**Nikératos** (starogr. *Νικήρατος*) bol grécky sochár v 3. stor. pred Kr.

Nikératos, syn Euktémóna z Atén, pôsobil hlavne v Pergamone (na dvore Attalovcov) a na ostrove Délos v druhej polovici 3. stor. pred Kr. Jeho signatúry sa našli na podstavcoch z pamätníkov zhotovených na ostrove Délos a v Pergamone.

Prvý nápis s jeho autorským podpisom a podpisom jeho spolupracovníka Fyromacha je vyrytý na obdĺžnikovom mramorovom podstavci (bloku), objavenom v roku 1877 západne od Apolónovho chrámu na ostrove Délos. Tento podstavec bol základňou pamätníka, ktorý oslavoval Filetairove víťazstvá nad Galmi. Keďže zachovaný nápis je podľa typu písma datovaný do posledných rokov 3. stor. pred Kr. je pravdepodobné, že Nikératos a Fyromachos boli zhotovením tohto diela poverení Attalom I. na počesť zakladateľa dynastie Attalovcov v Pergamone.

|  |  |
| --- | --- |
| *Νικήρατος, Φυρόμαχ̣[ος Ἀθην]α̣ῖοι ἐπόησαν.*  |  *Nikératos, Fyromach[os Atén]čania zhotovili* |

Z nápisu (IvP I 132 a IvP I 132a) na veľkom podstavci z modrastého mramoru nájdeného v Pergamone je zrejmé, že Nikératos bol autorom sochárskeho diela venovaného bohyni Aténe.

|  |  |
| --- | --- |
| *[Νικήρατος] Εὐκτήμονος Ἀθ[ηνα]ῖος ἐποίησεν.*  |  *Nikératos syn Euktémóna z Atén zhotovil* |

Zdá sa, že Nikératos a Fyromachos boli aj autormi portrétnych búst a sôch (nedávno objavený nápis uvádza, že Fyromachos bol autorom portrétu aténskeho filozofa Antisthena, ktorý bol už dávno známy z rímskych kópií). Nikératos zhotovil zrejme portrét Alkibiada a možno aj sériu iných portrétov. Všetky tieto portréty boli pravdepodobne „imaginárne", teda imaginatívne evokácie tvárí zaujímavých historických osobností, ktoré žili aj o stáročia skôr. Nikératos a Fyromachos mohli byť v skutočnosti hlavnými tvorcami imaginárneho historického portrétu, žánru, ktorý sa nakoniec vyznačoval takými veľkými dielami ako „Slepý Homér" alebo „Pseudo-Seneca". Kto si objednal takéto práce? Neexistujú žiadne dôkazy o tejto otázke, ale Attalovci v Pergamone s ich horlivým historickým zmyslom a záujmom o oslavu gréckej kultúrnej minulosti sú silnou možnosťou. 

Iné diela, ktoré Nikératos zhotovil, spomínajú aj klasickí spisovatelia, najmä Plínius, ktorý uvádza, že bol autorom sôch Asklépia a Hygieie umiestnených v chráme Concordia v Ríme a súsošia, ktoré zobrazovalo Alkibiada a jeho matku Demaraté, obetujúcich pri svetle fakieľ (v tomto prípade však Plínius nesprávne uviedol meno Alkibiadovej matky, ktorá sa volala Deinomaché ). Kresťanský apologét Tatianos spomína sochu Glaukippé pri pôrode slona (zrejme geografická alegória) a portétnu sochu poetky Telesilly (bol to imaginárny portrét, keďže poetka žila v 1. polovici 5. stor. pred Kr.), ktoré boli privezené do Ríma, aby zdobili Pompeiovo divadlo (Theatrum Pompeium)

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6  Jerome Jordan Pollitt. *Art in the Hellenistic Age*. Cambridge : Cambridge University Press, 1986. ISBN 978-05-2127-672-6. S. 84.
2. ↑  Theodora Hadzisteliou Price. *Kourotrophos*. Leiden : Brill Archive, 1978. ISBN 978-90-0405-251-2. S. 64.
3. 1 2   *The Journal of the Theory and Criticism of the Visual Arts*. Phoenix : School of Art, College of Fine Arts, Arizona State University, 1981. S. 7.
4. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions:Aegean Islands, incl. Crete (IG XI-[XIII])Delos (IG XI and ID) *IG XI,4 1212*
5. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions:Asia Minor: Mysia [Kaïkos], Pergamon *IvP I 132*
6. 1 2  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 34,88
7. ↑  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 34,80
8. ↑  Beate Dignas, R. R. R. Smith. *Historical and Religious Memory in the Ancient World*. Oxford : Oxford University Press, 2012. ISBN 978-01-9161-242-8. S. 130.
9. ↑  Carol C. Mattusch. *Greek Bronze Statuary*. Ithaca : Cornell University Pres, 2019. ISBN 978-15-0174-606-2. S. 195.
10. ↑  Tatianos: *Oratio ad Graecos* 33 [Schaff,\_EN.pdf]
11. ↑  Carmela Capaldi, Stefania Pafumi, Marina Caso, Flavia Coraggio, Museo archeologico nazionale di Napoli. *Le sculture Farnese: Le sculture ideali*. Napoli : Soprintendenza archeologica Napoli e Pompei, 2009. ISBN 978-88-5100-584-9. S. 191.
12. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Nicèrato*