recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vidžuaru kei** (jap. ヴィジュアル系, angl. Visual kei, skrátene **VK**) je hnutie medzi japonskými hudobníkmi, ktoré je charakteristické predovšetkým excentrickým vzhľadom hudobníkov a aj ich priaznivcov. Predstavitelia žánru sa vyznačujú tým, že používajú veľa líčidiel a mejkapu, extravagantné účesy, vyzývavé kostýmy a niekedy aj prvky transvestizmu. V tomto prípade sa používa názov *androgynous aesthetic* (niečo ako „estetika obojpohlavnosti").

Štýl vidžuaru kei je typický napríklad pre Manu, člena skupiny Malice Mizer, kde bežne vystupoval v šatách lolitky. Okrem neho aj Kaya, člen dua Schwarz Stein, alebo Hizaki zo skupiny Versailles -Philharmonic Quintet- a ďalších.

Niektorí nepovažujú vidžuaru kei za hudobný žáner, ale len za sub-žáner J-rocku, pričom ale uznávajú jeho osobitý zvuk, ktorý prirovnávajú k glam rocku, punku a metalu.

Dejiny
------

Vidžuaru kei vznikal približne v polovici 80. rokov 20. storočia. Za jeho priekopníkov sú označované skupiny ako X Japan, D'Erlanger, Buck-Tick alebo Color. Názov „Visual kei" potom vychádza zo sloganu „Psychedelic violence crime of visual shock" ktorý mala na svojom albume *Blue Blood* skupina X Japan. V roku 1986 Dynamite Tommy, spevák skupiny Color, založil nezávislé hudobné vydavateľstvo s názvom Free-Will, ktoré sa publikovalo hudbu vidžuaru kei aj do ostatných krajín mimo Japonska.

V roku 1992 sa X Japan pokúsili preniknúť aj na európsky a americký hudobný trh, no skutočnú popularitu začali vo svete vidžuaru kei skupiny mať až za ďalších osem rokov. V polovici 90. rokov sa začal visual kei v Japonsku rozmáhať. Predajnosť albumov skupín hrajúcich tento žáner dosahovala rekordných počtov. Najznámejšou skupinou z toho obdobia, sú X Japan, Glay a Luna Sea. Medzi ďalšie, ktoré mali ohlas patria napríklad Kuroyume, Malice Mizer, alebo Penicillin. Od roku 1999 popularita vidžuaru kei začala upadať. X Japan sa rozpadli a v roku 2000 sa rozhodla svoju činnosť ukončiť aj Luna Sea.

V roku 2007 VK žáner znova ožil keď Luna Sea odohrala jednorazový koncert. Aj skupina X Japan vydala nový singel a vyrazili na svetovú tour. Vďaka týmto udalostiam začali mať skupiny vidžuaru kei úspech medzi poslucháčmi a niektoré médiá ich začali označovať ako „neo-vidžuaru kei". Medzi novovzniknuté skupiny vidžuaru kei patria napríklad Versailles -Philharmonic Quintet-, Nightmare alebo The Gazette.

Popularita
----------

Vidžuaru kei boli populárnymi medzi nezávislými undergroundovými projektami, ale aj medzi slávnymi hudobníkmi hlavného prúdu. Zo západných štýlov tento žáner ovplyvnil napríklad glam rock, gothic rock a Kyberpunk. Ale každá vidžuaru kei skupina sa hrá podľa svojho a inšpiruje sa úplne inde, preto môže mať jedna bližšie punku alebo heavy metalu, zatiaľ čo iná bude hrať hudbu podobnú elektronike alebo pokojne aj popu.

Medzi japonskými časopismi zameranými na vidžuaru kei tématiku sú napríklad Arena 37° C, Cure, Fool 's Mate, alebo Shoxx.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Visual kei na českej Wikipédii.*
**Pecos** je ľavostranný prítok Rio Grande. 

Pecos
Tok rieky
Pramení vo vrchoch Sangre de Cristo v blízkosti Santa Fe v Novom Mexiku. Spočiatku je rieka sýtená pomerne stabilným zdrojom zrážkovej vody vo vrchoch v oblasti svojho prameňa. Svojím ďalším postupom sa rieka ocitá v čoraz suchších oblastiach a vodu priberá len sporadicky. Aj napriek svojej dĺžke priemerné prietoky rieky Pecos nepresahujú na jej dolnom úseku 10 m³/s za sekundu. 

V pramennej oblasti rieka tečie smerom na juh, potom na juhovýchod. Neskôr sa Pecos opäť stáča a pomedzi pláň Llano Estacado a vrchy Sacramento tečie opäť na juh. Po prekročení južnej hranice Nového Mexika rieka tečie cez Texas, kde znova naberá juhovýchodný smer. Pecos sa napokon v blízkosti mexickej hranice vlieva do Rio Grande.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **rieka Pecos**

Súradnice: 29°41′59″S 101°22′17″Z﻿ / ﻿29,699722°S 101,371389°Z﻿ / 29.699722; -101.371389
Minca s portrétom Antigona Gonata v Britskom múzeu
**Antigonos II. Gonatas** alebo **Antigonos II. Gonatás** (\* 319 pred Kr. – † 239 pred Kr.) bol macedónsky vojenský veliteľ a politik v 4. a 3. storočí pred Kr. kráľ Macedónie (276 – 240 pred Kr.)

Bol vnukom Antigona Jednookého a synom Démétria Poliorkéta. Spolu so svojím otcom bojoval v roku 291 pred kr. v Grécku a v roku 287 sa stal jeho miestodržiteľom. V roku 277 porazil keltské oddiely, ktoré prenikli až k Delfám a pustošili stredné Grécko. Spojil sa s epirským kráľom Pyrrhom proti Lysimachovi, ale až v roku 276 pred Kr. sa stal fakticky macedónskym kráľom. V roku 272 pred Kr. sa spojil so spartským kráľom Areom. Zúčastnil sa Chrémonidovej vojny, v ktorej bojoval proti Aténam a ich spojencami Arkádiou, Achájou a Eleiou, a v roku 265 porazil pri Korinte vojsko svojho bývalého spojenca Area. V roku 262 sa mu podarilo poraziť Ptolemaiovo loďstvo a zmocniť sa Atén. 

Oženil sa s Filou, dcérou Antiocha II. s ktorým sa zúčastnil 2. sýrskej vojny proti Ptolemaiovi II. a v roku 255 s ním uzavrel separátny mier. V roku 250 sa proti Antigonovi spojili achájsky spolok, vedený Arátom a jeho synovec Alexander. 
Antigonos sa pokúšal zjednotiť pod svojou vládou Macedóniu a Grécko, ale pre odpor Sparty a Egypta sa mu to podarilo len čiastočne. Na svojom dvore sústredil viacerých gréckych filozofov a básnikov.

| * z
* d
* u
Králi Macedónie |
| --- |
| Argeadská dynastia | Karanus ·  Koinos ·  Tyrimmas ·  Perdikkas I. ·  Argaeus I. ·  Filip I. ·  Aeropus I ·  Alketas I. ·  Amyntas I. ·  Alexander I. ·  Alketas II. ·  Perdikkas II. ·  Archelaos I. ·  Krateros · Orestes a Aeropus II. ·  Archelaos II. ·  Amyntas III. ·  Pausanias  ·  Amyntas III. · Argaeus II. · Amyntas III. ·  Alexander II. ·  Ptolemaios I. ·  Perdikkas III. ·  Amyntas IV.  ·  Filip II. ·  Alexander Veľký ·  Filip III. ·  Alexander IV.  ·  Perdikkas (regent) ·  Antipatros (regent) ·  Polyperchon ·  Kassandros | Vergina SunVergina Sun |
| Antipatrovská dynastia | Kassandros ·  Filip IV. ·  Alexander V. ·  Antipater II. |
| Antigonovská dynastia | Démétrios I ·  Lysimachos a Pyrrhos Epirský ·  Ptolemaios II. ·  Meleagros ·  Antipater Etesias ·  Sosthenes ·  Antigonos II. · Démétrios II. · Antigonos Dósón · Filip V. · Perseus |

Autoritné údaje: * BnF: 12457086d
* GND: 118503367
* ISNI: 0000 0003 9928 173X
* LCCN: n96024484
* VIAF: 70653685
* WorldCat: lccn-n96024484
**Andrej Július Síposs** (Sipos, Július Andor; Siposs, Andor Gyula) (\* 27. júl 1853, Špania Dolina - † 11. február 1935, Košice) bol podnikateľ a národohospodár. Pseudonym: S-s, -ss

Rodina
------

* otec Andrej Síposs
* matka Antónia Hanrichová

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Brezne, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na obchodnej škole vo Viedni. Od roku 1884 majiteľ továrne na výrobu pleteného tovaru v Košiciach. Zakladateľ výroby pletených výrobkov na priemyselnej úrovni na vých. Slovensku, od roku 1919 aj filiálkami v Pribeníku a v Španej Doline. Spoločensko-ekonomický činiteľ mesta Košíc. Autor obchodnej príručky, článkov v košickej a budapeštianskej tlači (Pannonia). Vydavateľ obchodného vestníka Kassai Szappanbuborékok (okolo 1880).

Dielo
-----

* ·dvözl2 beszéd a kassai iparosok és munkások... Košice roku 1899

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Andrej Kachnič** (\* 8. január 1854, Brezno – † 1. október 1937, Brezno) bol slovenský spisovateľ a pedagóg.

Životopis
---------

V roku 1860 – 1866 navštevoval ľudovú školu v Brezne, neskôr študoval na slovenskom gymnáziu v Revúcej (1866 – 1870) a nemeckom gymnáziu v Kežmarku (1870 – 1871). V štúdiu ďalej pokračoval na učiteľskej prípravke v Lučenci (1871 – 1875).

Od roku 1874 pôsobil ako učiteľ v Dačovom Lome, Kalinove-Hrabovke, v Brezne (1876 – 1902), v Budapešti-Erszébetfalve (1902 – 1914), Zvolenskej Slatine (1914 – 1919) a na meštianskej škole v Brezne (1919 – 1933).

Autor vlasteneckej, náboženskej a sentimentálnej lyriky a prekladov. Publikoval najmä v náboženskej tlači, v *Hronských novinách* a v *Slovenskom ľude*.

Dielo
-----

* *Fialky*, Zvolen roku 1928
* *Vzdychy a dumy*, Brezno roku 1938

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 162898
* VIAF: 260156565712723500000
Stromatolity v Shark Bay v západnej Austrálii
Kambrické stromatolity, Banff National Park, Kanada.
**Stromatolit** (z gréckeho *strōma* vrstva, a *lithos* kameň) je hľuzovitá vápnitá alebo dolomitová usadenina bochníkovitého až pologuľového tvaru, niekedy však môže mať aj celkom rovný plochý tvar. Je tvorená povlakmi kalu bohatého na karbonáty, ktorý sa vyzrážal, alebo mechanicky prilipol na povrch porastov siníc, alebo baktérií v plytkých eulitorálnych oblastiach morí. Mnohé stromatolity boli tvorené rodom *Collenia*. V skutočnosti nie sú fosíliami, ale biosedimentárnymi textúrami.

Stromatolity sú najčastejšie v prekambrických usadeninách, vtedy pravdepodobne vznikali po celom svete. Mikroorganizmy, ktoré sa podieľali na ich tvorbe patrili medzi prvé fotosyntetizujúce organizmy a mali pravdepodobne veľkú zásluhu na obohacovaní atmosféry kyslíkom. Počas kambria pred 540 mil. rokov ich počet prudko klesal, no možno ich nájsť aj v staroprvohorných, prípadne triasových horninách. Najstaršie stromatolity sú známe z formácie Warrawoona v západnej Austrálii a prípadne zo súboru Bulawayo zo Zimbabwe.

V súčasnosti sú niekedy nesprávne radené medzi tzv. „živé fosílie". Vyskytujú sa veľmi zriedkavo v extrémnych podmienkach. Najznámejší je ich výskyt v niektorých západoaustrálskych morských zátokách rezervácie Shark Bay s vysokou salinitou znemožňujúcou život organizmov, ktoré by ich mohli spásať. Boli nájdené aj Lagoa Salgada, v juhovýchodnej Brazílii a sladkých vodách Cuatro Ciénegas, v Mexickej púšti.

Referencie
----------

1. 1 2  Mišík, M. Chlupáč, I. Cicha, I.. *Historická a stratigrafická geológia*. Bratislava : SPN, 1984. S. 96-97.
2. ↑  Kukal, Z.. *Základy sedimentologie*. Praha : Academia, 1986. 446 s.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stromatolity**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Andrej Kliman** (\* 24. jún 1902, Hliník nad Hronom – † 30. december 1980, Žiar nad Hronom) bol rímskokatolícky kňaz, historik, náboženský spisovateľ. Pseudonym: Hliničan

Rodina
------

* otec Martin Kliman
* matka Anna rod. Majerská

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Ostrihome, 1919 – 1921 v Banskej Bystrici. Roku 1925 kaplán v Žarnovici, pôsobil v Handlovej, Martine, 1947 – 1950 v Brezne, súčasne prof. gymnázia, 1950 – 1952 v Bacúchu. Od roku 1960 žil v Hliníku nad Hronom. Autor učebníc náboženstva a náboženskej literatúry. Prispieval do časopisov: Duchovný pastier, Náš priateľ, Kultúra, Pútnik svätovojtešský, Katolícke noviny. Regionálny historik, biografista slovenských osobností, zberateľ folklóru.

Dielo
-----

* Verím v Boha, Zvolen roku 1929
* Kristus a dnešný človek, Trnava roku 1934
* PhDr. Štefan Moyses, Martin roku 1948
* Učebné osnovy náboženstva rím. kat. pre meštianske školy na Slovensku, Trnava roku 1932

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0026765
* SNK: 147651
* VIAF: 306142802
Radu Negru - podľa rumunských tradícií sa jeho meno spája so založením Valašského kniežatva.
**Radu(l) Čierny** (iné mená: **Rudolf Čierny, Radu(l) Negru, Radu(l) Vodă, Voivode Radu, Negru Vodă**) (\* ?13. storočie) bolo legendárne knieža Valašského kniežatstva v 13. storočí.

Legenda o vzniku Valašského kniežatstva
---------------------------------------

Podľa rumunských tradícií sa jeho meno spája so založením Valašského kniežatva okolo roku 1290. Tie tvrdia, že v roku 1289 Uhorsko prinútilo šľachticov a ľudí z vyšších vrstiev obyvateľstva stať sa členmi rímskokatolíckej cirkvi, a toto privilégium spôsobilo vznik práva rumunských vladárov na založenie nových štátnych útvarov. Podľa tejto legendy Radu Negru - po tom, ako prešiel cez južné Karpaty - vstúpil na územie toho, čo sa dnes volá Valašsko. Podľa mnohých historikov existujú historické spätosti medzi týmto panovníkom a germánskymi kmeňmi, ktoré obývali oblasť južného Sedmohradska v Uhorsku.

Táto legenda sa prvý raz spomína v análoch rodiny Cantacuzinovcov zo 17. storočia. Tieto poznatky zároveň dokumentujú aj rozsiahlu stavbu chrámov v úspešných hlavných mestách Valašského kniežatstva - Câmpulung a Curtea de Argeş.

Etymológia
----------

Meno Radu vzniklo zo slovanského slova *радость* (po slovensky: *radosť*). Dnes sú toto meno ako aj jeho nositelia medzi Rumunmi a rumunsky hovoriacimi obyvateľmi veľmi obľubení (Rumunsko, Moldavsko).

  


|  |
| --- |
| Radul Čierny |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**-** | **knieža**1290 – 1300 | Nástupca**Basarab I. Zakladateľ** |
**Andrej Jaslinský** (\* 1. september 1715, Svinica (okr. Košice) – † 1. január 1784, Rožňava) bol slovenský jezuitský rímskokatolícky kňaz, fyzik a filozof.

Narodil sa 1. septembra 1715 v Svinici (okres Košice). Na univerzite v Košiciach, na Trnavskej univerzite a vo Viedni študoval teológiu, filozofiu a fyziku. Začínal ako kazateľ vo Varaždíne. Neskôr sa stal profesorom filozofie a prefektom seminára vo viedenskom Pázmáneu. Pôsobil tiež ako profesor fyziky a filozofie na trnavskej univerzite. Roku 1771 sa stal posledným rektorom univerzity pred jej presťahovaním z Trnavy do Budína. Na konci života sa stal kanonikom v Rožňave (od roku 1773).

Andrej Jaslinský patrí medzi profesorov Trnavskej univerzity, ktorí po reforme vysokoškolského štúdia, nariadenej výnosom Márie Terézie z roku 1753, začali prednášať namiesto Aristotelovej Newtonovu fyziku. Vo svojej vysokoškolskej učebnici *Institutiones physicae* (1756), ktorá mala tradičné dve časti *Physica generalis* a *Physica particularis*, odsudzuje scholastiku ako nevedeckú, odmieta peripatetickú Aristotelovu fyziku a Ptolemaiov systém. Propaguje princípy newtonovskej fyziky, hoci sa v jeho diele prelínajú s myšlienkami Reného Descarta. Vyzdvihuje Kopernikov systém, aj keď ho pokladá iba za hypotézu. Jaslinský bol zástancom atomizmu francúzskeho filozofa Gassendiho, ale namiesto termínu atóm používal pomenovanie korpuskula. Podľa neho sú atómy veľmi malé, jednoduché a nedeliteľné telieska, ktoré nemožno zničiť a z ktorých sa skladajú väčšie telesá. Uznával poznateľnosť sveta a za zdroj poznania pokladal zmyslovú skúsenosť. Ako jezuita sa usiloval dať nové vedecké poznatky do súladu s autoritou cirkvi a svätých otcov. Atómy sú podľa neho nezničiteľné preto, lebo sú výsledkom stvorenia a zničiť ich môže len ich tvorca Boh tak, že ich premení na nič. Rovnako zákony pohybu a prírodné zákony sú normy, ktoré dal stvoriteľ svetu, aby sa podľa nich riadil.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 133373711
* ISNI: 0000 0000 7925 4644
* NK ČR: hka2016909342
* PIM: PIM101954
* VIAF: 121370030
**Andrej Hermann** (\* 28. február 1693, Banská Bystrica - † 11. máj 1764, Bratislava) bol lekár.

Rodina
------

* otec Andrej Hermann
* matka Zuzana rod. Sinapiusová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde sa učil i za lekárnika a navštevoval súkromnú lekársku školu → K.O. Mollera, od 1715 študoval medicínu na lekárskej fak. univerzity v Halle, 1719 MUDr. Úradný lekár Novohradskej stolice, osobný lekár kalocského arcibiskupa Imricha Čákiho, 1723 lekár v Bratislave, neskôr hlavný lekár Mošonskej stolice. Zaoberal sa analýzou liečivých vôd a prípravou niekt. druhov chemických liečiv. Robil laboratórne výskumy, pripravoval kompozitá, kt. zavádzal do terapie. Jeden z najvýznamnejších chemiatrikov svojej doby na Slov. Svojmu švagrovi → M. Belovi pomáhal zbierať údaje o prírode Bratislavskej stolice, vlastnil bohatú zbierku minerálov Uhorska. Člen zahraničných učených spoločností.

Dielo
-----

* Dissertatio inauguralis medica de fluxus haemorrhodailis provocatione, Halle roku 1719
* De usu et abusu nitri... Halle roku 1721
* De nativo sale cathartico in fodonis Hungariae recens invento, Bratislava roku 1721

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 102523142
* NK ČR: nlk20010097681
* VIAF: 42232998
**Slovenský kruh Leva XIII.** bolo konzervatívne katolícke antiliberálne a monarchistické združenie pôsobiace na Slovensku v rokoch 2005-2011 a nadväzujúce na tradície kontinentálneho konzervativizmu. Medzi zdroje ideovej inšpirácie Kruhu patrila náuka o dvoch mečoch, katolícky pohľad na spoločnosť zanechaný dlhou tradíciou (myslitelia ako svätý Ambróz, svätý Augustín, svätý Tomáš Akvinský a mnohí pápeži - Gregor VII. Bonifác VIII. Gregor XVI.), sociálna náuka katolíckej Cirkvi, antirevolučné a antiliberálne myšlienkové prúdy, ktoré povstali proti buržoáznym revolúciám - Joseph Maria de Maistre, Donoso Cortés, Louis de Bonald; ako aj v menšej miere diela neskorších politických mysliteľov ako sú Carl Schmitt, Eric Voegelin, či Joseph Shumpeter. 

Slovenský Kruh Leva XIII. sa venoval viacerým aktivitám najmä publicistického, osvetového, sociálneho, výchovného a rodinného charakteru založených na zásadách vyplývajúcich z tradičnej katolíckej vierouky a kontrarevolučného politické myslenia. Za základ spoločnosti považuje mravne usporiadanú hierarchickú katolícku rodinu ako pilier tradičnej spoločnosti. Nad inštitútom rodiny sa v dobre spravovanej spoločnosti podľa tohto učenia nachádzajú v hierarchickej štruktúre jednotlivé stavy zodpovedajúce sa za plnenie svojich povinností voči Bohu a spoločnosti. Na čele spoločenskej hierarchickej štruktúry má potom podľa názoru predstaviteľov Slovenského kruhu Leva XIII. byť panovník - kráľ podriadený v morálnych otázkach učenie katolíckej Cirkvi reprezentovanej pápežom (ultramontanizmus), resp. miestnym najvyšším predstaviteľom Cirkvi. 

Spoločenstvo si do svojho názvu pôvodne zvolilo meno pápeža Leva XIII. pre jeho sociálne encykliky, predovšetkým Libertas, Immortale Dei a Rerum Novarum a ďalšie významné encykliky ako Aeterni Patris, či Graves de communi, aj napriek tomu, že sa nehlásilo k pápežovmu postoju k francúzskej republike. 

Slovenský kruh Leva XIII. sa ako prvé myšlienkové a názorové tiež veľmi významným spôsobom angažoval v prospech slúženia tradičného latinského, tzv. tridentského rítu na Slovensku, ktorý pomáhal presadzovať v čase keď bolo jeho obnovenie v slovenských podmienkach. Členovia Slovenského Kruhu Leva XIII. publikovali vo viacerých konzervatívne zameraných periodikách a organizuje viacero prednášok a besied.

Medzi Slovenským kruhom Leva XIII. s občianskym združením Inštitút Leva XIII. neexistuje a ani neexistovalo nikdy žiadne prepojenie. Slovenský Kruh Leva XIII. sa od uvedeného inštitútu dištancoval vyhlásením uverejnením na svojej webovej stránke Sacrum Imperium dňa 25. januára 2010.

Sacrum Imperium
---------------

Sacrum Imperiu bol webový projekt Slovenského Kruhu Leva XIII. pôsobiaci ako viacfunkčný informačný a ideový portál a zároveň „tlačový orgán" Kruhu. Jeho hlavným cieľom bolo sprístupnenie kontrarevolučného myslenia o spoločnosti, propagácia a presadzovanie tradičnej tridentskej liturgie a obhajoba tradičnej katolíckej náuky. Web stránka Sacrum Imperium je naďalej dostupná na internete, ale jej aktualizácia sa ukončila zároveň s ukončením činnosti Slovenského Kruhu Leva XIII.

Externé odkazy
--------------

* Sacrum Imperium
Kostol *La Merced* v meste Antigua Guatemala
**Antigua Guatemala** (známa aj ako **Antigua**) je mesto v strednej Guatemale, preslávené svojou zachovanou španielskou koloniálnou barokovou architektúrou a mnohými monumentálnymi ruinami kostolov. Je sídlom departamentu Sacatepéquez a sídlom univerzity San Carlos de Borromeo, založenej v roku 1676. V roku 1979 ju UNESCO zapísalo do zoznamu Svetového prírodného a kultúrneho dedičstva.

Bola tretím hlavným mestom tzv. Guatemalského kráľovstva, pod ktoré patrili Guatemala, Salvádor, Honduras, Nikaragua, Kostarika a dnešné územie mexického štátu Chiapas. V roku 1543 ju vybudovali podľa plánov Juana Bautistu Antonelliho v údolí Panchoy, kam bolo sídlo kráľovstva premiestnené po zničení druhého hlavného mesta v údolí Almolonga na úpätí sopky Agua. V dobe svojho rozkvetu bola známa ako jedno z troch najkrajších miest v španielskej časti Nového sveta. Jej rast bol zastavený v dôsledku zemetrasení 29. júla 1773. V roku 1776 sa hlavné mesto presťahovalo do lokality dnešného hlavného mesta republiky Guatemala, vzdialenej približne 40 km. 

V meste sa stále nachádzajú pamiatky zo 16. storočia a ulice centra majú pôvodnú dlažbu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antigua Guatemala**

Súradnice: 14°33′30″S 90°43′58″Z﻿ / ﻿14,55845°S 90,732651°Z﻿ / 14.55845; -90.732651
**Antignótos** (starogr. *Ἀντίγνωτος* – *Antignótos*) bol grécky sochár z prelomu 1. storočia pred Kr. a 1. storočia.

Antignótos, grécky sochár neoattickej školy, tvoril v časoch vlády rímskeho cisára Augusta (v rokoch cca 27 pred Kr. – 19). Nezachovali sa žiadne jeho sochy, ale v Aténach sa našli tri jeho menom signované mramorové podstavce zo sôch. Podľa fragmentárneho nápisu na podstavci, objavenom pri aténskom *Asklépieione* na južnom svahu Akropoly, na ňom stála socha nejakej významnej rímskej osoby (nápis je poškodený, možno Marcus .....?). Ďalšie dva podstavce, nájdené na aténskej Akropole, boli základňami sôch tráckych kráľov z kmeňa *Sapaioi*, a to Kotysa (vládol v rokoch 42 – 31 pred Kr.) a jeho otca Rhaskuporisa, syna Kotysovho (vládol v rokoch 48 – 42 pred Kr. ktorého nápis hlása:

|  |  |
| --- | --- |
|  *[ὁ δῆμος]βασιλέα Ῥασκούποριν Κότυοςἀρετῆς ἕνεκεν τῆς εἰς ἑατόν.Ἀντίγνωτος ἐποίησεν.*  | preklad: *démoskráľovi Rhaskouporisovi, synovi Kotysa ctenému zasvätil (z vďaky venoval) samému.Antignótos zhotovil* |

- text v starogréčtine
Vzhľadom na historické udalosti v rokoch rímskej občianskej vojny medzi Octavianom a Antoniom (hlavne pred bitkou pri Aktiu v roku 31 pred Kr.), Trácia zohrávala dôležitú úlohu v dodávkach obilia do Atén z čiernomorskej oblasti (dodávky z Egypta boli veľmi obmedzené).

Rímsky spisovateľ Plínius vo svojej prírodopisnej encyklopédii *Naturalis historia* uvádza, že Antignótos (Antignotus) bol autorom portrétnych sôch filozofov, zápasníkov, atlétov (perixyomenum, atlét, ktorý sa čistí = apoxyomenos?) a súsošia *tyranobijcov* Harmodia a Aristogeitóna. Zrejme tu ide o umelca, ktorý zhotovoval kópie najslávnejších klasických diel.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Antignotos*
2. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 4138*
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3443*
4. 1 2  Haritini Kotsidu. *TIME KAI DOXA*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2014. ISBN 978-30-5007-743-7. S. 87-88.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3442*
6. ↑  Plinius, *Naturalis Historia*, 34,86.
**Janko Tajný** (vlastným menom **Ján Janák**) (\* 16. december 1855, Železná Breznica) je úradník, básnik. Pseudonym: Ján Vojtech J. Janko Breznický, Janko Tajný, V. Slávoľub, Vojtech Breznický.

Rodina
------

* otec Andrej Janák
* matka Mária rod. Žbirková

Životopis
---------

Študoval na katolíckom gymnáziu v Kláštore pod Znievom, na maďarskom gymnáziu v Ostrihome, kde roku 1877 maturoval a získal štátny účtovnícky diplom. Roku 1877-1889 účtovník finančnej správy v Banskej Bystrici, od roku 1889 pôsobil na rôznych miestach. Literárne vzdelaný a národne uvedomelý. Publikoval básne, epigramy, veršované spomienky, články a jednu prózu so sentimentálnym motívom. Žil na Sliači-Rybároch.

Pamiatky
--------

* zlomky rukopisných pozostalosti a rukopis časopisu *Budič* v Literárnom archíve Matice slovenskej

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 170570
Súradnice: 43°44′23″S 7°25′38″V﻿ / ﻿43,73972°S 7,42722°V﻿ / 43.73972; 7.42722
**Monte Carlo** (okcitánsky: *Montcarles*, monegasky: *Monte-Carlu*) je najznámejšia a najbohatšia zo štyroch častí Monackého kniežatstva. Niekedy je mylne považovaná za hlavné mesto Monackého kniežatstva, ktoré v skutočnosti nemá žiadne hlavné mesto. Monte Carlo je známe množstvom kasín, bohatých ľudí a prepychu. Je tu cca 3 000 trvalých občanov. Do časti Monte Carlo nepatrí len samotné mesto, ale aj aglomerácie Saint Michel, Saint Roman/Tenao a plážová komunita Larvotto. Mesto hraničí s francúzskym mestom Beausoleil.

Kasíno v Monte Carlo

Pôvod názvu
-----------

Monte Carlo zdedilo názov (pochádzajúci z taliančiny) po princovi Karlovi III. Monackom a názov v preklade znamená *Karlova hora*. Názov sa používa od 1. júla 1866.

Podujatia
---------

V Monte Carle sa nachádza aj väčšia časť svetoznámeho okruhu Formuly 1 Circuit de Monaco. Konajú sa tu súťaže v hraní pokeru EPT, rôzne športové podujatia a módne prehliadky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Monte Carlo**

Súradnice: 43°44′23″S 7°25′38″V﻿ / ﻿43,739722°S 7,427222°V﻿ / 43.739722; 7.427222
Logo
**EuroBillTracker** (**EBT**) je webová stránka, ktorá je určená na sledovanie eurobankoviek. Bola inšpirovaná podobnou stránkou, ktorá sa zaoberá sledovaním amerických bankoviek a volá sa Where's George?.

Je to medzinárodná nezisková skupina, ktorá sa zaoberá sledovaním eurobankoviek vo svete. Tvoria ju ľudia, ktorí jednoducho zadávajú informácie z bankoviek v ich peňaženke. Každý používateľ zadáva sériové čísla a lokalizáciu bankoviek pre každú bankovku, ktorú do systému zadá. Používateľ môže vidieť aj komentáre od iných ľudí, ktorí mali danú bankovku. Z týchto informácií stránka zisťuje:

* Kto bankovku vydal. Každá krajina eurozóny má svoj vlastný rozsah sériových čísel a z týchto informácií je možné generovať diagramy, ktoré zobrazujú, ako bankovka cestuje medzi krajinami.
* Sledovacie informácie. Keď je bankovka zadaná znova, používatelia, ktorí ju zadali predtým, sú upozornení e-mailom. Tieto zásahy je možné vidieť v sekcii štatistík.
* Štatistiky a radenie. Kto zadá najviac bankoviek, ktoré sú najaktívnejšie krajiny, kde sa bankovky nachádzajú teraz.

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka
Dva euroobaly
**Euroobal** je plastový obal na dokumenty, s dierovaním na jednej strane, ktoré slúži na založenie euroobalu do šanónu a s otvorom na inej strane, ktorý slúži na vloženie dokumentu do euroobalu.

Varianty
--------

Najčastejšie sa používa euroobal na dokumenty veľkosti A4 a plastová fólia je čo najtenšia (napríklad 40 mikrometrov), aby samotné euroobaly nezaberali v šanónoch príliš veľa miesta. Existujú však aj euroobaly menších formátov (A5), prípadne väčší euroobal pojme v ploche niekoľko menších dokumentov (napríklad fotky, vizitky, či optické média). Aby sa dokumenty pozostávajúce z niekoľkých spojených listov nemuseli rozdeľovať, euroobal zvyčajne pojme aj niekoľko listov naraz; pre ešte hrubšie dokumenty sa vyrábajú veľkokapacitné euroobaly, ktoré sú z hrubšej plastovej fólie, o pár milimetrov väčšie a často majú aj zložitejšiu stavbu (namiesto jednoduchého otvoru na vkladanie majú chlopňu, ktorá zabraňuje vykĺznutiu dokumentu z euroobalu).

História
--------

Euroobal vznikol ako vhodnejšia alternatíva k priamemu predierovaniu dokumentu, ktorý by sa tým vlastne poškodil a to aj za cenu vyšších nákladov na každý založený dokument. Na druhej strane však v kancelárii nie je potrebná dierovačka a zakladanie je rýchlejšie.
**Slovenské mená motýľov** je významná lepidopterologická práca, ktorá obsahuje zoznam všetkých druhov motýľov, ktoré boli z územia Slovenska v čase vydania tejto práce známe. Každý druh motýľa má v tejto práci priradený k existujúcemu latinského názvu (binomická nomenklatúra) svoj slovenský názov. 

Autorom knihy je stredoškolský profesor Andrej Reiprich, významný slovenský entomológ, hlavne lepidopterológ. Kniha bola vydaná v roku 2000 v Spišskej Novej Vsi za finančného príspevku Štátneho fondu kultúry Pro Slovakia a viacerých ďalších sponzorov. 

Práca má 180 strán. Slovenské názvy (mená) motýľov sú stanovené s veľkou presnosťou a logikou, lebo vychádzajú z ich latinského názvu, a ak nebolo možné stanoviť meno z latinského názvu jeho "poslovenčením", tak je názov vytvorený z hlavnej živnej rastliny húsenice. Autor pri vytvorení mien motýľov rešpektoval zabehnuté (vžité) slovenské mená motýľov, na ktoré je už entomologická komunita zvyknutá. Vychádzal aj z práce Oskára Ferianca a kol. "Slovenské mená hmyzu" a vytvoril toto veľmi významné dielo, akým sa môže pochváliť vo svete iba veľmi málo štátov. Kniha má úvod, kde autor vysvetlil zásady z ktorých vychádzal pri jej zostavení. V hlavnej časti knihy je uvedený zoznam latinských a slovenských mien cca 3521 druhov našich slovenských motýľov. V závere práce je register, kde je uvedený index vedeckých mien motýľov a register slovenských názvov čeľadí a rodov, ako aj zoznam použitej literatúry.
**ITC** (skratka z anglického *Instrumental Transcommunication* - inštrumentálna transkomunikácia) je podobne ako EVP (Electronic voice phenomenon) údajne existujúci fenomén, ktorý umožňuje pomocou eletronických prostriedkov zaznamenať odkazy mŕtvych ľudí z tzv. druhej strany.

Prvý údajný záznam hlasov zo záhrobia
-------------------------------------

Termín transkomunikácia vznikol na začiatku šesťdesiatych rokov minulého storočia, v čase vzniku prvých magnetofónov. Prvýkrát sa „záznam" podaril Friedrichovi Jurgensonovi v roku 1959, kedy úplnou náhodou nahral počas rádiového vysielania BBC nezvyčajné hlasy. Nahrávku si neskôr pustil a zistil, že hlasy sú na páske skutočne zaznamenané. Jurgenson vraj počul tajomné slová: *„Nie sme mŕtvi, ale žijeme… Sme živí, naša zem je…"*. Tento odkaz sa opakoval niekoľkokrát.

ITC - obrazy zo záhrobia
------------------------

Technológia, ktorej priekopníkom bol Dr. Claus Schreiber z Nemecka, spočíva v nahrávaní tzv. zrkadlovým systémom - nahrávacie zariadenie je namierené priamo na obrazové médium, v ktorom sa záznam naživo prehráva. Ľuďom sa vďaka tomuto fenoménu podarilo niekoľkokrát zachytiť údajné „obrazy zo záhrobia". Schreiberovi sa v roku 1985 vraj podarilo pomocou ITC zachytiť videá a fotografie, na ktorých bol napr. vedec Albert Einstein, herečka Romy Schneider alebo Schreberoví rodinní príbuzní.

ITC vo filme
------------

ITC bolo hlavnou témou napr. mysteriózneho filmu Hlas mŕtvych (orig. „White Noise") z roku 2005.

Referencie
----------

* Stránka o Dr. Clausovi Schreiberovi na Worlditc.org
* Atlas.sk : Medzi nebom a zemou II. - Hlasy zo záhrobia

Externé odkazy
--------------

* Worlditc.org
* Ukážka zo zachytených videí
**Antigonos Jednooký**, (gr. Monofthalmos), alebo aj Kyklop, (\* asi 380, † 301 pred Kr.), bol macedónsky vojenský veliteľ a politik v 4. storočí pred Kr.

Antigonos bol veliteľom Alexandra Veľkého a už roku 333 pred Kr. sa stal správcom (satrapa) Frýgie v Malej Ázii. Po Alexandrovej smrti získal ďalšie územia v Malej Ázii (Pamfýliu, Lýkiu a Veľkú Frýgiu) a nakoniec sa stal stratégom (vojenským veliteľom) celej Ázie. Snažil sa udržať jednotu Alexandrovej ríše, ale vo vojnách diadochov porazil Eumena a po vyhlásení „slobody" gréckych mestských štátov získal vplyv v Grécku. V roku 309 dal odstárniť Alexandrovu sestru Kleopatru, ktorá si robila nároky na vládu, a ovládol Atény. V roku 306 porazil egyptského Ptolemaia I. v bitke pri Salamíne na ostrove Cyprus a spolu so svojím synom Démetriom ako prvý z diadochov prijal kráľovský titul, čím vlastne skončila celistvosť Alexandrovej ríše.

V roku 301 pred Kr. sa proti nemu spojili ostatní diadochovia (Ptolemaios, Lysimachos, Kassandros a Seleukos), v bitke pri Ipse bol ťažko zranený a zakrátko zomrel.

Autoritné údaje: * BnF: 12234674k
* GND: 118503359
* ISNI: 0000 0001 1633 3481
* LCCN: n88060708
* VIAF: 45846369
* WorldCat: lccn-n88060708
**Janice Radwayová** (\* 29. január 1949, Englewood, New Jersey, USA) je americká literárna kritička a profesorka literatúry na Duke University, v minulosti vyučovala na American Civilization Department na univerzite v Pennsylvánii, kde editorovala časopis *American Quarterly*. Pôsobila ako prezidentka *Asociácie amerických štúdií* (American Studies Association). 

Radwayová sa obsiahlo venuje rodovej problematike, populárnej kultúre, etnografii, problematike čitateľov a literárneho konzumu v ére masových médií. Jej články sa objavili napr. v publikáciach American Quarterly, *South Atlantic Quarterly*, *Cultural Studies*, *Reading in America* a *Critical Inquiry*. 

Jej súčasná vedecká práca sa orientuje na gramotnosť a čítanie v USA, čiastočne na to, ako sa to dotýka života žien. S Carlom Kaestle-om spracúva históriu knihy v Spojených štátoch 20. storočia ako súčasť projektu Americkej antikvárnej spoločnosti (American Antiquarian Society). Pracuje aj na knihe o dievčatách, zinoch a subjektivite 19. storočia.

Bibliografia
------------

* *J.A. Radway. A Feeling for Books: The Book-of-the-Month Club, Literary Taste and Middle Class Desire.* Chapel Hill: The University of North Carolina Press, 1999. (paperback edition)
* *J.A. Radway. Reading the Romance: Women, Patriarchy and Popular Literature.* second edition and with a new introduction Chapel Hill: The University of North Carolina Press, 1992.

Autoritné údaje: * BnF: 12457018x
* GND: 1143854896
* ISNI: 0000 0001 0921 3094
* LCCN: n83153731
* NK ČR: uk2008347689
* VIAF: 85252862
* WorldCat: lccn-n83153731
O potoku pri obci Janík pozri *Janícky potok.*
**Janický potok** je vodný tok v južnom Gemeri, v juhovýchodnej časti okresu Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Pohanského potoka, má dĺžku 3,8 km a je tokom VII. rádu.

Pramení v Cerovej vrchovine, v podcelku Petrovská vrchovina, na severozápadnom svahu Pohanského hradu (389,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 230 m n. m. v blízkosti štátnej hranice s Maďarskom. Tečie severovýchodným smerom cez Cechmajstrovu dolinu, kde sprava priberá krátky prítok (193,1 m n. m.) z osady Močidlá a následne preteká močaristým územím. Potom sa stáča, pokračuje na krátkom úseku východným smerom, oblúkom sa stáča k juhovýchodu a v nadmorskej výške cca 176 m n. m. ústi do vodnej nádrže Janice.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Mačacieho potoka** |
| --- |
| *Mačací potok* → *Rimava* → *Slaná* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Vodné toky | Dechtársky potok · Drieňovský potok · Drniansky potok · Chrámecký potok · Janický potok · Jánošov dlhý potok · Kačinský potok · **Mačací potok** · Pohanský potok · Raďas · Rehel · Tomášov potok · Včelí potok · Veľké Seky · Vŕbový jarok · Zerha |
| Vodná plocha | Vodná nádrž Hostice |
Kolekcia teleobjektívov Minolta Rokkor
**Teleobjektív** je typ objektívu, ktorého fyzická dĺžka je kratšia ako ohnisková vzdialenosť. Zábery teleobjektívu nie sú široké a jeho ohnisková vzdialenosť býva okolo 100 – 300 mm. Teleobjektív je vhodný na fotografovanie portrétov, reportážnych fotografií, fotografií prírody a krajiny.

Opis
----

Objektívy s dlhou ohniskovou vzdialenosťou sa používajú v situáciách, kde nie je možné sa priblížiť k fotografovanému objektu. Jedným z najtypickejších prípadov použitia je v prírode pri fotografovaní voľne žijúcich zvierat, ku ktorým nie je ľahké sa priblížiť, alebo je v rozpore s ochranou zvierat. Ďalším typickým použitím dlhých objektívov je počas športových situácií.

Teleobjektív sa okrem iného tiež používa na portréty, krajiny a reportážne fotografie.

Referencie
----------

1. ↑  R. E. Jacobson, The manual of photography: photographic and digital imaging, page 93

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Teleobjektív**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Teleobjektiv na českej Wikipédii.*
Súradnice: 27°45′16″J 68°47′56″Z﻿ / ﻿27,75444°J 68,79889°Z﻿ / -27.75444; -68.79889

**Monte Pissis** je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v argentínskych Andách na hranici provincií Catamarca a La Rioja asi 550 km severne od Aconcaguy. Je treťou najvyššou horou južnej aj západnej pologule po Aconcague (6 962 m n. m.) a Nevados Ojos del Salado (6 893 m n. m.). Nesie meno francúzskeho geológa Pedra Josého Amadea Pissisa, ktorý pracoval pre čilskú vládu. Leží blízko púšte Atacama a preto tu panujú takmer podobne suché klimatické podmienky, ale na severnej strane sa nachádza rozsiahly ľadovec (s trhlinami, je unikátny v regióne).

Napriek snehovej pokrývke je ľahko dostupný a výstup nie je náročný.

Referencie
----------

1. ↑  BIGGAR, John. *The Andes: A Guide for Climbers* [online]. 2005, [cit. 2012-07-09]. Dostupné online. (anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Monte Pissis na Peakware (po anglicky)
* Monte Pissis na Summitpost (po anglicky)
* Výstup na Monte Pissis január 2008 na Distantpeak (po anglicky)

Zdroj
-----

Pohľad na horu z horného tábora (5 900 m).
*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Monte Pissis na anglickej Wikipédii.*
**Andrej Kapustáš** (\* 24. november 1757, Hlohovec – † december 1796, Vilnius) bol poľský ekonóm slovenského pôvodu.

Narodil sa ako prvé zo siedmich detí manželov Jozefa Kapustáša a Anny Furmanovej. V rodnom meste navštevoval školu, v ktorej sa naučil nemecky a hebrejsky.

Odchod do zahraničia
--------------------

Po štúdiách odišiel do Postupimu a pracoval v ekonomickom sektore spolu so svojím spoločníkom Františkom Morinom. Okolo roku 1780 sa usadil vo Varšave a viedol tu banku. Po krachu ostatných bankových domov sa jeho banka stala jedinou v Poľsku a získala tak významné postavenie. Bol priateľom Ignáca Działyńského, člena vplyvnej rodiny Działyńskych, a tiež správcom jeho finančných transakcií. Działyński bol zástupcom Tadeusza Kościuszka v Najvyššej národnej rade a neskôr významný poľský diplomat. Kapustáš bol okrem iného členom illuminátskej slobodomurárskej lóže. Zaoberal sa svojským výkladom biblie a talmudu, veril v predpovede a kabalu. V decembri 1790 mu bol udelený poľský šľachtický titul a 17. decembra 1791 erb Odrowaž (pôvodne moravský erb Odřivous), ktorý mal v červenom štíte striebornú strelu na luku. Erb rodu Kapustášovcov mal v modrom štíte strieborného pelikána s červenou ranou na prsiach, kŕmiaceho mláďatá.

V roku 1789 vydal anonymne brožúru, v ktorej hovorí o potrebe založiť v Poľsku národnú banku. O rok neskôr prišiel s presnejším projektom, v ktorom rátal so základným kapitálom 40 miliónov zlotých. Z nich by vlastnil polovicu štát a druhú polovicu súkromní majitelia. V pláne ju rozdelil na dve oddelenia, prvé by sa venovalo emisii a druhé úveru na 7-percentný úrok. Zo ziskov by išli peniaze na výstavbu pevností ciest a kanalizácií. V ďalších svojich brožúrach sympatizoval s Francúzskou revolúciou. Od 3. mája 1792 bol členom magistrátu mesta Varšava.

Účasť v sprisahaní
------------------

Do sprisahania proti kráľovi ho zatiahol Działyński. Od júla 1793 pripravovali spolu plán povstania a Kapustáš venoval 27 000 zlotých do jeho prípravy, hoci chcel, aby povstanie vypuklo neskôr, ako bolo v pláne. Sprisahaniu však prišli úrady v marci 1794 na stopu a Kapustáš sa musel skrývať na okolí Krakova. Do Varšavy sa vrátil v máji a Kosciuszko ho vymenoval za člena poriadkovej komisie Najvyššej národnej rady. Kapustáš v nej neskôr zastupoval predsedu. Pracoval tiež ako gestor, organizátor a šéf finančného rezortu. Naprojektoval prvé poľské peniaze a venoval dostatok času aj ich typografickej realizácii. Počas povstania mal jeho rezort za úlohu aj opravu zbraní.

21. decembra 1794 zatkli Kapustáša a ďalších jeho spoločníkov. Deportovali ich do Petropavlovskej pevnosti a podrobili výsluchu. Väzenie mu nerobilo dobre, pretože bol vychudnutý a drobného vzrastu, navyše trpel častými epileptickými záchvatmi. Napriek zdravotným problémom sa venoval prekladu Biblie a rôznym filozofickým otázkam.
3. decembra 1796 ho prepustili z väzenia a odišiel do mesta Vilnius, kde o pár dní zomrel.

Referencie
----------

* Šimončič, J.: *Hlohovčan Kapustáš - spolupracovník Tadeusza Kościuszku*. Príroda a spoločnosť, 1977, č. 12, s. 42-47

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0003 7093 1364
* VIAF: 250347645
Hrob Janka Filipču v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
**Janko Filipča** (\* 3. december 1893, Poniky – † 31. marec 1917, Banská Bystrica) bol slovenský básnik. Pseudonym: J.G.F.Ponický, Veporín

Rodina
------

* otec Ján Filipča
* matka Božena rod. Izáková

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu a do 1913 na vyššej obchodnej škole v Banskej Bystrici. Roku 1913 – 1914 úradník Ľud. banky vo Zvolene. Organizátor slov. mládeže, spoluzakladateľ tajného spolku Mor ho!, iniciátor a spolupracovník štud. časopisu Púčky, kde publikoval básne napísane v duchu slov. romantizmu. Pre nár. činnosť pre maturitou vylúčený zo všetkých stedných škôl, banskobystrický trestný súd ho odsúdi na 4 mesiace väzenia a pokutu. Po vypuknutí 1. svetovej vojny sa dobrovoľne prihlásil do armády.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 176415
Titul **Stefan** (po slovensky Štefan) sa odvodzuje od gréckeho slova στέφανος *stefanos*, ktoré znamená „ovenčený" alebo „korunovaný". Je odvodené z gréckeho στέφος *stefos* – veniec, koruna.

V starovekom Grécku bol veniec čestným odznakom úradníkov alebo vojakov ako odmena za ich služby, nosil sa počas osláv ako symbol veselosti, alebo v chrámoch na počesť bohov. V neposlednom rade dostávali veniec atléti za víťazstvo v hrách alebo v súťaži. Uvitý bol najčastejšie z dubových vetvičiek, brečtanu, petržlenu, vavrínu, myrty alebo olivovníka. V starovekom Ríme prevzali veniec ako symbol vojenského viťazstva a vodcovstva.

V cirkevnej terminológií sa používa výraz "koruna mučeníctva" resp. "veniec mučeníctva". Prvým mučeníkom bol práve Svätý Štefan Prvomučeník.

Srbskí vládcovia používali titul *Stefan* pred svojim krstným menom po nástupe na trón, ako titul na počesť prvých vládcov z dynastie Nemanjićovcov — Stefana Nemanju a Stefana II. Nemanjića prezývaného *Prvokorunovaný* (srbsky *Prvovenčani*). Stalo sa symbolickým titulom, neoddeliteľným od dynastie a monarchie, a prijímali ho všetci následníci, ktorí si nárokovali kráľovský titul.
Súradnice: 38°9′S 23°57′V﻿ / ﻿38,150°S 23,950°V﻿ / 38.150; 23.950

**Maratón** alebo **Marathón** (starogr. *Μαραθών* – Marathón, novogr. *Μαραθώνας* – Marathonas) je mesto v Grécku, v kraji Atika, asi 40 km od Atén. Žije tu okolo 9 000 obyvateľov.

História
--------

Mesto bolo v staroveku osídlené gréckym kmeňom Iónov a patrilo medzi významné grécke mestá. Meno dostalo podľa miestneho hrdinu Marathosa. Bolo však založené mýtickým atickým hrdinom Xuthosom.

Maratón je známy Bitkou pri Maratóne (490 pred Kr.), kde Aténčania spoločne s obyvateľmi mesta Plataje pod velením Miltiada porazili perzskú armádu na čele s kráľom Dareiom I. Víťazstvo potom podľa poveste Aténčanom zvestoval Feidippides, ktorý utekal do Atén a potom do Sparty. Na počesť tohto činu je pomenovaný maratónsky beh.

V rímskom a byzantskom období nebol Maratón dôležité mesto a po barbarských vpádoch z neho ostala malá dedina. V 15. stor. Atiku ovládli Turci. Ešte predtým sa v Atike – aj v Maratóne – usadili Arvaniti, kresťanskí Albánci. V 18. storočí sa v Maratóne usadili grécki pastieri Sarakacani z kraja Eurytania.

V 19. storočí po oslobodení Grécka spod tureckej nadvlády žilo v Maratóne iba okolo 500 obyvateľov. Boli to grécki Sarakacani a albanofónni Arvaniti, ktorí sa však považovali za Grékov.[chýba zdroj]

Začiatkom 20. storočia Maratón osídlili Gréci z Tesálie, po Grécko-tureckej výmene obyvateľov v roku 1923 sa tu usadilo aj niekoľko Maloázijských Grékov. Okolité dediny (okrem Nea Makri) sú osídlené hlavne Arvanitmi.
Blahoslavený **Stefan Wyszyński** [stefan vyšyňski] (\* 3. august 1901, Zuzela – † 28. máj 1981, Varšava) bol arcibiskup Varšavy a Gniezna, kardinál, poľský prímas a obranca ľudskej dôstojnosti a ľudských práv.

Život
-----

V roku 1920 vstúpil do seminára v Wloclawku a po štyroch rokoch štúdií bol vysvätený na kňaza. V rokoch 1925 až 1929 pokračoval v štúdiách na Katolíckej univerzite v Lubline, ktorú zakončil doktorátom. Po vypuknutí druhej svetovej vojny sa ukrýval pred gestapom. Po skončení vojny sa vrátil späť do Wloclawku, kde reorganizoval seminár a zastával funkciu rektora. Roku 1946 ho pápež Pius XII. menoval lublinským biskupom. Do svojho biskupského erbu dal slová "Soli Deo" (Jedinému Bohu). Služba Bohu samotnému skrze Máriu bola viditeľná v celom jeho živote.

Po smrti kardinála Augusta Hlonda roku 1948 bol Wyszyński vymenovaný za arcibiskupa-metropolitu gnieznianského a varšavského a prímasa Poľska. Roku 1953 ho pápež Pius XII. menoval kardinálom.

Na počiatku 50. rokov, v období napätia medzi poľskou vládou a cirkvou, nechali komunistické orgány kardinála Wyszyńského zbežne uväzniť v Rywałde Królewskom, Stoczku Warmińskom, Prudniku a Komanczi. Na poslednom mieste svojej izolácie 16. mája 1956 napísal text Jasnohorské sľuby národa poľského (*Jasnogórskie sluby Narodu Polskiego*).

Proces blahorečenia
-------------------

Proces blahorečenia začal 29. mája 1989 na popud pápeža sv. Jána Pavla II. Pápež František 18. decembra 2017 uznal hrdinské čnosti kardinála Wyszyńského, čím získal titul „ctihodný".

Galéria
-------

* Częstochowa, socha kardinálaCzęstochowa, socha kardinála
* Kardinálov pomník vo VaršaveKardinálov pomník vo Varšave
* Ján Pavol II. a Stefan Wyszyński, PrudnikJán Pavol II. a Stefan Wyszyński, Prudnik

Referencie
----------

1. ↑   *Bliżej do beatyfikacji kard. Wyszyńskiego. Rzecznik archidiecezji warszawskiej: Zakończono kolejny etap* [online]. Telewizja Republika, 2015-11-14, [cit. 2017-12-21]. Dostupné online. (poľ.)
2. ↑   *Poľskému kard. Štefanovi Wyszińskému Cirkev priznala titul „ctihodný"* [online]. Bratislava: TK KBS, 2017-12-19, [cit. 2017-12-21]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Balík, S.; Hanuš, J.: *Primasové katolické církve : Země střední Evropy v čase komunismu*. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2010. ISBN 978-80-7325-225-0

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stefan Wyszyński**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stefan Wyszyński na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 119294503
* GND: 118635786
* ISNI: 0000 0001 1480 1990
* LCCN: n81037081
* NK ČR: mzk2004228354
* SNK: 167447
* VIAF: 112935997
* WorldCat: lccn-n81037081
**Andrej Dobrota** (\* 16. marec 1905, Banská Bystrica – † 1. január 1987, Bratislava) bol spisovateľ. Pseudonym: A. D. Pršanský, Ajda, Andrej Hladký, Ivan Hájničan, Vladimír E. Dobrota

Životopis
---------

Po vyučení za typografa pracoval roku1921–1925 v Banskej Bystrici, Martine, Nitre a v Bratislave, od 1926 bol spravodajcom denníka Slov. národ v Banskej Bystrici, 1939–1945 redaktor denníka Slovák, 1945–1948 novín Čas, od 1953 pracovník redakcie Roľníckych novín v Bratislave. V literárnom dianí sa prezentoval v polovici 20. rokov prózami kukučínovského typu. V nasledujúcich prózach zachytil tienisté i tragikomické stránky sociálnych vzťahov na dedine. V memoárovej knihe *Legenda o človeku a vojne* (1941) stvárnil vojnovú tematiku. Po vojne vydal knihy pre deti a mládež.

Dielo
-----

* 1925 – *Striežňavský hájnik a iné rozprávky*
* 1927 – *Tri cykly života*
* 1936 – *Ľudia na zemi*
* 1939 – *Slnce nad zemou*
* 1940 – *Srdce vojakovo*
* 1940 – *Mŕtve šťastie*
* 1941 – *Polnočné čakanie*
* 1947 – *Šup, žabky do kúta*
* 1949 – *Poklad v jaskyni*

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Referencie
----------

1. ↑   *Andrej Dobrota* [online]. Bratislava: Literárne informačné centrum, 2019-03-11, [cit. 2023-01-04]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 62336
* NK ČR: ola2002149980
* SNK: 157024
* VIAF: 84961182