Približný rozsah kultúry (žltá farba) cca 3200 – 2300 pred Kr.
**Jamová kultúra** (iné názvy: **kultúra** [alebo **komplex**] **okrových hrobov**, zriedkavo **(kultúra) jamnaja**, staršie **kultúra šachtových hrobov**, staršie **kultúra jamových hrobov**, **prvá a tretia vlna kurhanovej** [=**kurganovej/kurhanskej/kurganskej**] **kultúry**, staršie **Kurhan** [=**Kurgan**] **IV**, rus. ямная культура - jamnaja kuľtura, ukr. ямна культура - jamna kuľtura) bola kultúra v neskorom chalkolite a začiatku doby bronzovej, vyskytujúca sa v oblasti ponticko-kaspickej stepi od Podnesterska až po rieku Ural. Datovaná je v rozmedzí 3500 – 2300 rokov pred Kristom. 

Donedávna mnohí autori jamovú kultúru považovali za pravlasť praindoeurópskeho jazyka, novšie sa však ukazuje, že pravlasťou praindoeurópskeho jazyka bola Arménska vysočina (t.j. okolie vrchu Ararat) a až sekundárne sa Praindoeurópania odtiaľ rozšírili okrem iného na sever od Kaukazu, t. j. na územie jamovej kultúry.

Ľud jamovej kultúry pravdepodobne vzišiel z miešania dvoch rozdielnych populácií, z ktorých silnejšou zložkou boli východoeurópski lovci a zberači, ktorí pochádzali buď priamo zo sibírskej kultúry Maľta-Bureť, alebo jej geneticky blízkych príbuzných. Druhou zložkou bola niektorá blízkovýchodná populácia, do úvahy prichádzajú buď lovci a zberači z oblasti Kaukazu, alebo chalkolitická populácia v oblasti dnešného Iránu. Ich kultúra bola materiálne veľmi podobná altajskej kultúre Afanasevo a geneticky sú tieto dve populácie prakticky nerozoznateľné.

Jamová kultúra je tesne spriaznená s nadväzujúcimi kultúrami doby bronzovej, ktoré sa rozšírili do takmer celej Európy a strednej Ázie. Ide najmä o kultúru so šnúrovou keramikou a ľudom zvoncových pohárov na západe, i s kultúrami Sintašta, Andronovo a Zrubna na východe. Tieto kultúry zdieľajú s jamovou kultúrou spoločné znaky, ako napr. používanie koní, pochovávanie a hospodárstvo založené na pasení dobytka. Genetické štúdie potvrdili, že tieto nadväzujúce kultúry pochádzajú z väčšej časti zo stepnej oblasti jamovej kultúry.

Pôvod
-----

### Kultúrny pôvod

Jamová kultúra vznikla v oblasti riek Don a Volga v období medzi 3300 až 2500 rokov pred Kristom. V strednom Povolží jej predchádzala kultúra Chvalynsk a na Done kultúra Repin (cca 3950 – 3300 pr. Kr.). Neskorá keramika týchto predchádzajúcich kultúr je už ťažko odlíšiteľná od skorej keramiky jamovej kultúry.

Po svojom zrode sa kultúra rýchlo rozšírila v oblasti ponticko-kaspických stepí medzi rokmi 3400 a 3200 pred Kr. Podľa Anthonyho „bolo rozšírenie tejto kultúry materiálnym vyjadrením rozšírenia praindoeurópskeho jazyka naprieč ponticko-kaspickou stepou." Anthony ďalej poznamenáva, že „jamová kultúra je viditeľným archeologickým dôkazom spoločenského vývoja s vysokou mierou pohybu - kočovníctva, a zároveň vývoja politickej moci slúžiacej na riadenie väčších stád dobytka z prechodných príbytkov na stepi." Podľa Pavla Doluchanova je vznik jamovej kultúry dôsledkom spoločenského vývoja niekoľkých miestnych kultúr skorej doby bronzovej, v ktorých postupne vznikal nový spôsob spoločenského rozvrstvenia založený na náčelníckom vedení nomádskej spoločnosti, čo posilňovalo kontakty medzi heterogénnymi spoločenskými skupinami.

Na západnom okraji bola jej pokračovaním kultúra katakomb (2800 – 2200 pred Kr.), na východnom kultúra Poltavka (2700 – 2100 pred Kr.) v oblasti stredného Povolžia. Obe tieto kultúry nasledovala zrubová kultúra (18. – 12. storočie pred Kr.).

### Genetický pôvod

Jones a Haak v roku 2015 konštatovali, že ľud jamovej kultúry vznikol zmiešaním dvoch rozdielnych populácií lovcov a zberačov. Východoeurópski lovci a zberači vykazujú genetickú príbuznosť k lovcom z kultúry Maľta-Bureť alebo ich blízko príbuzným z oblasti Sibíri. Druhou zložkou je genetická skupina kaukazských lovcov a zberačov, ktorí pravdepodobne prišli z oblasti Blízkeho východu, pravdepodobne priamo z Kaukazu. Každá z týchto skupín sa na genetickej variabilite ľudu jamovej kultúry podieľala zhruba polovicou. Spoluautor Haakovej štúdie Dr. Andrea Manica z University of Cambridge k tomu dodáva:

„Otázka pôvodu ľudu jamovej kultúry bola donedávna záhadou [...] teraz však už poznáme odpoveď. Ich genetická výbava je mixom východoeurópskych lovcov a zberačov a populácie kaukazských lovcov a zberačov, ktorá zjavne žila od konca posledného glaciálu vo veľkej izolácii."

#### Východoeurópski lovci a zberači

Podľa Haaka a kolegov (2015), vyššie popísaný zhluk východoeurópskych lovcov a zberačov vykazuje vysokú príbuznosť k 24000 rokov starému genómu zo Sibíri z kultúry Maľta-Bureť alebo jej blízkych príbuzných. Vzorky boli získané z mezolitických či skoro neolitických hrobov v Karélii a Samarskej oblasti v Rusku a podrobené analýze DNA celogenómovým sekvenovaním. Tri z týchto genómov boli publikované, všetky tri mužského pohlavia a s Y-haploskupinami R1a, R1b a J. Haploskupina R1b je najčastejšou Y líniou v jamovej kultúre a v dnešnej západnej Európe.

#### Blízkovýchodná populácia

Najpravdepodobnejšie sa jednalo o kaukazských lovcov a zberačov alebo o chalkolitickú populáciu Iránu.

Tento komponent jamovej kultúry bol prvýkrát objavený Jonesom, ktorý v roku 2015 sekvenoval genómy vrchných paleolitických a mezolitických lovcov a zberačov z Kaukazu. Publikované boli dva mužské genómy, jeden neskoro paleolitický (13 300 rokov) a mezolitický (9 700 rokov). Títo dvaja muži niesli haploskupiny J\* a J2a. Títo lovci a zberači boli pravdepodobne blízkovýchodnou neolitickou zložkou DNA v jamovej kultúre, pretože títo kaukazskí lovci a zberači boli vzdialene príbuzní obyvateľstvu, ktoré šírilo poľnohospodárstvo do Európy v čase neolitu. Ich genómy ďalej poukazujú na to, že miešanie s ľuďmi z Blízkeho východu nastalo pred 25 000 rokmi v čase najchladnejšej periódy posledného glaciálu.

Podľa Lazaridisa (2016) „populácia príbuzná ľuďom z chalkolitického Iránu prispela 43% ku genetickej výbave stepných populácií začínajúcich doby bronzovej." Populácia chalkolitického Iránu bola zmesou neolitických populácií západného Iránu, Levanty a kaukazských lovcov a zberačov.

Charakteristika
---------------

### Protoindoeurópania

Hrob jamovej kultúry, Volgogradská oblasť
Jamová kultúra je spájaná s neskorými Protoindoeurópanmi v kurganovej (stepnej) hypotéze Marie Gimbutasovej. Je najsilnejším kandidátom pravlasti praindoeurópskeho jazyka spolu s predchádzajúcou kultúrou Sredny Stog. Dôkazy sú nachádzané v oblastiach lingvistiky, genetiky a archeológie. Ľudia jamovej kultúry systematicky vyvražďovali mužov iných kultúr. Zvieracie obete dobytka, oviec, kôz a koní sú tiež spájané s Protoindoeurópanmi. Kultúra bola prevažne kočovnícka s prevažujúcim pastierstvom a drobným pestovateľstvom vykonávaním okolo riek a niekoľkých málo hradísk. Charakteristické pre túto kultúru je pochovávanie do jamových hrobiek alebo mohýl (kurganov). Telá zosnulých boli uložené naznak s pokrčenými kolenami a posypaná okrom. V kurganoch bolo viac pohrebov, často pridaných neskôr. Najskoršie nálezy vozidla s kolesami boli nájdené v Storožovej mohyle na Ukrajine a sú spájané s jamovou kultúrou.

### Telesné vlastnosti

Genetický materiál analyzovaný Haakom (2015), Wildom (2014) a Mathiesonom (2015) spoločne potvrdzuje, že ľud jamovej kultúry mal polymorfizmy pre vysokú telesnú výšku, prevažne hnedé oči, tmavé vlasy a stredne svetlú kožu, ale trochu tmavšiu ako je súčasný európsky priemer. Vlohy umožňujúce tráviť mliečny cukor v dospelosti boli prekvapivo málo časté.

Migrácia súvisiaca s jamovou kultúrou
-------------------------------------

Indoeurópska migrácia súvisiaca s expanziou jamovej kultúry
### Západná Európa

Haak a kol. (2015) vo svojej štúdii analyzoval 69 genómov z Európy a Ruska. Jedným zo záverov štúdie bolo, že autozomálne charakteristiky ľudu jamovej kultúry sú veľmi podobné ľudu kultúry so šnúrovou keramikou, ktorej vzorky pochádzali z Nemecka, s asi 73% podielom „jamovej" DNA. Rovnaká štúdia odhaduje 40 – 54 % podiel ľudu jamovej kultúry na genofonde modernej stredoeurópskej a západoeurópskej populácie a 20 – 32 % podiel na genofonde juhoeurópskej populácie, menej však u Sardínčanov (7,1 % alebo menej) a 11,6 % alebo menej u Sicílčanov. Haak tiež predpokladá, že rozšírenie haploskupín R1b a R1a z východu možno datovať po roku 3000 pred Kr.

Výsledky autozomálnych štúdií tiež naznačujú, že jamová kultúra je najpravdepodobnejším vektorom šírenia takzvaného komponentu ANE (z anglického *Ancient North Eurasian* - prastarý severoeurázijec) do Európy. Tento komponent reprezentuje práve genetickú výbavu ľudu kultúry Maľta-Bureť spomínanú vyššie, alebo ľudu jej blízko príbuzného. ANE je dôležitým komponentom ľudu jamovej kultúry. Tento komponent je až na výnimky v Európe všadeprítomný, ale nevyskytoval sa u Európanov pred dobou bronzovou. Možno teda predpokladať, že jeho prítomnosť je dôsledkom indoeurópskych migrácií.

### Stredná a Južná Ázia

Lazaridis a kol. (2016) konštatuje, že „demografický vplyv stepných populácií na južnej Ázii bol podstatný s výraznejším vplyvom v severnej Indii a Pakistane (Kalašovia cca 50%, podobne ako u Severoeurópanov) a nižším vplyvom v južnej Indii (18%)." Sám autor však poznamenáva, že na získanie presnejšieho obrazu bude treba viac prehistorických genómov z oblasti strednej Ázie.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Yamna culture na anglickej Wikipédii.*

1. 1 2 3  jamová kultúra. In: Encyklopédia archeológie. Bratislava: Obzor. 1986. S. 376
2. ↑  Slovensko 1 - Dejiny. Bratislava: Obzor, 1978. S. 52
3. 1 2  VIZDAL, Marián. *Európsky pravek*. [Prešov] : Vydavateľstvo Prešovskej univerzity, 2014. 121 s. ISBN 978-80-555-1239-6. S. 86.
4. ↑  TURČEK, Marián. *Krásno 1185-1995*. Krásno : Obecný úrad, 1995. 120 s. ISBN 80-967498-9-7. S. 10.
5. ↑  NOVÁČKOVÁ, J. Vplyv geografie a subsistencie na distribúciu haploskupín chromozómu Y v Európe a Afrike. Dizertačná práca. Školiteľ: doc. Mgr. Viktor Černý, Dr. Praha, 2016
6. ↑  FARKAŠ, Z. Kôň a jeho význam v praveku Karpatskej kotliny. In: Jazdectvo - časopis pre chov koní a jazdecký šport. č. 6, 1983. S. 111
7. ↑   *Z hlubin dávnověku (IV): Střet kultur* [online]. myaukrajina.cz, [cit. 2024-01-28]. Dostupné online.
8. ↑  Marija Gimbutas (1993) The Indo-Europeanization of Europe: the intrusion of steppe pastoralists from south Russia and the transformation of Old Europe, Word, 44:2, 205-222,
9. ↑  GIMBUTAS, M. The three waves of the Kurgan people into Old Europe, 4500-2500 B.C. Archives suisses d’anthropologie generale (Geneve). — 1979. — č. 43 (2) — pp. 113-137
10. ↑  Paul Heggarty et al, Language trees with sampled ancestors support a hybrid model for the origin of Indo-European languages, Science 2023.
11. 1 2 3  HAAK, Wolfgang. *Massive migration from the steppe is a source for Indo-European languages in Europe* [online]. [Cit. 2022-06-15]. Dostupné online.
12. 1 2  Jones 2015.
13. 1 2 3  Lazaridis 2016.
14. 1 2 3 4  Mathieson 2015.
15. 1 2 3 4 5 6  W. Anthony, David. *The horse, the wheel, and language : how Bronze-age riders from the Eurasian steppes shaped the modern world* [online]. ℗2018, [cit. 2022-06-15]. Dostupné online.
16. ↑  Anthony 2007.
17. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Haak 2015.
18. 1 2 3 4  BBC (Nov 16, 2015), *Europe's fourth ancestral 'tribe' uncovered*
19. ↑   - Ancient DNA Suggests Steppe Migrations Spread Indo-European Languages
20. 1 2  Zimmer 2015.
21. ↑   - Nejnásilnější skupina lidí, která kdy na zemi žila: kmen jámové kultury používal výšku a svaly k brutálním vraždám
22. ↑  Fortson 2004.
23. ↑  Mallory 1997.
24. ↑  Haak, 2015
25. ↑  Lazaridis 2014.
26. ↑  Lazaridis et al. 2016, s. 123.

Literatúra
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Historický portál |

* ANTHONY, David W. The Horse, The Wheel and Language: How Bronze-Age Riders from the Eurasian Steppes Shaped the Modern World. 2007. (anglicky)
* DOLUKHANOV, Pavel M. The Early Slavs: Eastern Europe from the Initial Settlement to the Kievan Rus. New York: Longman, 1996. ISBN 0-582-23627-4. (anglicky)
* FORTSON, Benjamin W. Indo-European Language and Culture: An Introduction.: Blackwell Publishing, 2004. (anglicky)
* LAZARIDIS, Iosif. The genetic structure of the world’s first farmers.: bioRxiv.org, 2016. Dostupné online. (anglicky)
* MALLORY, J. P. Encyclopedia of Indo-European Culture.: Fitzroy Dearborn, 1997. Kapitola Yamna Culture. (anglicky)
* ZIMMER, Karl, 2015. DNA Deciphers Roots of Modern Europeans. New York Times. Dostupné online. (anglicky)