recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ján Ľudomil Štepán** (Stepán) (\* 1825, Prešov – † 25. október 1897, Slovensko) bol pedagóg.

Rodina
------

* otec Ján Štepán
* matka Klára rod. Jascheková

Životopis
---------

Po štúdiách sprvu učiteľ zemepisu, dejepisu, gréčtiny a francúzštiny na dievčenskom ústave v Trnave, v roku 1856 – 1867 na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Prešove. Národne orientovaný učiteľ, podporovateľ slov. ochotníckeho divadla, v roku 1861 žiadal o poslovenčenie banskobystrického gymnázia, po rak.-maď. vyrovnaní obvinený z panslavizmu. Zúčastňoval sa na vydávaní slov. učebníc, v časopise Slov. národný učiteľ (1860) uverejnil stať Rozpravy zemepisné. Venoval sa aj st. dejinám Slovenska, publikoval hist. štúdiu z obdobia Veľkomoravskej ríše.

Dielo
-----

* Zemepis kráľovstva Uhorského... Budapešť roku 1864

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**B85 - B89: ZAVŠIVENIE - PEDIKULÓZA, SVRAB - AKARIÓZA A INÉ ZAMORENIE** patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).

**B85 - ZAVŠIVENIE - PEDIKULÓZA A FTIRIÁZA**

B85.0 - Pedikulóza zavinená Pediculus humanus capitis

Zamorenie všou hlavovou
B85.1 - Pedikulóza zavinená Pediculus humanus corporis

Zamorenie všou telovou
B85.2 - Nešpecifikovaná pedikulóza
  
B85.3 - Ftiriáza

Zamorenie
všou lonovou
Phthirius pubis
B85.4 - Zmiešaná pedikulóza a ftiriáza

Zamorenie zaraditeľné do viac ako jednej z kategórií B85.0 - .3
**B86 - SVRAB - SCABIES**

**B87 - MYIÓZA**

Zahŕňa zamorenie larvami múch.

B87.0 - Kožná myióza

Larva migrans
Plazivá myióza
B87.1 - Ranová myióza

Traumatická myióza
B87.2 - Očná myióza
  
B87.3 - Nazofaryngeálna myióza

Hrtanová myióza
B87.4 - Ušná myióza
  
B87.8 - Myióza iných miest

Močovopohlavná myióza
Črevná myióza
B87.9 - Nešpecifikovaná myióza

**B88 - INÉ ZAMORENIA (INFESTÁCIE)**

B88.0 - Iná akarióza

Akarinová dermatitída
Dermatitída vyvolaná
Demodex
Dermanyssus gallinae
Liponyssoides sanguineus
Trombikulóza
Nezahŕňa scabies (B86).
B88.1 - Tungióza (zamorenie pieskovou muchou)
B88.2 - Iné zamorenia článkonožcami

Skarabióza
B88.3 - Vonkajšia hirudinóza

Zamorenie pijavicou NS
Nezahŕňa vnútornú hirudinózu (B83.4).
B88.8 - Iné špecifikované zamorenia

Ichtyoparazitizmus zavinený Vandellia cirrhosa
Linguatulóza
Porocefalóza
B88.9 - Nešpecifikované zamorenie

Zamorenie (koža) NS
Zamorenie roztočmi NS
Kožné parazity NS
**B89 - NEŠPECIFIKOVANÁ PARAZITÁRNA CHOROBA**

Zdroj
-----

* Národné centrum zdravotníckych informácií
Ostrekové zavlažovanie
**Zavlažovanie** je nahradenie alebo doplnenie dažďových zrážok vodou z iného zdroja na účely pestovania plodín alebo rastlín. Poľnohospodárstvo, ktoré využíva len priame zrážky, sa niekedy označuje ako suché poľnohospodárstvo.

Vodným zdrojom na zavlažovanie môže byť blízke alebo ďaleké jazero, rieka, prameň, studňa alebo snehová pokrývka. V závislosti na vzdialenosti zdroja a množstvo dažďových zrážok môže byť voda vedená priamo na pole, alebo uložená na neskoršie použitie v priehradách alebo cisternách. Prípadné zúžitkovanie miestneho dažďa, ktorý dopadá na strechy budov, alebo na blízke neobhospodarované kopce, a jeho použitie na doplnenie dažďa dopadajúceho priamo na obhospodarované polia, je tiež zavlažovanie.

Rôzne typy zavlažovacích techník sa líšia v tom ako je voda získaná zo zdroja distribuovaná na poliach. Všeobecne je cieľom zásobiť pole rovnomerne vodou tak, aby každá rastlina mala množstvo vody, ktoré potrebuje.

Pozri aj
--------

* Studňa
* Zavlažovací kanál
* Privádzač

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Zavlažovanie**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zavlažovanie**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zavlažování na českej Wikipédii.*
**Satelitné katalógové číslo** (známe tiež ako **katalógové číslo** **NORAD**, **NORAD ID**, **katalógové číslo NASA, číslo objektu USSPACECOM** alebo jednoduché **katalógové číslo** a podobné varianty) je sekvenčné 5 miestne číslo pridelené USSPACECOM (US Space Command) satelitu v poradí identifikácie. Pred USSPACECOM bol katalóg spravovaný veliteľstvom NORAD. Prvý katalógový objekt, katalógové číslo 00001, je raketa Sputniku 1, ktorý má priradené číslo 00002. 

V januári 2019 bolo v hlavnom katalógu National Space Science Data Center uvedených viac ako 44 000 sledovaných objektov vrátane viac ako 8 410 satelitov, ktoré boli vypustené na obežnú dráhu od roku 1957.

Príklad
-------

| objekt | Katalógové číslo satelituNORAD IDUSSPACECOM | Medzinárodné označenie satelitovInternational Designator IDCOSPAR |
| --- | --- | --- |
| Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) | 25544 | 1998-067A |
| Hubblov vesmírny ďalekohľad (HST) | 20580 | 1990-037B |
| Chandra | 25867 | 1999-040B |

Pozri aj
--------

* International Designator

Referencie
----------

1. ↑   *Technical details for satellite SL-1 R/B* [online]. N2YO.com - Real Time Satellite Tracking and Predictions, [cit. 2019-02-27]. Dostupné online.
2. ↑   *CelesTrak: SATCAT Boxscore* [online]. celestrak.com, [cit. 2019-02-27]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
**Erginos** alebo **Ergínos** (starogr. *Ἐργνος* – *Erginos*/iný prepis:*Ergínos* je v gréckej mytológii syn a nástupca orchomenského kráľa Klymena.

Erginos napadol tébskeho kráľa Kreota, pretože mu nejaký vozataj z Téb zabil otca kameňom. Keď ho porazil, prinútil ho, aby mu dvadsať rokov každoročne odvádzal sto volov. Tébania by sa boli s tým aj zmierili, ale urážala ich spupnosť Ergina, ktorý neustále vyhlasoval, že táto daň je symbolom jeho nadvlády.

Od tejto dane ich potom oslobodil slávny hrdina Hérakles, ktorý prišiel do svojich rodných Téb. Keď sa cestou stretol s vyberačmi daní kráľa Ergina a z ich rečí sa dozvedel, že idú do Téb po sto volov, ktoré im má kráľ Kreón každoročne odvádzať, nevidelo sa mu to spravodlivé. Pokúsil sa ich preto od toho odhovoriť, ale oni ho nepočúvali a navyše ho povýšeneckými poznámkami urážali. Hérakles sa nato s nimi na mieste porátal. Odrezal im nosy a uši a so zviazanými rukami ich poslal domov.

Tébania svojho rodáka privítali s nadšením, ale ich radosť netrvala dlho, lebo pred bránami mesta sa objavil Arginos s vojskom. Hérakles však s pomocou bohyne Atény zobral riadenie obrany mesta do svojich rúk, Ergina zabil a jeho vojsko porazil. Mierovou zmluvou ich nato prinútil vrátiť dvojnásobok toho, čo od nich dostali. Kráľ Kreón dal za to Héraklovi svoju dcéru Megaru a polovicu svojho kráľovstva.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 129.
2. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,11.
3. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,10,3.
**Frimer** alebo **Frimmer** je slovenské priezvisko, pravdepodobne nemeckého pôvodu. Jeho nositelia sú slovenskej národnosti. 

Tvar Frimer sa vyskytuje najčastejšie v Tulčík (okres Prešov), Nemcovce (okres Bardejov), Záhradné (okres Prešov), Kračúnovce (okres Svidník). Jeho pôvod sa viaže aj s obcou Šarišská Trstená (okres Prešov). Tvar Frimmer sa najčastejšie vyskytuje v Humenné (okres Humenné), Prešov (okres Prešov).

Význam a pôvod priezviska
-------------------------

Priezvisko Frimer alebo Frimmer má nemecký nádych a jeho pôvod sa môže viazať so slovom Frümmen, čiže "cudzinec" alebo nemeckého "frommer" = zbožný človek. Priezvisko sa vyskytuje aj v USA alebo Argentíne, kde je uvádzané ako židovské priezvisko (pôvodom židovských obyvateľov emigrujúcich z Európy pred fašizmom). Vyskytuje sa v zoznamoch európskeho židovského obyvateľstva v obmenách Frimer, Frimmer Frimmermann, Frimmermann (PL). Význam sa má odvodzovať z jazyka yidiš "frum" = náboženský / zbožný.

Referencie
----------

1. ↑  Pôvod priezviska Frimmer, geni.sk , dostupné online
Staroveký sásanovský obrnený jazdec podobný katafraktom
**Katafrakt** (gr. κατάφρακτος – *katafraktos*; pl. κατάφρακτοι – *katafraktoi*; výraz možno preložiť ako „plne zakrytý/obrnený") bol ťažko ozbrojený a obrnený jazdec využívaný Rímskou a Byzantskou ríšou, ako protiváha partských a sásánovských ťažkých jazdcov. V 7. storočí po cisárovi Herákleiovi z byzantských prameňov miznú. Objavujú sa znovu za Nikefora II. (60. roky 10. storočia), keď sa stali hlavnou útočnou silou. Pôvodne útočili spolu s lukostrelcami na koňoch v rámci otvoreného klinu s asi 500 jazdcami. Za vlády Komnénovcov prijali západný, rytiersky spôsob boja s kopijami nastavenými pred sebou. Využívaný boli Byzancii i v 13. a 14. storočí, ale postupne boli nahrádzaný žoldnierskymi jazdcami.

Hlavnou zbraňou katafraktov boli kopije (*kontarion, kontus*) a meče, poprípade ťažké palcáty. Nosili lamelové alebo krúžkové brnenie, rukavice, železné helmy a chrániče nôh. Oceľovými chráničmi bolo pokryté aj telo koňa.

Podobnou jednotkou boli clibanarii, rozdiely medzi katafraktami a clibinariijmi sú diskutabilné.

Referencie
----------

1. 1 2  KATAPHRAKTOS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1114. (po anglicky)
2. ↑  Katafraktoi. In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 248.
3. ↑  Cavalry: Late Empire In: BOHEC, Yann Le a kol. *The Encyclopedia of the Roman Army, 3 Volume Set*. 1. vyd. [s.l.] : Wiley, 2015. 1176 s. ISBN 978-1-4051-7619-4. S. 184. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Army (Armáda) na Encyclopaedia Irannica
* Katafrakt na hellenicaworld.com
Ergotimov a Kleitov kratér, nazývaný „*Françoisova váza*", cca 570 pred Kr. Archeologické múzeum, Florencia
**Ergotimos** (starogr. *Ἐργότιμος*) bol grécky hrnčiar v 6. storočí pred Kr.

Hrnčiar Ergotimos, zrejme rodák z Atén, bol majiteľom keramickej dielne, kde spolupracoval s maliarom Kleitiom. Činnosť Ergotima sa datuje do rokov 570 až 540 pred Kr. Jeho meno sa stalo známym po objave niekoľkých hrnčiarskych diel (aj ich fragmentov) podpísaných oboma umelcami, medzi ktoré patrí napr. čaša z Gordionu, uložená v Štátnom múzeu v Berlíne (Berlin VI 4604) s nápisom:

|  |  |
| --- | --- |
| na jednej strane – *ΕΡΓΟΤ[ΙΜΟΣ ΜΕΠΟΙ]ΕΣΕΝ*na druhej strane – *[ΚΛΙΤ]ΙΑΣ ΜΕΓΡΑΦΣΕΝ* | preklad:*Ergotimos ma zhotovil**Klitias ma maľoval.* |

- text v starogréčtine
Ich signatúry sa nachádzajú aj na niekoľkých keramických fragmentoch nájdených v Naukratide a na kratéri známom ako „*Françoisova váza*" (nazvaný podľa jeho reštaurátora Alexandra Françoisa), ktorý sa našiel v jednej etruskej hrobke v Chiusi (etrusky – *Clevsin*) v roku 1844. Nádherný tvar (priamo napodobňujúci bronzové nádoby) a predovšetkým výzdoba tohto kratéra je skvelým príkladom majstrovstva týchto umelcov. Jeho najväčší obvod meria asi dva metre, výzdoba usporiadaná do šiestich vlysov nad sebou zachycuje dvesto postáv (vďaka nápisom sa dajú identifikovať) z epických a mytologických výjavov. Tento kratér a aj ostatné výrobky tejto tvorivej dvojice celkom určite nepredstavovali bežnú produkciu atických dielní a preto sa vyvážali až do Etrúrie.

Pokiaľ ide o jeho dielňu, prekvitala aj po jeho smrti, pretože sa našli hrnčiarske výrobky podpísané i jeho synom Eucheirom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Ergòtimo*
2. 1 2  spracoval kolektív pod vedením Alberta Châteleta a Bernarda Philippa Grosliera. *Svetové dejiny umenia*. Praha : Ottovo nakladatelství, 2004. ISBN 80-7181-937-9. S. 102-104.
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 328. (po nemecky)
4. ↑  Collection:Berlin, Antikenmuseen, *Berlin V.I. 4604 (Vase)*
5. 1 2 3  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 86-88.
6. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eucheiros 2*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ergotimos**

  

Autoritné údaje: * GND: 11868227X
* ULAN: 500111989
* VIAF: 806404
**Začiatočný moment** alebo **počiatočný moment** je v matematickej štatistike jedna z charakteristík náhodnej premennej X, resp. jedna z charakteristík jej rozdelenia pravdepodobnosti. Zvyčajne sa táto charakteristika označuje nasledovne: {\displaystyle \mu \_{k}}  

Okrem iného sa začiatočné momenty spolu s centrálnymi momentmi využívajú pri definovaní charakteristík šikmosti a charakteristík špicatosti (koeficient šikmosti a špicatosti).

Ako vidno z nasledujúcej definície, stredná hodnota náhodnej premennej je prvý začiatočný moment náhodnej premennej.

Definícia
---------

Nech {\displaystyle X^{k}}, kde {\displaystyle k} je ľubovoľné prirodzené číslo, je integrovateľná náhodná premenná. Potom sa číslo   

{\displaystyle \mu \_{k}=\operatorname {E} [X^{k}]}
nazýva k-ty všeobecný začiatočný moment (resp. začiatočný všeobecný moment) náhodnej premennej X.

Číslo  

{\displaystyle \mu \_{k}^{\prime }=E[|X|^{k}]}
sa potom nazýva k-ty absolútny začiatočný moment (resp. začiatočný absolútny moment).

Špeciálne
---------

Teda podľa definície môžeme vyjadriť začiatočné momenty pre náhodné premenné nasledovne:

Ak X je diskrétna náhodná premenná, tak potom:  

{\displaystyle \mu \_{k}=\sum \_{i=1}^{\infty }x\_{i}^{k}P(x\_{i})}
Ak X je spojitá náhodná premenná, tak potom:  

{\displaystyle \mu \_{k}=\int \_{E^{1}}x^{k}f(x)\operatorname {d} x}
kde {\displaystyle f(x)} je hustota pravdepodobnosti danej náhodnej veličiny a {\displaystyle E^{1}} je jednorozmerný euklidovský priestor.

Pozri aj
--------

* moment (štatistika)
* Centrálny moment

Zdroje
------

* LAMOŠ, František; POTOCKÝ, Rastislav. *Pravdepodobnosť a matematická štatistika. Štatistické analýzy.*. Bratislava : Vydavateľstvo UK, 1998. ISBN 80-223-1262-2. Kapitola Náhodné premenné a náhodné vektory. s. 344.

* JANKOVÁ, Katarína; PÁZMAN, Andrej. *Pravdepodobnosť a štatistika*. Bratislava : Vydavateľstvo UK, 2011. ISBN 978-80-223-2931-6. Kapitola Stredná hodnota a momenty. Úvod do teórie Lebesgueovho integrálu. s. 150.
* ŠTULAJTER, František. *Odhady v náhodných procesoch*. Bratislava : Alfa, vydavateľstvo technickej a ekonomickej literatúry, 1989. ISBN 80-05-00052-9. Kapitola Základy pravdepodobnosti, s. 288.
* PACÁKOVÁ, Viera. *Aplikovaná poistná štatistika*. Bratislava : IURA EDITION, 2004. ISBN 80-8078-004-8. Kapitola Pravdepodobnostné rozdelenia v poisťovníctve, s. 261.
Súradnice: 56°38′33″S 43°23′34″V﻿ / ﻿56,64250°S 43,39278°V﻿ / 56.64250; 43.39278

**Zavolžie** (rus. Заво́лжье) je mesto v Gorodetskom rajóne v Nižnonovgorodskej oblasti v Rusku, ktoré sa nachádza na pravom brehu rieky Volga, oproti Gorodetsku, asi 56 km severozápadne od Nižného Novgorodu. V roku 2017 malo mesto 38 527 obyvateľov.

Etymológia
----------

Názov mesta doslova znamená „[krajina] za Volgou", t.j. na ľavom brehu rieky, pretože leží na „druhej strane" v porovnaní s historicky obývaným pravým brehom rieky.

Dejiny
------

Vzniklo na mieste osady Pestovo. Bolo založené v roku 1947 ako osada obsluhujúca výstavbu vodnej nádrže a vodnej elektrárne Gorkij (dnes vodnej elektrárne Nižný Novgorod). V roku 1964 mu bol udelený štatút mesta.

Hospodárstvo
------------

V meste dominuje strojársky (továrne na výrobu motorov, žeriavov), stavebný (výroba polystyrénu) a drevársky priemysel (výroba nábytku, drevospracujúce závody). Taktiež sa tu nachádza závod na výrobu obalového skla, divízia spoločnosti Schott AG (otvorená v máji 2011).

### Doprava

V meste sa nachádza stanica elektrifikovanej železničnej trate z Nižného Novgorodu.

Referencie
----------

1. ↑   *Čislennosť nasselenia Rossijskoj Federaci po municipaľnym obrazovaniam na 1 janvaria 2017* [online]. gks.ru, [cit. 2017-08-27]. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  Bašovský, O. a kolektív: Malá zemepisná encyklopédia ZSSR, Obzor – Bratislava, 1977, s. 809

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zavolžie (mesto)**
**João Ricardo**, celým menom **João Ricardo Pereira Batalha Santos Ferreira**, (\* 7. január 1970 Luanda) je angolský futbalový brankár. V angolskom drese hral na Majstrovstvách sveta 2006 v Nemecku, kde odchytal všetky tri zápasy, ktoré Angola odohrala. 

João Ricardo je potomkom portugalských prisťahovalcov, do Portugalska sa s rodinou a s väčšinou bielych Angolčanov odsťahoval v roku 1974, keď mal iba štyri roky. Futbal začal hrať v meste Leiria, v ktorom našiel svoj adoptívny domov. V súčasnosti je bez angažmánu, pomáha svojmu otcovi v stolárstve. Aj napriek tomu sa stal brankárskou jednotkou angolskej reprezentácie na Majstrovstvách sveta v Nemecku v roku 2006. Na tomto turnaji sa zaskvel hlavne v zápase Mexiko - Angola, ktorý aj jeho zásluhou skončil prekvapivo 0:0. V tomto zápase bol vyhlásený za najlepšieho hráča a tým sa stal prvým brankárom, ktorý na tomto šampionáte získal takéto ocenenie.

Kluby
-----

* 1994 – 1998 Portugalsko  Académico de Viseu
* 1998 – 2001 Portugalsko  SC Salgueiros
* 2001 – 2005 Portugalsko  Moreirense F.C.
* od roku 2005 – bez angažmánu
Pôvod jednotlivých znakov
**Katakana** (片仮名, doslova: „čiastočná kana") je japonský sylabár, jeden zo štyroch systémov zápisu japonského jazyka (ostatné sú hiragana, kandži a romadži).

Je to jedno z dvoch (druhým je hiragana) japonských slabičných písiem (v slabičnom písme jeden znak predstavuje celú slabiku), pozostávajúce zo 46 symbolov (45 slabičných symbolov a písmeno n). Pripojením dvoch čiarok (*nigori*) alebo krúžku (*marunigori*) nad určité symboly či ich skladaním vznikajú ešte ďalšie zvuky.

Dejiny
------

Vznikla v 8. storočí za prispenia Kibi no Makibiho (693-755) zjednodušením jednotlivých častí (kata znamená po japonsky „časť") znakov kandži (na rozdiel od hiragany, ktorá vznikla zjednodušením celých znakov kandži), u ktorých už predtým došlo k desemantizácii a fonetizácii (stratili význam a stali sa obyčajnými zvukmi, aby mohli vyjadrovať japonské koncovky). Znaky katakany sú hranatejšie a jednoduchšie ako znaky hiragany a cudzinci, ktorí sa učia po japonsky, sa ju väčšinou učia ako druhú (po hiragane). Katakanu pôvodne používali japonskí budhisti ako pomôcku napovedajúcu výslovnosť v budhistických spisoch (podobne ako sa dnes používa hiragana v knižkách pre deti), ako aj ako spôsob rýchleho písania.

Dnešné použitie katakany
------------------------

* slová prevzaté (z čínštiny, portugalčiny, holandčiny, dnes prevažne z angličtiny)
* onomatopoia (v japončine je oveľa viac zvukomalebných slov ako napr. v slovenčine)
* telegramy, zdôraznenia (katakana sa používa tam, kde my použijeme tučné písmo, podčiarknutie alebo kurzívu)
* cudzie miestne názvy
* vedecké názvoslovie (živočíchy a rastliny)

Základná sada znakov katakany
-----------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| samohlásky | jóon |
| ア *a* | イ *i* | ウ *u* | エ *e* | オ *o* | ャ *ja* | ュ *ju* | ョ *jo* |
|  |
|
| カ *ka* | キ *ki* | ク *ku* | ケ *ke* | コ *ko* | キャ *kja* | キュ *kju* | キョ *kjo* |
| サ *sa* | シ *ši* | ス *su* | セ *se* | ソ *so* | シャ *ša* | シュ *šu* | ショ *šo* |
| タ *ta* | チ *či* | ツ *cu* | テ *te* | ト *to* | チャ *ča* | チュ *ču* | チョ *čo* |
| ナ *na* | ニ *ni* | ヌ *nu* | ネ *ne* | ノ *no* | ニャ *ňa* | ニュ *ňu* | ニョ *ňo* |
| ハ *ha* | ヒ *hi* | フ *fu* | ヘ *he* | ホ *ho* | ヒャ *hja* | ヒュ *hju* | ヒョ *hjo* |
| マ *ma* | ミ *mi* | ム *mu* | メ *me* | モ *mo* | ミャ *mja* | ミュ *mju* | ミョ *mjo* |
| ヤ *ja* |  | ユ *ju* |  | ヨ *jo* |  |  |  |
| ラ *ra* | リ *ri* | ル *ru* | レ *re* | ロ *ro* | リャ *rja* | リュ *rju* | リョ *rjo* |
| ワ *wa* | (ヰ) *wi* |  | (ヱ) *we* | ヲ *wo* |  |  |  |
|  |  |  |  | ン *n* |  |  |  |
| ガ *ga* | ギ *gi* | グ *gu* | ゲ *ge* | ゴ *go* | ギャ *gja* | ギュ *gju* | ギョ *gjo* |
| ザ *za* | ジ *dži* | ズ *zu* | ゼ *ze* | ゾ *zo* | ジャ *dža* | ジュ *džu* | ジョ *džo* |
| ダ *da* | ヂ (*dži*) | ヅ (*zu*) | デ *de* | ド *do* | ヂャ (*dža*) | ヂュ (*džu*) | ヂョ (*džo*) |
| バ *ba* | ビ *bi* | ブ *bu* | ベ *be* | ボ *bo* | ビャ *bja* | ビュ *bju* | ビョ *bjo* |
| パ *pa* | ピ *pi* | プ *pu* | ペ *pe* | ポ *po* | ピャ *pja* | ピュ *pju* | ピョ *pjo* |

Referencie
----------

* Janoš, Jiří. *99 zajímavostí z Japonska*. Praha: Albatros, 1984.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katakana**
**Sextus Iulius Africanus** (asi 160/170 – po 240) bol kresťanský cestovateľ a autor najstarších cirkevných dejín.

Život
-----

Iulius Africanus pochádzal zrejme z Líbye, aj keď sám uvádza, že pochádza z Jeruzalema. Je možné, že slúžil vo vojsku Septimia Severa počas jeho výpravy proti Osrhoene roku 195. Nie je o ňom veľa známe, okrem toho, že žil v Emauzoch a že bol vyslaný k cisárovi Heliogabalovi so žiadosťou o rekonštrukciu mesta. Jeho misia bola úspešná a Emauzy sa i naďalej nazývali *Nikopolis*. Dionýsios bar Salibi ho označuje za biskupa, ale iní o tom pochybujú, podľa nich bol len presbyter.

Dielo
-----

Iulius Africanus je predovšetkým známy ako autor diela *Χρονογραφίαι* (*Chronografiai*) – kroniky sveta –, ktoré zahrňuje obdobie od stvorenia sveta po rok 221. Dielo sa zachovalo len fragmentárne v dielach iných autorov, predovšetkým Eusebia z Kaisareie a Georgia Synkella. Autor v diele porovnáva udalosti židovsko-kresťanských dejín s udalosťami dejín gréckych a rímskych. Iulius Africanus je tak právom považovaný za zakladateľa kresťanskej historiografie.

Iulius Africanus je autorom i ďalších menších diel, ktoré sa ale podobne ako jeho najdôležitejšie dielo nezachovali. Sú však známe niektoré ich názvy: *Epistula ad Aristidem* rieši problém rozdielu medzi rodokmeňmi Ježiša Krista v Matúšovom a Lukášovom evanjeliu. Ďalším z jeho zachovaných dopisov je list adresovaný Órigenovi, ktorý sa zaoberá hodnovernosťou starozákonného príbehu o Zuzane.

Iulius spísal tiež spis nazvaný *Výšivky* (starogr. *Κεστοί* - *Kestoi*), ktorý venoval cisárovi Alexandrovi Severovi. Ide o dvadsaťštyridielnu zbierku tém z oblasti hospodárstva, mágie, vojenského umenia, prírodných vied či medicíny.

Referencie
----------

1. ↑  Bryn Mawr Classical Review 2008.04.43

Externé odkazy
--------------

* Sextus Iulius Africanus. *Chronographiae: The Extant Fragments*. Wallraff, E. [ed.]; Adler, W. [tr.]. Berlin: De Gruyter, 2007. ISBN 978-3-11-019493-7.
* RIST, J. Sextus [2] Iulius Africanus. In: *Der Neue Pauly. Enzyklopädie der Antike.* Sv. 11, 2001, s. 494n.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sextus Iulius Africanus na českej Wikipédii.*

  

Autoritné údaje: * BnF: 12163447b
* GND: 118558706
* ISNI: 0000 0001 0876 3510
* LCCN: n84081378
* NK ČR: ola2002142147
* VIAF: 160788177
* WorldCat: lccn-n84081378
Poloha Vanuatu v Tichom ceáne. Väčšina ostrovov, tvoriacich Vanuatu, leží práve v súostroví Nové Hebridy.
Mapa Nových Hebríd (1905).
**Nové Hebridy** alebo **Vanuatu** je názov približne 700 km dlhého súostrovia na juhu Tichého oceánu v Koralovom mori. Ležia 300 km južným smerom od Šalamúnových ostrovov, 460 km severovýchodne od Novej Kaledónie a 960 km na západ od Fidži.

Celková rozloha ostrovov je 11 307 km². Žije na nich asi 180-tisíc ľudí.

Geografia
---------

Všetkých približne 60 ostrovov, ktoré tvoria súostrovie Nové Hebridy, patrí dnes administratívne do ostrovného štátu Vanuatu (do získania nezávislosti nieslo názov Nové Hebridy na znak, že väčšina ostrovov štátu Vanuatu patrí do Nových Hebríd). Tvoria severovýchodnú hranicu Koralového mora s otvoreným Tichým oceánom. Ostrov Espiritu Santo je z nich najsevernejší a ostrov Anatom zase najjužnejší z ostrovov Nových Hebríd.

To isté platí pre ostrovy rozkladajúce sa na juh od Nových Hebríd, konkrétne Matthew and Hunter Islands.

Dejiny
------

Ostrovy boli prvý raz objavené Európanmi až v roku 1774, konkrétne anglickým moreplavcom Jamesom Cookom. Názov im bol daný pravdepodobne pre podobu so škótskym súostrovím Vonkajšie Hebridy.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Neue Hebriden na nemeckej Wikipédii.*
O rovnomennom meste pozri *Kyzikos (mesto).*
**Kyzikos** (starogr. *Κύζικος* – *Kyzikos*, lat. *Cyzicus*) je v gréckej mytológii kráľ na polostrove Kyzikos (dnešný Kapidaghi) v Proponte, dnešnom Marmarskom mori.

Argonauti plávajúci na lodi Argó za zlatým rúnom do Kolchidy, sa na svojej dlhej púti zastavili aj v krajine Dolionov. Ich kráľ Kyzikos Argonautov priateľsky prijal, pohostil a vodcu Iasóna upozornil na nebezpečenstvo hrozných šesťrukých obrov žijúcich na protiľahlom pobreží.

Vďaka tejto rade Argonauti obrov porazili. Postavil sa im Herakles, najprv sám, potom aj s ostatnými druhmi a nakoniec pobili väčšinu obrov spŕškou oštepov a šípov.

Keď potom Argonauti pokračovali v plavbe, zastihla ich v noci silná búrka a vietor ich zahnal späť k brehom Dolionov. V nočnej tme si Dolioni Argonautov pomýlili s pirátmi a dali sa s nimi do bitky, v ktorej mnoho Dolionov padlo, medzi nimi aj kráľ Kyzikos šípom Iasóna. Za denného svetla potom všetci zdesene zistili čo sa stalo. Nič si však nemohli vyčítať, lebo nik za to nemohol. Všetci potom spoločne pochovali svojich mŕtvych a nad hrob kráľa Kyzika postavili vysokú mohylu.

Uvádza sa, že jeho manželka Kleité sa zo žiaľu pomiatla a obesila sa.

Referencie
----------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 16.
2. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,9,18.
3. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,936–960.
4. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,989–1012.
5. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,1012–1079.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kyzikos na českej Wikipédii.*
**Sextus Iulius Frontinus** (asi 40 – 103) bol rímsky štátnik pôsobiaci za vlády cisára Nervu ako správca akvaduktov (*curator aquarum*), ktorý sa preslávil autor odborných diel, obzvlášť o rímskych vodovodoch.

Život
-----

O Frontiovi vieme, že roku 70 zastával úrad prétora, roku 74 úrad konzula a nasledujúci rok vo funkcii prokonzula bol poverený správou Británie. Počas svojej správy si podrobil kmeň Silurov a založil stály tábor pre Druhú augustovskú légiu (*Legio II Augusta*) v Isca Agusta (dnes Carleon vo Walese) ako aj radu menších pevností slúžiacich na posilnenie rímskej prítomnosti v Británii. Roku 95 bol Frontinus zvolený za správcu akvaduktov cisárom Nervom. Práve v tejto pozícii vydal svoje dielo *De aquae ductu* (O vodovodoch) ako oficiálnu správu pre cisársky dvor. Frontinus patril tiež ku kolégiu augurov.

*De aquae ductu*
----------------

Frontinove *Strategemata*, edícia Teubner
Frontinovo odborné pojednanie o systéme vodovodov, ktoré napájali Rím, je významným prameňom našich súčasných vedomostí o rímskom staviteľstve vodovodov. Frontinus uvádza históriu vzniku, kvalitu vody a technické údaje o všetkých rímskych akvaduktoch, medzi nimi i vodovodov Aqua Appia, Aqua Alsietina, Aqua Tepula, Anio Novus, Aqua Virgo, Aqua Claudia a Aqua Traiana. Frontinus pritom uvádza niektoré zaujímavé poznámky, napríklad, že mnohé z vodovodov v jeho dobe boli schátralé a vyžadovali opravu, ale i to, že niektorí obchodníci a majitelia poľnohospodárskych usadlostí sa na čierno napájali na vodovody a odčerpávali z nich vodu pre svoje vlastné účely.

Frontinus sa tiež na niektorých miestach *De aquae ductu* odvoláva na svojho predchodcu, staviteľa a autora literatúry o staviteľstve, Vitruvia, ktorý venoval jednu časť svojho diela vodovodom.

Ďalšie diela
------------

Frontinovi je pripisované i druhá práca, súbor vojenských poučiek a pamätihodných udalosti nazvaný *Strategemata* (Vojenské lsti). Na rozdiel od *De aquae ductu*, nepôsobí toto dielo dojmom veľkej učenosti, čo vyvoláva pochybnosti o skutočnom Frontinovom autorstve. Svojim žánrom ho možno viac než medzi odbornú literatúru zaradiť k zborníkom anekdot a zaujímavostí k *Facta et dicta memorabilia* Valeria Maxima.

Frontinus napísal tiež odbornú prácu o zememeračstve, podobne ako Hyginus Gromaticus. Z tohto diela sa dochovali iba nepočetné zlomky.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 12174476c
* GND: 118536443
* ISNI: 0000 0001 2120 9098
* LCCN: n83236155
* NK ČR: jn19981001261
* ULAN: 500240666
* VIAF: 12349897
* WorldCat: lccn-n83236155
**Scott Douglas Altman** (\* 15. august 1959, Lincoln, Illinois, USA) je americký testovací pilot a veterán štyroch pilotovaných letov raketoplánom operovaných americkou vládnou agentúrou NASA. Zúčastnil sa dvoch posledných misií k Hubblovmu vesmírnemu ďalekohľadu.

Zoznam misií
------------

Svoju prvú misiu absolvoval ako pilot raketoplánu Columbia na misii STS-90. Raketoplán mal v nákladovom priestore laboratórium Spacelab. Pri svojej druhej misii STS-106, raketoplán Atlantis, letel opäť ako pilot na ISS v roku 2000. Jeho tretia misia, na ktorej pôsobil už ako veliteľ, bola STS-109, posledná úspešná misia raketoplánu Columbia pred jeho haváriou v roku 2003, ktorá zamierila k Hubbleovmu teleskopu. Svoju štvrtú misiu (STS-125) (raketoplán Atlantis), absolvoval opäť ako veliteľ. Uskutočnila sa v máji 2009, mierila k Hubbleovmu teleskopu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Scott Altman**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Na webe MEK (po česky)
* Na webe Space40 (po česky)

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Scott Altman na českej Wikipédii.*
**Scott Alexander Brown** (\* 28. december 1972) je škótsky (teraz žije v Holmfirth, West Yorkshire) DJ a hudobný producent. Brown vyrába a hrá rôzne žánre, bežne nazývané rave. Hoci je najviac spojený so žánrom bouncy techno, jeho hudba sa pohybuje od happy hardcore cez hard trance až po gabber. Je zakladateľom spoločnosti Evolution Records, ktorá vznikla v roku 1994.

Bol zapojený do vývoja britskej hardcore techno scény od začiatku roku 1990, a to najmä zavedením tvrdšie-hranených zvukov belgického a holandského techna. Podrobnejšie pozadie hudobného štýlu Scotta Browna je uvedený v bouncy techno.

Brown vyrábal hudbu vo svojich vlastných vydavateľstvách (Evolution Records, Evolution Plus, Evolved, Evolution Gold, Poosh, Screwdriver a Twisted Vinyl). Predovšetkým jeho práca sa objavila na kompilácii Bonkers, ktorá je k dnešnému dňu najlepšie predávaná séria hardcore kompilácií. Jeho najznámejšie skladby sú „Definition of a Bad Boy", „Synthetic Dreams", „Like An Angel" ( Q-Tex ), „Just Walk Away", „Rock Rock On", „Technophobia", „Fly With You", „Now Is The Time", „Elysium", „Neckbreaker", „Boomstick", „Fuzzy Muff", „Turn Up The Music", „Roll The Track" a „Taking Drugs?".

V roku 2008 Brown vydal nové skladby, album a DVD s názvom Livewired.

Externé odkazy
--------------

* Evolution Records oficiálna webová stránka
* Profil na Discogs
Kaštieľ Záturčie
**Kaštieľ Záturčie** je kultúrna pamiatka, nachádzajúca sa na kopci nad mestskou časťou Záturčie v Martine.

História
--------

Ubúdajúci mesiac a hviezda na veži sú symbolom boja proti Turkom, písmeno R znamená mená Révai a Reichl.
Súčasný kaštieľ vznikol adaptáciou staršej sakrálnej stavby. Tá bola postavená v roku 1640 ako neskororenesančný evanjelický kostol Františkom V. Révaiom. Tento kostol bol v roku 1672 zatvorený a evanjelikom odobraný v rámci protireformácie (kedy bol miestny cirkevný zbor pričlenený k artikulárnemu kostolu v Necpaloch). Opustený kostol odkúpil Štefan Záturecký a prebudoval ho na obytné sídlo. Koncom 19. storočia bola pôvodná stavba odkúpená Františkom IX. Révaiom a romanticky prestavaná do súčasnej podoby budapeštianskym architektom Henrikom Schmalom. Ako dátum prestavby sa uvádzajú roky 1894 –1896, ale aj 1910. Po smrti ho odkázal svojmu služobníkovi Jánovi Reichlovi z Hornej Štubne. Po vzniku ČSR bola v budove v roku 1921 zriadená prvá slovenská roľnícka škola, neskôr budovu užíval Štátny majetok Martin. V rámci reštitúcií sa po roku 1989 kaštieľ vrátil Raichlovcom, ktorí z neho spravili penzión s reštauráciou.

Galéria
-------

* 
* 
*

Pozri aj
--------

* Záturčie

Referencie
----------

1. ↑  MICHAELA KALINOVÁ, ĽUBICA SZERDOVÁ-VEĽASOVÁ. *Národné kultúrne pamiatky na Slovensku, Okres Martin*. Bratislava : Slovart, 2012. Kapitola Martin-Záturčie, s. 244-247.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kaštieľ v Záturčí**

Súradnice: 49°05′18″S 18°54′58″V﻿ / ﻿49,088444°S 18,916065°V﻿ / 49.088444; 18.916065
schéma ľudskej evolúcie
karikatúra Darwina
**Biologická evolúcia** alebo **evolúcia** je proces, tvoriaci základ teórie evolúcie, teda vývoj ako proces postupného rozdeľovania druhov na viacero nových druhov v čase a priestore pri prechode z generácie na generáciu. Výsledkom tohto procesu je súčasná biodiverzita (bohatosť druhov). Často sa dodáva, že evolúcia je spojená aj s rastom komplexity jedincov, teda postupným zdokonaľovaním živej hmoty a foriem života medzi jednotlivými generáciami, smerujúci od jednoduchých organizmov k stále zložitejším.

Vedný odbor, ktorý sa zaoberá evolúciou sa nazýva evolučná biológia alebo evolucionistika. Teoretické koncepty evolučnej biológie sa aplikovali aj na proces vzniku, vývoja a šírenia základných informačno-kultúrnych jednotiek, mémov. Touto problematikou sa zaoberá memetika.

Pozri aj
--------

* teória evolúcie (biológia).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Evolúcia**
**Čistý rozum** je rozum, ktorý je nezávislý od zmyslovosti; nie je inštrumentalizovaný
empiricky motiváciou príjemného a nepríjemného; je to transcedendentalita a je sám osebe praktický.

Čistý rozum podľa Kanta
-----------------------

Čistý rozum je schopnosť poznávania, ktorá je 'očistená' od akéhokoľvek zmyslového obsahu a nezávislá od skúsenosti, t. j. ktorá v nás spočíva a priori. Všetky funkcie čistého rozumu sú transcendentálne, čiže predskúsenostné, apriórne, nevychádzajúce za hranice skúsenosti. Čistý rozum je súbor všetkých tých transcendentálnych princípov, vďaka ktorým sme vôbec uschopnení k poznatkom.

Idey, ku ktorým dospieva čistý rozum, platia výlučne ako len regulatívne idey, t. j. idey, ktoré riadia proces poznania, ktorým však v skutočnosti nič nezodpovedá.

Výskumom týchto transcendentálnych funkcií schopnosti poznávania je kritika čistého rozumu.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Hylaeosaurus** (v preklade *lesný jašter*) je jedným z trojice prehistorických zvierat, ktoré v roku 1842 paleontológ Richard Owen použil pri definovaní novej skupiny Dinosauria. Pôvodný exemplár objavil Gideon Mantell v Tilgatskom lese v južnom Anglicku roku 1832.[chýba zdroj] Ďalšie pozostatky boli objavené na ostrove Wight (súčasť Veľkej Británie) a v Ardenách vo Francúzsku, hoci pozostatky z Francúzska môžu v skutočnosti patriť rodu Polacanthus. Hylaeosaurus žil asi pred 140 až 136 miliónmi rokov v období spodnej kriedy. [chýba zdroj] Jeho jediným druhom je **Hylaeosaurus armatus**.

Opis
----

Gideon Mantell pôvodne odhadoval dĺžku tohto dinosaura na 7,6 m (súčasné odhady sa však pohybujú v rozmedzí 3 až 6 m). Išlo o pomerne typického nodosaura so zavalitým telom, ktoré pokrývali kostené platničky, na ktorých sa nachádzali trojhranné hrbolce a veľké tŕne od pliec až po chvost. Podobne ako všetky nodosaury, jeho predné končatiny boli kratšie od zadných, čo mu spôsobovalo nahrbený postoj. Na svojej podlhovastej hlave mal zobák, ktorý mu slúžil na odhrýzavanie prízemných rastlín.

Hylaeosaurus býva považovaný za vývojovo primitívneho nodosaura v podčeľadi Polocanthinae, do ktorej sú zaradené aj rody Gastonia a Polocanthus.
Súradnice: 48°57′18″S 18°31′08″V﻿ / ﻿48,955°S 18,519°V﻿ / 48.955; 18.519

**Čičmianska kotlina** je geomorfologická časť Zliechovskej hornatiny. Leží v južnom výbežku žilinského okresu, v okolí rázovitej obce Čičmany.

Polohopis
---------

Nachádza sa na rozhraní západného a stredného Slovenska, v centrálnej časti Zliechovskej hornatiny, podcelku Strážovských vrchov. Má pretiahnutý tvar v smere juhozápad-severovýchod, kopírujúc horný tok Rajčanky. Plošne neveľká kotlina má dĺžku cca 4 a šírku okolo 2 km. Zo západu a severozápadu ju ohraničuje geomorfologická časť Strážov s masívom rovnomenného vrchu, z východu a juhovýchodu je to časť Javorinka s rovnomenným vrchom.

Územím vedie jediná komunikácia, cesta III. triedy 2112, spájajúca Čičmany s Rajeckou kotlinou na severe a Zliechovom na juhozápade.

Ochrana prírody
---------------

Kotlina je súčasťou CHKO Strážovské vrchy. Obec Čičmany je od roku 1977 pamiatkovou rezerváciou ľudovej architektúry.

Turizmus
--------

Kotlina s rázovitou obcou Čičmany v centrálnej časti Strážovských vrchov si aj vďaka odľahlosti zachovala svoj ráz. Drevenice s jedinečným maľovaným motívom sa stali živým skanzenom, vyhľadávaným turistami z celého sveta. Vzor motívu je často preberaný ako jedinečný symbol krajiny. Medzi najzachovalejšie stavby patrí *Radenov dom*. Centrom obce vedie  červeno značená Cesta hrdinov SNP (Strážov – Fačkovské sedlo), v trase ktorej vedie Medzinárodná diaľková turistická trasa E8 i Medzinárodná Mariánska turistická trasa, spojenie s ďalšími chodníkmi v širšom okolí zabezpečuje aj  žlto značená trasa.

Pozri aj
--------

* Čičmany
* Zliechovská hornatina
* Zoznam kotlín na Slovensku
* Geomorfologické členenie Slovenska

Referencie
----------

1. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2019-02-25]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-02-23]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Autoatlas Českej republiky a Slovenskej republiky 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, akciová spoločnosť, 1998. S. 44.
Olympijský bronzOlympijský bronz

**Patrick Barnes** (\* 9. apríl 1987, Belfast, Severné Írsko, Spojené kráľovstvo), známejší pod prezývkou **Paddy Barnes**, je írsky boxer z Belfastu, zo Severného Írska. Reprezentoval Írsko v ľahkej mušej váhe na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu, kde získal bronzovú medailu. Na Letných olympijských hrách 2012 získal bronzovú medailu tiež.

Kariéra
-------

V rokoch 2005 – 2007 vyhral titul írskej oblasti Ulster. V roku 2006 stál vo finále proti Jimmimu Moorovi z klubu Svätého Františka v Limericku. Vyhral titul All-Ireland Championship v rokoch 2007 a 2008. 

V roku 2007 sa konali Majstrovstvá Európy, no Barnes utrpel zranenie oka a ďalej nepokračoval. Neskôr v júli súťažil v Commonwealth Federation Championship v Liverpoole, kde získal zlatú medailu vo svojej kategórii, keď porazil Inda Nanao Singha. 

Na Majstrovstvách sveta World Amateur Boxing Championships v roku 2007 v Chicagu skončil Barnes vo štvrťfinále, kde prehral s Číňanom Zou Shimingom. Účasťou vo štvrťfinále však splnil kvalifikačný limit na Letné olympijské hry 2008, kde sa mu podarilo získať bronzovú medailu.

Referencie
----------

1. ↑  Paddy Barnes na bbc.co.uk
**Hymna Česko-Slovenska** sa skladala z dvoch častí. Prvú tvorila jedna sloha českej piesne Kde domov můj a druhú prvá sloha slovenskej piesne Nad Tatrou sa blýska. 

Vznikla v decembri 1918, ďalšie uzákonenia sa uskutočnili v roku 1920 (uznesenie vlády č. 19300) a v roku 1927 (upresnenie melódie). V rokoch 1918 až 1938 pre silnú nemeckú menšinu (1/4 až 1/3 obyvateľov) v Česko-Slovensku existovala aj oficiálna nemecká verzia česko-slovenskej hymny. 

V 70. a 80. rokoch sa hymna oficiálne označovala ako **Štátna hymna Československej socialistickej republiky**, Zákon 102/1990 Zb. hymnu nazýva **Štátna hymna Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky** a konštatuje, že ju tvorí *hymna Českej republiky (Čl. IV ústavného zákona Českej národnej rady č. 67/1990 Zb. o štátnych symboloch Českej republiky) a prvá sloha hymny Slovenskej republiky (Čl. V ústavného zákona Slovenskej národnej rady č. 50/1990 Zb. o názve, štátnom znaku, štátnej vlajke, štátnej pečati a o štátnej hymne Slovenskej republiky); pri hraní a speve štátnej hymny sa zachováva toto poradie.*

Oficiálny text
--------------

Kde domov můj,
kde domov můj.
Voda hučí po lučinách,
bory šumí po skalinách,
v sadě skví se jara květ,
zemský ráj to na pohled!
A to je ta krásná země,
země česká, domov můj,
země česká, domov můj!
Nad Tatrou sa blýska,
hromy divo bijú.
Zastavme sa bratia,
veď sa oni stratia,
Slováci ožijú.
V druhej vete slovenskej časti česko-slovenskej hymny bola až do roka 1990 slová: „Zastavme sa…" namiesto pôvodného „Zastavme ich…". Od roku 1990 sa slovenská hymna vrátila k pôvodnému textu Janka Matúšku.

Nemecká verzia (oficiálny text v medzivojnovom období)
------------------------------------------------------

Wo ist mein Heim,
mein Vaterland.
Wo durch Wiesen Bäche brausen,
Wo auf Felsen Wälder sausen,
Wo ein Eden uns entzückt,
Wenn der Lenz die Fluren schmückt:
Dieses Land, so schön vor allen,
Böhmen ist mein Heimatland.
Böhmen ist mein Heimatland.
Ob der Tatra blitzt es,
Dröhnt des Donners Krachen
Doch der Stürme Wehen
wird gar bald vergehen
Brüder, wir erwachen!
Česko-slovenská hymna v nemčine z vysielania Čs. rozhlasu, 1936

Maďarská verzia (oficiálny text v medzivojnovom období)
-------------------------------------------------------

V rokoch 1918 až 1938 existovala aj oficiálna verzia česko-slovenskej hymny v maďarčine. Maďarská verzia zostávala iba z prvej slohy piesne Kde domov můj.

  

Hol patak zúg a hegyháton,

Csörgedez a rónaságon.

Üde virág a kertben,

Mint egy földi édenben.

Ez az istenáldotta föld,

Csehszlovák föld a hazám,

Csehszlovák föld a hazám.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hymna Česko-Slovenska**
**Maiasaura** (v preklade *dobrá jašteria matka*) bol 9 m dlhý pomerne štíhly hadrosaurid, bylinožravý dinosaurus zo skupiny Ornithopoda. Mal pomerne slabé predné končatiny a nízku hlavu s malým kosteným hrboľom pred očami. Žil pred 80 až 73 miliónmi rokov, nájdený bol na západe Severnej Ameriky. Jediný druh je **Maiasaura peeblesorum**.

Opis
----

Rekonštrukcia výzoru maiasaury.
Maiasaura bola pomerne veľký hadrosaurus (až 9 metrovej dĺžky), na rozdiel od mnohých iných príslušníkov tejto skupiny nemala na hlave výrazný hrebeň. Ako iné hadrosaury bez hrebeňov, aj maiasaura mala priehlbiny v oblasti nozdier, kde sa zrejme nachádzali veľké nafukovacie kožné vaky. Bola bipédna (dvojnohá), ale mohla chodiť aj po všetkých štyroch. Išlo o stádovitého bylinožravca, ktorý sa v prípade potreby zoskupoval aj do tisícových stád. Fosilizované výkaly naznačujú, že sa živila tuhými drevitými rastlinami.

Nález
-----

Maiasaura bola objavená paleontológmi Jackom Hornerom (odborným poradcom filmu Jurský park) a Robertom Makelom koncom 70. rokov minulého storočia. Horner objavil celú hniezdiacu kolóniu aj s mnohými hniezdami a vajcami (a dokonca kostrami mláďat). Bol to vôbec prvý dôkaz starostlivosti dinosaurov o svoje mláďatá. Celkovo bolo nájdených vyše 200 jedincov všetkých vekových štádií.

Hniezdenie
----------

Ilustrácia stáda maiasaury idúceho pozdĺž potoka.
Rod Maiasaura je veľmi dobre známy, s nepreberným množstvom zachovaných skamenelín, hniezdnu kolóniu nevynímajúc. Vďaka nej vieme, že maiasaury mávali rozľahlé hniezdne kolónie (1,6 X 4,8 km) s obrovským množstvom hniezd s priemerom 1,5 až 2 m. Tieto hniezda boli vlastne jamy vyhrabané do zeme, pričom na nakladené vajcia samice ešte dodatočne nakládli vrstvu rastlín, ktorých hnitím vyvolaná teplota znášku ohrievala. Medzi jednotlivými hniezdami boli navyše dostatočne veľké medzery, aby sa značne veľké maiasaury mohli medzi nimi pohybovať.

Rekonštrukcia kostry juvenilného jedinca maiasaury.
Po vyliahnutí ostali mláďatá v hniezde, kde ich matky kŕmili, až kým nedosiahli veľkosť približne 120 cm. Vtedy so všetkými členmi stáda kolóniu opustili, aby sa do nich o rok vrátili. Medzitým maiasaury putovali po krajine v hordách s počtom členov nad 10 000, pričom mláďatá, z ochranných dôvodov bývali v jeho strede, v bezpečí pred veľkými dravcami. Hniezdne kolónie boli samozrejme terčom veľkých aj malých dravcov, loviacich dospelé exempláre, alebo plieniace hniezda. Viaceré vonkajšie hniezda boli takto vyplienené, no tie vnútorné spravidla vydržali. Dnes už poznáme aj hniezdne kolónie malých troodonov, rohatých ceratopsov, či hniezda veľkých tyranosaurov. Maiasaury zrejme obľubovali hornaté oblasti, rovnako ako aj rody Troodon a Orodromeus, kde boli nájdené početné vajcia dinosaurov, ako aj hniezdne kolónie maiasaury.

Referencie
----------

1. ↑  DODSON, P.; BRITT, B.; CARPENTER, K.. *The Age of Dinosaurs*. [s.l.] : Publications International, LTD, 1994. ISBN 0-7853-0443-6. S. 116 – 117.
Súradnice: 48°45′25″S 21°49′08″V﻿ / ﻿48,757°S 21,819°V﻿ / 48.757; 21.819

**Pozdišovský chrbát** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej pahorkatiny. V podobe pahorkatinného chrbta vybieha v centrálnej časti územia južným smerom do rovinatej krajiny až po Trhovište a Pozdišovce.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá pomerne rozsiahly pás územia, vybiehajúci zo strednej časti Východoslovenskej pahorkatiny južným smerom. Oddeľuje povodia Ondavy a Laborca. Severným smerom susedia Vihorlatské vrchy s podcelkom Humenské vrchy a Beskydské predhorie s Merníckou pahorkatinou, severozápadným smerom nadväzuje Ondavská niva. Západným, južným a juhovýchodným smerom sa rozkladá Východoslovenská rovina s podcelkami Ondavská rovina, Malčická tabuľa a Laborecká rovina, východným smerom pokračuje pahorkatina podcelkom Laborecká niva.

Osídlenie
---------

Nápadne zvlnené územie je osídlené najmä v okrajových častiach, kde leží viacero obcí. Na severovýchodnom okraji leží mesto Strážske. V tejto časti Východoslovenskej nížiny boli objavené zvyšky pravekého osídlenia (Pozdišovce, Strážske).

Doprava
-------

Severným okrajom územia vedie smerom z Vranova nad Topľou na Strážske cesta I/18, južným okrajom prechádza v koridore I/19 (Košice – Michalovce) európska cesta 50. Západný okraj lemuje cesta II/554. Železničné trate vedú severným okrajom medzi Vranovom a Strážskym a juhovýchodným okrajom medzi Trebišovom a Strážskym.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-18]. Dostupné online.