Dr. h. c. mult. prof. Ing. **Václav Klaus**, CSc. (\* 19. jún 1941, Praha) je popredný český politik. Pôvodne bankový úradník a prognostik; po novembri 1989 minister financií ČSFR, v rokoch 1992 – 1997 premiér ČR, neskôr predseda Poslaneckej snemovne ČR a v rokoch 2003 – 2013 prezident Českej republiky.

Do roku 1989
------------

V rokoch 1958 – 1963 študoval Václav Klaus zahraničný obchod na Vysokej škole ekonomickej v Prahe. Pri štúdiu sa zoznámil so svoju neskoršou manželkou Líviou zo Slovenska. Po úspešnom absolvovaní štúdia dostal tzv. umiestenku do podniku zahraničného obchodu a nastúpil na základnú vojenskú službu – ako ligový basketbalista do Dukly Praha, takže bežnou vojenskou službou prejsť nemusel. V tej dobe sa takisto prihlásil do konkurzu na miesto v Ekonomickom ústave ČSAV a miesto získal. V ústave sa stretol so zahraničnou literatúrou a absolvoval aj dve študijné stáže, v Taliansku (1966) a v USA (1969). V roku 1968 získal titul kandidát ekonomických vied.

V roku 1970 bol, podľa svojej autobiografie, nútený opustiť vedeckú kariéru, odišiel pracovať do Štátnej banky československej, kde sa stretol napríklad s Janom Stráským. Po roku práce na okresnej pobočke v Prahe 1 sa dostal do odboru ekonomicko-matematických výpočtov pri ústredí SBČS. V roku 1987 sa vrátil k akademickej činnosti v Prognostickom ústave ČSAV (založenom o dva roky skôr). Niekoľko dní po 17. novembri 1989 sa dostal do kontaktu s Václavom Havlom, dianím v Občianskom fóre (OF) a teda do politiky.

Rodinný a osobný život
----------------------

Václav Klaus je ženatý, s manželkou Liviou, ktorá je slovenského pôvodu. Má dvoch synov, Václava a Jana. V mladosti hral basketbal, dodnes lyžuje a hrá tenis.

Politická kariéra
-----------------

Václav Klaus
Klaus 2009
Klaus bol v Občianskom fóre jednou z prvých osobností z iného okruhu ako disidentského a umeleckého. Už veľmi skoro sa Klaus dostal do názorových stretov s vedúcou osobnosťou OF, Václavom Havlom, ktoré sprevádzali celú jeho ďalšiu politickú kariéru (napr. v otázke smerovania OF do podoby politickej strany). V decembri 1989 sa stal česko-slovenským ministrom financií, nominovaným OF do vlády Mariána Čalfu.

Na konci roku 1990 sa stal predsedom Občianskeho fóra, čo bolo potom vnímané ako porážka predchádzajúceho liberálne-sociálneho vedenia. Klausovi sa jeho koncepcia OF ako pravicovej strany (v kontraste s predstavou široko stredového „hnutia") nepodarilo spočiatku presadiť. V januári 1991 získal Klaus pre svoju predstavu fungovania strany aj zmien vo vláde ešte silnejšiu podporu delegátov ďalšieho zjazdu, ale pokračujúce nezhody viedli k zániku OF v apríli roku 1991, respektíve k rozštiepeniu na Občiansku demokratickú stranu (ODS) a *Občianske hnutie* (OH). Klaus bol jedným zo spoluzakladateľov ODS, zamýšľanej a budovanej ako strana s jasnou štruktúrou a pravicovým politickým programom. Naopak OH bolo skôr ľavicovo-liberálne a aj názov vyjadroval odpor k negatívne vnímanej straníckosti. (Po rozpade OF založili jeho členovia aj ďalšie strany, napr. *ODA*).

V októbri roku 1991 bol menovaný za podpredsedu vlády ČSFR. ODS pod jeho vedením a s programom reforiem „Sloboda a prosperita" zvíťazila vo voľbách v júni 1992 a Václav Klaus sa stal predsedom vlády Českej republiky, vtedy ešte v rámci česko-slovenskej federácie. Spolu s predsedom slovenskej vlády Vladimírom Mečiarom sa významne podieľal na dohodnutí zániku Česko-Slovenska, ku ktorému došlo k 1. januáru 1993. V rokoch 1993 až 1997 bol Klaus premiérom vlády už samostatného Česka.

Pod jeho vedením, spočiatku ako ministra financií, neskôr ako premiéra, prebehla transformácia socialistického plánovaného hospodárstva k trhovej ekonomike. Významnou časťou tohto procesu bola privatizácia, najväčšia časť štátneho majetku bola privatizovaná „kupónovou metódou" (Klaus je preto niekedy označovaný ako „otec kupónovej privatizácie").

V roku 1996 ODS opäť vyhrala voľby, ale úspech *ČSSD* pod vedením Miloša Zemana umožnil Klausovi zostaviť iba menšinovú vládu, v koalícii s *KDU-ČSL* a *ODA*, tolerovanou ČSSD. Druhá Klausova vláda musela na jar 1997 kvôli zhoršujúcej sa ekonomickej situácii prijať viacero drastických rozpočtových škrtov, označovaných ako „úsporné balíčky".

ODS potom čelila škandálu s nejasným financovaním (napr. dary od podnikateľov zúčastňujúcich sa privatizácie poukázané cez nastrčené alebo vymyslené osoby) a špekulácie sa objavili aj okolo Klausovej osoby. Išlo najmä o tzv. „švajčiarske konto", slúžiace na nelegálne financovanie ODS, o ktorom mal Klaus vedieť, a správa o údajnej Klausovej vile vo Švajčiarsku, uverejnená televíziou Nova. Správa o vile sa ukázala ako nepravdivá, podozrenia o financovaní ODS sa potvrdili iba sčasti, keď jej bolo dokázané krytie skutočných sponzorov falošnými (stav v roku 2005). Po rezignácii ministrov za KDU-ČSL podal Václav Klaus v novembri 1997 demisiu z funkcie predsedu vlády.

Václav Havel poveril Jozefa Tošovského zostavením úradníckej vlády, čo bolo čiastočne vnímané ako Havlove víťazstvo a porážka Klausa.

Klaus obvinenia z účasti na korupcii odmietol a na mimoriadnom kongrese svojej strany v Poděbradoch získal dôveru väčšiny delegátov pre pokračovanie vo funkcii predsedu strany. Vnútrostranícka opozícia proti Klausovi vytvorila odštiepeneckú platformu, ktorá ďalší mesiac vstúpila do vznikajúcej *Únie slobody* (US). Udalosti okolo pádu vlády a rozštiepenie ODS viedli k vytvoreniu veľa proti-klausovských nepriateľstiev, prepadu popularity ODS u voličov a určitému odlivu členov.

V nasledujúcich predčasných voľbách (1998) získala ODS pod Klausovým vedením a po kampani, založenej do značnej miery na varovaní pred nástupom ľavice k vláde, necelých 28 %. Vládu zostavil predseda víťaznej ČSSD Miloš Zeman, samozrejme za podpory opozičnej ODS, dohodnutej v tzv. „opozičnej zmluve". V rámci rozdelenia funkcií v tejto zmluve sa Václav Klaus stal naopak predsedom poslaneckej snemovne. Pragmatické riešenie rozdelenia moci a kontrast s predchádzajúcou výrazne protiľavicovou kampaňou sa stali predmetom ostrej kritiky médií a viedli k nespokojnosti významnej časti verejnosti, vyjadrenej napríklad iniciatívou „Ďakujeme, odíďte!" (november 1999) ktorú podpísalo 200 000 občanov a ktorá priviedla na námestia desaťtisícové demonštrácie, požadujúce odchod Klausa aj Zemana (december 1999).

V ďalších voľbách v roku 2002 opäť zvíťazila ČSSD a došlo k posilneniu ľavice, čo bolo vnímané ako neúspech ODS aj Klausa. Vedenie ODS dalo následne svoje funkcie k dispozícii, Klaus sa neskôr rozhodol na predsedu ODS nekandidovať a oznámil úmysel kandidovať na prezidenta. Vo funkcii predsedu ODS ho nahradil Mirek Topolánek, Václav Klaus sa stal čestným predsedom ODS.

Klausova prezidentská kandidatúra, vrchol jeho politickej kariéry a snaženia, bola nakoniec úspešná, 28. februára 2003 bol v treťom kole tretíkrát opakovanej voľby 142 hlasmi z 281 zvolený za prezidenta Česka. Klaus sa v spoločnom hlasovaní Senátu a Poslaneckej snemovne presadil nielen vďaka podpore ODS, ale aj kvôli rozporom vo vtedajšej vládnej koalícii, vnútornému boju v ČSSD a podpore časti KSČM. Do funkcie bol inaugurovaný 7. marca 2003.

Akademická dráha, politické ocenenia
------------------------------------

* V roku 1968 získal titul kandidát vied
* V roku 1991 habilitoval na Karlovej univerzite ako docent ekonómie.
* V roku 1995 bol menovaný profesorom pre odbor financií na Vysokej škole ekonomickej.
* V roku 2004 mu Ekonomická univerzita v Bratislave udelila čestný doktorát

Počas politickej kariéry bol Klaus ocenený mnohými akademickými titulmi v Česku aj zahraničí.

Súčasnosť a názory na Klausa
----------------------------

*Táto časť článku sa týka prebiehajúceho politického diania, názorov a udalostí, ktoré môžu byť ešte vo vývoji.*
Častým predmetom kritiky je Klausove vedenie ekonomickej transformácie, v duchu úzko pojatej ideológia voľného trhu (neoliberalizmu, „trhového fundamentalizmu").

Aj pravicoví kritici Klausovi vytýkajú zanedbávanie právneho rámca transformácie, alebo dokonca dešpekt k právu. Klaus je často považovaný za politika nepriamo zodpovedného za nejasnosť až podvody pri privatizácii a tzv. tunelovaní. Miloš Zeman, spolu s Klausom autor „opozičnej zmluvy", v jednom zo svojich expresívnych výrokov nepriamo označil Klausovu vládu za „vládu zlodejov a tunelárov". Naopak kladné hodnotenie Klausa vychádza zo záveru, že aj napriek čiastočným problémom bola transformácia úspešná, a privatizácia sa podarila, najmä vzhľadom na predtým nevyskúšaný postup.

Iným problémom je otázka nejasností financovania ODS, ktoré viedlo v roku 1997 k pádu vlády. Väčšina podozrení sa síce súdne nepotvrdila, ale ani nevyvrátila spôsobom, ktorý by presvedčil väčšinu verejnosti. (Napr. svedkovia z aparátu ODS vypovedali, že si nepamätajú a pod.). ODS a Klausovi priaznivci sa problémy roku 1997 snažia naopak vykladať ako vnútrostranícky boj o moc, vyvolaný ambíciami podpredsedov ODS, prípadne podporovaný „Hradom".

Z pravicových pozícií je niekedy Klaus kritizovaný za nedostatočnú odvahu k nepopulárnym krokom a reformám v neskoršej časti svojho pôsobenia vo funkcii premiéra. Ďalej, že podporuje tú časť silného štátu (proti ktorému inak vystupuje), ktorá je užitočná k presadeniu záujmov jeho priaznivcov. V tejto súvislosti je spomínaná napríklad privatizácia bánk, ktorú namiesto v rétorike vždy pravicového Klausa uskutočnila vláda pod vedením Miloša Zemana.

Vo funkcii prezidenta Klaus uspel u českej verejnosti, podľa kritikov ale za cenu až populistického vystupovania. Naopak pôsobenie v zahraničnej politike je v českých médiách aj v zahraničí hodnotené skôr ako kontroverzné. Kritizovaný je Klausov „euroskepticizmus" či „eurorealizmus"; spojenci v tomto postoji sú britskí konzervatívci.

Klausova štylizácia do polohy ekonomického mysliteľa je v zahraničí vnímaná skôr ako kuriózna.

Jeho „ľavicové" názory, ako napr. na vojny v bývalej Juhoslávii a v Iraku, posunuli vzťahy USA s Českom na okraj ich záujmu.

15. februára 2008 bol druhýkrát zvolený za prezidenta Českej republiky, keď porazil protikandidáta Jana Švejnara.

### Udalosť v Čile

Václav Klaus na tlačovej konferencii v paláci La Moneda v Santiagu sedel vedľa čilského prezidenta Sebastiána Piñeru. Český prezident vybral pero z puzdra ležiaceho pred ním na stole a so záujmom si ho prehliadol. Potom ho pravou rukou vzal pod stôl, kde ho prebral ľavou rukou a zasunul ho do ľavého vrecka. Nakoniec si obe ruky vyložil na stôl, zapol si sako, začal sa usmievať a stále ešte otvorené puzdro zavrel.

Videozáznam bol zverejnený a Klaus sa dostal do medzinárodnej pozornosti médií. Do dňa 15. apríla 2011 bol videozáznam zobrazený viac ako 4 miliónkrát na YouTube.

Knihy
-----

### Politická literatúra, ekonómia

* 1991: *A Road to Market Economy*
* 1991: *Ekonomická teorie a ekonomická reforma*
* 1992: *Dismantling Socialism: A Road to Market Economy II.*
* 1994: *Česká cesta'*

### Eseje, rozhovory

* 1997: *NADORAZ* – Rozhovor s Janou Klusákovou
* 1998: *Tak pravil Václav Klaus*
* 1999: *Země, kde se již dva roky nevládne*
* 2001: *NAROVINU* – Kniha hovorů Petra Hájka s Václavem Klausem
* 2004: *Rok první* – Prejavy, články, eseje
* 2005: *Rok druhý* – Prejavy, články, eseje

Václav Klaus je literárne veľmi činný, celkom vydal 34 rôznych titulov. Najväčšieho čitateľského ohlasu dosiahli knihy *NADORAZ*, *NAROVINU* a "Země, kde se již dva roky nevládne". Posledné dva uvedené tituly majú predajnosť pomerne malú, čo príliš nekorešponduje s všeobecnou obľubou Klausa ako osobnosti.

### Knihy o Václavovi Klausovi

Asi najznámejším titulom je kniha Báječná léta s Klausem od Michala Viewegha, vydaná vo februári 2002. Sám autor sa netajil, že načasovanie jej vydania pred parlamentnými voľbami v júni 2002 je zámerné a jeho cieľom je znížiť šance Občianskej demokratickej strany na výhru vo voľbách. Kniha je plná klasického Vieweghovho humoru a pretkaná citátmi z Klausovej knihy Narovinu. Kniha bola niektorými ľuďmi prijatá so zmiešanými až negatívnymi pocitmi.

Referencie
----------

1. ↑  Robert Eringer, Vaclav Klaus Exposed:  Archivované 2014-10-06 na Wayback Machine
2. ↑  SITA. Ekonomická univerzita ocenila Klausa čestným doktorátom. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2004-10-07. Dostupné online [cit. 2023-10-23]. ISSN 1335-4418.
3. ↑  Českým prezidentom je opäť Václav Klaus na sme.sk 15.2.2008
4. ↑   *Vaclav Klaus's pen snatching recalls a similar kerfuffle over gloves in 1991* [online]. The Christian Science Monitor, 14. apríl 2011, [cit. 2011-04-14]. Dostupné online.
5. ↑   *Czech president Vaclav Klaus steals pen, YouTube video goes viral* [online]. Associated Newspapers Ltd. 14. apríl 2011, [cit. 2011-04-14]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
6. ↑   *Lunch Break: Czech president steals pen?* [online]. Cable News Network, 14. apríl 2011, [cit. 2011-04-14]. Dostupné online. Archivované 2011-04-17 z originálu.
7. ↑   *President of Czech Republic steals pen (Václav Klaus krade pero v Chile)* [online]. YouTube.com, 10. apríl 2011, [cit. 2011-04-15]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Václav Klaus**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portál |

  


| * z
* d
* u
Prezidenti Česka |
| --- |
| Prezidentská verzia štátneho znaku | 
* Václav Havel (1993 – 2003)
* Václav Klaus (2003 – 2013)
* Miloš Zeman (2013 – 2023)
* Petr Pavel (2023 – súčasnosť)

 | Prezidentská verzia štátneho znaku |

| * z
* d
* u
Predsedovia Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky |
| --- |
| Logo Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky | 
* Milan Uhde (1993 – 1996)
* Miloš Zeman (1996 – 1998)
* Václav Klaus (1998 – 2002)
* Lubomír Zaorálek (2002 – 2006)
* Miroslav Vlček (2006 – 2010)
* Miroslava Němcová (2010 – 2013)
* Jan Hamáček (2013 – 2017)
* Radek Vondráček (2017 – 2021)
* Markéta Pekarová Adamová (2021 – súčasnosť)

 | Logo Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky |

| * z
* d
* u
Predsedovia vlády Česka |
| --- |
| Česká socialistická republika (1969 – 1990) | 
* Stanislav Rázl (1969)
* Josef Kempný (1969 – 70)
* Josef Korčák (1970 – 87)
* Ladislav Adamec (1987 – 88)
* František Pitra (1988 – 90)

 | Znak ČR |
| Česká republika (1990 – 1992) | 
* Petr Pithart (1990 – 92)
* Václav Klaus (1992 – 98)

 |
| Česká republika (od 1993) | 
* Václav Klaus (1992 – 98)
* Josef Tošovský (1998)
* Miloš Zeman (1998 – 2002)
* Vladimír Špidla (2002 – 04)
* Stanislav Gross (2004 – 05)
* Jiří Paroubek (2005 – 06)
* Mirek Topolánek (2006 – 09)
* Jan Fischer (2009 – 10)
* Petr Nečas (2010 – 13)
* Jiří Rusnok (2010 – 13)
* Bohuslav Sobotka (2014 – 17)
* Andrej Babiš (2017 – 21)
* Petr Fiala (2021 – )

 |
| **^1**  časť Československej socialistickej republiky, **^2**  časť ČSFR |

| * z
* d
* u
Predsedovia Občianskej demokratickej strany |
| --- |
| Logo ODS | 
* Václav Klaus (1991 – 2002)
* Mirek Topolánek (2002 – 2010)
* Petr Nečas (2010 – 2013)
* Petr Fiala (2014 – súčasnosť)

 | Logo ODS |

Autoritné údaje: * abART: 41982
* BnF: 12293822w
* GND: 119278480
* ISNI: 0000 0001 0908 9177
* LCCN: n92012865
* NK ČR: jn19990218045
* VIAF: 64070163
* WorldCat: lccn-n92012865