recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Raketa R-9 vo vojenskom múzeu
**R-9** bola sovietska medzikontinentálna balistická raketa, v kóde NATO označovaná ako **SS-8 Sasin** a v sovietskom výrobnom typovom označení GRAU ako **8K75**. Išlo v poradí o tretiu sovietsku operačne použiteľnú medzikontinentálnu raketu (po R-7 a R-16).

Bola vyvinutá v konštrukčnej kancelárii OKB-1 pod vedením Sergeja Pavloviča Koroľova (ako jeho posledná vojenská raketa, neskôr sa venoval výlučne kozmickým programom), s jej letovými skúškami sa začalo v roku 1961 a do výzbroje sovietskej armády bola zaradená v roku 1964. Išlo o dvojstupňovú raketu s Gluškovým kvapalinovým motorom *RD-111* (na báze kvapalného kyslíka a petroleja) o výške 24 m, schopnú niesť jadrovú hlavicu o hmotnosti 1100 kg na vzdialenosť až 12 500 km. Išlo o prvú sovietsku raketu, ktorej riadenie prvého stupňa bolo zabezpečené vyklápaním trysiek hlavného pohonného motoru (dovtedy sa používalo predovšetkým riadenie pomocou gyroskopov). Raketa bola modifikovaná aj pre štarty z podzemného raketového sila a stala sa tak jedinou sériovo vyrábanou balistickou raketou na svete, ktorá využívala tento spôsob štartu pri použití kvapalného kyslíku ako okysličovadla.

Od roku 1971 boli rakety postupne vyraďované z výzbroje a ich operačná činnosť bola definitívne ukončená v roku 1976.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Kozmonautický portál |

* Mezikontinentální balistická řízená střela R-9A
**Menai Suspension Bridge** je visutý most, ktorý spája ostrov Anglesey pri severozápadnom pobreží Walesu s ostrovom Veľká Británia.

Dejiny
------

Až do dokončenia mosta v roku 1826 bol jediným spojením rozsiahleho a historicky aj ekonomicky významného ostrova so zvyškom Walesu trajekt. Najmä po vytvorení Únie Veľkej Británie a Írska (Act of Union 1800) sa ukázala potreba zrýchlenia a rozšírenia dopravného spojenia s Írskom. Hlavné lodné linky viedli z prístavu Holyhead na ostrove Anglesey do Dublinu.

Úlohou vyriešiť dopravu na trase Londýn – Holyhead bol poverený Thomas Telford. Ako kľúčovú stavbu celého projektu navrhol reťazový most cez úžinu Straits z mesta Bangor na pevnine k dedinke Porthaethwy, teraz známu ako Menai Bridge na Anglesey. Zadanie projektu požadovalo, aby umožňoval preplávanie lodí s výškou 30 m pri vrcholnom prílive.

Stavba mosta začala v roku 1819 výstavbou pilierov na oboch stranách prielivu. Nasledovalo zavesenie šestnástich reťazí. Každá z nich má 935 ôk a dĺžku 176 m. Proti korózii boli reťaze namáčané do ľanového oleja. Most bol slávnostne otvorený 30. januára 1826 a podarilo sa tak vo vtedajších dopravných podmienkach zrýchliť cestu z Londýna do Holyheadu z 36 na 27 hodín.

V roku 1839 bol poškodený silnou víchricou. Pôvodne drevená vozovka bola roku 1893 nahradená oceľovými doskami. Časom sa pôvodne plánovaná nosnosť 4,5 tony ukázala byť nedostatočná. V roku 1850 bol dokončený v tesnej blízkosti (1,5 km západnejšie) most Britannia a roku 1938 boli pôvodné železné reťaze za plnej prevádzky nahradené oceľovými.

Dnes je na moste jednosmerná prevádzka, a to tak, že dopoludnia je otvorený pre prevádzku od severu k juhu a popoludní naopak.

29. februára 2005 bol most navrhnutý na zaradenie do zoznamu svetového kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO.

Galéria
-------

* Menai Suspension Bridge približne v roku 1885Menai Suspension Bridge približne v roku 1885
* Menai Suspension Bridge získava nový náter (august 2005)Menai Suspension Bridge získava nový náter (august 2005)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Menai Suspension Bridge**

Externé odkazy
--------------

* Webová kamera na predpolí mosta (walesky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Menai Suspension Bridge na českej Wikipédii.*

| Rekordy |
| --- |
| Predchodca**Chushul Chakzam137 mUnion Bridge137 m** | **Najdlhšie mostné rozpätie na svete****Menai Suspension Bridge**1826 – 1834176 m | Nástupca**Pont de Zaehringen273 m** |
| **Najdlhšie rozpätie visutého mosta****Menai Suspension Bridge**1826 – 1834176 m |
| Predchodca**Union Bridge137 m** | **Najdlhšie mostné rozpätie v Európe****Menai Suspension Bridge**1826 – 1834176 m |
**Samuel Kupčok** (\* 21. apríl 1850, Brezno – † 26. júl 1914, Pukanec) bol slovenský botanik, pedagóg a veršovník.

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Brezne, 1862 – 1870 študoval na gymnáziu v Revúcej. V roku 1870 – 1913 učiteľ v Pukanci.

Botanizovať začal ako revúcky študent, najmä pod vplyvom Andreja Kmeťa. Venoval sa štúdiu rodov ostružina, mäta a ruža, viaceré z nich pomenoval, iné zas pomenovali jeho menom. Autor príspevkov o flóre okolia Brezna, Pukanca, Nízkych Tatier, Kovačice, kde botanizoval so svojim synom Samuelom Teodorom, s ktorým zozbieral herbár s viac ako 27 000 exemplármi rastlín.

Publikoval v časopisoch, niektoré jeho práce vyšli aj knižne. Ako známy botanik si dopisoval s mnohými našimi i zahraničnými botanikmi.

Veršovník a národný buditeľ, zakladateľ miestneho spevokolu, nacvičoval ľudové a národné piesne. Roku 1905 vydal zborníček veršov obsahujúci sviatkové, mendícke a svadobné vinše. Prispieval do Časopisu Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), Cirkevných listov, Černokňažníka, Národných novín a i. Do 2. zväzku Slovenských spevov 1890 – 1896 prispel 24 piesňami.

Dielo
-----

* *Nový vinšovník*, Martin, 1905
* *Príspevky k poznaniu flóry okolia Banskej Štiavnice a Pukanca*, Bratislava, 1956

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1017770204
* PIM: PIM103433
* SNK: 166139
* VIAF: 220689328
**Samuel Michalides** (Michaelides) (\* 18. február 1674, Lehnica  –  † 22. november 1740, Banská Bystrica) bol náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár a evanjelický kňaz.

Rodina
------

* otec: Ján Michalides
* matka: Alžbeta rod. Sobieslavská
* manželka: Katarína rod. Gobiová

Životopis
---------

Navštevoval školy na viacerých miestach Slovenska o. i aj v Banskej Bystrici, 1690 – 1694 študoval v Zittau, 1694 – 1696 na univerzite vo Wittenbergu. Kazateľ slovenskej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1710 – 1732). Od roku 1732 prvý superintendant banského dištriktu v Banskej Bystrici. Nábožensky prenasledovaný rekatolizátormi. Z nemčiny preložil a s podporou Samuela Bohuša a iných mecénov vydal rozsiahly výklad Svätého Písma, ktorý v danej dobe zohral významnú úlohu v evanjelickom cirkevnom živote. Tlačou vyšla i jeho dišputa z etiky, v rukopise zostala Konkordancia a náčrt životopisov evanjelických superintendantov.

Dielo
-----

* *Disputatio de virtute heroica*, Wittenberg, roku 1696
* *Sumovní a gruntovní výklad celého Písma svatého Starého i také Nového zákona*. 1-4... B.m. roku 1730

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Menaichmos** (starogr. *Μέναιχμος*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Menaichmos, sochár z Naupaktosu, bol činný pravdepodobne v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Podľa J. J. Winckelmanna žil v tej istej dobe ako sochársky majster Kallón z Élidy. Antický cestovateľ Pausanias uvádza, že Menaichmos a jeho rodák Soidas boli autormi slávnej chryselefantínovej sochy (zo zlata a slonoviny) bohyne Artemidy, zhotovenej pre chrám v Patrai.

Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky o tom zaznamenal: „*Patraičania majú na akropole svätyňu Artemidy Lafrie. Bohyňa má cudzie meno, a aj jej socha sem bola dopravená odinokiaľ. Cisár Augustus totiž zbavil aitólske územie i mesto Kalydón obyvateľstva, pretože sa i Aitólčania museli presťahovať do Nikopolisu na predhorie Aktionu, a tak dostali Patraičania sochu Lafrie. Iné sochy z Aitólie a od Akarnančanov dal cisár dopraviť do Nikopolisu, ale sochu Lafrie venoval Augustus Patraičanom okrem iného ako súčasť kalydónskej koristi. A ešte dnes bola na patraiskej akropole uctievaná. Hovoria, že Lafria bola pomenovaná akýmsi Fókom. Iní prehlasujú, že Kalydónčanom starobylú sochu Artemidy vytvoril Lafrios, syn Kastaliov, vnuk Delfov, druhí zase tvrdia, že sa bohyňa pohnevaná na Oinea stala časom ku Kalydónčanom vľúdnejšia (elafroteron) a to je dôvod jej pomenovania.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 375.
2. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 208.
3. ↑  Anonymous, *The Journal of Classical and Sacred Philology*, str. 240
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 50.
**Menalkes** alebo **Menalkés** (starogr. *Menalkes* – *Menalkes/iný prepis: Menalkés*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Gorgo.

Menalkes bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta, ktorý sa rozhodol svojich synov oženiť s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, kráľa susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu kráľ Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Menalkovi potom za manželku vybrali Aditu, dcéru Danaa a jeho manželky Pierie. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Okáľ filipínsky.
**Poloopice** alebo **nižšie primáty** (lat. *Prosimii, Prosimiae*) je v starších klasifikáciách podrad primátov. Je to opak vlastných opíc, teda vyšších primátov. 

Patria sem napr. lemurovité, indriovité, ksukolovité, lorisovité, kombovité, makiovité a okáľovité.

Systém
------

Väčšinou ide o podrad primátov v užšom zmysle, ale napr. Thurzo 1985 má poloopice ako podrad primátov v širšom zmysle (čiže vrátane Plesiadapiformes). 

V modernom delení taxónu poloopice zodpovedajú taxóny členitonosoblížne a okáľoidné. Ojedinele niektorí autori stotožňujú poloopice s členitonosoblížnymi (čiže okáľoidné nezahŕňajú do poloopíc) alebo dokonca len s členitonosoblížnymi okrem adapisotvarovcov - pozri systém uvedený v článku členitonosoblížne.

Podrobnosti o postavení v systéme pozri v článku primáty, podrobnosti o vnútornom delení pozri v článkoch členitonosoblížne + okáľoidné (a prípadne plesiadapoidy).

Charakteristika (bez plesiadapoidov)
------------------------------------

*Pozri aj charakteristiku v článkoch členitonosoblížne a okáľoidné.*

Žijú na stromoch, väčšinou na Madagaskare, niektoré v tropickej Afrike a Ázii. Sú to nočné živočíchy.

Sú pomenšie. Mozog je pomerne malý. Majú dobre vytvorený čuchový lalok koncového mozgu, čomu je prispôbená aj stavba lebky. Majú vyvinuté rhinarium a pomerne dobrý čuch. Oči sú veľké a so špeciálnou odrazovou vrstvou kvôli nočnému videniu. Majú veľké uši, stavba kosteného ucha má veľa starobylých znakov. Zuby sa líšia od zubov vyšších primátov. V súvislosti so zubným hrebienkom se vytvára podjazykový orgán, druhý jazyk, ktorý slúži na čistenie zubného hrebienka. Mandibula má starobylú stavbu a v symfýze nie je zrastená. Slzná kosť chýba, čelná kosť je nezrastená. Majú vlnitú srsť. Palec na ruke je schopný opozície voči ostatným prstom. Nohy sú oveľa dlhšie než ruky a často sa používajú na odraz aj na pristávanie. Na prstoch sú nechty, s výnimkou druhého prsta na nohách, na ktorom je pazúr. Chvost je dlhý, chytavý, u niektorých druhov zakrpatel.

Zdroje
------

1. ↑  poloopice. In: Malá encyklopédia biológie. Bratislava: Obzor, 1975, S. 388
2. ↑  poloopice. In: Encyklopedie antropologie, 2011
**Banský potok** je potok na Hornom Pohroní, v severnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Ľupčice, meria 2,7 km a je tokom IV. rádu. 

Preteká Starohorskými vrchmi, pramení na juhovýchodnom svahu vrchu Jelenská skala (1 153,3 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 910 m n. m. Tečie juhovýchodným smerom, sprava priberá prítok (663,8 m n. m.) a postupne sa stáča na východ. Preteká obcou Baláže a na jej okraji ústi v nadmorskej výške približne 537 m n. m. do Ľupčice.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ľupčice |
| --- |
| *Ľupčica* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Bacúrovský potok
* Banský potok
* Blatnava
* Bursovský potok
* Čremošné
* Klokočovský potok
* **Ľupčica**
* Marková
* Podkonický potok
* Slavkov potok

 |
**Stepiarotvaré** alebo **stepiare** (lat. Pteroclidiformes, Pteroclides) je skupina (rad, infrarad) vtákov s jedinou čeľaďou **stepiarovité** (Pteroclidae, Pteroclididae).

Recentných druhov je 16. Sú to nenápadne sfarbené vtáky, ktoré žijú v suchých oblastiach Afriky a Ázie. Život trávia prevažne na zemi.
Na toto prostredie sú výborne prispôsobené maskovacím, hnedožltým sfarbením a fŕkanou vzorkou.

Stepiare sú blízko príbuzné holubom. Majú pomerne malú hlavu, územčisté telo a operené nohy. Podobne ako holuby sú to výkonní a rýchli letci. Poháňajú sa rýchlymi údermi končistých, štíhlych krídel. Stepiare (napríklad Pterocles burchelli) potrebujú denne piť. Ich perie na bruchu a hrudi dobre saje vodu. Túto vlastnosť využívajú rodičia na prenášanie vody mláďatám do hniezda, často desiatky kilometrov od vodného zdroja. Existuje 16 druhov stepiarov.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stepiarotvaré**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Stepiarotvaré**
**Stepníkovité** (*Eresidae*) je čeľaď dvojpľúcnych pavúkov, ktoré žijú najmä s Afrike a Euroázii. Sú to veľké pavúky s výrazným pohlavným dimorfizmom.

Majú robustný vzhľad, môžu dorastať do veľkosti od 10 do 25 mm. Svojou mohutne vyvinutou hlavovou časťou hlavohrude vzdialene pripomínajú pavúky z čeľade skákavkovité, ale v porovnaní s nimi majú oveľa menšie oči. Štyri lemujú kraj karapaxu, za prednými strednými bezprostredne nasleduje ďalšia dvojica. Zostávajúce dve sú posadené ďaleko od seba až za zadný okraj temena hlavového hrboľu.
Niektoré rody stepníkovitých si budujú podzemné nory – samce týchto druhov bývajú často veľmi pestro sfarbení. Iné rody (*Stegodyphus*) si budujú siete na vegetácii. Kopulácia stepníkovitých sa zaobíde bez zložitých zásnubných hier, aké sú typické pre väčšinu ostatných skupín pavúkov, samec pri nej nie je ohrozený.

Rozšírenie
----------

Na Slovensku sa vyskytuje len jeden veľmi nápadný druh stepník červený (*Eresus cinnabarinus (= niger)*). Možno ho nájsť na teplých lokalitách. Samica sa vidí zriedka, lebo žije skryto pod kameňmi a v zemných norách.

Systematika
-----------

*Pozri aj: Zoznam druhov z čeľade stepníkovité*
V súčasnosti je popísaných 101 druhov v 10 rodoch

* čeľaď: **stepníkovité** (*Eresidae*)
	+ *Adonea*
	+ *Dorceus*
	+ *Dresserus*
	+ *Eresus*
	+ *Gandanameno*
	+ *Paradonea*
	+ *Seothyra*
	+ *Stegodyphus*
	+ *Penestomus*
	+ *Wajane*

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stepníkovité**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Stepníkovité**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Samuel Hojč** (Hoits, Hoitsy) (\* 16. november 1806, Brezno – † 24. júl 1868, Vatya) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny dejateľ.

Jeho otec bol Daniel Hojč a manželka Paula rod. Sekovičová.

Životopis
---------

Teológiu študoval na evanjelickom kolégiu v Prešove a na univerzite v Tübingene. Kaplán u superintendanta Pavla Jozeffyho v Tisovci, u Jána Seberiniho v Banskej Štiavnici, farár v Mičinej (od februára 1840). Usadil sa v Peštianskej stolici (1859), na pustatine Vatya (od roku 1864), kde spolu s bratom obhospodaroval pôdu. Vystupoval ako národne oduševnený slovenský vlastenec (do roku 1848). Autor dvoch národnoobranných brožúr, po smrti superintendanta Pavla Jozeffyho predseda Zpěvníkového výboru, do nového *Zpěvníka evanjelického* (1842) prispel troma piesňami, vydal katechizmus (1858) a napísal štúdie z protestantských právnych dejín a organizácie evanjelickej cirkvi v Uhorsku. Po odchode do Peštianskej stolice sa napriek naliehaniu švagra Andreja Sládkoviča, prestal zapájať do národných aktivít a jeho rodina sa pomaďarčila.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1069568953
* ISNI: 0000 0004 0350 4124
* NK ČR: jo2013756943
* SNK: 150924
* VIAF: 2815375
Pamätná tabuľa v obci Nižná Slaná, osadená v roku 2009 Maticou slovenskou pri príležitosti 185. výročia jeho narodenia 
**Samuel Ormis** (pseud. Zdychavský, Samko Revúcki, Samko Zdichavskí, Zdíchavský, Zdýchavský; \* 1. júl 1824, Revúca – † 18. september 1875, tamže) bol slovenský pedagóg, ľudovýchovný pracovník, spisovateľ.

Štúdium a život
---------------

Narodil sa v rodine Michala Ormisa a Júlie rod. Bokorovej. Navštevoval základnú školu v Revúcej, študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, teológiu v Bratislave. V roku 1855 bol vysvätený za kňaza, pôsobil ako vychovávateľ v Rimavských Janovciach a v Ordássi, pôsobil ako výpomocný profesor na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, ako profesor na gymnáziu v Rožňave a Revúcej.

Počas štúdií bol aktívnym členom Jednoty bratskej mládeže slovenskej, redigoval rukopisný časopis *Štiavnický zábavník* (neskôr premenovaný na *Sitno*), v Bratislave spolupracoval s Ľudovítom Štúrom, pripravil na vydanie posledné číslo jeho Slovenských národných novín. Počas pôsobenia v Banskej Štiavnici založil nedeľnú školu pre baníkov a Spoločnosť podsitniansku na vydávanie slovenských kníh.

Bol popularizátorom moderného poľnohospodárstva, ovocinárstva, včelárstva a rozvoja remesiel a články s touto tématikou uverejňoval v periodikách ako Pešťbudínske vedomosti a Živena. Svoje pedagogické články a filozofické úvahy publikoval v časopise *Cyrill a Metod, Národný hlásnik, Letopis Matice slovenskej, Cirkevné listy, Učiteľské noviny* a *Obzor*. Vo svojom diele vychádzal z Plutarcha, J. A. Komenského, J. J. Rousseaua.

Bol zberateľ a upravovateľ ľudových povestí a rozprávok, ktoré publikoval v periodikách *Orol tatránski, Slovenské pohľady, Sokol, Černokňažník* a i. Bol najbližším spolupracovníkom Pavla Dobšinského. Z ľudových povestí vychádzal aj pri písaní dramatických diel, ktoré predstavujú vrchol jeho literárnej tvorby.

Dielo
-----

* dráma
	+ Mataj, Rožňava, 1862
	+ Pravda, Skalica, 1863
	+ Jánošík, Pacov, 1919
* učebnice
	+ Zemepis malý pro žáky a žáčky, Banská Bystrica, 1830
	+ Stručný prírodopis pro žáka a žáčky
	+ Evanjelický šlabikár, Rožňava, 1857

### Dielo v elektronickej podobe

* *Jánošík : činohra zo života pospolitého v 5 výjavoch*. Pacov : Nákladem Přemysla Packa, 1919. Knižnice československá. 12. - dostupné online v Digitálnej knižnici UKB

Zdroj
-----

* Ormis, Samuel. In : *Slovenský biografický slovník*. IV. zväzok M - Q. Martin : Matica slovenská, 1990. 562 s.
* Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická cirkev v Revúcej

Autoritné údaje: * GND: 1024826031
* ISNI: 0000 0000 5674 8799
* NK ČR: mzk2002144030
* SNK: 155382
* VIAF: 84524482
**Lesothosaurus** bol malý, len 1 m dlhý bylinožravec, najlepšie známy primitívny vtákopanvový dinosaurus. Známy je z niekoľkých lebiek a takmer kompletnej kostry. Žil pred 200 až 195 miliónmi rokov na území dnešnej južnej Afriky. Jediný druh je **Lesothosaurus diagnosticus**.

Opis
----

Lesothosaurus bol veľmi dobre prispôsobený na beh, niekedy dokonca býva považovaný za dinosauriu obdobu antilopy. Mal malú hlavu s veľkými očami a silnými čeľusťami, nadmerne skrátené predné končatiny (kratšie i slabšie než napríklad pri rode Heterodontosaurus), dlhé zadné končatiny a dlhý chvost. Disponoval ľahkou stavbou tela bez akýchkoľvek zbraní. Pred dravcami sa teda zachraňoval jedine útekom.

Systematika
-----------

Na základe vonkajšieho vzhľadu bol Lesothosaurus pôvodne považovaný za ornitopóda. Neskôr sa však zistilo, že bol oveľa primitívnejší a nepatril dokonca ani do Cerapoda, skupiny zahŕňajúcej ornitopódy a ich blízkych príbuzných.

Galéria
-------

* Lebka Lesothosaura.Lebka Lesothosaura.
* Veľkostné porovnanie s človekom.Veľkostné porovnanie s človekom.

Pozri aj
--------

* Pisanosaurus
**Geórgios Pachymeres** (iné prepisy: **Geórgios Pachymerés**; **Georgios Pachymeres**, **Georgios Pachymeris**; gr. Γεώργιος Παχυμέρης; \* 1242, Nikaia – † 1310) bol byzantský učenec, spisovateľ, historik, sudca a filozof. Býva označovaný ako najväčší polyhistor svojej doby. V rodnej Nikáji sa mu dostalo vzdelania vo filozofickej škole založenej Jánom Vazatzom. Po roku 1261 (obnovenie Byzantskej ríše Nicejským cisárstvom) prišiel do Konštantínopola, kde študoval u Georgia Akropolitu. V Konštantínopole pôsobil aj ako klerik, diakon a ako cirkevný hodnostár (*protekdikos*), či cisársky sudca (*dikaiofylak*). Počas svojho života napísal viacero diel, ktoré síce nevynikajú veľkou originalitou, ale dokazujú šírku a hĺbku jeho znalostí a poskytujú informácie o societe, myslení a dejinách v počiatkoch palaiologovskej doby. Jeho najvýznamnejším dielom bola kronika popisujúca súdobé dejiny.

Dielo
-----

* kronika

13-dielne historické dielo popisujúce udalosti rokov 1255 – 1308 (do roku 1261 len stručne). Dielo autor písal na základe svojich vlastných skúseností, využíva ale aj početné písomné podklady, ktoré nielen kopíruje, ale aj uvádza. Značnú pozornosť venuje cirkevným udalostiam (napr. spory o úniu so Západom). Jeho vyjadrenia sa javia byť objektívne a nestranné, zároveň však obsahujú aj autorove názory a kritiku. Významne sa venuje byzantsko-osmanským vojnám a úpadku byzantskej moci v Malej Ázii. Kroniku nepísal typickým byzantským štýlom, ale inšpiráciu hľadal v antickej historiografii, najmä v Thoukydidovi. Hýbateľom svetových udalostí uňho podľa antickej tradície alegorická Tyché, verí teda historickému determinizmu. 

* *Filozofia*, súhrn Aristotelovej filozofie
* komentár k Proklovi
* parafráza na spisy Dionýza Areopagitu
* spis o pôvode Ducha svätého
* spis *Syntagma ton tessarón mathématón* o matematike, komentár k Diofantovi
* veršovaná autobiografia napísaná v klasických hexametroch, zachovala sa len v zlomkoch
* ďalšie rétorické diela (progymnasmata), či právne diela

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  DOSTÁLOVÁ, Růžena. *Byzantská vzdělanost*. 1. vyd. Praha : Vyšehrad, 1990. 415 s. ISBN 80-7021-034-6. S. 251, 267, 282 – 283.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pachymeres, Georgios. In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 372.
3. 1 2 3  PACHYMERES, GEORGIOS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1550.

Externé odkazy
--------------

* Georgios Pachymeres na britannica.com

Autoritné údaje: * BnF: 122270346
* GND: 100383203
* ISNI: 0000 0001 0889 6751
* LCCN: n85112085
* NK ČR: mzk2008463669
* VIAF: 39429158
* WorldCat: lccn-n85112085
Bronzová busta Samuela Reussa v Rimavskej Sobote. Vytvorila Anna Kisaková v roku 2018.
Hrobka Samuela Reussa a jeho manželky Rozálie Schulekovej na cintoríne v Revúci. Náhrobok bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
**Samuel Reuss** (\* 8. september 1783 Slovenská Ľupča – † 22. december 1852 Revúca) bol etnograf, historik, evanjelický kňaz.

Jeho otec Ján Reuss, jeho matka Mária rod. Korónyová, jeho manželka Rozália rod. Šuleková.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Ožďanoch, od 1795 na Evanjelickom lýceu v Kežmarku, od roku 1801 na Evanjelickom lýceu Bratislave, neskôr teológiu, filozofiu, filológiu, históriu, botaniku a mineralógiu na univerzite v Jene. Roku 1806 – 1807 učiteľ a konrektor v Banskej Bystrici, 1807 – 1809 kaplán a učiteľ v Tisovci, 1809 – 1812 farár v Kraskove, od 1812 farár v Revúcej, administrátor Potiskej superintendencie. Člen Učenej spoločnosti malohontskej, zakladateľ knižnice v Revúcej. Podporovateľ štúrovského programu v revolúcii 1848 – 1849. Zaoberal sa históriou Slovanov, cirkevnými dejinami, minulosťou obcí Polomka a Šumiac. Autor národopisných štúdií, zberateľ ľudovej slovesnosti. Počas štúdií v Jene sa zaujímal o prírodné vedy, zoznámil sa s básnikom J. W. Goethem, ktorý ho navrhol za tajomníka nerastopisného spolku a s ktorým udržiaval písomné kontakty aj po odchode z Jeny.

Podľa Samuela Reussa je pomenovaná Mestská knižnica v Revúcej.

Výber z diela
-------------

* Ueber die Kirchen-Disciplin bei den Protestanten der praktische Theil fehlt.
* Das Privilegium fori bei den Protestanten in Ungarn (1838)
* Ueber Begräbnisse und Begräbnissörter. Ein Beitrag zum protestantischen Kirchenrechte (1841–1842)

Referencie
----------

1. ↑  Nové obzory, 11. kötet. 336. p. Vydalo Východoslovenské vydavatelstvo pre Múzeum Slovenskej republiky rád v Prešove, 1969.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Samuel Reuss**

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike; pokrstený ako Samuel Raisz

Autoritné údaje: * GND: 1027874940
* NK ČR: js20191059987
* PIM: PIM153719
* SNK: 176435
* VIAF: 278583978
**Asios** (starogr. *Ἄσιος* – *Asios*) je v gréckej mytológii syn frýgického kráľa Dymanta.

Asios bol bratom Hekaby, manželky trójskeho kráľa Priama. Pochádzal z Frýgie od rieky Sangarios. Keď vypukla trójska vojna prišiel so svojim vojskom do Tróje, aby im pomohol zdolať nepriateľa.

V šestnástom speve Homérovej Iliady si Patroklos obliekol zbroj svojho priateľa Achillea, aby zmiatol Trójanov, ktorí pod velením hlavného veliteľa trójskych vojsk Hektora ohrozili achájske lode. Trójania sa následne v domnení, že pred nimi stojí sám Achilles, dali na útek. Keď sa potom Hektor zastavil pri Skajskej bráne a zvažoval či má bojovať, alebo vojsko stiahnuť za mestskú hradbu, pristúpil k nemu boh Apolón *Foibos* v podobe jeho synovca Asia a prehovoril k nemu: „*Hektor, vzdávaš sa boja - a prečo? To sa k tebe nehodí! Kiež by som ja, o čo som slabší, bol silnejší o to, ako ty si! Čoskoro by si to odpykal strašne, že si hanebne z boja utiekol! Nuž Patroklovi v ústrety zameraj kone silnokopytné, kopijou ho prebodni a Apolón ti poskytne večnú slávu."* Po týchto slovách sa Hektor opäť dal do boja a slávneho Patrokla onedlho usmrtil.

Podľa antického písomného diela "Dictys Cretensis" Asios bol v trójskej vojne zabitý rukou Telamónovho syna Aianta.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 16, 712-725.
2. 1 2 3  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis,* 4, 12.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 173.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 16, 710-822.
Katedrála Povýšenia svätého kríža
Ikonostas v katedrále
**Katedrála Povýšenia svätého kríža** (ukr. Храм приурочений Воздвиження Хреста Господнього) je katedrála Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie v ukrajinskom meste Užhorod v Zakarpatskej oblasti.

História
--------

Chrám bol postavený v 17. storočí ako jezuitský chrám rímskokatolíckej cirkvi. Dokončený bol v roku 1646 a bol zasvätený sviatku Povýšenia svätého kríža. Stavbu financovala šľachtická rodina Drugetovcov. Po poškodení počas Rákociho povstania bol obnovený.

Keď pápež v roku 1773 zrušil jezuitský rád, chrám bol odovzdaný gréckokatolíckej cirkvi a stal sa jej katedrálnym chrámom. Po druhej svetovej vojne bol gréckokatolíkom násilne odobratý komunistickou mocou a pre svoje potreby ho až do roku 1991 využívala ruská pravoslávna cirkev. Po získaní nezávislosti Ukrajiny a legalizácii gréckokatolíckej cirkvi bol chrám v roku 1991 vrátený gréckokatolíckej cirkvi a stal sa opäť katedrálou Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie. V roku 2003 tu boli slávnostne uložené ostatky blahoslaveného mučeníka Teodora Romžu, gréckokatolíckeho biskupa umučeného komunistami.

Architektúra
------------

Chrám nesie typické znaky barokového štýlu. Interiér má typické prvky rokoka. Neskôr bol prispôsobený potrebám byzantského obradu. Ikonostas chrámu pochádza z roku 1799. V roku 1877 bol prestavaný v neoklasicistickom architektonickom štýle a dostal dnešnú podobu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katedrála Povýšenia svätého kríža (Užhorod)**

Externé odkazy
--------------

* Holy Cross Ukrainian Greek Catholic Cathedral, Uzhgorod Ukraine
**Samuel Kriška** (\* 8. júl 1881, Tisovec  –  † 3. november 1970, Piešťany) bol lesný inžinier, hospodársky pracovník a vysokoškolský pedagóg.

Jeho otec bol Ján Kriška a matka Mária rod. Dianišková.

Životopis
---------

Študoval na obchodnej škole v Kežmarku a na gymnáziu v Rimavskej Sobote, lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Inžinier, od roku 1940 vysokoškolský profesor. Pôsobil ako riaditeľ Štátnych lesov v Banskej Bystrici. Podporoval lesné staviteľstvo, zaslúžil sa o rozvoj lesníckeho vysokého školstva. Dekan lesníckeho odboru Vysokej školy poľnohospodárskej a lesného inžinierstva. Autor odborných článkov. Nositeľ vyznamenaní.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 50 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Johann Martin Slovenszky

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2015885734
* SNK: 160806
* VIAF: 45144648382409622252
**Samuel Roth**, (\* 18. december 1851, Vrbov – † 17. november 1889, Levoča), bol slovenský prírodovedec a pedagóg, zakladateľ slovenskej speleoarcheológie.

 Život
------

Jeho otec bol Samuel Roth a matka Anna Mária rod. Kleinová. Bol synom maloroľníka. Po dokončení gymnaziálnych štúdií v Kežmarku študoval prírodné vedy na univerzite v Pešti, kde v roku 1874 promoval ako doktor prírodných vied. Vrátil sa na Spiš a v Levoči sa stal profesorom a neskôr riaditeľom levočského gymnázia. 

Zaoberal sa geológiou, glaciológiou, limnológiou a speleológiou. Robil geologické výskumy v okolí Dobšinej. Významné sú jeho literárne práce s glaciológie Tatier a popisy 26 jaskýň, ktoré sám preskúmal, zmapoval a prebádal aj z archeologického a paleontologického hľadiska. Roku 1874 v jaskyni *Aksamitka* spolu s Matyasom Badanyim našiel prvé paleolitické nálezy (kostený hrot a 2 kamenné čepele) na Spiši a v Karpatskej kotline vôbec. Dôkladne preskúmal jaskyňu pri obci Poráč susednú menšiu jaskyňu Chyža, kde našiel kosti medveďa jaskynného (Ursus spelaeus), najmä zuby, stavce, články prstov, úlomky holenných kostí, rebrá i čeľuste. Predpokladal, že jaskyne boli osídlené ľuďmi v období neolitu. Neorientoval sa však len na Spiš. Preskúmal v lete 1879 štyri dávno známe jaskyne v chotároch abovských obcí Veľká Lodina a Ružín. Sprevádzal ho sliezsky prírodovedec Karl Kolbenheyer (1841 – 1901), ktorý tieto jaskyne zameral. Vo Veľkej Ružínskej jaskyni našiel kosti rozličných živočíchov, ale aj kultúrne vrstvy s črepmi keramiky. Publikované výskumy napadol významný maďarský geológ Lajos Lóczy (1849 – 1917). Uhorská geologická spoločnosť po návšteve vyslaných odborníkov vyvrátila Rothove tvrdenia, ale neskoršie výskumy ich potvrdili.

V roku 1880 Uhorský karpatský spolok ho poveril preskúmať Lipovskú jaskyňu v pohorí Branisko a Ľadovú jaskyňu v Dreveníku pri Spišskom Podhradí. Skúmal priepasť Jatky na Geravách pri Hrabušiciach a iné jaskyne v oblasti Tatier a Pienin. V Belianskych Tatrách to boli Alabastrová jaskyňa, Ľadový sklep, Muránska jaskyňa a Zbojnícka jaskyňa. Robil v nich vykopávky a mnohé iné vedecké merania. Nesúhlasil s archeológom Ferencom Pulszkym (1814 – 1897), ktorý tvrdil, že jaskyne boli osídlené až v neolite. Zastával názor, že to bolo už v paleolite. Neskoršie výskumy mu dali za pravdu.

Od roku 1884 bol úradujúcim podpredsedom Uhorského karpatského spolku.

Referencie
----------

1. ↑  JOZSOVA, Renata. *Samuel Roth* [online]. quark.sk, 2016-12-13, [cit. 2022-11-19]. Dostupné online.
2. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 17 - farnosť Vrbov; pokrstený ako Sámuel Lajos Roth

Autoritné údaje: * GND: 1028563159
* ISNI: 0000 0000 5736 7285
* NK ČR: mzk2002144885
* PIM: PIM115769
* VIAF: 84525918
**Samuel Jaroslav Zachej** (Zachey) (\* 31. marec 1841 Bystrá - † 4. február 1918, Sofia) bol novinár, redaktor, pedagóg a osvetový pracovník. Pseudonymy: De profundis, Jaroslav Ďumbiersky, Jaroslav Zniovsky, J. S. Podzniovsky, Pravdomil, Samoslav.

Životopis
---------

Samuel Jaroslav Zachej sa narodil Karolovi Zachejovi a Jozefíne Somolániovej v Bystrej. Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 1861 maturoval. Na odporúčanie Štefana Moyzesa študoval teológiu na univerzite v Budapešti a filológiu a históriu na univerzite vo Viedni. Novinár v Budapešti, profesor gymnázia v Kláštore pod Znievom, redaktor aj vydavateľ v Martine, roku 1880 sa trvale usadil ako samostatný podnikateľ a verejný činiteľ v Sofii. Obranca slovenských národných práv, výrazná osobnosť slovenského národnopolitického hnutia, pedagóg a osvetový pracovník, publicista, redaktor a prekladateľ. Od gymnaziálnych rokov agilný organizátor národných spolkov, v Banskej Bystrici pôsobil v cirkevno-literárnom spolku Kolo. Redaktor viacerých novín a časopisov, člen redakčných rád. Lektor historických prác vydávaných Maticou slovenskou. Prekladateľ z nemčiny, ruštiny, bulharčiny a zakladateľ slovensko-bulharských vzťahov. Knižne vyšiel v bulharčine výber z publicistiky o minulosti a prítomnosti Slovákov, ostatné väčšie práce publikoval v časopisoch. Zlomok z jeho publicistiky, korešpondencie a vlastný životopis vyšiel v antológii J. Košku Slovensko-bulharské literárne vzťahy.

Pamiatky
--------

* pamätná tabuľa na dome, v ktorom býval v Kláštore pod Znievom
* literárna pozostalosť v Literárnom archíve Matice slovenskej
* pamätná tabuľa v rodnej obci Bystrá (okr. Brezno)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike farnosť Valaská

Autoritné údaje: * GND: 142132691
* NK ČR: mzk2002139799
* SNK: 158443
* VIAF: 84518193
Súradnice: 30°22′36″S 79°58′15″V﻿ / ﻿30,37667°S 79,97083°V﻿ / 30.37667; 79.97083

**Nandádéví** (*Nanda Devi*) je druhý najvyšší vrch Indie, vysoký 7 816 m n. m. Zároveň je to najvyšší vrch ležiaci iba na indickom území. Leží v pohorí Garhvál Himálaja, v horskej skupine Nandádéví.

Nandádéví tvorí dvojvrcholový masív. Hlavný (západný) vrchol a východný vrchol (7 434 m n. m.) spája 3 km dlhý hrebeň. Jeho severná stena je vysoká viac, ako 2 500 metrov.

Prvovýstup na hlavný vrchol uskutočnili v roku 1936 členovia anglo-americkej výpravy. Do roku 1950 to bol najvyšší zdolaný vrch. Na východný vrchol vystúpili v roku 1939 Poliaci. Prechod oboch vrcholov po 3 km dlhom hrebeni sa podaril v roku 1976 japonským horolezcom. Severnú stenu zdolali v roku 1976 americkí a indickí horolezci.

Nandádéví má významné postavenie v indickej mytológii a je považovaný za posvätný vrch.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nandádéví**
**Samuel Rožnay** (\* 27. júl 1787, Zvolen - † 14. november 1815, Banská Bystrica) bol slovenský básnik, prekladateľ, pedagóg a evanjelický kňaz.

Rodina
------

* otec Pavol Rožnay, matka Dorota Rožnayová

Životopis
---------

Pochádzal z remeselníckej rodiny. V roku 1799 – 1802 študoval v Banskej Bystrici, 1802-1808 na evanjelickom lýceu v Bratislave, 1810-1812 teológiu na univerzite v Tübingene. 

Od roku 1812 vychovávateľ v rodine farbiara Ľ. Kolbenheyera a konrektor gymnázia v Banskej Bystrici, evanjelický farár v Hornej Mičinej, 1815 v Banskej Bystrici, kde sa priatelil s Jánom Kollárom a vplýval na jeho literárnu a slovanskú orientáciu. Je to priekopník umeleckého prekladu v slovenskej literatúre. Počas bratislavských štúdií pod vplyvom Juraja Palkoviča sa venoval básnickej ale hlavne prekladateľskej činnosti. Venoval sa aj publicistike a slavistickému bádaniu, vlastnil bohatú knižnicu slovanskej literatúry.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 56666
* GND: 1028691602
* ISNI: 0000 0000 5586 7585
* NK ČR: mzk2005274877
* SNK: 146963
* VIAF: 84612469
**Samuel Petrikovich** (\* 10. január 1855, Banská Bystrica-Radvaň – † 1. marec 1919, Banská Bystrica-Radvaň) bol architekt, archeológ, hydrológ a vynálezca zemianskeho pôvodu.

Rodina
------

* otec Mikuláš Petrikovich
* matka Zuzana rod. Klimová
* manželka Karolína rod. Rožová
* brat Ján Petrikovich - lekár
* syn Miloš Petrikovich

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici-Radvani, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, do 1878 architektúru na VŠT vo Viedni, kde bol členom akademického spolku Tatran. Roku 1878-1883 architekt v štátnej službe v Banskej Bystrici, neskôr samostatne. Projektoval a staval najmä kostoly. Z vlastnej iniciatívy pracoval 1901-1903 ako archeológ. Robil vykopávky na Veľkom Hrádku pri Malachove. Zaoberal sa aj vynálezmi. Vytvoril patent na samočinné zapájanie a odpájanie železničných vozňov. Roku 1909 sa z existenčných dôvodov venoval prachárstvu. Súkromne sa venoval aj plánom na energetické využitie slovenských riek.

Pamiatky
--------

* hrob na Národnom cintoríne v Martine

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 3 pokrstený ako Samuel Eduard Petrikovics
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Samuel Stanley Wilks** (\* 17. jún 1906, Little Elm, Texas, USA – † 7. marec 1964, Princeton, New Jersey) bol americký matematik a akademik, ktorý sa zaslúžil o rozvoj matematickej štatistiky, najmä v oblasti praktických aplikácií.

Narodil sa v texaskom meste Little Elm, kde vyrastal na farme. Študoval na univerzite v Iowe (*University of Iowa*) a získal tu titul Ph.D. Jeho záverečná práca sa zaoberala problémom štatistických meraní v oblasti vzdelávania a bola publikovaná v odbornom časopise *Journal of Educational Psychology*. 

V roku 1933 začal vyučovať matematiku na princetonskej univerzite a v roku 1938 sa stal šéfredaktorom v časopise *Annals of Mathematical Statistics*, ktorého vedenie prevzal po matematikovi Carverovi. 

V roku 1944 bol vymenovaný za profesora a stal sa vedúcim katedry matematickej štatistiky na princetonskej univerzite. O niekoľko rokov neskôr sa tam stal aj vedúcim matematického oddelenia. Preslávil sa najmä svojou prácou v oblasti viacrozmernej štatistickej analýzy.

Wilks zomrel v roku 1964 v Princetone.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Samuel S. Wilks na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12164184z
* GND: 1067945334
* ISNI: 0000 0001 0908 7649
* LCCN: n81058887
* VIAF: 64046324
* WorldCat: lccn-n81058887
**Samuel Mikler** (\* 1. júl 1835, Hodruša-Hámre – † 29. november 1909, Banská Bystrica) bol pedagóg, náboženský spisovateľ, evanjelický kňaz. Pseudonym: S. Zatáraný

Rodina
------

* otec Samuel Mikler
* matka Katarína rod. Feldzahnová
* manželka Henrietta rod. Fischerová

Životopis
---------

Vyštudoval teológiu v Prešove, 1875 dosiahol pedagogický diplom v Kluži. Evanjelický kňaz a učiteľ náboženstva v Banskej Bystrici (1887 – 1909). Aktívne sa zúčastnil na obnove slovenského študentského hnutia prostredníctvom Národnej spoločnosti slovenskej, 2-krát zvolený za jej predsedu. V Banskej Bystrici patril k národovcom, odoberal slovenskú tlač. Zorganizoval zbierky na novú školskú budovu nižšieho evanjelického gymnázia, čím odvrátil jeho zrušenie (1886 – 1887). Autor idylických lyrických básní, potom príležitostných oslavných veršov i valedikcií, náboženské básne písal v bibličtine. Knižne vydal prácu k 100. výročiu trvania evanjelického kostola a. v. v Banskej Bystrici. Článkami prispieval do miestnych novín v Banskej Bystrici.

Dielo
-----

* Dejepis chrámu evanjelického a. v. banskobystrického, Banská Bystrica roku 1907

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 14 - evanjelická cirkev Hodruša
Vzťah anergie a exergie v T-s diagrame.
**Anergia** alebo **nepoužiteľná energia** je časť tepla, alebo energie, ktorú nemožno využiť pri danom stave okolia v procese premeny energie na prácu. Označuje sa **B** alebo **b** s indexom podľa formy energie.

Súčet anergie a exergie predstavuje vnútornú energiu systému, alebo celkové privádzané teplo.

Anergia tepla
-------------

Anergia tepla sa označuje **BQ** a vypočíta sa zo vzťahu:

{\displaystyle B\_{Q}=Q.{\frac {T\_{o}}{T}}}

kde:

* *BQ* - anergia tepla (J)
* *Q* - celkové privádzané teplo (J)
* *T* - teplota zdroja tepla (K)
* *To* - teplota okolia (K)

Anergia energie prúdu
---------------------

Anergia energie prúdu sa označuje **bh** a vypočíta sa zo vzťahu:

{\displaystyle b\_{h}=h\_{o}+T\_{o}.(s-s\_{o})}

kde:

* *bh* - merná anergia energie prúdu (J.kg-1)
* *ho* - merná entalpia prúdu pri stave okolia (J.kg-1)
* *To* - teplota okolia (K)
* *s* - merná entropia vstupného prúdu (J.kg-1.K-1)
* *so* - merná entropia prúdu pri stave okolia (J.kg-1.K-1)

Referencie
----------

1. ↑   ANTAL, Štefan. *Termodynamika*. Bratislava : Edičné stredisko STU, 1992. 317 s.
Antoninián uzurpátora Macriana
**Macrianus Minor** alebo **Titus Fulvius Iunius Macrianus** (\* † 261) bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý ovládal spolu so svojim bratom Quietom v rokoch 260 – 261 východné provincie impéria. Jeho otcom bol správca vojenskej pokladne a dozorca nad zásobovaním Fulvius Macrianus, meno matky je neznáme. 

Macrianovská uzurpácia súvisela so zajatím cisára Valeriána Peržanmi (jún 260) a následným bezvládím na východe rímskej ríše (Valeriánov syn Gallienus sa zdržiaval v tom čase na západe). Revoltu zorganizoval asi v septembri 260 Macrianov rovnomenný otec po dohode s veliteľom Ballistom (Callistom), ktorému sľúbili hodnosť prefekta pretoriánov. Macrianus sám ani jeho brat Quietus politiku príliš neovplyvňovali, obaja boli ešte veľmi mladí. Ich otec potom cisársku hodnosť neprijal, pretože bol ochrnutý na jednu nohu (podľa predstáv súčasníkov mal byť cisár fyzicky zdravý).

Roku 261 sa Macrianus a jeho otec vypravili na Západ proti cisárovi Gallienovi, aby si vynútili uznanie svojej vlády. Quietus zostal na Východe. Bitka, ktorá sa odohrala kdesi v Illyriku s Gallienovými vojvodcami Aureolom a Domitianom skončila katastrofálnou porážkou oboch Macrianov a ich smrťou.

Externé odkazy
--------------

* Macrianove mince (po anglicky)
* Uzurpátori za Galliena (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 123257956
* VIAF: 37820906
**Polootvorené hry** sú hry, v ktorých biely otvorí dvojkrokom kráľovského pešiaka a čierny odpovedá iným ťahom, ako je dvojkrok kráľovského pešiaka.

Alechinova obrana
-----------------

Alechinova obrana vzniká po ťahoch:

* 1. e4 Jf6
* 2. e5 Jd5

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Alechinova obrana*

Caro-Kannova obrana
-------------------

Caro-Kannova obrana vzniká po ťahoch

* 1. e4 c6.

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Caro-Kannova obrana*

Francúzska obrana
-----------------

Francúzska obrana vzniká po ťahoch

* 1 e4 e6

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Francúzska obrana*

Pirc-Ufimcevova obrana
----------------------

Pirc-Ufimcevova obrana (obvykle sa však používa názov Pircova obrana) vzniká po ťahoch

* 1. e4 d6.

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Pircova obrana*

Sicílska obrana
---------------

Sicílska obrana vzniká po ťahoch:

* 1. e4 c5

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Sicílska obrana*

Škandinávska obrana
-------------------

Škandinávska obrana vzniká po ťahoch:

* 1. e4 d5
* 2. exd5

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Škandinávska obrana*

Pozri aj
--------

* Otvorená hra
* Zatvorená hra
**Žižiavka obyčajná** (lat. Porcellio scaber) je kôrovec z čeľade *Porcellionidae*. Patrí do radu rovnakonôžky (*Isopoda*).

Morfológia a vývoj
------------------

Často sa vyskytuje v skleníkoch, pivniciach a v pareniskách, a to v dospelom i larválnom štádiu.

Dospelý jedinec má oválne telo dlhé 11 - 16 mm, široké 6 - 7 mm, veľmi sploštené, žltkastej alebo tmavosivej farby.

Samičky po oplodnení kladú vajíčka, ktoré sa nachádzajú v špeciálnych kapsičkách upevnených na predných nohách. Larvy sa liahnu v týchto kapsičkách, opúšťajú ich a začínajú samostatne žiť.

Škodca
------

Tento druh poškodzuje klíčky vysiatych semien, ako aj prízemné časti rastlín, korene uskladnenej zeleniny, zemiaky v skladoch i hrobliach, ako aj šampiňóny.Ale dajú sa použiť ako čističe terária pre slimáky.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Žižiavka obyčajná**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Žižiavka obyčajná**

Zdroj
-----

* A.Studziňski, F.Kagan, Z. Sosna: *Atlas chorôb a škodcov zeleniny*
Súradnice: 46°48′46″S 71°12′24″Z﻿ / ﻿46,8128°S 71,2066°Z﻿ / 46.8128; -71.2066

**Katedrála Najsvätejšej Trojice** je katedrála quebeckej anglikánskej diecézy a sídlo dvoch farností: Quebec a Tous les Saints. Stojí v centre mesta Quebec.

História
--------

Diecéza bola založená v roku 1793 a jej prvý biskup Jacob Mountain sa čoskoro zameral na postavenie katedrály. Kompletná stavba bola vysvätená 28. augusta 1804. Bola to prvá anglikánska katedrála mimo Britských ostrovov.

Postavená v neoklasickom palladianskom štýle, katedrála bola modelovaná podľa St Martin-in-the-Fields na Trafalgar Square, a Marylebone Chapel (teraz známej ako St. Peter, Vere St.). Kráľ Juraj III. zaplatil stavbu a poskytol cenné vybavenie.

Zvonica má 8 zvonov vyrobených firmou Whitechapel v roku 1830.

Objekt bol zaradený medzi National Historic Site of Canada.

Referencie
----------

1. ↑  Holy Trinity Anglican Cathedral

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **kostol Najsvätejšej Trojice v Quebecu**.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cathedral of the Holy Trinity (Quebec) na anglickej Wikipédii.*