**Titus Maccius Plautus** (254 – 184 pred Kr.), bežne nazývaný **Plautus**, bol rímsky autor komédií. Jeho diela sú jednými z najstarších kompletne zachovaných literárnych pamiatok latinskej literatúry.

Život
-----

O Plautovom živote sa vie málo. Antické pramene uvádzajú, že sa narodil v meste Sarsina v Umbrii (dnes Romagna) okolo roku 254 pred Kr. Tak ako väčšina rímskych literátov tejto doby teda nepochádzal z Ríma, ale nebol podľa všetkého ani prepustenec. Morris Marples uvádza, že Plautus sa v mladosti živil ako tesár vyrábajúci divadelné kulisy, odkiaľ sa dostal aj na javisko. Prijal meno Maccius podľa postavy klauna Macca z atelánskej komédie. Cognomen Plautus môže odkazovať na ploché nohy alebo na odstávajúce uši. Podľa tradície peniaze, ktoré zarobil v divadle, investoval do námornej prepravy, ale skrachoval. Neskôr vraj pracoval ako robotník a zaoberal sa Menandrovou novou komédiou, z ktorej čerpal námety pre svoje hry napísané v rokoch 205 až 184 pred Kr.

Dielo
-----

Plautus sa stal slávnym už počas svojho života. Jeho komédie boli aj po jeho smrti veľmi populárne, opätovne upravované, prepracovávané a dopĺňané a k Plautovmu menu boli pripájané i cudzie výtvory. Celkovo sa s jeho osobou spája asi 130 komédií. Počet pravých Plautových diel je predmetom dohadov. Už v antickej dobe Varro obmedzil Plautove diela na 21 hier, o ktorých pravosti nebolo pochýb. Dnes sú považované za základný plautovský kánon.

### Postavy

Postavy Plautových komédií sú typickými predstaviteľmi niekoľkých opakujúcich sa ľudských „typov". Ich úlohu v deji zvyčajne prezrádza už ich samotné (funkčné) meno a býva objasnená v prológu hry. Môže to byť vystatovačný vojak, zištná kurtizána, naivný mladík, parazit, chamtivec, kupliarka alebo chlipný starec. Najobľúbenejšou Plautovou postavou je ale prefíkaný otrok (*servus callidus*), ktorý sa objavuje v mnohých hrách (Epidicus v rovnomennej hre, Palaestrio v hre *Miles gloriosus*, Tranio v hre *Mostellaria* a obzvlášť Pseudolus v hre toho istého mena).

### Zápletky

Zápletky Plautových hier nie sú nijakým spôsobom nápadité. Všetky sa objavujú už novej gréckej komédii, ktorá slúži Plautovi za vzor. V skratke ich možno zhrnúť do niekoľkých schém:

* dvaja protivníci sa usilujú o jeden predmet, zvyčajne ženu alebo peniaze, za ktoré si možno ženu získať. Víťazom je zvyčajne mladík, prehráva chlipný starec, kupliar alebo obchodník s otrokmi. Na mladíkovej strane stojí tak prefíkaný sluha, ktorý mu svojimi intrigami pomáha ako Šťastena (Fortuna).
* dochádza k zámene, ktorá je objasnená na konci hry. Najčastejšie sa týka súrodencov, ktorí nevedia, že sú súrodencami, stratených detí a slobodných žien, ktoré sú považované za otrokyne alebo hetéry. Komickosť vyplýva zo zámen a z konečného odhalenia.

### Predlohy

Predlohami pre väčšinu Plautových hier sú diela gréckej novej komédie Menandra, Difila a menších dramatikov. Vzory rímskeho komika možno identifikovať, je tiež ale zrejmé, že s nimi Plautus narába voľne, na rozdiel od Terentia alebo od Livia Andronica. Všetky Plautove komédie majú latinské názvy. Aj jeho postavy, hoci predstavuje tie isté charakterové typy, aké sa objavujú u Menandra, majú mená odlišné od svojich vzorov. Zdá sa, že Plautus ich síce preberá z gréckej komédie, ale používa ich nezávisle od gréckej predlohy.

Vzťah medzi gréckymi predlohami pre dramatika a jeho dielami nie je spoľahlivo objasnený ani dnes. Chýbajú grécke komédie, ktoré by bolo možné s Plautovymi dielami porovnať a rozhodnúť, nakoľko sú jeho výtvory originálmi a nakoľko preberajú celé pasáže od svojich predchodcov. Posun v tomto ohľade predstavuje nález zlomkov Menandrovej komédie *Dis expatón* (Dvojnásobný podvodník), vzor pre *Bacchides* (Bakchantky), ktorý ukázal, že Plautus svoje pramene pomerne rozsiahle prepracovával.

Plautov štýl
------------

Plautove komédie sú písané jazykom nižších vrstiev, z ktorých ich autor sám pochádzal a v ktorých sa odohráva ich dej. Repliky vo veľkej miere zachytávajú reč, ktorou sa hovorilo bežne na ulici, v protiklade k patetickej latinčine, ktorú používajú básnici ale napríklad aj Terentius. Plautovská latinčina sa značne líši od klasickej formy tohto jazyka a obsahuje mnohé nepravidelnosti, ktoré sú pre klasických filológov dôležitým prameňom pre skúmanie vývoja latinského jazyka a jeho nespisovných foriem.

### Archaizmy

Častým prvkom plautovského jazyka sú archaizmy. V skratke ich možno zhrnúť ako:

* používanie neskrátených variantov niektorých slovies (*malo, volo*)
* oprava koncového –e v imperatíve singuláru
* používanie –o v koreňoch niektorých slovies, kde by bežne bolo -e
* používanie koncovky –ier v pasíve prézentu a infinitíve deponentii
* tvary slovesa byť sú často spojené s predchádzajúcim slovom
* vynechávanie koncového –s a –e pri pripojení častice *ne*
* nahrádzanie koncového –u koncovkou –o u niektorých podstatných mien
* používanie qu- namiesto c-, napríklad v *cum* (*quom*)
* používanie –ai ako koncovky genitívu singuláru
* pridávanie koncového –d k osobným zámenám v akuzatíve a ablatíve
* časté pridávanie koncoviek –pte, -et a –met k zámenám
* používanie koncovky –is v nominatíve plurálu

### Grécizmy

Plautove postavy často používajú gréčtinu, aby dodali svojej reči „z ulice" zdanie vyššieho štýlu – gréčtina bola jazykom vzdelancom, a tak chytrý otrok používa grécke slová, aby tým dal najavo svoju inteligenciu. Gréčtina zároveň poukazuje na to, že mnohí otroci v Ríme pochádzali z gréckeho prostredia.

### Aliterácia

Štandardným umeleckým prostriedkom, ktorý používa Plautus v svojich komédiách, je aliterácia. Objavuje sa v replikách otrokov a opäť má poukazovať na ich chytrosť a ich jazykové schopnosti.

### Metrum

Väčšina Plautových hier je písaná trochejským septenáriom. Je to odklon od metra gréckej komédie, ktorým je jednoduchý jambický trimeter. Metrum komédií poukazuje na to, že niektoré pasáže, tzv. *cantica*, mohli byť určené na spev.

Plautov ohlas
-------------

Varronovský kánon Plautových hier bol počas stredoveku opisovaný, ale k znovuobjaveniu veľkého antického komika došlo až počas renesancie. Humanistické divadlo uviedlo niektoré Plautove hry opäť na javisko, prípadne sa nimi inšpirovalo. Od 16. storočia sa Plautus, a predovšetkým ním stvorená postava chytrého sluhu, stal predlohou pre moderných dramatikov – Shakespeara, Molièra, Corneilla, Calderóna a Ruzanta.

V 20. storočí vznikli dva muzikály založené na Plautových komédiách, **The Boys from Syracuse** a **A Funny Thing Happened on the Way to the Forum**.

Plautove hry
------------

* *Amphitruo*
* *Asinaria* (Komédia o oslovi)
* *Aulularia* (Komédia o hrnci)
* *Bacchides* (Bakchantky)
* *Captivi* (Zajatci)
* *Casina*
* *Cistellaria* (Komédia o skrinke)
* *Curculio* (druh cudzopasného hmyzu, synonymum pre Príživníka)
* *Epidicus*
* *Menaechmi* (Dvojčatá)
* *Mercator* (Kupec)
* *Miles gloriosus* (Chvastavý vojak)
* *Mostellaria* (Komédia o strašidle)
* *Persa* (Peržan)
* *Poenulus* (Kartáginec)
* *Pseudolus*
* *Rudens* (Lano)
* *Stichus*
* *Trinummus* (Trojgroš)
* *Truculentus* (Neotesanec)

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Titus Maccius Plautus**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Titus Maccius Plautus**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Plautov životopis a úryvky z hier (po slovensky)
* Plautove diela na projekte Gutenberg (po anglicky), (po latinsky)
* Plautove diela (po latinsky)

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.
* ŠUBRT, Jiří. *Římská literatura*. Vyd. 1. Praha : OIKOYMENH, 2005. 502 s. (Sborníky, slovníky, učební texty; zv. 26.) ISBN 80-7298-095-5.

Autoritné údaje: * abART: 142484
* BnF: 11887290c
* GND: 118594974
* ISNI: 0000 0001 2137 1386
* LCCN: n80014980
* NK ČR: jn19981001997
* VIAF: 66462281
* WorldCat: lccn-n80014980