ozbrojených síl bojujúcich v trójskej vojne. Na tomto mieste Homér uvádza, že vojskám Trákov velili Peiroos a Akamas.

Peiroos vo vojne bojoval neobyčajne tvrdo. Hovoria o tom Homérove verše: „*Dióra tam osud dostihol, lebo kameňom ostrým bol zranený na pravom lýtku blízkosti členku; ten kameň hodil náčelník Trákov, Peiroos, Imbrasov syn, ktorý prišiel do Tróje z Aina; obe dve šľachy i kosti mu nadobro ten kámeň rozdrvil; Dióres naznak sa zvalil do prachu zeme, a ako vypúšťal dušu, vystrel obe ruky k svojim mileným druhom. Vtom Peiroos, ktorý ho zasiahol, pribehol a do pupka ho ešte bodol; vnútornosti razom všetky mu vypadli na zem a temno mu zastrelo oči."*

Osud mu však tiež nedoprial, aby vojnu prežil. Zabil ho aitólsky vodca Thoas.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Homér, *Iliada*, 4,519-527.
2. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 39-40.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 2,844-845.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 20,484.
***Pekelná třída a ďábelský víkend*** (doslova: Pekelná trieda a diabolský víkend) je kniha pre deti od Vojtěcha Steklača. Kniha vyšla v češtine v roku 2007 .

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Kniha rozpráva o tom, ako Palhounová s Teckertovou pozvú Boříka, jeho kamarátov Čendu, Mirka a Aleša a veľkú časť celej ich triedy vrátane neobľúbeného bifľoša Bohouska na víkend do penziónu Irma, ktorý vlastní otec Teckertovej. Má to však jeden háčik. Všetci pozvaní musia predstierať, že sú o desať rokov starší (teda dospelí). Borik a Mirek chcú byť spočiatku doktori (jeden práv a druhý medicíny), ale po porade so Slaby (ktorá sa stala veštkyňou), sa rozhodnú že Mirek bude profesionálny hráč golfu a Bořík detektív. Po príchode ich čaká šok, keď zistia že príde aj triedny bifľoš Bohoušek, a to ako gróf. Potom sa opisujú zábavy cez víkend vrátane vyvrcholenia, keď Borík zistí (ako súkromný detektív), že Bohousek nie je gróf.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Zdroje
------

1. ↑   *Pekelná třída a ďábelský víkend*. [s.l.] : [s.n.], 2007. ISBN 978-80-00-01940-6.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pekelná třída a ďábelský víkend na neurčenej Wikipédii.*
**Joseph Percival Allen** (\* 27. jún 1937, Crawfordsvill, Indiana, USA) je bývalý americký kozmonaut z programu Apollo a letov s raketoplánmi.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole vyštudoval v roku 1959 univerzitu DePauw. Potom pokračoval na yalskej univerzite a v roku 1965 sa tak stal doktorom fyzikálnych vied. Rok potom sa dostal do šiestej skupiny pripravujúcich sa kozmonautov. Bol zaradený do záložnej posádky Apolla 15 vo funkcii vedeckého pracovníka. Po ukončení programu Apollo sa v roku 1973 zapojil do jedného z prezidentských výborov a v rokoch 1975 - 1978 bol zamestnaný v administratíve NASA. V roku 1978 sa opäť zapojil do výcvikového strediska v Johnson Space Center. O štyri roky neskôr vzlietol na raketopláne Columbia na obežnú dráhu Zeme a stal sa tak 113 kozmonautom.

### Lety do vesmíru

V roku 1982 na palube raketoplánu pri prvej netestovacej, teda už ostrej operačnej misii leteli s dr. Allenom traja kozmonauti: ing. elektrotechnik dr. William Lenoir, veliteľ letu Vance Brand a pilot Robert Overmyer. Posádka vypustila na obežnú dráhu dve telekomunikačné družice SBC-3 a Anik C-3. Pristáli na základni Edwards.

V roku 1984 letel na raketopláne Discovery. Veliteľom misie bol Frederick Hauck a miesto v pilotnom kresle zaujal nováčik David Walker. Ako letoví špecialisti figurovali Joseph Allen a Dale Gardner. Ovládanie „kanadskej ruky" mala na starosti Anna Fisherová. Hneď potom, čo sa dostali na obežnú dráhu, vypustili kanadskú družicu Anik D2 a na druhý deň vojenskú družicu Leasat 1. Potom sa im podarilo odchytiť z obežných dráh družice Westar 6 a Palapa B2 a vrátiť sa s nimi na Zem po 7 letových dňoch. Vďaka splneným úlohám bola misia pre NASA zárobkovým podnikom.

V kozmickom priestore strávil 13 dní.

* STS-5, Columbia ( 11. november 1982 – 16. november 1982)
* STS-51-A, Discovery (8. november 1984 – 16. november 1984)

### Po letoch

Usadil sa v meste Arlington, štát Virgínia. Je ženatý a má dve deti.

Zdroje
------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* Allen, J.P. v Malé encyklopedii kosmonautiky
* Biografia v katalógu SPACE.40

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7375 0137
* LCCN: n82267675
* VIAF: 304220732
* WorldCat: lccn-n82267675
**Osová doba** (iné názvy: **etický zlom**, **axiálna doba**; z nem. *Achsenzeit* - „osová doba") je pojem, ktorý používal Karl Jaspers pre obrat v dejinách ľudstva, ktorý sa odohral približne v období medzi rokmi 800 pred Kr. a 300 pred Kr. (alebo užšie vymedzené: 600 pred Kr.–500 pred Kr.) a pri ktorom vo všetkých kultúrach Eurázie (Čína, India, Irán, Judea, Grécko) nastúpilo nové myslenie a kritická reflexia; vystupujú náboženskí reformátori alebo mysliteľské či etické osobnosti, ktoré prinášajú zlom v doterajšom duchovnom vývine:

* Lao-c’ a Konfucius v Číne,
* Budha a Mahávíra v Indii,
* Zaratustra v Iráne,
* najvýznamnejší izraelskí proroci v Judei
* milétska škola v Grécku

Vo všetkých vyššie uvedenych krajinách bol v čase etického zlomu čulý náboženský život a rozvinutý panteón. Ľudia uctievali mnoho bohov a snažili sa ich primäť intenzívnym kultom k tomu, aby im dávali hojnosť všetkého potrebného k životu, čiže jedlo a úrodu, úspech a šťastie, a vôbec životnú silu, ktorá by ich bola schopná chrániť pred hladom, biedou, chorobami a smrťou, jednoducho pred všetkým, čo dajako ohrozuje život.

Vo všetkých spomenutých krajinách dochádza k hlbokej kríze a s ňou k biede, hlasu a rozháraným pomerom. Ľudia tak na mnohých miestach začali poznávať, že starí bohovia nefungujú; aspoň nie tak, ako by sa od nich čakalo.

V mnohých starých kultúrnych okruhoch sa objavujú príznaky metafyzického skepticizmu a mravného relativizmu, ktorý asi najlepšie poznáme v podobe gréckych sofistov. Kult, postupne stále dôslednejšie magizovaný (pozri napr. staroindickú obeť koňa a vôbec zásady epochy brahmanizmu), nedokáže ovplyvniť bohov tak, aby boli človeku po vôli požadovaným spôsobom.

Ako vonkajšia príčina etického zlomu sa tak ukazuje tlak spoločenskej situácie a neúspechy v dovtedajšom spôsobe náboženského zvládavania ľudskej biedy pomocou magicky koncipovaného kultu. Vzniká vnútorná prázdnota, ktorá volá po novej odpovedi na novo doliahajúcu otázku ľudskej existencie. A tu prichádzajú myslitelia, ktorí chcú premeniť človeka a jeho vzťach k súcnu alebo k bohu, a nie v prvom rade ovplyvniť bohov.

Všetkým novým systémom je vlastná výzva k mravnému postoju, k tomu, aby človek pracoval predovšetkým sám na sebe a nečakal, že mu šťastie podľa jeho predstáv a požiadaviek dodajú podplatení bohovia alebo kozmický zákon, podmanený magickým ritom.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Bulharská dobrovoľnícka armáda** bola samostatná dobrovoľná bulharská armáda, ktorá bojovala počas Rusko-tureckej vojny (1877 – 1878) na strane Ruska. S nápadom založiť takúto armádu prišiel ruský generál. Medzi bulharskými občanmi sa táto myšlienka veľmi rýchlo ujala. Všetky charitné organizácie začali okamžite masovo nakupovať zbrane pre nových vojakov.

Dátum začiatku bulharského odboja bol stanovený na 13. novembra 1876 v meste Kišiňov v Macedónsku. Členmi odboja boli najmä bulharskí dobrovoľníci, ktorí bojovali v národnooslobodzovacom boji a v Srbsko-tureckej vojne v roku 1876.

Úloha bulharskej dobrovľníckej armády
-------------------------------------

Podľa plánu vypracovaného v októbri roku 1876, prvoradou úlohou bulharskej dobrovoľníckej armády bolo slúžiť ako peší konvoj hlavnému vodcovi kniežaťu Nikolajovi Nikolajevičovi. Najskôr boli založené len tri družiny, neskôr však ich vznikalo ešte viac, pretože dobrovoľníkov stále pribúdalo. Na začiatku vojny v roku 1877 bolo celkovo v dobrovoľníckom vojsku zapísaných 7444 vojakov a 81 dôstojníkov, ktorí boli rozdelení do 6 družín. 17. apríla 1877 si už oficiálne zvolili názov – Bulharská dobrovoľnícka armáda. Ich vodcom sa stal Nikolaj Grigorievič Stoletov. Vojsko bolo vycvičené pod dohľadom ruských dôstojníkov. Od 6. mája 1877 mali aj svoju bojovú vlajku, ktorú dostali od obyvateľov mesta Samara.

Postup armády v rusko-tureckej vojne (1877 - 1878)
--------------------------------------------------

Z Macedónska sa armáda presunula do Ploeštu, kde sa pripojila k prvej bojovej družine, ktorej velil Josif Vladimirovič Gurko. Spolu bojovali v Târnove, Starej Zagore a v známom boji na vrchu Šipka, kde 9. augusta – 11. augusta 1877 odvážne a hrdo bránili Šipčenský priesmyk. Voči mnohokrát prevyšujúcej osmanskej armáde sa bránili spolu s ruskými vojskami zubami nechtami, aby nepustili vojská Sulejmana pašu ďalej na Balkán do Severného Bulharska. Akcia bola úspešná, Sulejman paša sa na Balkánsky polostrov nedostal. Koncom decembra roku 1877 porazili armádu pašu Vejsela pri meste Šejnovo.

Osud Bulharskej dobrovoľníckej armády
-------------------------------------

Zdalo sa, že armáde svitá na lepšie časy, ale podpísaním Sanstefanskej zmluvy sa dobrovoľnícke vojská od ruskej armády oddelili, a tak sa stali základom pre rozvoj samostatnej novej a mladej bulharskej armády.
**Dorykleus** alebo **Dorkeus** (starogr. *Δορυκλεύσ, Δορκεύσ* – *Dorykleus, Dorkeus*) je v gréckej mytológii syn spartského kráľa Hippokoóna.

Dorykleus bol syn Hippokoóna z Amyklaie, ktorý mal okrem neho ešte ďalších jedenásť synov, Skaia, Enarofora, Euteicha, Boukola, Lykaitha, Tebra, Hippothoa, Euryta, Hippokorysta, Alkinoa a Alkóna. Jeho otec Hippokoón sa stal kráľom Sparty, keď svojho brata Tyndarea vyhnal z krajiny.

Jedného dňa prišiel do Sparty hrdina Hérakles s bratrancom Oiónom a pri dome Hippokoóna ich napadol strážny pes, ktorého Oiónos v sebeobrane zabil. Dorykleus so svojimi bratmi stáli obďaleč a keď to uvideli, na Oióna a Hérakla zaútočili. V tejto bitke potom Oiónos zomrel a zranený Hérakles bol nútený ustúpiť. Héraklova pomsta ale nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Héraklov brat Ifikles, Hérakles Hippokoóna a všetkých jeho synov pobil a Tyndareós sa mohol vrátiť do Sparty a ujať sa vlády.

Antický autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Lakóniu zaznamenal, že videl héróon Dorkea, syna Hippokoóna.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,5.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,15,2.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 464.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,4.
5. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,3.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,5.
**Bukové vrchy** (maď. *Bükk*) je krasové a vápencové pohorie v Hevešskej župe a Boršodskej-abovskej-zemplínskej župe v Maďarsku. Má rozlohu skoro 100 000 ha a je najväčšou súvislou lesnou oblasťou v Maďarsku. Veľkú časť od roku 1977 zaberá Národný park (Bükki Nemzeti Park). Je to jediné pohorie v Severomaďarskom stredohorí, ktoré nie je sopečného pôvodu. Najvyšší bod pohoria a zároveň tretí najvyšší vrch Maďarska je Szilvási-kő s výškou 961 m n. m.

Bukové vrchy sa nachádzajú medzi Jágrom a Miškovcom. Pohorie dostalo svoj názov podľa rozsiahlych porastov buka lesného.

Najvyššie vrchy
---------------

Vrchol Istállós-kő (959 m n. m.) bol dlho považovaný za najvyšší vrch Bukových vrchov. Podľa neoficiálnych meraní z roku 2014 je však vrchol Kettős-bérc vyšší – 961 m n.m. Meranie prebiehalo pomocou technológie na báze GPS, takže možnosť chyby je na rozdiel od starej triangulačnej metódy veľmi minimálna. Len čo to preukážu oficiálne merania, Kettős-bérc sa premenuje na Szilvási-kö. 

Ďalšie vrcholy: Bálvány (956 m.n.m.) a Tar-kő (949 m n.m.) a ďalších cca. 50 vrcholov sa týči nad 900 metrov, z toho 11 nad 950 – 959 m. V zozname 100 najvyšších maďarských vrchov má absolútnu väčšinu pohorie Bukové vrchy, keďže v zozname má 59 vrcholov.

Jaskyne
-------

Známych je tu viac ako 1 100 jaskýň, z ktorých viaceré je možné navštíviť bez akéhokoľvek školenia. Slávne jaskynné kúpele v Miskolctapolca sú napájané termálnym prameňom. 52 jaskýň je vysoko chránených. Nachádza sa tu niekoľko jaskýň obývaných pravekými ľuďmi, v ktorých sa našli významné nálezy. V Bukových vrchoch sa nachádza najhlbšia jaskyňa Maďarska, 274 metrov hlboká jaskyňa Bányász. Najdlhšou jaskyňou je jaskyňa István-lápai, ktorá je 5. najdlhšou jaskyňou v Maďarsku.

Bukové vrchy pri obci Bélapátfalva

Geológia
--------

Pohorie Bukové vrchy geologicky tvorí samostatnú jednotku označovanú ako bükkikum, zaraďovanú k väčšiemu celku kompozitnej jednotky Pelso. Samotné bükkikum tvoria tri príkrovy, spodný bukkský parautochtón (príkrov Nagyfennsík) a nad ním ležiace príkrovy Kissfennsík a Mónosbél-Szarvaskő. Pohorie tvoria vrchnopaleozoické klastiká a hlavne triasové, menej jurské karbonáty (vápence, dolomity). Príkrov Mónosbél-Szarvaskő obsahuje relikty subdukčnej melanže s ofiolitmi (bazalty, dolerity a gabrá) ako aj sedimentami (ílovce, pieskovce).

Referencie
----------

1. ↑  Haas, J. (ed.), Hámor, G. Jámbor, Á. Kovács, S. Nagymarosy, A. a Szederkényi, T. 2013: Geology of Hungary. Springer, Berlin-Heidelberg, 224 s.

Externé odkazy
--------------

* Bukové vrchy – informácie o Bukových vrchoch vrátane fotografií

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bükk-vidék na maďarskej Wikipédii.*
Súradnice: 38°42′30.33″S 9°8′12.56″V﻿ / ﻿38,7084250°S 9,1368222°V﻿ / 38.7084250; 9.1368222

Arco da Rua Augusta
**Arco do Triunfo da Rua Augusta** je víťazný oblúk na Rua Augusta v Lisabone.

Opis
----

O postavení oblúku sa rozhodlo po zemetrasení v roku 1755, prvá verzia však bola v roku 1777 zbúraná. V roku 1873 začala nová výstavba podľa projektu architekta Veríssimo José da Costu z roku 1843-44; dokončená bola roku 1875.

Na vrchole oblúka je súsošie od Calmelsa, ďalšie sochy na fasáde vytvoril Vitor Bastos. Camelsova alegória zobrazuje Víťazstvo, Bastos stvárnil slávnych Portugalcov (Nuno Álvares Pereira, Viriato, Vasco da Gama a Marquês de Pombal).

Pod vrcholovým súsoším je nápis: VIRTVTIBVS MAIORVM VT SIT OMNIBVS DOCVMENTO.PPD

Referencie
----------

1. ↑  Arco da Rua Augusta na monumentos.pt

Externé odkazy
--------------

* Lisabonský oblúk na historiadeportugal.info

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vítězný oblouk (Lisabon) na českej Wikipédii.*
***Arctodus simus*** je dnes už pravdepodobne vyhynutý druh pleistocénneho medveďa s neobvykle krátkym ňufákom. Tento medveď sa nevyskytoval iba v Amerike, ale aj v Rusku. Vďaka pleistocénnemu pevninskému mostu, ktorý spájal Severnú Ameriku s Kamčatkou, sa mohol dostať z jedného kontinentu na druhý.

Opis
----

Arctodus simus v porovnaní s človekom
Tento medveď mal veľmi nezvyčajnú stavbu tela. Mal vysoké, ľahké nohy, podľa rekonštrukčných paleontológov sa pohyboval podobným štýlom ako ťava. Mal krátky chvost a malú guľatú hlavu. Laby mal široké asi 35 cm, boli teda približne rovnako široké, ako mal dlhý ňufák. Bol vysoký asi 1,6 a dlhý 3,7 metrov, vážil okolo 1 100 kg. Podľa posledných výskumov nešlo o nebezpečného dravca, ale o nekrofága. Svojou veľkosťou mohol zastrašiť protivníkov a ukradnúť im ťažko získanú korisť. Ľahké, dlhé nohy v kombinácii s chôdzou podobnej ťavej tvorili dokonalú súhru pre efektívny pohyb na dlhé trasy. Pretože keby lovil zver, musel by loviť len rovno bežiace zvieratá, napr. kone. Keby ale kôň zatočil a medveď by sa pokúsil o to isté, mohol by si zlomiť nohu.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Arctodus simus**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Arctodus simus**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Medvéd krátkočelý na českej Wikipédii.*
**Sawaki Kódó** (jap. 澤木興道; \* 16. jún 1880 – † 21. december 1965) bol významný japonský učiteľ sótó zenu 20. storočia. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších zenových majstrov svojej doby za to, že priniesol zenovú prax do života laikov a spopularizoval starodávnu tradíciu šitia kesy.

Biografia
---------

Sawaki, menom Caikiši, sa narodil do zámožnej rodiny ako šieste dieťa. Jeho rodičia umreli, mama keď mal štyri roky, otec o tri roky neskôr. Keď mal 16 rokov utiekol z domu do kláštora Eiheidži, kde sa chcel stať mníchom. Neskôr cestoval do kláštora Sošindži, kde bol ordinovaný za mnícha v roku 1899 majstrom Koho Sawadom.

Kódó Sawaki se stal opátom kláštora Antaidži v roku 1949, keď bol ešte kláštor na severe Kjóta. Priviedol upadnutý zen 20. storočia nazad k jeho koreňom, ku praxi zazenu bez očakávania zisku. Spoločne so svojím žiakom róšim Učijamou Kóšóm premenil Antaidži z miesta, kde sa študovala budhistická teória textov ako šobógenzó, na miesto zasvätenej zenovej praxi čistého zazenu. Neskôr prebral starostlivosť o kláštor Antaidži róši Učijamom, ktorý bol ordinovaný v roku 1941, zatiaľ čo Sawaki cestoval po celom Japonsku a viedol seššiny (intenzívne týždenné meditácie zazenu, tzv. odosobnenia) na mnohých miestach zeme. Každý mesiac sa samozrejme podobný seššin konal aj v Antaidži. V roku 1692 sa Sawaki konečne natrvalo usadil v Antaidži, pretože sa mu začalo horšie chodiť. Učijama sa o neho staral až do jeho smrti v decembri 1695. Namiesto zložitých pohrebných obradov rozhodol róši Učijama usporiadať na počesť Sawakiho 49 dní dlhý seššin, aby týmto podtrhol Sawakiho dôraz na zazen, ktorý sa nedá nahradiť rituálmi a ceremóniami. 49-dňový seššin sa tiež stal počiatkom nového Antaidži štýlu. Seššin bez hračiek - žiadne kázanie o *dharme*, ani recitovanie sútier, žiadne *kuseny* (príhovory počas zazenu), *kjósaku*, ani *samu* (práce v kláštore).

Referencie
----------

1. ↑  UCHIYAMA, KŌSHŌ; OKUMURA, SHOHAKU. *The Zen Teaching of "Homeless" Kôdô.*. [s.l.] : Wisdom Publications, 2014. ISBN 978-1-61429-048-3. S. 235–246.

Literatúra
----------

* *The Zen Teaching of Homeless Kodo*. Wisdom Publications 2014, ISBN 978-1614290483.
* *Zen je ta největší lež všech dob*. Alferia - Grada 2020, ISBN 978-80-271-1020-9.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sawaki Kódó**

Externé odkazy
--------------

* Sawaki & Uchiyama
* Kodo Sawaki

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sawaki Kódó na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13548085d
* GND: 120968363
* ISNI: 0000 0001 1735 7645
* LCCN: n83215900
* NK ČR: ola2004235325
* VIAF: 174950
* WorldCat: lccn-n83215900
**Azeus** (starogr. *Ἄζεύς* – *Azeus*, lat. *Azeus*) je v gréckej mytológii syn Klymena, kráľa Orchomenu v Boiótii.

Kráľ Klymenos mal piatich synov, Ergina, Stratia, Arrhóna, Pylea a Azea, ktorý bol jeho najmladším synom. Keď bol Klymenos počas slávností na počesť boha Poseidóna v Tébach zabitý akýmsi kočišom, jeho nástupcom sa stal Erginos, ktorý potom spolu s bratmi vytiahol proti Tébam a keď ich porazil, vynútil si, aby im Tébania každoročne odvádzali sto volov.

Táto daň by samotné Téby nevyčerpala, ale Tébanov urážalo spupné gesto, potvrdzujúce nadvládu Ergina. Od tejto dane i nadvlády ich nakoniec oslobodil hrdina Hérakles.

Azeus sa stal otcom Aktora, ktorého dcéra Astyoché bola matkou Askalafa a Ialmena, vodcov Minyov v trójskej vojne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,37,1.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 129.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,37,2.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 2,511-517.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,37,7.
**Arcturus Mengs** je fiktívna postava zo sveta Starcraftu, ktorý vytvorila spoločnosť Blizzard Entertainment. Pôvodne vodca teroristickej organizácie Sons of Korhal, neskôr vládca tzv. Dominion, ríše ľudí v sektore Koprulu.

Arcturus pomohol Jimovi Raynorovi s evakuáciou obyvateľstva a získal si ho na svoju stranu. Po tom, čo sa rozhodol poslať na smrť Sarah Kerrigan a použiť Zergov na likvidáciu svojich politických nepriateľov, poštval si proti sebe nielen Jima Raynora, ale aj ďalšie dôležité postavy. Arcturus si udržal moc napriek útoku UED (United Earth Directorate), Zergov či Raynor's Raiders, až kým sa jeho najsilnejšia zbraň, propaganda, neobrátila proti nemu. Oslobodil Tychusa Findlaya výmenou za hlavu Sarah Kerrigan. Jeho plán likvidácie bývalej lásky Jima Raynora jeho priateľom však nevyšiel a Tychus bol zabitý Jimom.

Arcturus má syna, Valeriana Mengska, ktorý sa na konci kampane Wings of Liberty otvorene obrátil proti nemu. Jeden z dôvodov konfliktu medzi otcom a synom bola snaha Valeriana byť lepším cisárom ako jeho otec, čo podľa Jima Raynora vôbec nie je ťažké.

| * z
* d
* u
StarCraft |
| --- |
| Terran | 
* Gerard DuGalle
* Edmund Duke
* Tychus Findlay
* Matt Horner
* Sarrah Kerrigan
* Arcturus Mengsk
* Valerian Mengsk
* Ariel Hanson
* Nova
* Jim Raynor
* Egon Stetmann
* Alexei Stukov
* Gabriel Tosh
* Horace Warfield

 |
| Zerg | 
* Samir Duran
* Sarah Kerrigan
* Overmind

 |
| Protoss | 
* Aldaris
* Artanis
* Fenix
* Karass
* Raszagal
* Selendis
* Tassadar
* Zeratul

 |
| Séria StarCraft | 
* StarCraft
* StarCraft: Brood War
* StarCraft: Ghost
* StarCraft II
* StarCraft II: Wings of Liberty
* StarCraft II: Heart of the Swarm
* StarCraft II: Legacy of the Void

 |
Súradnice: 49°36′59″S 18°28′59″V﻿ / ﻿49,6163200°S 18,4830219°V﻿ / 49.6163200; 18.4830219

**Mohelnice** (nem. *Mohelnitz*) je horská riečka v Moravsko-sliezskom kraji, prítok rieky Morávky, ktorý odvodňuje malú oblasť Moravsko-slezských Beskýd v okrese Frýdek-Místek.

Popis toku
----------

Mohelnice pramení v Moravsko-sliezskych Beskydoch v nadmorskej výške okolo 720 m na južných svahoch hory Obidová (987 m n. m.). Potok vytvára na sever smerujúce údolie medzi masívmi Lysej hory (1 323 m n. m.) na západe a Travného (1 203 m n. m.) na východe. Na Mohelnici ležia obce Krásna a Raškovice; a v Raškoviciach v nadmorskej výške 410 m potok zľava ústi do rieky Morávky. 

### Väčšie prítoky

*(Ľavý / pravý)*

* Sihelský potok *(P)*
* Travenský potok *(P)*
* Jestřábí potok *(L)*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mohelnice (prítok Morávky)**

Externé odkazy
--------------

* Raškovice - aktuálny vodný stav na stránkach Povodí Odry

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mohelnice (přítok Morávky) na českej Wikipédii.*
Sound Blaster Extigy s diaľkovým ovládaním a napájacím zdrojom
**Sound Blaster Extigy** je externá USB zvuková karta od spoločnosti Creative Technology, ktorá bola uvedená v roku 2002.

Je to prvá externá zvuková karta od tejto spoločnosti. Bola určená predovšetkým pre notebooky a prenosné počítače. Súčasťou balenia bolo diaľkové ovládanie a sieťový adaptér. K počítaču sa pripájala cez rozhranie USB 1.0 alebo 1.1, ale dokázala fungovať aj samostatne bez pripojenia k počítaču ako externý Dolby Digital, resp. AC-3 dekodér, teda bolo možné ju pripojiť k televízoru alebo hernej konzole pomocou optického vstupu a na externé analógové reproduktory až do konfigurácie 5.1. nepodporuje však dekódovanie signálu DTS.

Rozhrania
---------

* S/PDIF optický a koaxiálny vstup a výstup
* analógový výstup jack 5.1 (front, rear, center/LFE)
* linkový vstup, mikrofónový vstup
* výstup na slúchadlá
* MIDI vstup/výstup

Pozri aj
--------

* Sound Blaster

Externé odkazy
--------------

* Podrobná recenzia (po anglicky)
Súradnice: 48°10′17″S 17°13′41″V﻿ / ﻿48,171439°S 17,227936°V﻿ / 48.171439; 17.227936

*Porovnaj: Mohyla Milana Rastislava Štefánika (Bradlo)*.
**Pamätník generála Milana Rastislava Štefánika** je pamätné miesto v katastrálnom území obce Most pri Bratislave, symbolický pamätník na mieste, kde tragicky zahynul Milan Rastislav Štefánik s talianskou posádkou v dôsledku zrútenia lietadla, v ktorom všetci spoločne leteli z talianskeho Terstu na Slovensko. 

V roku 1921/22 dal generál J.Šnejdárek na pustom mieste pádu lietadla postaviť malý pomníček - pamätný kameň s vytesanými menami zahynutých. 

Od roku 1922 viedla ku miestu havárie, kde bol osadený pamätný kameň, prvá červeno značená turistická trasa vybudovaná Bratislavským odborom Klubu česko-slovenských turistov zo železničnej stanice Ivanka pri Dunaji. / Trasa neskôr pokračovala od mosta nad Bratislavskou železničnou stanicou ako "Cesta Generála M.R.Štefánika" hrebeňom Malych Karpát až na Bradlo./ 

V roku 1923 na tomto mieste postavili unikátny pamätník v tvare pyramídy podľa projektu slávneho architekta Dušana Jurkoviča. Pamätník je obohnaný zemným valom. Po obvode celého areálu sú vysadené lipy. Pamätník bol rekonštruovaný v rokoch 1988 a 1992. 

Pri pamätníku je kamenná tabuľa /pamätný kameň/ s týmto nápisom: *Na tomto mieste zahynul dňa 4. mája 1919 Čsl. minister a generál Dr. Milan R. Štefánik a jeho sprievod kráľovský italský npor. I. Mancinelli-Scotti, serž. H. Merlino a strelec G. Agginuti. Na večnú pamäť.*

Prístup
-------

Pamätník sa nachádza na Dunajskom ostrove v katastrálnom území obce Most pri Bratislave. Miesto je vzdialené 100 m od hranice Bratislavy a bývalej obce Farná, ktorá bola v roku 1932 pričlenená k obci Ivanka pri Dunaji. Prístup autom je po asfaltovej ceste z obce Ivanka pri Dunaji na parkovisko pred areálom.

Od pamätníka vedie Štefánikova magistrála, smerujúca na Bradlo, po zelenej turistickej trase až na rázcestie Biely kríž. Na okraji obce Ivanka pri Dunaji je odbočka k Pamätnej izbe gen. M. R. Štefánika. Na Bielom kríži nad Račou sa magistrála pripája na červeno značenú hrebeňovú Cestu hrdinov SNP, po ktorej smeruje k Mohyle na Bradle.

Galéria
-------

* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2016-07-04]. Dostupné online.
2. ↑   Ivanka pri Dunaji. In: MAJTÁN, Milan. *Názvy obcí Slovenskej republiky (Vývin v rokoch 1773 – 1997)*. Bratislava : Veda, 1998. [Cit. 2016-07-04]. Dostupné online. ISBN 80-224-0530-2.
3. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2020-03-04]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mohyla generála Milana Rastislava Štefánika**

Zdroje
------

* Stránka obce Ivanka pri Dunaji
* a presun z článku Mohyla Milana Rastislava Štefánika (Bradlo)
**Proprietárny formát** je súborový formát, ktorý je krytý patentom alebo copyrightom. Takéto obmedzenia sú pokusom zabrániť spätnému inžinierstvu, aj keď spätné inžinierstvo súborových formátov pre ciele interoperability je považované za legálne, hlavne tými, čo ho praktizujú. To, či to legálne je, alebo nie, závisí od krajiny a jej vlastných zákonov, okrem iného tiež aj podľa softvérových patentov.

Protikladom proprietárneho formátu je otvorený formát, ktorý nedáva koncovým užívateľom žiadne obmedzenia, a je tiež často dobre čitateľný.

Súkromie, vlastníctvo, risk a sloboda
-------------------------------------

Jeden zo stálych problémov obklopujúcich používanie proprietárnych formátov je existencia vlastníctva. Ak je informácia uložená tak, že používateľov poskytovateľ softvéru sa snaží udržať tajomstvo, užívateľ síce môže vlastniť informáciu, ale nemá žiadnu možnosť ako ju získať používaním ich softvéru. Ak užívateľ nemá možnosť informáciu získať, ale výrobca ju má – prakticky má kontrolu nad užívateľovou informáciou. Fakt, že užívateľ je závislý od kúska softvéru, aby získal informáciu v jeho/jej proprietárnom formáte, dáva takmer garantované zisky pre budúce vydania softvéru.

Problém risku je v tom, že to, ako presne proprietárny formát pracuje, nie je verejne známe. Ak softvérová firma vlastniaca práva na určitý formát prestane vyrábať softvér, ktorý ho dokáže prečítať, tak potom užívateľ, ktorý tento formát používal v minulosti, môže stratiť všetky informácie, ktoré v týchto súboroch mal, aj keď toto sa deje nie často, keďže formáty bývajú „spätne inžinierované" a výsledok býva zverejňovaný. Takéto situácie sú pomerne bežné, obzvlášť pre zastarané verzie softvéru.

Popredné proprietárne formáty
-----------------------------

* DWG — AutoCad kreslenie
* MP3 — MPEG Audio Layer 3
* OOXML — Office Open XML, formát súboru používaný Microsoft Office Suite 2007
* PSD — Adobe Photoshop's native image format

Popredné otvorené formáty
-------------------------

* DOC — Microsoft Word Dokument (skôr proprietárny)
* HTML — štandardný značkovací jazyk používaný na webe
* PNG — rastrový grafický obrázkový formát bežný na webe
* ODF — OASIS XML specifications for text (odt), spreadsheet (ods), drawing (odg) and presentations (odp), používané v OpenOffice
* SVG — vektorová grafika používajúca XML
* XCF — natívny obrázkový formát používaný GIMP-om
* Ogg — kontainer formát pre Vorbis (audio), Theora (video), Speex (reč), FLAC (audio), z ktorých sú všetky tiež otvorené dátové formáty

Referencie
----------

1. ↑   *Microsoft Office Word 97 - 2007 Binary File Format Specification (\*.doc)* [online]. Microsoft Corporation, 2007. Dostupné online.
Župy v rokoch 1939 – 1945
**Pohronská župa** (neoficiálne nazývaná *Pohronská veľžupa*) bola jednou zo šiestich žúp Slovenskej republiky, ktoré vznikli na základe zákona č. 190/1939 Sl. z. z 25. júla 1939 o verejnej správe vnútornej.

Charakteristika
---------------

Rozprestierala sa prevažne na juhu stredného Slovenska, malá časť jej územia na juhozápade okolo Pukanca sa zaraďuje pod západné Slovensko, najvýchodnejšia časť okolo Dobšinej zase pod východné Slovensko. Z historického hľadiska zahŕňala územie bývalej Zvolenskej, ďalej Tekovskej, Hontianskej, Novohradskej a Gemerskej župy bez odtrhnutých južných území týchto žúp, ktoré boli súčasťou horthyovského Maďarska.

Župania
-------

* Augustín Brychta (1. január 1940 – september 1941)
* Andrej Germuška (1. október 1941 – 12. marec 1943)
* Karol Bulla (30. marec 1943 – 4. február 1945)

Zánik
-----

Zánikom prvej Slovenskej republiky v roku 1945 zanikla aj Pohronská župa. Dnes jej územie patrí prevažne pod Banskobystrický kraj, najvýchodnejšia časť pod Košický kraj (okres Rožňava). Malá časť na juhozápade patrí pod Nitriansky kraj (okres Levice), na severozápade pod Žilinský kraj (okres Turčianske Teplice).

Poloha župy
-----------

Hlavnou osou župy bola na severe rieka Hron. Na juhu to boli údolia potokov a malých riek Sikenica, Krupinica, Tisovník, Krivánsky potok, Rimava, Muráň, Štítnik a Slaná, ktorých tok pokračoval ďalej do Maďarska.

Pohronská župa susedila na západe s Nitrianskou župou, na severe s Tatranskou župou a na celom juhu a prevažne aj na východe s horthyovským Maďarskom.

Administratívne členenie
------------------------

Pohronská župa mala sídlo v Banskej Bystrici a delila sa na 12 okresov, ktorých sídlom boli: Nová Baňa, Banská Štiavnica, Kremnica, Krupina, Modrý Kameň, Zvolen, Banská Bystrica, Brezno, Lovinobaňa, Hnúšťa, Revúca a Dobšiná.

Referencie
----------

1. ↑   *datapol@groups.io | Slovak county governors* [online]. groups.io, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.