recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hrob na Národnom cintoríne v Martine
**Ivan Thurzo** (\* 28. február 1882, Banská Bystrica-Radvaň - † 1. september 1964, Martin) bol redaktor, publicista, národný pracovník. Pseudonym: Ivan, Ivan T. Jeden z poverených, Nebojsa, Prítomný, Ten Pravý, Utekaj

Jeho otec Ján Thurzo (1856-1889), matka Božena rod. Hodžová, bratia Igor Thurzo, Samuel Thurzo (1863-1946), Ján Thurzo (1856-1889), sestry Anna Thurzová, Zuzana Thurzová, syn Fedor Thurzo.

Životopis
---------

Študoval na vyššej obchodnej škole v Dolnom Kubíne, v Martine, roku 1900 maturoval. Úradník v Tatrabanke v Martine, v Ľudovej banke v Námestove, vedúci filiálky Krupinskej sporiteľne, účastník 1. svetovej vojny, ťažko ranený. Signatár Martinskej deklarácie, vedúci kancelárie SNR. Stúpenec ČSR a čsl. vzájomnosti. Po roku 1939 on i jeho rodina perzekvovaní, zapojil sa do občianskeho odboja, zúčastnil sa na prípravách SNP, konštituovaní DS, 1944 šéfredaktor jej ústredného orgánu Času v Banskej Bystrici, v roku 1944-1945 žil ilegálne v Banskej Bystrici-Radvani. Po roku 1948 politicky prenasledovaný. Organizátor a propagátor moderných foriem sporiteľníctva. Autor monografie a článkov o sporení a sporiteľníctve. Autor biografických článkov a samostatne vydanej životopisnej jubilejnej práce o Milanovi Hodžovi. Svoje životné osudy spracoval v rozsiahlych rukopisných pamätiach (posmrtne vyšli 2 knižné výbery - 1968, 1987).

Ocenenie
--------

* Roku 1947 vyznamenaný Radom SNP I. tr.

Pamiatky
--------

* rukopisná pozostalosť v Štátnom oblastnom archíve v Bytči
* fotodokumentačný materiál, časť korešpondencie a Vlastný životopis v Literárnom archíve Matice slovenskej
* pamätná tabuľa (1967) a rodinná hrobka na Národnom cintoríne v Martine

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 19 - evanjelická farnosť Radvaň; pokrstený ako Ivan-József Turzo

Autoritné údaje: * GND: 119474107
* ISNI: 0000 0001 0878 9411
* LCCN: n88201068
* NK ČR: mzk2004258604
* SNK: 155474
* VIAF: 22952331
* WorldCat: lccn-n88201068
**Xouthos** alebo **Xúthos** alebo **Xuthos** (starogr. *Ξοῦθος* – *Xouthos*, lat. *Xuthus*) je v gréckej mytológii vnuk Deukalióna a jeho manželky Pyrrhy, ktorí sa stali zakladateľmi nového pokolenia ľudí po potope sveta.

Z vôle najvyššieho boha Dia bolo hriešne ľudstvo potrestané potopou. Za pomoci Titana Prometea sa zachránili len Deukalión a jeho manželka Pyrrha. Potopu prežili vo veľkej arche, ktorá po deviatich dňoch povodne pristála na vrchole hory Parnas. Keďže po svojej záchrane vykonali Diovi ďakovnú obeť, Zeus im odpustil a vyhovel im aj prosbe nového zaľudnenia sveta. Poradil im aby hádzali za seba kamene, obrazne "kosti matky zeme", z ktorých potom povstávali noví ľudia.

Deukalion a Pyrrha mali vlastného syna Helléna, ktorý sa stal praotcom všetkých Grékov. Keď sa Hellén oženil s nymfou Orseidou, splodili troch synov:

* Aiola – zakladateľa kmeňa Aiolov.
* Dóra – zakladateľa kmeňa Dórov.

Xúthos bol prostredným synom Helléna. Mýty hovoria, že musel utiecť do Atén, pretože ho bratia obvinili z krádeže. Oženil sa tam s Kreousou, dcérou aténskeho kráľa Erechthea. Jeho synovia Ión a Achaios sa potom stali praotcami gréckych kmeňov Achájcov a Iónov.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Xúthos na českej Wikipédii.*
**Ján Švantner** (\* 24. september 1949, Banská Hodruša) je slovenský básnik, esejista, publicista a prekladateľ.

Životopis
---------

Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získaval v Banskej Hodruši, Banskej Bystrici, Žarnovici a napokon na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde študoval kombináciu slovenčina – francúzština. V rokoch 1972 – 1975 sa zúčastnil na študijnom pobyte v Literárnovednom ústave SAV, potom pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Tatran, v rokoch 1981 – 1982 pracoval v Ústave pre informácie a riadenie kultúry, neskôr ako redaktor.

Tvorba
------

Knižne debutoval v roku 1972 zbierkou básní *O snežnom srdci*. Vo svojich dielach sa inšpiruje prírodnou scenériou rodného kraja, spomienkami na detstvo, ale venuje sa tiež písaniu ľúbostnej lyriky, vyjadruje potrebu ľudskej príchylnosti a mámivosť i horkosť života. Okrem vlastnej tvorby sa venuje tiež prekladom z francúzskej poézie (Charles Baudelaire, Jean Cocteau, Jacques Prévert).

Dielo
-----

* 1972 – *O snežnom srdci*
* 1975 – *Hviezdy úder*
* 1980 – *Neviditeľná hudba*
* 1986 – *Lampa*
* 2006 – *Vyznania a piesne*
* 2010,2011 - List básnikovi (Proglas)
* 2019 - Delfy sú ďaleko (Ikar)

Preklady
--------

* 1982 - Lucian Blago: Čo počuje jednorožec (Tatran)
* 1984 - Jean Cocteau: Obrazy a sny (Slovenský spisovateľ)
* 1990 - Nicolas Boileau: Básnické umenie (Tatran)
* 1993 – *Z Kvetov zla*, preklad výberu básní Charlesa Baudelaira (II. vydanie 1995, III. vydanie 1997)
* 1997 - J.-P. Sartre: Existencializmus je humanizmus (Slovenský spisovateľ)
* 2001 - Antoine de Saint-Exupéry: Citadela (Hevi)

Ocenenia
--------

* 2005 cena slovenských pohľadov za preklady z klasickej i modernej francúzskej poézie

Autoritné údaje: * abART: 150647
* BnF: 13495759x
* GND: 1085678679
* ISNI: 0000 0000 6311 4575
* LCCN: n80102301
* NK ČR: ola2002153828
* SNK: 158361
* VIAF: 84968832
* WorldCat: lccn-n80102301
*Herkules a Hésioné*, Raoul Lefèvre, Histoires de Troyes, 15. storočie
**Hésioné** (starogr. Ἡσιόνη – *Hésioné*, lat. *Hesione*) bola v gréckej mytológii dcéra predposledného trójskeho kráľa Laomedóna a jeho manželky Leukippy. Bola manželka salaminského kráľa Telamóna.

Jej otec Laomedón bol v gréckych mýtoch známy ako muž, ktorý nevie dodržať slovo. Raz sa stalo, že na Diov rozkaz mu boh Apolón a boh morí Poseidón pomohli postaviť trójske hradby a on im za to sľúbil kráľovskú odmenu. Keď už boli práce ukončené, odmenu im uprel a ešte sa im vyhrážal, že im odreže uši, ak sa odmeny budú domáhať. To bohov veľmi rozhnevalo a ich trest nenechal na seba dlho čakať. Poseidón poslal na mesto morskú obludu, ktorá požierala ľudí a boh Apolón zoslal na krajinu mor. Podľa veštcov sa Trója mohla vykúpiť jedine tým, ak bude morskej oblude obetovaná Laomedónova dcéra Hésioné.

Nešťastný Laomedón preto musel dať svoju dcéru prikovať ku skale nad morom. Na jej šťastie však v tej dobe prechádzal mestom hrdina Herakles, vracajúci sa od Amazonek, kde splnil svoju deviatu úlohu v službách mykénského kráľa Eurysthea. Herakles bol ochotný Hésionu zachrániť, ak mu kráľ dá vzácne kone, ktoré daroval jeho dedovi  Tróovi najvyšší boh Zeus. Laomedón mu ich bez rozmýšľania sľúbil.

Herakles sa potom hneď vypravil do boja s obludou. Počkal si na ňu za skalou na pobreží a keď sa vynorila, po ťažkom boji ju prebodol mečom. Podľa inej verzie vraj Trójania postavili pre Herakla múr, ktorým mal byť chránený pred obludou, keď sa bude vynárať z mora. Keď potom obluda dorazila k múru a otvorila hrozivé čeľuste, Herakles jej v plnej zbroji skočil do papule. V bruchu obludy strávil celé tri dni, ale nakoniec sa odtiaľ dostal ako víťaz.

Po smrti obludy bola Hésioné voľná, ale kráľ Laomedón svoj sľub opäť nesplnil a dokonca Herakla s vyhrážkami vyhnal z mesta. Podľa inej verzie tohto mýtu, mu kráľ Laomedón dal Hésionu aj kone, ale nechal si ich v úschove po dobu, kým bude Herakles s Argonautami na výprave za zlatým rúnom. Iná verzia zase hovorí, že Laomedón nahradil Diove kone obyčajnými smrteľnými. Nech to už bolo akokoľvek, Herakles stratil trpezlivosť a veľmi sa nahneval. Hneď ako splnil všetky úlohy, ktoré ho viazali k mykénskemu kráľovi Eurystheovi, zhromaždil svojich druhov. Medzi nimi boli Iolaos, Telamón, Péleus, Oiklés a Déimachos z Boiótie. Vypravil šesť alebo dokonca osemnásť lodí, priplával s nimi k Tróji a po ťažkých bojoch mesto dobyl. Kráľa Laomedóna Herakles zabil a jeho dcéru Hésionu dal za manželku svojmu priateľovi Telamónovi, ktorý si ju odviedol do svojho kráľovstva na ostrov Salaminu. Hesioné s ním potom mala syna Teukra, ktorý sa neskôr zúčastnil Trójskej vojny.

Hésioné vykúpila zo zajatia svojho brata Podarka, dala za neho zlatý závoj zo svojej hlavy. On potom prijal meno Priamos, to znamená "vykúpený". Neskôr sa stal posledným kráľom Tróje. Vládol tam až do doby, kedy Tróju po dlhej vojne dobyli Achájci a zrovnali ju so zemou.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hésioné na českej Wikipédii.*
**Valuty** alebo **valuta** sú peňažné prostriedky v cudzej mene vo forme bankoviek, štátoviek a obežných mincí. Opakom je pojem devízy. 

S takouto definíciou to je pojem v niektorých krajinách kontinentálnej Európy (Rakúsko, Španielsko a pod.), ale používal sa najmä v bývalých socialistických krajinách, napr. Česko-Slovensku, Rusku či Nemeckej demokratickej republike, teda krajinách bez konvertibilnej meny. 

Na Slovensku sa v poslednom Devízovom zákone z roku 1995, t. j. od kedy sa slovenská koruna stala konvertibilnou, už nespomína ako právny pojem. V predchádzajúcom Devízovom zákone č. 528/1990 Zb. ako aj Devízovom zákone č. 162/1989 bol definovaný ako peňažné prostriedky v cudzej mene vo forme bankoviek, štátoviek a obežných mincí. V Zákone o devízovom hospodárstve č. 142/1970 bol definovaný ako bankovky, štátovky a všetky druhy obežných mincí cudzích štátov.

Referencie
----------

1. ↑  Valuty. In: KRÁLIK, Jozef; JAKUBOVIČ, Daniel. *Slovník finančného práva*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2004. 283 s. ISBN 80-224-0814-X. S. 272.
Súradnice: 49°S 73°V﻿ / ﻿49°S 73°V﻿ / 49; 73

**Kazašská plošina** (kaz. Сарыарқа – Saryarqa – *Žlté hrebene*, rus. Казахский мелкосопочник – *Kazachskij melkosopočnik*) je kopcovitá oblasť pokrytá prevažne stepou, nachádzajúca sa v strednej a východnej časti Kazachstanu.

Na juhu siaha k úpätiu Ťanšanu, na juhovýchode je ohraničená jazerom Balchašským jazerom, na východe prechádza v pohorie Tarbagataj a na severovýchode v podhoria Altaja. Na severozápade leží medzi Kazašskou plošinou a Uralom Turgajská plošina, preťatá z juhu na sever Turgajskou bránou. Na juhozápade plošina prechádza v Turanskú a na severe v Západosibírsku nížinu.

Stredná nadmorská výška oblasti sa pohybuje medzi 300 a 1 000 m n. m.. Z Kazašskej plošiny vystupuje niekoľko hornatín - na západe Ulytau, na severe Kokčetau a na juhovýchode Karakaly. Najvyšším miestom je vrch Aksoran (1 566 m n. m.)

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy geografických objektov z územia mimo SR* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2011-06-01, [cit. 2016-04-24]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kazašská plošina**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kazašská pahorkatina na českej Wikipédii.*
Súradnice: 42°42′S 44°30′V﻿ / ﻿42,700°S 44,500°V﻿ / 42.700; 44.500

**Kazbek** je vyhasnutá sopka, ktorá sa týči nad mestom Kazbegi v Gruzínsku v pohorí Kaukaz, blízko hraníc so Severným Osetskom. Je to tretí najvyšší vrch Gruzínska a siedmy najvyšší v rámci Kaukazu. Miestni ju nazývajú **Mkinvari**, čo znamená *Ľadovec*, alebo *Ľadová hora*, kvôli zaľadneniu. Kazbek bol vraj miestom, kde bol Prometeus prikovaný ku skale.

Sopka leží na severnom konci Anatólskeho zlomového systému, ktorý má na svedomí tektonickú a vulkanickú aktivitu v oblasti. V okolí hory sa nachádzajú početné geotermálne zóny. Samotná sopka, vybudovaná z andezitovo-dacitových lávových prúdov sa však považuje za vyhasnutú. Kolaps ľadovca Kolka na severných svahoch sopky v roku 2002 bol mylne považovaný za vulkanickú erupciu.

Kazbek v mnohých prípadoch slúži aj ako aklimatizačná túra pre Elbrus, ktorý sa nachádza v ruskej časti Kaukazu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Kazbek**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Kazbek na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Ján Rak** (\* 28. august 1915, Hradište pod Vrátnom – † 6. október 1969, Bratislava) bol slovenský básnik a prekladateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v maloroľníckej rodine a vzdelanie získaval v Hradišti pod Vrátnom, Brezovej pod Bradlom a v Bratislave. V rokoch 1938 – 1939 pracoval na Riaditeľstve pôšt a telekomunikácií, v rokoch 1939 – 1945 na Riaditeľstve štátnych železníc a od roku 1945 až do svojej smrti v roku 1967 bol zamestnancom Správy východnej dráhy.

Tvorba
------

Svoje prvé diela začal uverejňovať v roku 1941 v rôznych zborníkoch, kde uverejňoval ako verše, tak i teoretické diela. Knižne debutoval v roku 1942 zbierkou básní *Je vypredané*. Jeho tvorba bola ovplyvňovaná najmä nadrealizmom. Vo svojich dielach vyjadroval kritiku voči negatívnym spoločenským javom, ale taktiež dával priestor i sledovaniu pozitívnych vecí v živote a pozitívnym mravným cieľom. Často sa vracia k motívom vojny, úsilia o nastolenie mieru, mytológie, prírody. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladom, najmä z tvorby „prekliatych" básnikov (Charles Baudelaire, Jean-Nicholas Arthur Rimbaud a i.).

Dielo
-----

* 1942 – *Je vypredané*
* 1946 – *Nezanechajte nádeje*
* 1946 – *V údolí slnka*
* 1948 – *Vietor krvi*
* 1949 – *Pieseň mierových rúk*
* 1953 – *Moja krajina*
* 1962 – *Plenér*
* 1967 – *Neslýchané stretnutie*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Rak**

Autoritné údaje: * abART: 51104
* GND: 1071238302
* ISNI: 0000 0000 5560 6932
* LCCN: n80108998
* NK ČR: ola2002153013
* SNK: 172361
* VIAF: 16075452
* WorldCat: lccn-n80108998
**Jaroslav Starší** (\* 4. máj 1932, Topoľčany – † 7. november 2011, Banská Bystrica) bol vysokoškolský pedagóg, športový teoretik.

Mal mladšieho brata, slovenského hokejistu a trénera Jána Staršieho.

Životopis
---------

V roku 1951-1954 absolvoval štúdium na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave, 1967 CSc. 1969 doc. 1991 prof. Pôsobil sprvu ako učiteľ, asistent na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (1956-1967. Od roku 1969 pôsobil na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, neskôr Pedagogický inštitút, Pedagogická fakulta a v súčasnosti Fakulta humanitných vied UMB v Banskej Bystrici ako odborný asistent, docent a ako profesor. Je autorom odborných publikácií, vysokoškolských učebníc a skrípt, zborníkov so športovou tematikou a vedeckých štúdií v odbornej tlači. 

Zomrel v pondelok 7. novembra 2011 po dlhej a ťažkej chorobe v Banskej Bystrici vo veku 80 rokov.

Dielo
-----

* Športový fenomén I. – IV. Banská Bystrica roku 1999 – 2001
* Teória a didaktika športu, Banská Bystrica roku 1993
* Veda o športe. Kapitoly z metodológie, Banská Bystrica roku 1999
* Teória a didaktika pohybových hier, Bratislava roku 1988
* Športová príprava, Bratislava roku 1989
* Teória a didaktika ľadového hokeja, Bratislava roku 1999

Referencie
----------

1. ↑   *Slovenskú hokejovú rodinu navždy opustil Jaroslav Starší* [online]. www.sport.sk, 8.11.2011, [cit. 2013-03-09]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1783 0308
* NK ČR: kup19970000094545
* SNK: 168633
* VIAF: 161776879
**Ján Rašo** (\* 22. jún 1913, Budmerice – † 26. september 1944, Tri Studničky) bol slovenský príslušník finančnej stráže kapitán in memoriam, účastník SNP, aktívny lyžiar a protifašistický bojovník.

Životopis
---------

Od roku 1933 bol prijatý do dobrovoľnej vojenskej služby kde pôsobil do 1. februára 1937, kedy vstúpil do zboru pohraničnej finančnej stráže. Počas Slovenského národného povstania spoluorganizoval vo Vysokých Tatrách, vytvorenie odbojovej skupiny z príslušníkov žandárstva a pohraničnej finančnej stráže. 20. septembra 1944 sa táto skupina pridala k partizánskemu oddielu Vysoké Tatry. Padol 26. september 1944 v boji s nemeckými vojakmi na Troch Studničkách. Pochovaný je na Štrbskom Plese spolu so Štefanom Morávkom. V roku 1946 bol povýšený do hodnosti kapitána a inšpektora 1. triedy finančnej stráže a vyznamenaný Radom SNP 1. triedy, in memoriam. Jeho meno niesla chata pri Troch Studničkách vo Vysokých Tatrách, ktorá v roku 1998 vyhorela. Tabuľka s jeho menom je umiestnená v sektore G15, na Symbolickom cintoríne pri Popradskom plese.

Ocenenie
--------

* inšpektor 1. triedy finančnej stráže, in memoriam
* kapitán, in memoriam
* Rad Slovenského národného povstania I. stupňa, in memoriam

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Rašo**

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* 

Autoritné údaje: * SNK: 165149
* VIAF: 8256156565735823500005
Hrob na Národnom cintoríne v Martine
**Ján Hrušovský** (pseudonymy **Arctur**, **Karol Egreš** a i.) (\* 4. február 1892, Nové Mesto nad Váhom – † 7. marec 1975, Bratislava) bol slovenský prozaik, novinár a esejista.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine advokáta a vzdelanie získaval v Martine a Revúcej. Pracoval v Slovenskej banke v Novom Sade a ako účtovník. Počas 1. svetovej vojny sa nachádzal takmer celý čas na fronte, po ukončení vojny pracoval v redakcii Slovenského Východu v Košiciach, neskôr v Národných novinách v Martine. V roku 1920 odišiel na ročný študijný pobyt do Talianska, kde pôsobil na veľvyslanectve v Ríme. Po návrate domov pokračoval v práci pre tlač – bol redaktorom Slovenského denníka v Bratislave a neskôr bol tiež jeho šéfredaktorom. Počas 2. svetovej vojny pracoval na Úrade propagandy slovenského štátu, po oslobodení nastúpil v roku 1946 do redakcie časopisu Sloboda, kde pracoval až do roku 1956, kedy odišiel do dôchodku.

Tvorba
------

Svoju literárnu kariéru začínal publikovaním fejtónov, poviedok a žánrových obrázkov v rôznych periodikách. Písal poviedky, romány, prozaické diela s autobiografickými prvkami, ale tiež kratšie prozaické útvary. Vo svojich dielach sa vracia k obom svetovým vojnám a potreby vyrovnať sa s ich následkami tak po psychickej, ako i morálnej a citovej stránke. Venoval sa i dobrodružným, no hlavne historickým románom, v ktorých sa vracal k známym osobnostiam, viažucim sa svojou činnosťou či životom k Slovensku, a tieto diela vydával najprv na pokračovanie v rôznych časopisoch, kým vyšli aj knižne ako ucelené diela – často prepracované a pod inými názvami. Bol jedným zo slávnejších spisovateľov.

Dielo
-----

* 1919 – *Zo svetovej vojny*, zápisky z východného frontu (v roku 1971 vyšla pod názvom *Stála vojna, stála*)
* 1920 – *Takí sme boli…*, spomienky na detstvo
* 1923 – *Pompiliova Madona*, zbierka noviel
* 1925 – *Zmok a iné poviedky*, zbierka poviedok
* 1925 – *Dolorosa*, zbierka poviedok
* 1925 – *Muž s protézou*, rozsiahla novela
* 1930 – *Peter Pavel na prahu nového sveta*, román
* 1933 – *Jánošík*, dobrodružno-historický román (vychádzal na pokračovanie v Slovenskej politike)
* 1935 – *František Ferdinand*, historický román
* 1935 – *Dráma na ostrove*, román z talianskeho prostredia
* 1936 – *Verný hrdina*, román (knižne vyšlo pod názvom *Javorový generál*)
* 1936 – *Búrka nad Devínom*
* 1937 – *Neuveriteľný prípad dr. Gallusa*, román
* 1938 – *Dva železné dvory*, román (v roku 1972 vyšlo prepracované pod názvom *Povesť o dvoch železných dvoroch*)
* 1941 – *Prízrak*, detektívny román
* 1942 – *Sprisahanie proti svetu*, dokumentárny román (v roku 1969 vyšlo knižne pod názvom *Ruže a trón*)
* 1947 – *Starý Martin v živote a ľuďoch*
* 1957 – *Stalo sa v našom mestečku*
* 1961 – *Kariéra*, zbierka poviedok
* 1962 – *Pohroma*, ľúbostný príbeh z obdobia Veľkej Moravy
* 1963 – *Umelci a bohémi*
* 1966 – *Čarovný kľúč*
* 1968 – *Rákócziho pochod*, román z obdobia kuruckých vojen
* 1974 – *Rozmarné poviedky*, zbierka poviedok

Autoritné údaje: * GND: 127234411
* ISNI: 0000 0001 0877 4631
* LCCN: n2001038501
* NK ČR: jn19990209273
* SNK: 167280
* VIAF: 20698550
* WorldCat: lccn-n2001038501
**Ján Rojko ml.** (Roiko, Royko ml.) (\* 3. február 1774, Banská Bystrica – † 15. máj 1838, Banská Štiavnica) bol slovenský pedagóg, národnokultúrny dejateľ.

Jeho rodičmi boli Pavol Rojko (mešťan a čižmársky majster) a Rebeka rodená Kleinová.

Životopis
---------

Študoval na univerzite vo Wittenbergu a v Jene. Po návrate učiteľ na dievčenskej škole v Banskej Bystrici, kde založil aj ústav na výchovu chlapcov. Konrektor gymnázia v Banskej Štiavnici (1803), jeho rektor (od roku 1805). Národne uvedomelý pedagóg, od 1810 vedúci Katedry čs. reči a literatúry na banskoštiavnickom gymnáziu, jeho prednášky sa zachovali v rukopisoch. Zberateľ slovenských ľudových piesní ktorými prispel do Kollárových *Národných spievaniek*. Člen a knihovník Učenej spoločnosti banského okolia.

Dielo
-----

* *Syntax Slavo-bohemica* (rukopis)

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická farnosť
**Ján Horňák** (\* 22. august 1918, Dúbravka - † 3. júl 1969, Modra) bol slovenský ekonóm.

Rodina
------

* otec Ján Horňák
* matka Anna rod. Kušnírová

Životopis
---------

V roku 1936-1940 študoval na Obchodnej akadémii v Košiciach a v Banskej Bystrici, 1940-1944 na Vysokej škole obchodnej v Bratislave. Roku 1944 Ing. 1963 dov. 1966 CSc. Bankový úradník, neskôr úradník na Min. financií v Bratislave (1940- 1944), počas SNP úradník na Povereníctve financií v Banskej Bystrici (1944). Po ústupe Povstania do hôr zatknutý gestapom, väznený v Banskej Bystrici, v Bratislave a v koncentračnom tábore Mauthausene. Od roku 1962 prednášal na Katedre financií Národohospodárskej fakulty VŠE v Bratislave. Zakladateľ vysokoškolského štúdia poisťovníctva na Slovensku. Autor vysokoškolských učebníc, štúdií vo vedeckých zborníkoch a článkov v odborných časopisoch z oblasti financií, úveru a štátneho poistenia.

Pamiatky
--------

* rkp. spomienky na koncentračný tábor v Mauthausene

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20061012026
* SNK: 158998
* VIAF: 84364240
**Ján Riečan** (\* 4. október 1923, Banská Bystrica-Radvaň – † 2. december 1985, Zvolen) bol novinár, redaktor, bibliograf. Pseudonym: Ján Hronský

Rodina
------

* otec Ján Riečan
* matka Anna rod. Matušková

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, študoval na štátnom gymnáziu (1936-1941) a na štátnej obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1941-1945), externe na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, 1958 promovaný filozof. V roku 1945-1947 úradník v Coburgových závodoch a v Tatra banke v Banskej Bystrici, 1950-1953 šéfredaktor Smeru v Banskej Bystrici, 1971-1981 bibliograf Ústrednej ekonomickej knižnice v Bratislave, 1982-1984 odborný pracovník Odboru pre knižničnú sústavu Matice slovenskej. Od roku 1984 na dôchodku v Banskej Bystrici, pracoval ako bibliograf Okresnej knižnice vo Zvolene. Autor spravodajských, vnútropolitických materiálov, zahraničných komentárov, kratších poviedok a rozhlasovej hry. Člen predsedníctva SÚV Zväzu slovenských novinárov (1960-1963).

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ján Hrubala** (\* 25. máj 1938, Šahy – † 22. január 1969, Sereď) bol slovenský psychológ.

Rodina
------

* otec Karol Hrubala
* matka Mária rod. Bodonyiová

Životopis
---------

V roku 1957 – 1963 študoval psychológiu na Filozofickej fakulte UK a zároveň pediatriu na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. Od 1965 pôsobil v Útvare nápravných zariadení Min. vnútra v Banskej Bystrici, 1966 riaditeľ Psychologickej výchovnej kliniky v Banskej Bystrici a zároveň od 1967 vedúci Liečebno-výchovného ústavu pre emociálne a sociálene narušené deti v Ľubochni. Zaoberal sa výskumom osobnosti, skúmal a organizoval liečebnú pedagogiku. Organizátor zariadení pre aplikovanie psychologických výskumov v praxi. V roku 1966 založil Krajskú psychologickú výchovnú kliniku v Banskej Bystrici, od 1967 pri nej budoval stredisko pre voľbu povolania. V Banskej Bystrici založil jednu z prvých liniek dôvery na Slovensku. Vypracoval organizačný základ pre rozvoj súdnej psychologickej expertízy. Spolupracoval s Katedrou psychológie na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici, kde sa zameral najmä na výskum osobnosti vysokoškolského poslucháča.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: nlk20000089627
* VIAF: 84808629
**Ján Rakovský** (\* 25. november 1907, Žiar nad Hronom – † 2. november 1985, Banská Bystrica) bol vysokoškolský pedagóg, jazykovedec - člen Slovenskej jazykovednej spoločnosti SAV a riaditeľ gymnázia v Levoči.

Rodina
------

* otec Martin Rakovský, nar. 8. 10. 1881
* matka Mária Rakovská rod. Dvornáková, nar. 20. 1. 1889

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu vo Svätom Kríži (dnes Žiar nad Hronom), gymnázium v Kremnici a univerzitu v Bratislave (zameranie na slovenčinu a francúzštinu), univerzitu v Krakove (Poľsko) a v Dijone (Francúzsko). Po ukončení študií vyučoval na niekoľkych gymnáziách a v Levoči zastával post riaditeľa gymnázia. Od roku 1945 postupne pôsobil v Banskej Bystrici na Chlapčenskom gymnáziu, Strednej zdravotníckej škole a Pedagogickej fakulte.

Dielo
-----

Ako publicista prispieval do Slovenských pohľadov. V iných časopisoch uveréjňoval svoje preklady z francúzštiny, prekladal kratšie literárne útvary. Bol recenzentom mnohých učebníc a členom Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied v Bratislave.

Zdroje
------

* Jozef Minka, Významné osobnosti Žiaru nad Hronom a okolia (MÚ Žiar nad Hronom, 2005)
**Reflexia** je vyšší stupeň vedomia a duchovnosti, premýšľanie o vlastnom zážitkovom prúde, procesoch vlastného vedomia (u Aristotela vedenie o vedení). Pre porovnanie s inými významami tohto pojmu pozri aj rozlišovaciu stránku Reflexia.

Reflexia podľa J. Letza
-----------------------

*Reflexia vedomia je jeho návrat k sebe samému, k predchodnému stavu, keď v ňom ešte nebolo dištinkcie medzi subjektovým a objektovým pólom. Slovom, je to návrat vedomia k jeho vlastným princípom, ktoré ho konštituujú a vysvetľujú. No takýto jeho uvedomený a slobodný návrat k východiskám jeho utvárania nie je možný bez toho, aby sa vedomie nedostalo do opozície k sebe samému, t. j. bez toho, aby z vedomia v jeho subjektovo-objektovej podvojnosti neemergoval oproti sa nachodiaci reflektujúci subjekt vedomia, ktorý svojou aktivitou smeruje* nadol *k základu samotného utvárania vedomia. Reflexiu vedomia môžeme objasniť aj pomocou metafory svetla a tmy. Vedomie na svojom povrchu je jasné, presvetlené; smerom nadol, k svojmu základu čoraz väčšmi temnie, až pri základe jeho utvorenia je temnota. Reflektovať značí skoncentrovať na povrchu silné svetlo aktívneho nového uvedomenia a pomocou neho presvetliť vedomie aj pri jeho základe a vyniesť na povrch uvedomenia nové, doteraz skryté prvky jeho podstaty.*

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Patriarchát** (z lat. pater - otec a gr. *archein - vládnuť*) je stupeň vo vývoji spoločnosti, v ktorom vedúcu úlohu (najmä v hospodárstve a rodoch) hrá muž. Opakom je matriarchát. Patriarchát v Európe nasledoval po zavedení oradla ťahaného dobytkom, ktoré spôsobilo novú fázu prirodzenej deľby práce. V prácach sa viac uplatňoval muž. Na čele rodov stoja starešinovia.

V marxistickej historiografii je to druhá fáza vývoja rodovej spoločnosti, ktorá nahrádza nediferencovanú rodovú spoločnosť (nazývanú matriarchát). Je to tretia etapa vývinu prvotnopospolnej spoločnosti.

Referencie
----------

1. ↑  GOLÁŇ, K.; KROPILÁK, M.; RATKOŠ, P. TIBENSKÝ J. *Československé dejiny*. Redakcia M. Kropilák; ilustrácie F. Šesták. 1. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo Osveta, 1961. 384 s. 40. Kapitola 3. Obdobie patriarchálneho rodového zriadenia, s. 17.

Pozri aj
--------

* androcentrizmus
* matriarchát
* muž
* ochabnutosť
* oradlo
* žena

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Povinnosti policajta** sú súbor etických a služobných povinností, ktoré musí dodržiavať každý príslušník Policajného zboru Slovenskej republiky.

Policajný zásah

Povinnosti policajta
--------------------

Každý policajt je pri vykonávaní služobnej činnosti podľa zákona povinný dbať na česť, vážnost a dôstojnost osoby a nepripustit, aby v súvislosti s jeho činnosťou vznikla osobe bezdôvodná ujma a aby prípadný zásah do jej práv a slobôd prekročil mieru nevyhnutnú na dosiahnutie účelu zákroku.

Policajt je pri zásahu do práv alebo slobôd osoby povinnú osobu ihneď, ako je to možné, poučiť o jej právach.
Policajt v službe povinný vykonať služobný zákrok, ak je páchaný trestný čin alebo priestupok. 
Mimo službu je povinný zákrok vykonat vtedy, ak je ohrozený život, zdravie alebo majetok. (Teda aj ak napríklad nemá na sebe rovnošatu.) Pri vykonávaní služobného zákroku je povinný, ak to povaha a okolnosti dovolujú, použiť výzvu zodpovedajúcu zákroku. Ak to povaha zákroku vyžaduje, použije slová: *„V mene zákona"*.

Označenie príslušníka Policajného zboru Českej republiky zahŕňujúce reflexnú vestu, výložky s hodnosťou, odznak s číslom

Preukazovanie príslušnosti k Policajnému zboru SR
-------------------------------------------------

Policajt je povinný preukázať príslušnosť k Policajnému zboru, ak to povaha a okolnosti služobného zákroku dovoľujú. (Nie je to teda nutné napríklad pri zásahu jednotiek osobitného určenia.)

Príslušnost k Policajnému zboru preukazuje:

* služobnou rovnošatou a identifikačným číslom
* služobným preukazom
* odznakom služby kriminálnej polície alebo finančnej polície
* ústnym vyhlásením *„Polícia"* (Používa sa len vo výnimočných prípadoch, ak okolnosti neumožnujú predchádzajúce. Hneď potom sa musí preukázať.)

Policajt v rovnošate s identifikačným číslom sa preukazuje aj služobným preukazom a podľa okolností aj ústnym vyhlásením pri vstupe do objektov, kde je vstup kontrolovaný oprávnenou osobou, alebo ak je o to pri služobnom zákroku požiadaný.
Od tejto povinnosti je však oslobodený, ak zakročuje pod jednotným velením, pri ochrane objektov alebo pri služobnom zákroku proti podnapitej osobe, osobe pristihnutej pri páchaní trestného činu alebo priestupku, alebo osobe ozbrojenej zbraňou či osobe nedovolene prekracujúcej štátnu hranicu.

Policajt pri preukazovaní príslušnosti k Policajnému zboru nesmie služobný preukaz vydať z rúk, na požiadanie dá iba na nahliadnutie jeho prednú stranu. Nie je povinný ani oznámiť svoje meno, priezvisko, hodnosť ani funkciu.

Zdroje
------

* http://www.portal.gov.sk
| **Raketoplány** |
| --- |
| americké **americké*** *Enterprise* (na atmosférické skúšky)
* *Pathfinder* (na pozemné skúšky)
* *Columbia* (zničený v roku 2003)
* *Challenger* (zničený v roku 1986)
* *Discovery* (vyradený v roku 2011)
* *Atlantis* (vyradený v roku 2011)
* *Endeavour* (vyradený v roku 2011)

sovietske **sovietske*** *Buran* (vyradený, poškodený v roku 2002)
* *Ptička* (nedokončený)
* *2.01* (nedokončený)
* *2.02* (rozobratý)
* *2.03* (rozobratý)
 |

**Pathfinder** je maketa družicového stupňa raketoplánu (pôvodne bezmenná) vyrobená z ocele a dreva. Bol postavený v Marshall Space Flight Center v roku 1977 pre testy pozemných zariadení (žeriavov a pod.). Neskôr bol prevezený do Kennedyho vesmírneho strediska pre výcvik pozemného personálu v montážnej hale VAB a na pristávacej dráhe. Má približne rovnaké rozmery a hmotnosť ako skutočný Space Shuttle a umožnil tak výcvik bez nutnosti používania oveľa drahšieho a chúlostivejšieho Enterprise.

Potom čo bol veľa rokov bez úžitku umiestnený v sklade, zaplatila japonská organizácia jeho renováciu. Maketa dostala nový tvar, viac pripomínajúci skutočný raketoplán a bola pomenovaná *Pathfinder*. Od júna 1983 do augusta 1984 bola umiestnená v expozícii *Great Space Shuttle Exposition* v Tokiu. Po výstave bol Pathfinder prevezený naspäť do USA do United States Space & Rocket Center v Alabame.

V súčasnosti je vystavený v kompletnej montáži s nádržami ET a dvoma prototypmi SRB vyvinutými po havárii Challengera. V roku 1999 technici z NASA odobrali predné časti z obidvoch vystavených SRB. Aj keď sa SRB po každom lete opravujú a znovu používajú, niekoľko ich bolo poškodených alebo zničených. Vystavené prototypy teda museli byť použité na náhradné súčiastky.

Galéria
-------

* Pathfinder vystavený v United States Space & Rocket CenterPathfinder vystavený v United States Space & Rocket Center
* SimulátorSimulátor

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pathfinder (raketoplán)**
Exemplár Biblie v New York Public Library.
**Gutenbergova Biblia** (príp. **Mazarinova Biblia**) bola prvá kniha zhotovená kníhtlačiarskym strojom. V rokoch 1454 – 1455 ju v Mainze vydali Johann Gutenberg, Johann Fust a Peter Schoeffer. Ide o vulgátny latinský preklad Biblie. Pravdepodobne sa vydalo 180 výtlačkov na papieri a pergamene, dnes dokázateľne existuje len 49 z nich (úplné aj neúplné). 

Nachádzajú sa napr. v knižnici Harvard University (Cambridge, Massachusetts, USA), Verejnej knižnici v New Yorku, Kongresovej knižnici (Washington D.C.), knižnici Cambridge University, múzeu v Mainze atď. Práve v newyorskej knižnici sa nachádza prvý výtlačok, ktorý doviezol do Ameriky – filantrop James Lenox v roku 1847.

Posledný predaj sa uskutočnil v roku 2012, kedy sa predal jeden list z knihy (časť z Deuteronómia) za 100 000 USD.

Referencie
----------

1. ↑  KINDERSLEY, Dorling. *1001 otázka a odpověď*. 1. vyd. Bratislava : TIMY spol. s.r.o. 1996. ISBN 80-88799-24-4. S. 24 a 58.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gutenbergova Biblia**

Externé odkazy
--------------

* Göttingenský výtlačok (informácie, ukážky)
* Zachované výtlačky
* Gutenbergova biblia v Britskej knižnici
**Hradský potok** je krátky potok v Šariši, v severnej časti okresu Sabinov. Je to pravostranný prítok Ľutinky, meria 1,3 km a je tokom VII. rádu.

Tok potoka
----------

Tečie na južných svahoch pohoria Čergov, kde pramení na juhovýchodnom úpätí hradného brala Nového (Hanigovského) hradu, SSV od vrchu Havranka (691 m n. m.), v nadmorskej výške približne 610 m n. m. Od prameňa tečie sprvu smerom na juhovýchod, vteká do Spišsko-šarišského medzihoria (podcelok Ľubotínska pahorkatina) a ďalej sa stáča viac smerom na JJV. Na dolnom toku sa oblúkom stáča na juh a severne od intravilánu obce Ľutina sa v nadmorskej výške cca 448 m n. m. vlieva do Ľutinky. Nepriberá žiadne trvalé prítoky.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Ľutinky** |
| --- |
| *Ľutinka* → *Torysa* → *Hornád* → *Slaná* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Drahotín · Hradský potok · Hrašov · Jakoviansky potok · Jarabinček · Kačí jarok · **Ľutinka** · Martinovka · Sinavý jarok · Škaredý jarok · Táborový potok · Tichý jarok · Tokáreň · Trepešský potok |
Pobočka inštitútu na Panenskej ulici v Bratislave
**Goetheho inštitút** je celosvetovo pôsobiaca kultúrna inštitúcia Spolkovej republiky Nemecko s hlavným sídlom v Mníchove a pobočkami v 13 mestách Nemecka, a so 136 inštitútmi a 10 spojovacími kanceláriami v 91 krajinách. (Právna forma slovenskej kancelárie je "Zahraničné kultúrne, informačné stredisko, rozhlasová, tlačová a televízna agentúra".) K tým sa pridáva ešte asi 700 ďalších zariadení zahraničných partnerov z celého sveta, pre ktoré Goetheho inštitút zaisťuje finančnú podporu či poradenstvo. Goetheho inštitúty majú za úlohu podporovať znalosť nemčiny v zahraničí, pestovať medzinárodnú kultúrnu spoluprácu a sprostredkúvať celkový aktuálny obraz Nemecka. Názov je odvodený od nemeckého básnika J. W. Goetheho. 

Predsedovia Goetheho inštitútu:

* Kurt Magnus (1951 – 1962)
* Max Grasmann (1962 – 1963)
* Peter H. Pfeiffer (1963 – 1971)
* Hans-Heinrich Herwarth von Bittenfeld (1971 – 1977)
* Klaus von Bismarck (1977 – 1989)
* Hans Heigert (1989 – 1993)
* Hilmar Hoffmann (1993 – 2001)
* Jutta Limbach (2002 – 2008)
* Klaus-Dieter Lehmann (1. apríla 2008 do 18. novembra 2020)
* Carola Lentz (od 18. novembra 2020)

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑   *Carola Lentz zur neuen Präsidentin des Goethe-Instituts gewählt* [online]. Auswärtiges Amt, 2019-09-30, [cit. 2021-09-24]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Goetheho inštitút Bratislava
* Goethe-Institut (de)
* referát o Goetheho inštitúte (cs)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Goethe-Institut na českej Wikipédii.*
**Slnečná granulácia** alebo len **granulácia** je zrnitosť slnečnej fotosféry spôsobená vrcholkami konvektívnych prúdov – granulami. Granuly sú bubliny horúceho, čiastočne ionizovaného plynu, ktoré sú vztlakovou silou vynášané k viditeľnému povrchu Slnka. Pokračovaním granúl sú chromosférické útvary nazývané spikuly.

Veľkosť granúl je okolo 1 000 km (750 až 1 500 km), pri pohľade zo Zeme sa nám javia ako útvary s uhlovou veľkosťou 1" až 2". Majú nepravidelný, často mnohouholníkový tvar. Vzdialenosť medzi okrajmi granúl sa pohybuje okolo 400 km. Keďže je ich teplota priemerne o 200 stupňov vyššia ako teplota okolitej fotosféry, pozorujeme ich ako jasnejšie útvary na pozadí tmavšieho intergranulárneho priestoru. Slnečná granulácia má turbulentný charakter. Pohyb granúl je ovplyvňovaný pohybmi väčších celkov, *mesogranúl* a *supergranúl*. Počet granúl rýchlo vzrastá so zmenšujúcou sa veľkosťou. V miestach s magnetickým poľom je veľkých granúl menej a pohyby v granulácii sú iné ako v pokojných oblastiach. Životnosť granúl je okolo 8 až 20 minút.

Pohyb granúl
------------

Granuly začínajú na dne konvektívnej zóny, vystupujú až na dno fotosféry, kde začínajú expandovať, vyžiaria svoju energiu a vychladnú. Po vyžiarení sú granuly tmavé a rýchlo klesajú na dno konvektívnej zóny. Tam sa zahrejú a začnú opäť stúpať hore. Rýchlosť výstupných prúdov je okolo 5 až 10 km/s. Niektoré granuly sa prudko rozpínajú a utvoria prstenec, ktorý sa do 10 minút rozpadne. Takéto granuly sa nazývajú *explodujúce granuly*.

Supergranuly
------------

Dopplerovské merania rýchlosti na viditeľnom povrchu Slnka ukázali oveľa väčšie štruktúry ako bežné granuly – supergranuly. Priemer supergranúl je 30-tisíc až 35-tisíc kilometrov a ich životnosť je až niekoľko dní. Pôvod majú hlboko v konvektívnej zóne Slnka. V supergranule tečie plazma horizontálne z jej stredu smerom k okraju a z okraja klesá ochladená na dno konvektívnej zóny. V miestach, kde sa stretávajú okraje troch supergranúl sa často objavujú skupiny slnečných škvŕn. Medzi supergranulami je zvýšená koncentrácia magnetického poľa, ktorá vytvára obrazec nazývaný *chromosférická sieť*.

Referencie
----------

Slnečná granulácia – suh.sk


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálHviezdny portálPortál slnečná sústava |

| * z
* d
* u
Slnko |
| --- |
| Vnútorná stavba | 
Jadro Slnka · 
Oblasť žiarivej rovnováhy · 
Styčná vrstva · 
Konvektívna zóna
 |
| Slnečná atmosféra | 
Fotosféra · 
Chromosféra · 
Prechodová oblasť · 
Koróna
 |
| Vonkajšie štruktúry | 
Slnečná konštanta · 
Slnečný vietor · 
Heliosféra · 
Heliopauza · 
Rázová vlna
 |
| Útvary na povrchu Slnka a v slnečnej atmosfére | 
Slnečné škvrny · 
Fakuly · 
Flokuly · 
Fibrily · 
Granulácia · 
Obrie cely · 
Spikuly · 
Protuberancie · 
Slnečné erupcie · 
Koronálne diery · 
Aktívne oblasti · 
Oblasť M · 
Koronálna kondenzácia
 |
| Javy súvisiace so slnečným diskom | 
Zatmenie Slnka · 
Astronomický prechod · 
Bishopov prstenec
 |
| Ostatné | 
Slnečná sústava · 
Pohyb Slnka · 
Slnečné dynamo · 
Slnečné spektrum · 
Slnečná aktivita · 
Slnečná radiácia · 
Rádiová búrka · 
Magnetická búrka
 |
**Slizniačik poľný** (lat. Deroceras agreste) je druh slimáka z čeľade slizniačikovité (*Agriolimacidae*).

Morfológia
----------

Je to malý slimák na chrbte s vápennou platničkou; telo má podlhovasté, vretenovité, dlhé 40 - 60 mm, široké okolo 5 mm, hnedastej alebo sivej farby. Podobne ako ostatné slimáky, pohybuje sa pomocou plochého, silne vyvinutého chodidla.

Vývoj
-----

Prezimujú najmä vajíčka, ale aj pohlavne dospelé i nedospelé jedince, a to v horných vrstvách pôdy, pod hrudkami alebo zvyškami rastlín. Na jar sa z vajíčok liahnu mladé slimáky, ktoré v noci obžierajú kultúrne rastliny i burinu. Cez deň sa skrývajú na vlhkých miestach, pod hrudkami zeme, kameňmi a pod. Slizniak kladie vajíčka do pôdy v kopách po 20 - 30 kusoch, spolu okolo 250 vajíčok. Obdobie kladenia vajíčok je dlhé, takže v čase vegetácie sa môžeme stretnúť s rozličnými vývojovými štádiami tohto slimáka. Celkový vývoj slizniačika trvá 20 - 35 dní, čo závisí od vlhkosti prostredia a od teplotných pomerov. Na pozemkoch s pestovanou zeleninou v blízkosti lúk, parkov a stromovej výsadby sa často vyskytuje slizovec záhradný (*Arion hortensis*), ktorý poškodzuje rastliny podobne ako slizniačik poľný.

Škodca
------

U nás sa vyskytuje všade; v niektorých rokoch spôsobuje značné škody. V čase vegetácie, najmä na jeseň, môžeme na mnohých kultúrnych rastlinách pozorovať listy s vyhryzenými dierkami, na okrajoch ktorých vidieť stopy po ohrýzaní. Tieto dierky majú obyčajne hranaté kontúry. Na poškodených rastlinách vidieť lesklý zaschnutý sliz zanechaný slimákom, ktorý v noci obžieral rastlinu. Zo zeleniny škodca najčastejšie napáda kapustovité a fazuľu.

Zdroj
-----

* A.Studziňski, F.Kagan, Z. Sosna - *Atlas chorôb a škodcov zeleniny*
**Sliznica** (lat. *tunica mucosa*, angl. *mucous membrane*) je výstelka endodermálneho pôvodu. Sliznica je tvorená väzivom a epitelom resp. svalovým tkanivom. Sliznica pokrýva vnútorné priestory orgánov a taktiež aj vonkajšie priestory dutín. Chráni organizmus pred škodlivými vplyvmi prostredia (patogény - baktérie, vírusy či prvoky či toxické látky). Taktiež sa uplatňuje pri absorpcií. V sliznici sa nachádza množstvo exokrinných žliaz, ktorých vývody ústia na povrch sliznice. Sliznica je preto vlhká. Častým produktom sliznice je hlien alebo mukus (angl. mucus), ktorý okrem zabránenia vysychania pôsobí antimikrobionálne. Sliznica je tiež zodpovedná za vylučovanie enzýmov a kyselín (tráviaci systém). Sliznica je zvyčajne ružová, pretože je bohato zásobená vlásočnicami.

Sliznicu môžeme nájsť napr. v tráviacej sústave (ústna dutina, pažerák, žalúdok, tenké črevo, hrubé črevo a análny otvor), v rozmnožovacích sústavach (pošva, maternica a penis), v močovej sústave (močovod, močový mechúr) alebo v dýchacej sústave (nosová dutina, priedušky), kde je navyše pokrytá riasinkovým epitelom (nosová dutina).

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sliznica**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Sliznica****
**Mastodonsaurus**
**Mastodonsaurus** bol obrom medzi krytolebcami a zároveň spolu s bylinožravými dinosaurami jedným z najväčších živočíchov svojej geologickej doby.

Poznávacie znaky
----------------

**Mastodonsaurus**
Podobal sa obrovskej žabe, nemal však hlavu polkruhovitú, ako je u žiab obvyklé, ale trojuholníkovitú a veľmi mohutnú. Dosahovala dĺžky až 125 cm. Na tak veľkú hlavu mal trup pomerne malý a tiež chvost bol veľmi krátky. Končatiny boli pomerne malé, slabé a niektoré kosti končatín dokonca nahradzovala chrupavka. Redukované končatiny a tzv. sínusové čiary na hlave, ktoré podobne ako postranná čiara rýb slúžili k orientácii vo vode, dokazujú, že mastodonsaurus bol vodný živočích, ktorý vodu pravdepodobne vôbec neopúšťal. Žil v močaristých tôňach a živil sa hlavne rybami, ktorých kosti a šupiny sa našli v skamenelých výkaloch mastodonsaurov. Niektorí autori sa domnievajú, že mastodonsaury neboli schopné opustiť vodu za žiadnych okolností. Túto domnienku podporujú hromadné nálezy kostí týchto živočíchov, dokazujúce, že v dobách sucha, kedy tône vyschli, mastodonsaury hromadne hynuli. Mastodonsaury dorastali dĺžky až troch metrov a žili v triase, teda v druhohorách, v dobe pred 220 miliónmi rokov.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Biologický portálPortál vedy o Zemi |
**Pelagio Galvani** (portugalsky **Paio Galvão**, latinsky **Pelagius**) (\* okolo 1165, Guimarães – † 30. január 1230, Terra Sancti Benedicti) bol portugalský benediktínsky kardinál a právnik. Zastával úrad pápežského legáta a z poverenia pápeža Honoria III. sa stal vodcom piatej križiackej výpravy.

V roku 1178 Pelagio vstúpil do benediktínskeho rádu a v Paríži študoval teológiu. Pápež Inocent III. Pelagiovi prepožičal titul kardinál-diakon a neskôr, okolo roku 1211 získal titul kardinál-kňaz a nakoniec bol zvolený albanským biskupom v roku (1213). V roku 1213 bll vyslaný na diplomatickú misiu do Konstantinopola.

V roku 1219 mu pápež Honorius III. zveril velenie nad piatou križiackou výpravou, pretože pápežstvo sa snažilo udržať výpravu pod svojou priamou kontrolou a nedôverovalo svetským veliteľom. Jeho vojenské schopnosti však boli slabé a križiacka výprava sa skôr vyznačovala neustálymi spormi medzi svetskými veľmožmi a Pelagiom. Pelagio bol zastanca tvrdej protimuslimskej línie a odmietal možnosť akejkoľvek „dohody s neveriacimi". V roku 1221 pri pokuse o dobytie Káhiry však bolo križiacke vojsko obkľúčené a hrozilo jeho kompletné zničenie. Pelagio bol donútený vyjednávať so sultánom al-Kamilom o prímerí, čím križiacka výprava skončila katastrofou.

Po voľbe kardinála Ugolina Contiho ako Gregora IX. sa Pelagio Galvani stal dekanom Svätého kolégia kardinálov. Zomrel v benediktínskom kláštore Monte Cassino v Zemi svätého Benedikta.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pelagio Galvani na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Biographical entry
* Araldica Vaticana

Autoritné údaje: * GND: 118790196
* VIAF: 215215625
**Mastercard incorporated, MasterCard** od roku 1979 do 2016 a **Mastercard** od roku 2016, je nadnárodná spoločnosť, sídliacia v Spojených štátoch amerických. Celosvetovo je jej hlavnou činnosťou spracovanie platieb medzi bankami obchodníkov a bankami vydávajúcimi platobné karty značky Mastercard. Ústredím je Mastercard International Global Headquarters v Purchase, New York, USA. Ústredie pre Globálne operácie sa nachádza v O´Fallon, Missouri, USA v mestskej samospráve St. Charles County, Missouri. Mastercard Worldwide je verejne obchodovanou spoločnosťou od roku 2006, kedy sa stala akciovou spoločnosťou. Pred prvou verejnou ponukou bola spoločnosť Mastercard Worldwide spoločnosťou vo vlastníctve viac než 25 000 finančných inštitúcií, ktoré vydávajú svoje platobné karty.

Mastercard, pôvodne známa pod menom "Interbank" a "Master Charge" bola vytvorená spojenectvom niekoľkých regionálnych asociácií bankových kariet v reakcii na BankAmericard vydanej od Bank of America, ktorá sa neskôr stala kreditnou kartou Visa vydanou spoločnosťou Visa Inc. 

Spoločnosť založili dvaja podnikatelia, Raymond Tanenhaus a Stanley Benovitz.

Referencie
----------

1. ↑   📌 MasterCard. *Academic Dictionaries and Encyclopedias*. Dostupné online [cit. 2019-08-11]. (po anglicky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mastercard na anglickej Wikipédii.*
**Anna Gleimanová** (rod. **Anna Urbánková**, tiež **Anička Gleimanová-Urbánková**) (\* 25. február 1896, Dohňany, Slovensko – † 5. január 1965, Beaconsfield, Kanada) bola slovenská spisovateľka a prekladateľka.

Životopis
---------

Narodila sa v rodine Ferka Urbánka a Márie Jelínkovej. Vyštudovala 1. ročník dramatického odboru Hudobnej a dramatickej akadémie v Bratislave. Pôsobila v Banskej Bystrici, Trnave, Bratislave, Spišskej Novej Vsi, Trenčíne, Revúcej a v Bánovciach nad Bebravou. V roku 1945 s manželom Jánom Gleimanom emigrovala a usadila sa v Kanade. Pôsobila ako funkcionárka Živeny a iných spolkov a organizácií.

Tvorba
------

Je autorkou knihy povestí, parafrázujúcich motívy ľudovej slovesnosti. Venovala sa tiež prekladom z češtiny.

Dielo
-----

### Próza

* 1926 – *Kde bolo tam bolo*

### Preklad

* 1925 – Ján Štolba: *Testament*, dráma v troch dejstvách

Referencie
----------

1. ↑   *Gleiman family* [online]. biblio.uottawa.ca, [cit. 2021-01-05]. Dostupné online. (po anglicky)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.