Aténa, západný štít starého chrámu Atény Polias (Aténska akropola)
**Arrhéforia** alebo **Arrhétoforia** (starogr. Ἀρρηφόρια, Ἀρρητοφόρια) bola staroveká aténska slávnosť na počesť bohyne Athény Polias (*„Atény ochrankyne mesta"* ), oslavovaná v lete približne 3. dňa atického mesiaca skiroforión (pravdepodobnejšie v noci z 2. na 3. — samotný 3. deň mala Aténa narodeniny).

Aténsky sviatok Arrhéforia, s významom slova *„(nosenie) toho, čo je zakázané"* a niekedy nazývaný aj Arrhétoforia, čo znamená *„(nosenie) toho, čo je nevysloviteľné"*, bol sviatok odvodený od slova *arrhéforoi*, názvu celoročnej kňazskej funkcie dvoch mladých dievčat. Tieto dievčatá, vybrané z prominentných aténskych rodín, vo veku sedem až dvanásť rokov, bývali v dome na Akropole. Počas roka sa starali o posvätný olivovník a tkali (spolu s ďalšími dievčatami) posvätný peplos pre mestskú sochu bohyne Atény Polias.

Ale keď sa blížil deň sviatku, podľa Pausania vykonali počas noci nasledujúci obrad:*„ O jednej veci chcem napísať, ktorá vo mne vzbudila veľký údiv, málokomu však je známa. Neďaleko chrámu Athény zvanej Polias bývajú dve dievčatá, ktoré Aténčania nazývajú arrhéforoi. Tieto trávia nejakú dobu v blízkosti bohyne, ale keď nadíde chvíľa slávnosti, činia v noci toto: položia si na hlavu veci, ktoré im vydá Athénina kňažka, ale ako ona sama, ktorá tie veci vydáva, nevie, čo im dáva, tak i ony nosičky nemajú o tom potuchy. V meste je potom ohradený priestor neďaleko chrámu Afrodity v Záhradách a ňou vedie podzemná chodba; tadiaľ dievčatá zostupujú a tu taktiež odkladajú to, čo nesú, niečo iného potom, zahaleného, vznášajú zase von. Potom ich ihneď prepúšťajú a miesto nich odvádzajú na akropolu iné dievčatá."*

Počas tohto obradu dievčatá zišli cez podzemnú miestnosť do svätyne patriacej Afrodite nazývanej *V záhradách*, svätyne, ktorú sa archeológom podarilo identifikovať na severnom svahu Akropoly. Táto miestnosť viedla k prameňu, ku ktorému v trstinových košoch (*kiσтαι*) priniesli predmety, ktoré nesmeli vidieť.​ Späť priniesli ďalšie, ktoré podľa jedného zdroja mohli byť koláče v tvare hadov a falusov.  Potom, alebo možno v súvislosti s obradmi opísanými Pausaniom, arrhéforoi odložili svoje biele rúcha a vrátili svoje zlaté šperky bohyni, pretože ich povinnosti sa skončili (a iné boli na Akropolu privedené namiesto nich). Ďalší zdroj informácií poskytuje rozsiahla skupina votívnych nápisov z Akropole (cca 17 nápisov), pochádzajúcich od 3. stor. pred Kr. až po 2. stor. po Kr. objavených na podstavcoch malých sôch, z ktorých napr. jeden uvádza, že rodičia venovali sochu svojej dcéry Aténe Polias, keď bola v kňazskej funkcii *errhéforos* (*θυγατέρα ἐρρηφορήσασαν ἀνέθεσαν*).

Nemecký klasický filológ Walter Burkert vyslovil hypotézu, že s týmto obradom (sviatku Arrhéforie) by mohol súvisieť mýtus o malom Erichthoniovi, kde sa uvádza, že tri mladé panny, dcéry Kekropsa prvého aténskeho kráľa, dostali do starostlivosti trstinovú truhlicu, ktorú mali zakázanú otvárať. Raz v noci však neposlúchli a v truhlici uvideli kráľovho malého syna Erichthonia s hadím chvostom namiesto nôh a veľkého hada, zmocnila sa ich taká hrôza, že sa vrhli z vrcholu Akropoly.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 311.
2. ↑  Walter Burkert. *Savage Energies: Lessons of Myth and Ritual in Ancient Greece*. Chicago : University of Chicago Press, 2001. ISBN 978-02-2608-085-7. S. 55.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 368.
4. 1 2  Olympia Bobou. *Children in the Hellenistic World*. New York : Algora Publishing, 2003. ISBN 978-08-7586-213-2. S. 34.
5. 1 2 3  Claude Calame. *Choruses of Young Women in Ancient Greece*. Lanham : Rowman & Littlefield, 2001. ISBN 978-07-4251-525-3. S. 131-132.
6. 1 2 3  Walter Burkert. *Homo Necans: The Anthropology of Ancient Greek Sacrificial Ritual and Myth*. Berkeley : University of California Press, 1983. ISBN 978-05-2005-875-0. S. 150.
7. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Oxford : OUP Oxford, 2015. ISBN 978-01-9968-305-5. S. 177.
8. ↑  Pausanias. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 78.
9. ↑  Katerina Zacharia. *Converging Truths*. Leiden : BRILL, 2017. ISBN 978-90-0434-998-8. S. 61.
10. ↑  Walter Burkert. *Savage Energies: Lessons of Myth and Ritual in Ancient Greece*. Chicago : University of Chicago Press, 2001. ISBN 978-02-2608-085-7. S. 40.