recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Witold Jan Doroszewski** (\* 1. máj 1899, Moskva – † 26. január 1976, Varšava) bol poľský jazykovedec a lexikograf. Zaoberal sa gramatickým opisom poľského jazyka, slovotvorbou, fonetikou, sémantikou a dialektológiou.

Študoval na moskovskej a varšavskej univerzite a na Ecole Nationale des Langues Orientales Vivantes v Paríži. V rokoch 1924 – 1927 pracoval ako vedúci asistent na Katedre poľského jazyka na Varšavskej univerzite. V roku 1928 sa stal docentom, v roku 1930 predsedom katedry a mimoriadnym profesorom. Od roku 1938 bol riadnym profesorom. V roku 1969 odišiel do dôchodku.

Bol autorom viac ako 400 diel z oblasti lingvistiky.

Pod jeho vedením bol vypracovaný prvý po vojne novodobý slovník poľštiny.

Dielo
-----

* *Podstawy gramatyki polskiej* (1952)
* *Elementy leksykologii i semiotyki* (1970)
* *Słownik języka polskiego*

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Prof. Witold Doroszewski - wybitny językoznawca

Autoritné údaje: * BnF: 12069012v
* GND: 11892589X
* ISNI: 0000 0000 8137 7643
* LCCN: n81003299
* NK ČR: kup20030000022572
* SNK: 155697
* VIAF: 59105596
* WorldCat: lccn-n81003299
**Eduard z Woodstocku, princ waleský**, známy ako *Čierny princ* (\* 15. jún, 1330, Woodstock, Oxfordshire, Anglické kráľovstvo – † 8. jún, 1376, Westminster, Middlesex), bol najstarší syn anglického kráľa Eduarda III. a Filipy z Hainaultu.

Životopis
---------

Narodil sa v paláci vo Woodstocku v grófstve Oxfordshire. V roku 1333 sa stal grófom z Chesteru, v roku 1337 vojvodom cornwallským (čím sa stal vôbec prvým anglickým vojvodom) a roku 1343 princom waleským. Eduard dokázal, že má bojový talent v bitke pri Kreščaku, keď mal iba šesťnásť rokov. O desať rokov neskôr porazil a zajal Jána II. v bitke pri Poitiers a v roku 1367 vyšiel ako víťaz z bitky pri Najere v severnom Kastílsku.

Eduard pokračoval v používaní waleských a anglických lukostrelcov v anglickej armáde a Angličania vďačia za svoje nasledujúce víťazstvá práve dlhému luku a nie kuši, ktorá bola používaná v iných oblastiach Európy. Eduard bol tiež jedným z prvých vojenských vodcov, ktorí zaviedli uniformu. Použil ju pre svoje cheshirské a flintshirské jednotky, ktoré boli odeté v zelenom a bielom.

Hovorí sa, že emblém princa Walesu, zložený z pierok a motta, *Ich Diene* (slúžim), bol prebratý od Jána Luxemburského, proti ktorému Eduard bojoval v bitke pri Kreščaku. Podľa legendy prišiel po boji Eduard k mŕtvemu telu českého kráľa a zobral jeho helmu lemovanú pštrosími pierkami a aj jeho heslo, *Ich Dien*. (slúžim) Avšak tento emblém a heslo nepoužíval výlučne len Čierny princ, ale aj jeho bratia. 

Eduard bol vychovaný so svojou sesternicou Janou z Kentu. Po svadbe s ňou v októbri roku 1361 ho vyslali vládnuť v mene svojho otca do Akvitánskeho vojvodstva, do ktorého v roku 1355 viedol výpravu. V tejto dobe mal Eduard dvoch synov, Eduarda (ktorý zomrel v mladosti) a Richarda, ktorý neskôr vládol ako Richard II. kráľ Anglicka. V roku 1367 dostal panstvo Biscay od Petra I. Kastílskeho. 

Jeho vojnová kampaň v mene Petra Kastílskeho, ktorý bol známy medzi svojimi nepriateľmi ako Peter Krutý, zničila Eduardove zdravie ako aj jeho financie a v roku 1371 bol donútený vzdať sa správy Akvitánska a vrátiť sa do Anglicka. Po pokuse zainteresovať sa do vlády Anglicka sa musel vzdať nádeje na obnovenie svojej vojnovej aktivity a zomrel 8. júna 1376 v meste Westminster, zanechávajúc za sebou svojho syna ako kráľovského dediča. Je pochovaný v canterburskej katedrále.

Prezývka
--------

Eduard nebol počas svojho života nazývaný Čierny princ. Vo svojej dobe bol známy ako Eduard z Woodstocku (podľa miesta svojho narodenia). Titul *Čierny princ* dostal až 200 rokov po svojej smrti. Jeho pôvod nie je známy, niektorí historici tvrdia, že nosil čierne brnenie alebo čierne rúcho na brnení. Je však možné, že toto pomenovanie mu udelili francúzski kronikári na základe zdrvujúcich porážok, ktoré uštedril Francúzsku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eduard z Woodstocku**

Externé odkazy
--------------

* www.mittelalter-genealogie.de
* Eduard, čierny princ

Autoritné údaje: * BnF: 13322985p
* GND: 118528971
* ISNI: 0000 0001 0862 0720
* LCCN: n50035070
* NK ČR: jx20090520003
* VIAF: 803362
* WorldCat: lccn-n50035070
O iných významoch výrazu *Eduard Hartmann* pozri *Eduard Hartmann.*

**Eduard von Hartmann** (\* 23. február 1842, Berlín – † 5. jún 1906, Berlín) bol nemecký filozof, zástanca „filozofie nevedomého", kategoriológ.

Bezprostredným predmetom poznania sú len údaje skúsenosti. Avšak pomocou uvažovania môžeme usudzovať na vec osebe, a to vďaka spoločnému duchovnému predmetovému základu, ktorým je sila uzatvorená v atómoch ako v konečných prvkoch všetkých vecí.

Táto sila, približujúca alebo odpudzujúca atómy navzájom, je svojráznym druhom chcenia, ktoré sprevádza neuvedomená predstava. Predstava nemá charakter individuálneho procesu, ale je výrazom jednoty sily alebo vôle determinujúcej celý svet, sily nedostupnej empiricky a spĺňajúcej len funkciu apriórneho chápania skutočnosti.

Poznanie je v jednote vyžarovania vôle sveta a v jej konkretizácii vo veciach súčasne aposteriórne i apriórne. Vďaka tejto jednote vôle a rozumu má štruktúra sveta účelnosť, ktorá sa prejavuje v prekonávaní toho, čo je neuvedomené, a v dosahovaní úplného uvedomenia, a to konaním človeka, jeho kultúrou, morálkou i náboženstvom.

Toto úplné uvedomenie je zároveň uvedomením si nekonečnosti neprekonateľného zla a nešťastia vo svete. V súvislosti s tým sa vynára otázka: načo žiť a pracovať na rozvoji sveta, ak konečnou perspektívou bytia má byť zaniknutie v ničote.

Dielo
-----

* *Philosophie des Unbewussten*, 1869
* *Das Unbewusste vom Stanpunkt der Physiologie und Deszendenztheorie*, 1872
* *Ausgewählte Werke, I-XIII*, 1885 – 1901
* *Ästhetik, 2 Bde.*, 1887
* *Das Grundproblem der Erkenntnistheorie*, 1889
* *Kategorienlehre*, 1896
* *Geschichte der Metaphysik, 2. Bde.*, 1900
* *System der Philosophie im Grunriss, 8 Bde.*, 1906 – 1909

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eduard von Hartmann**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12116864q
* GND: 118546252
* ISNI: 0000 0001 2100 2871
* LCCN: n50029860
* NK ČR: xx0006158
* VIAF: 29566115
* WorldCat: lccn-n50029860
**Elnec** je slovenský výrobca programátorov obvodov so sídlom v Prešove. Programátory firmy Elnec sú predávané online, alebo prostredníctvom zmluvných distribútorov vo viac ako 40 krajinách sveta.

História
--------

Firma Elnec bola založená v roku 1991, pričom začala s tromi zamestnancami. V súčasnosti má firma viac ako 50 zamestnancov a 20 externých pracovníkov. Firma bola a je orientovaná na vývoj a výrobu vývojových prostriedkov ako sú programátory obvodov, emulátory, simulátory a logické analyzátory. Programátory obvodov sú v súčasnosti hlavným výrobkom spoločnosti. Firma je orientovaná proexportne.

Súčasná produkcia
-----------------

Produkcia firmy Elnec sa dá rozdeliť do niekoľkých skupín:

* Systémy násobného programovania (Produkčné programátory)
* Univerzálne programátory
* Špecializované programátory
* Adaptéry na programátory

Ak je to technicky možné, firma pridáva do SW nové obvody aj pre už nevyrábané výrobky. Softvérová a hardvérová podpora výrobkov je zvyčajne ukončovaná až desať rokov po skončení výroby.

Programátory firmy Elnec sa predávajú hlavne online a cez zmluvných distribútorov. Firma spolupracuje s ODM partnermi BK Precision (USA), Grifo (Taliansko), Dataman (UK, USA). Elnec programátory sa nachádzajú v ponuke viacerých známych katalógových distribútorov elektroniky a elektrosúčiastok napr. Conrad, Schuricht (Nemecko), Distrelec (Švajčiarsko), Mouser, Newtek, (USA) a iných.

Referencie
----------

1. ↑  Databáza výrobcov programátorov
2. ↑  Elnec distribútori
3. ↑  Elnec - O firme
4. ↑  Elnec Produkčné programátory
5. ↑  Elnec univerzálne programátory
6. ↑  Elnec - Nevyrábané produkty

Externé odkazy
--------------

* Elnec - Universal programmer, Production programmer company
Sestercius cisára Gordiana I.
**Gordián I.** alebo **Gordian (us) I.** alebo **Marcus Antonius Gordianus Sempronianus** (\* cca 157 – † apríl 238) bol rímsky cisár, ktorý vládol spolu so svojim synom Gordiánom II. krátkodobo v januári 238 po Kr.

Jeho pôvod nie je celkom ujasnený. Gordián bol po matke pravdepodobne potomkom rímskeho rodu Semproniovcov, ku ktorému patrili aj Tiberius Gracchus a Gaius Gracchus. Je možné, že mal aj grécky pôvod, z mesta Gordios v Malej Ázií. O jeho otcovi sa veľa nevie, bol to rímsky senátor.

Ako panovníka ho možno považovať za pravý opak dovtedajšieho cisára Maximina Thráka, ktorého na trón dosadila pred tromi rokmi armáda. Kým Maximinus bol zhruba päťdesiatpäťročný, vojenskej povahy a neurodzeného pôvodu, Gordianus mal už takmer osemdesiat rokov a jeho úradná kariéra bola príkladná – najprv pôsobil ako kvestor, potom ako edil a prétor, nasledoval konzulát (v rokoch 220 – 222) a neskôr funkcia prokonzula Afriky (237).

Vzbura v severoafrickom Thysdru, ktorá prokonzula Gordiana vyniesla na krátke obdobie k moci, súvisela s všeobecným odporom voči režimu, ktorý panoval. Aj keď je pravdepodobné, že sa Maximinove krutosti a výstrelky zveličovali (a zveličujú), dôležité je, že nespokojnosť naozaj panovala – dokazuje to rýchlosť, s akou senát Gordiana a jeho syna Gordiana II. uznal na tróne. Je tiež zrejmé, že to bola veľká improvizácia. Obaja vzbúrenci nemali po ruke dosť vojenských jednotiek a stačil rýchly zásah numidského legáta Capelliana, Maximinovho straníka, aby sa revolta zrútila ako domček z kariet. Gordiana II. stál boj s Capellianovými vojakmi život, a keď sa o tom dozvedel starý Gordianus, obesil sa. Od okamihu proklamácie uplynulo presne dvadsať dní.

Gordianova uzurpácia sa niekedy vysvetľuje ako prejav odporu severoafrických veľkostatkárov proti Maximinovmu režimu. Je to možné, urodzené kruhy cisára radi určite nemali. Nemožno tiež prehliadnuť, že udalosti zásadne otriasli Maximinovu pozíciu a destabilizovali pomery v rímskej ríši na dlhšiu dobu. Najviditeľnejším výsledkom thysderskej rebélie bola potom voľba Gordianovho vnuka Marka Antonia Gordiana toho istého roku za cisára, ktorý sa na rímskom tróne udržal až do roku 244.

Referencie
----------

1. ↑   *"Gordian I". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Online.* [online]. Encyclopædia Britannica Inc. [cit. 2012-06-12]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam rímskych cisárov

Externé odkazy
--------------

* Gordianova biografia (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Gordián I. |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Maximinus Thrax** | **Rímsky cisár**238 – 238 | Nástupca**Balbinus, Pupienus** |

Autoritné údaje: * BnF: 16691877x
* GND: 119166291
* ISNI: 0000 0000 7981 4218
* LCCN: nb2010015083
* ULAN: 500355712
* VIAF: 3274737
* WorldCat: lccn-nb2010015083
**Gore-Tex** je laminovaný materiál na výrobu počasiu odolných odevov. Je registrovanou obchodnou značkou spoločnosti W. L. Gore and Associates.

Charakteristika
---------------

Gore-Tex je membránový materiál, tvorený zlaminovaním dvoch (vrchná a prostredná) alebo troch vrstiev:

* povrchová vrstva - zvyčajne polyester
* stredová vrstva - membrána vyrobená z mikroporézneho expandovaného polytetrafluoretylénu (teflon)
* vnútorná vrstva - dotykový materiál

Membrána je mikroporézna - na 1 cm² obsahuje až 1,4 miliardy mikropórov. Každý z týchto pórov je približne 20 000-krát menší ako najmenšia kvapka vody a zároveň 700-krát väčší ako molekula vodnej pary. Následkom toho je membrána maximálne vodovzdorná a zároveň veľmi priedušná.

Gore-Tex je aj vetruvzdorný. Závany vetra zachytáva štruktúra membrány, ktorá pripomína stavbu kríkov. Čím silnejší vietor, tým je pre neho membrána neprestupnejšia. Povrchová textilná vrstva je opatrená vodu odpudzujúcou DWR (Durable Water Repellent) úpravou, ktorá spôsobuje, že kvapky vody po hydrofóbnom povrchu stekajú.

História
--------

Membrána Gore-Tex bola objavená na začiatku 70-tych rokov 20. storočia. Prvý textilný materiál s touto štruktúrou bol na trh uvedený v roku 1980. V súčasnosti sa vyrába niekoľko druhov Gore-Texových materiálov (GORE-TEX Jura, GORE-TEX XCR, GORE-TEX PacLite, GORE-TEX Sierra, ...) s rozličnými parametrami (odolnosť voči vode, priedušnosť) a určením (oblečenie, obuv, ...). V súčasnosti je technicky najlepšia membrána GORE-TEX Pro Shell, ktorá nahrádza membránu GORE-TEX XCR. Tá sa už v súčasnosti nevyrába.
Grónsky erb
**Erb Grónska** tvorí modrý štít so vzpriameným medveďom bielym. Tento symbol sa prvýkrát objavil v erbe Dánska v roku 1666 a dodnes je zastúpený v erbe dánskej kráľovskej rodiny. V dánskom kontexte bol medveď pôvodne zobrazený ako prirodzene kráčajúci, ale v roku 1819 bola určená vzpriamená poloha. Tento kráľovský titul neodrážal žiadny oficiálny titul, ale len to, že erb mohol používať každý, kto ovládal Grónsko.

Súčasný erb navrhol grónsky umelec Jens Rosing a 1. mája 1989 ho prijal dánsky parlament Landsting. Medveď biely symbolizuje faunu Grónska a modrá (azúrová) farba označuje Atlantický oceán a Severný ľadový oceán, ktorý Grónsko obmýva. Namiesto dánskej verzie v kráľovských pažiach, ktorá sa riadi heraldickou tradíciou pri zdvíhaní pravej prednej laby, medveď biely na grónskom erbe dvíha ľavú prednú labu, kvôli tradičnej inuitskej viere, že medvede biele sú ľaváci.

V oficiálnej dánskej špecifikácii erbu sa neuvádza, ktorá predná ruka je zdvihnutá, takže medzi rôznymi verziami nie je žiadny rozpor. Prívrženci úplnej nezávislosti Grónska používajú zelené pozadie.

Medveď biely bol prvýkrát zahrnutý ako symbol Grónska do dánskeho erbu za vlády dánskeho kráľa Fridricha III. ale samostatne sa začal používať až začiatkom 20. storočia.

Galéria
-------

* Erb Grónska (stará verzia)Erb Grónska (stará verzia)
* Erb grófstva Grónsko (zrušený 1. mája 1979)Erb grófstva Grónsko (zrušený 1. mája 1979)

Pozri aj
--------

* Vlajka Grónska

Referencie
----------

1. ↑   *Greenland--Western Outpost of Scandinavia* [online]. www.allscandinavia.com, [cit. 2023-02-18]. Dostupné online.
2. ↑  SVANE, Erling. *Det danske rigsvåben og kongevåben*. [s.l.] : Odense University Press, 1994. S. 164–165. (po dánsky)
3. ↑   *Jens Rosing: Greenland’s Grand Old Man* [online]. philatelicdatabase.com, 2010-03-30, [cit. 2023-06-14]. Dostupné online.
4. ↑   *USATODAY.com - Skinny lightning bolts, southpaw polar bears, long and short of spiders* [online]. usatoday30.usatoday.com, [cit. 2023-02-18]. Dostupné online.
5. ↑  ENGELHARD, Michael. *Ice Bear (The Cultural History of an Arctic Icon)*. [s.l.] : University of Washington Press, 2016. 304 s. ISBN 978-0-295-99923-4. S. 172.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Znak Grónska**

Externé odkazy
--------------

* Grónsko (Dánsko)
* Fakty o Grónsku

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Coat of arms of Greenland na anglickej Wikipédii.*
**Adult Top 40**, **Hot Adult Top 40 Tracks**[chýba zdroj] je jeden z mnohých rebríčkov, pravidelne zostavovaný americkým magazínom *Billboard*. Obsahuje piesne žánrov cielených pre dospelých poslucháčov ako napr. jazz či rock, ale aj hip-hop, elektronická hudba alebo hard rock.

História
--------

Magazín *Billboard* po prvýkrát publikoval Adult Top 40 dňa 2. marca 1996 a prvá pieseň, ktorá bola zaradená na vrchol bola „One Sweet Day" od Mariah Carrey. Najdlhšie sa na #1 udržala pieseň „Smooth" od skupiny Santana (featuring Rob Thomas). Ostatné piesne, ktoré sa udržali najdlhší čas v rebríčku sú tieto:

25 týždňov: „Smooth" - Santana feat. Rob Thomas (1999)

23 týždňov: „Wherever You Will Go" - The Calling (2002)

18 týždňov: „Unwell" - Matchbox Twenty (2003)

18 týždňov: „Photograph" - Nickelback (2005-2006)

17 týždňov: „Iris" - Goo Goo Dolls (1998)

16 týždňov: „Complicated" - Avril Lavigne (2002)

15 týždňov: „Don't Speak" - No Doubt (1996)

15 týždňov: „How to Save a Life" - The Fray (2006-2007)

14 týždňov: „Torn" - Natalie Imbruglia (1998)

14 týždňov: „Everything You Want" - Vertical Horizon (2000)

14 týždňov: „Drops of Jupiter (Tell Me)" - Train (2001)

Referencie
----------


| * z
* d
* u
Rebríčky *Billboardu* |
| --- |
| Albumy |  ***Billboard* 200** • **R&B/Hip-Hop Albums** • Dance/Electronic Albums • Independent Albums • Top Heatseekers |
| Single | Patria sem: 
* **Hlavné**

**Hot 100** • **Hot Dance Club Songs** • **Hot R&B/Hip-Hop Songs** • **Hot Mainstream Rock Tracks**  • **Hot Adult Contemporary Recurrents** • Hot 100 Airplay • Hot Singles Sales • Hot Digital Songs • Hot Digital Tracks • Bubbling Under Hot 100 Singles

|  |  |
| --- | --- |
| * **Pop**

Mainstream Top 40 • Pop 100 (†) • Pop 100 Airplay (†) • Top 40 Tracks (†)* **Rock**

Alternative Songs • Rock Songs* **Urban**

Hot Rap Tracks • Hot R&B/Hip-Hop Airplay • Hot R&B/Hip-Hop Singles Sales • Bubbling Under R&B/Hip-Hop Singles • Hot Rap Singles | * **Dance**

Hot Dance Airplay • Hot Dance Singles Sales* **Adult**

Adult Top 40* **Medzinárodné**

Canadian Hot 100 • European Hot 100 (†) • Japan Hot 100 |

 |
| Zoznam #1 hitov | Zoznam úspechov a míľnikov rebríčka Billboard Hot 100 • Billboard 200 • Spojené štáty (#1) • Zoznam umelcov podľa počtu singlov #1 • Hot Dance Club Songs • Hot Adult Contemporary Tracks • Hot R&B/Hip-Hop Songs • Top R&B/Hip-Hop Albums • Hot Dance Club Songs • Hot Adult Top 40 Tracks |
**Advaita** (v sanskrite nedvojnosť, nedualita) alebo **advaita-védánta** alebo **Advaitova védánta** je filozofický smer védánty predstavujúci absolútny nedualizmus, ktorého najstarším predstaviteľom je Gaudapáda a najvýznamnejším Šankara.

Podľa advaity nejestvuje vo svete nijaká iná realita okrem jedinej najvyššej duchovnej entity - brahmana, ktorý je neurčiteľný, nepodmienený a bez vlastností. Predstava o mnohotvárnosti predmetov a javov vesmíru je dôsledkom prekrytia skutočnosti nevedomosťou (ávídja): v skutočnosti je všetko okrem brahmana čistá ilúzia (mája).

Cieľom snaženia jednotlivca je uvedomiť si svoju totožnosť s brahmanom.

Za základnú metódu poznania pokladá advaita inutíciu a vnuknutie a tvrdí, že usudzovanie a pociťovanie majú druhoradý význam.

V Šankarovej védánte zohralo významnú úlohu učenie o psychických stavoch
človeka (avastha) ako o tom, čo podmieňuje vonkajšiu skutočnosť. Advaita bola
prevažne spojená s kultom boha Šivu.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Litovsko-bieloruská sovietska socialistická republika*Lietuvos–Baltarusijos Tarybinė Socialistinė RespublikaЛітоўска–Беларуская Савецкая Сацыялістычная Рэспубліка***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Bieloruská ľudová republika ← Socialistická sovietska republika Bielorusko ← Litovská sovietska socialistická republika (1918 – 1919) | **1919 – 1919** | Druhá poľská republika → Bieloruská sovietska socialistická republika → Litovská republika (1918 – 1940) → |

|  |
| --- |
| Vlajka štátuvlajka |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | VilnoMinsk |
| Rozloha | 207 000 km²  |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 4 000 000  |
| Jazyky | Litovčina, Bieloruština, Jidiš, Poľština, Ruština |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | socialistická republika |
| Vznik | 17. február 1919 |
| Zánik | 17. júl 1919 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Bieloruská ľudová republika | Bieloruská ľudová republika |
| Socialistická sovietska republika Bielorusko | Socialistická sovietska republika Bielorusko |
| Litovská sovietska socialistická republika (1918 – 1919) | Litovská sovietska socialistická republika (1918 – 1919) |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Druhá poľská republika | Druhá poľská republika |
| Bieloruská sovietska socialistická republika | Bieloruská sovietska socialistická republika |
| Litovská republika (1918 – 1940) | Litovská republika (1918 – 1940) |

 |

 |

**Litovsko-bieloruská sovietska socialistická republika** (po litovsky: *Lietuvos-Baltarusijos Tarybinė Socialistinė Respublika*, biel. Літоўска-Беларуская Савецкая Сацыялістычная Рэспубліка, *LITBEL*) bola sovietska republika kontrolovaná Sovietskym zväzom, ktorá existovala na území dnešného Bieloruska a južnej oblasti Litvy po dobu približne siedmich mesiacov roka 1919.

Po odchode nemeckých vojsk z územia Bieloruska v novembri 1918, bola dňa 2. januára 1919 oficiálne vyhlásená Bieloruská sovietska socialistická republika, ktorá sa 27. februára 1919 spojila s Litovskou socialistickou republikou a vytvorila Litovsko-bieloruskú sovietsku socialisticku republiku. Na jej čele stál Poliak Kazimierz Herykowicz Cichowski (predseda parlamentu) a Litovec Vincas Mickevičius-Kapsukas (predseda vlády). Hlavné mesto republiky bolo vo Vilniuse, neskôr (od apríla 1919) v Minsku a od septembra v Smolensku. Litovsko-bieloruská sovietska socialistická republika sa rozpadla po okupácii vojskami Poľska, Trojdohody, Litvy a Nemecka 25. augusta 1919. Územia, ktoré vpád vojsk prežili, sa v roku 1920 rozdelili medzi Poľsko a Bieloruskú sovietsku socialistickú republiku.

Pozri aj
--------

* Komunistická strana Litvy a Bieloruska
* Dejiny Bieloruska
* Bieloruská sovietska socialistická republika
Miesto posledného odpočinku cintorín - Opatovce nad Nitrou (12. september 2012)
**Oľga Odzganová** (\* 31. marec 1933, Sereď  –  † 19. február 2012, Bojnice) bola slovenská rozhlasová redaktorka a hudobná publicistka.

Životopis
---------

Narodila sa v Seredi a študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.

Jej prvým pôsobiskom bola Pedagogická škola v Krupine, odkiaľ prešla pracovať priamo do vtedajšieho Československého rozhlasu v Bratislave (1957). Tu začínala najprv vo Vysielaní pre školy, kde sa zameriavala na spoluprácu s Detským speváckym zborom Československého rozhlasu a s jeho vtedajším zbormajstrom Ondrejom Franciscim. 

Keď sa začalo vysielanie jednej z najpopulárnejších rozhlasových relácií pre mládež Na modrej vlne (prvú relácia odznela 15. septembra 1961 a vysielala sa až do roku 1990), stala sa najmä jej hudobnou redaktorkou a spolumoderátorkou. Prostredníctvom nej mohli mladí ľudia začať spoznávať reprezentantov progresívnej domácej i západnej populárnej hudby, najmä rockovej.

Niekoľko rokov pôsobila ako kultúrna redaktorka v rozhlasovom spravodajstve a ako redaktorka redakcie symfonickej, opernej a komornej tvorby Slovenského rozhlasu až do odchodu do dôchodku v roku 1990.

Oľga Odzganová sa výrazne zaslúžila o popularizáciu umenia, najmä rôznych hudobných žánrov v množstve relácií pre široké poslucháčske zázemie.

Posledné roky života prežila v regióne Horná Nitra. Po dlhej a náročnej chorobe zomrela dňa 19. februára 2012 v bojnickej nemocnici. Telesné pozostatky boli uložené na cintoríne v obci Opatovce nad Nitrou.

Peter Brhlovič, K anatómii cenzúry rocku na Slovensku (1958 – 1989): *„Dierou v ideologickom člne režimu na Slovensku sa však začiatkom šesťdesiatych rokov stala rozhlasová relácia Na modrej vlne, vysielaná každý piatok večer po Rozhlasových novinách. Hoci jej názov vychádzal z modrej farby košieľ Československého zväzu mládeže, mládež sa na ňu chytala pre úplne iný dôvod. Hudobná redaktorka Oľga Odzganová zaraďovala medzi rôzne rozhovory a úvahy Ernesta Weidlera najmä aktuálne hity z divadielka Semafor, ale, sem-tam, aj Cliffa Richarda, Chubbyho Checkera, Shadows, Ventures, Newbeats, Kinks či The Beatles. To bolo čosi neslýchané, lebo sa to dalo počúvať aj cez ,rozhlas po drôte', ktorý tu bol na to, aby ľudia nepoužívali ladiaci gombík a neblúdili zbytočne po kadejakých Luxemburgoch či Slobodných Európach."*

Referencie
----------

1. ↑  BRHLOVIČ, Peter. *K anatómii cenzúry rocku na Slovensku (1958 – 1989)* [online].. Dostupné online.
**Ludus latrunculi** je jedna z najpopulárnejších hier starovekého Ríma, najmä kvôli svojej jednoduchosti. Je podobná dnešnej dáme. Názov vznikol zo slova *ludus* a *latrones*, čo v latinčine znamená hra a žoldnieri.

Ku hre stačila doska s vyznačenými štvorcovými poľami s rozmermi 8 × 8 polí a dve sady kameňov rozličnej farby po osem kusov. Veľkosti dosky sa však môžu líšiť a doska môže mať aj obdĺžnikový tvar (napr. 8 × 12, pričom sa môže zmeniť aj počet kameňov). Taktiež je možné obohatiť hru o kráľa (lat.: dux), pričom sa mierne zmenia aj pravidlá.

Pravidlá
--------

Kamene sa uložia na krajný rad polí dosky v jednom rade oproti súperovým kameňom. Začína hráč s čiernymi kameňmi. Cieľom hry je vyhodiť súperovi všetky kamene z hracej plochy, až kým mu ostane len jeden a to tak, že súperov kameň alebo kamene obkľúči z dvoch náprotivných strán medzi dva svoje kamene alebo v rohu hracej plochy obkľúčením z dvoch vedľajších strán. Kamene sa môžu pohybovať len po líniách a neobmedzene, podobne ako veža v šachu. Za jeden ťah smie hráč urobiť len jeden takýto pohyb.

Keď je v hre aj kráľ (zvyčajne má ihlanový tvar na rozlíšenie od ostatných kameňov, ktoré bývajú okrúhle), vyhráva ten hráč, ktorému sa podarí znehybniť kráľa, čo sa dosiahne jeho obkľúčením zo všetkých štyroch strán. Kráľ sa na rozdiel od kameňov nedá vyhodiť, možno len znemožniť jeho pohyb. Inak má rovnaké vlastnosti ako kamene. Kráľ sa na začiatku umiestňuje na jedno na pravé pole z dvoch stredných, rad pred ostatnými kameňmi, ktorých počet sa umiestnením kráľa do hry nemení.

Referencie
----------

* Latrunculi (po anglicky)
**Ramiro II.**, nazývaný „*Mních*" (\* 24. apríl 1086 – † 16. august 1157, Huesca) bol aragónsky kráľ v rokoch 1134 – 1157. Od roku 1137 fakticky vládol jeho zať Ramon Berenguer IV. Barcelonský.

Životopis
---------

Ramiro sa narodil ako najmladší syn aragónskeho kráľa Sancha I. a Felicie z Roucy. Pôvodne bol predurčený pre duchovnú dráhu, strávil preto podstatnú časť svojej mladosti v kláštore San Ponce de Tomeras v meste Huesca. Bol biskupom Barbastro-rodským, keď roku 1134 nastúpil po smrti staršieho bezdetného brata, Alfonza I. na opustený trón.

Počiatok vlády nebol nijako pokojný - neudržal nadvládu nad Navarrou, ktorá sa osamostatnila pod kráľom Garcíom Obnoviteľom, a musel bojovať s ďalšími dvoma uchádzačmi o trón (jedným z nich bol Alfonz VII. Kastílsky). Navyše musel potlačiť vzburu aragónskych šľachticov, ku ktorej sa viaže hrôzostrašná *Povesť o zvone z Huesky*.

Podľa povesti kráľ Ramiro poslal k svojmu starému mentorovi do kláštora San Ponce de Tomeras posla s prosbou o radu ako naložiť s rebelmi. Posol bol uvedený do kláštornej záhrady, v ktorej starý mních strihal kvety ruží, ktoré sa vypínali nad ostatnými, a následne bol odoslaný späť k panovníkovi. Panovník po vypočutí poslovho rozprávania pozval poprednú šľachtu k svojmu dvoru s tým, že ich chce požiadať o pomoc s vybudovaním zvonu, ktorého hlas by bolo počuť po celom kráľovstve. Ako šľachtici prichádzali do sály, boli postupne popravovaní a ich hlavy rozvešané do kruhu symbolizujúceho zvon; hlava najvýznačnejšieho z rebelov potom prišla do stredu ako srdce zvonu. Zvesť o tomto „zvone" sa naozaj čoskoro rozšírila do celého Ramirovho panstva a prinútila ostatných vzbúrencov k ukončeniu odporu.

Po získaní pápežského dišpenza sa Ramiro roku 1135 oženil s Agnes z Poitou a z tohto manželstva o rok neskôr vzišla jediná dcéra Petronila. Tú otec vzápätí zasnúbil s barcelonským grófom Ramonom Berenguer IV. a 13. novembra 1137 zveril novomanželovi správu kráľovstva. Ramirov zať sa tak stal faktickým vládcom personálnej únie Aragónska a Barcelony (Katalánsko) s titulom aragónskeho kniežaťa. Ramiro sa vrátil späť k cirkevnému spôsobu života, odobral sa do ústrania kláštora San Pedro el Viejo v Huesce, kde po rokoch tiež zomrel a bol pochovaný.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ramiro II. (Aragónsko)**

Externé odkazy
--------------

* Donación de Ramiro II de Aragón a Ramón Berenguer IV de Barcelona, ​​de 1137, y la Institución del «Casamiento en casa

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ramiro II. Aragonský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 118866796
* ISNI: 0000 0000 3599 5504
* LCCN: n85272921
* VIAF: 48216742
* WorldCat: lccn-n85272921
Vyhlásenie šerifa Jamesa L. Martina zakazujúce nepokoje a rušenie pokojného prevádzkovania banskej činnosti, ktoré bolo vydané pred Lattimerským masakrom
**Lattimerský masaker** alebo **lattimerská masakra** bola streľba do neozbrojených štrajkujúcich baníkov 10. septembra 1897 neďaleko Hazletonu, Pensylvánia. 19 baníci, väčšinou poľského, slovenského, litovského a nemeckého pôvodu, boli zastrelení šerifom Jamesom Martinom, jeho zástupcami a vyše 80 dobrovoľníkmi.
Mnohých strelili do chrbta, keď utekali preč. Ide o jednu z najväčších masakier v dejinách pracovných sporov v Spojených štátoch amerických.

Obete Lattimerskej masakry
--------------------------

* Sebastian Broztowski
* Frank Chrzeszeski
* John Fotta
* Andrew Jurecek
* George Julick
* Andrew Monikaski
* Raphaeol Rekiewicz
* John Tarnowicz
* Stanley Zargoski
* Michael Cheslock
* Adalbert Czaja
* Anthony Grekos
* Stephen Jurics
* Andrew Mieczkowski
* Clement Platek
* John Skrep
* Jacob Tomashontas
* Adalbert Ziemba
* Adam Zieminski

Referencie
----------

1. ↑   *Strieľali ich do chrbta ako zajace. V jednej z nahorších masakier v Amerike zabíjali aj Slovákov* [online]. 1.september 2016. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lattimer massacre na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 32°48′59″S 35°00′10″V﻿ / ﻿32,8163667°S 35,0027194°V﻿ / 32.8163667; 35.0027194

Migdal ha-Mifras
**Migdal ha-Mifras** je mrakodrap v centrálnej časti Haify v Izraeli. Nachádza sa v mestskej časti ha-Ir ha-Tachtit, respektíve v jej podsekcii Kirjat ha-Memšala Rabin, pri uliciach *Sderot ha-Paljam* a *Derech ha-Acma'ut*, neďaleko pobrežia pri haifskom prístave.

Je pomenovaná podľa izraelského vojaka a politika Jicchaka Rabina. Výstavba sa započala v roku 1999 a budova bola dokončená 28. februára 2002. Má 29 poschodí a výšku 137 metrov. Bola krátko najvyšším mrakodrapom v Haife (tento titul prebrala staršej stavbe Migdal Eškol), kedy ju predbehla IEC Tower. Pri započítaní antény zostáva aj naďalej najvyššou stavbou v meste. Bez antén má výšku 113 metrov a hlavná strecha 95 metrov. Je začlenená do novozriadeného vládneho okrsku, ktorý bol navrhnutý ako kombinácia starej a modernej architektúry. Pešia cesta vedúca k Migdal ha-Mifras je poňatá v tradičnom orientálnom štýle, vrátane mozaikových dlažieb s vyobrazením dejín Haify.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Migdal ha-Mifras na českej Wikipédii.*
Súradnice: 45°31′42″S 2°48′51″V﻿ / ﻿45,52833°S 2,81417°V﻿ / 45.52833; 2.81417

**Puy de Sancy** (po okcitánsky *puèi de la Crotz*) je najvyšší vrch Centrálneho masívu a tým pádom aj najvyšší vrch stredného Francúzska (najvyšší vo Francúzsku s výnimkou Álp a Pyrenejí). S nadmorskou výškou 1 886 m n. m. je aj najvyššou vyhasnutou sopkou metropolitného Francúzska. Leží v masíve Monts Dore v departemente Puy-de-Dôme, asi 35 kilometrov juhozápadne od mesta Clermont-Ferrand.

Na svahoch vrchu vzniká sútokom dvoch potokov *Dore* a *Dogne* rieka Dordogne, ktorá tečie cez blízke kúpeľné mesto Mont-Dore a vteká do rieky Garonne.

Geológia
--------

*Puy de Sancy* je vrchol stratovulkánu Monts Dore, ktorý je nečinný už približne 220 tisíc rokov. V minulosti dosahoval výšku až 2 500 m n. m. ale zosuvy pôdy zapríčinené eróziou a abráziou spôsobili pokles štítu. Vrch tvoria horniny ako trachyt, bazalt, resp. trachyandezit.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Puy de Sancy**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Puy de Sancy na anglickej Wikipédii a Puy de Sancy na francúzskej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Lyžiarske stredisko Le Mont-Dore
Zátoka *Elliott Bay*, pohľad z juhozápadu z Columbia Center, najvyššieho mrakodrapu v *Seattli*. V popredí je terminál pre trajekty spoločnosti *Washington State Ferries***Elliott Bay** je zátoka, na brehu ktorej sa nachádza americké mesto Seattle. Línia z mesta Alki Point na juhu po West Point na severe sa vo všeobecnosti chápe ako miesto, kde sa rozdeľuje zátoka a prieplav Puget Sound. V prieplave stojí prístav Port of Seattle, ktorý bol v roku 2002 najrušnejším prístavom v objemu TEU kontajnerovej prepravy a 46. najrušnejším prístavom na svete.

V zátoke Elliott Bay sú tiež doky Colman Dock, ktoré sú hlavným terminálom v Seattli pre trajekty spoločnosti Washington State Ferries. Zo Seattlu sa pravidelne vypravujú plavby na ostrov Bainbridge  a do mesta Bremerton. 

Zátoku križujú od mája do septembra kompy (známe aj ako Elliott Bay Water Taxi), ktoré spájajú Downtown s mestskou časťou West Seattle.

Rieka Duwamish je jediným vodným zdrojom, ktorý sa vyprázdňuje do zátoky.

Luxusný výškový dom *Elliott Bay Towers*, domov Frasiera Cranea v TV seriáli Frasier je pomenovaný po zátoke Elliott Bay. V skutočnosti je to kníhkupectvo Elliott Bay Bookstore na námestí Pioneer Square v Seattli.

29. marca 2002 počas jeho posledného letu do Smithsonianského múzea letectva a kozmonautiky spadol do zátoky jediný zachovalý Boeing 307 na svete.

Galéria
-------

* Pohľad na zátoku Elliott Bay z mestskej časti Queen Anne Hill. Na obzore je mesto Alki Point
* Zátoka Elliott Bay a nábrežie Seattlu v roku 1907
* Rybárske mólo, dok a pohľad ponad zátoku Elliott Bay na panorámu Downtownu Seattlu
* Kompa Elliott Bay Water Taxi
* Pohľad z paluby kompy na Downtown Seattlu
* Pohľad z paluby kompy na Downtown Seattlu
* Pohľad z paluby kompy na Downtown Seattlu
* Ostrov Harbor Island (vpravo) a stratovulkán Mount Rainier (v strede), pohľad z paluby kompy

Súradnice: 47° 36′ 00″ s. š. 122° 22′ 00″ z. d.
**Letucha filipínska** (ďalšie slovenské názvy pozri nižšie; lat. *Cynocephalus volans*; lokálne je známa ako *kagwang*) je jeden z dvoch žijúcich druhov z radu letuchy.

Názvy
-----

Slovenské názvy sú: **letucha filipínska**, (?) **letucha kaguang**, **poletucha veľká** (chápané vrátane letuchy indomalajskej), (?) **letucha veľká**, **letucha indická** (možno chápané vrátane letuchy indomalajskej), zastarano: *letúška indická* (možno chápané vrátane letuchy indomalajskej).

Opis
----

Letucha filipínska váži v priemere okolo 1 do 1,7 kg a je 14 až 17 cm dlhá. Druh vykazuje pohlavný dimorfizmus, kedy sú samice o niečo väčšie ako samce. Má širokú hlavu a ňufák s robustnou čeľusťou, malé uši a veľkými očami s unikátnymi fotoreceptorovými úpravami prispôsobenými na nočný životný štýl. Tieto veľké oči umožňujú vynikajúce videnie, ktoré letucha používa na presne skákanie a plachtenie zo stromu na strom.

Areál rozšírenia
----------------

Letucha filipínska je endemický druh južných Filipín. Jej populácia je sústredená na ostrovy Mindanao a Bohol. Letuchy žijú v husto zalesnených oblastiach, žijúce prevažne vysoko v korunách stromov v nížinných a horských lesoch, niekedy na kokosových a kaučukových plantážach, málokedy prichádza na zem. Tieto typy lesov, ktoré obývajú, sú hlavne primárne a sekundárne lesy.

Potrava
-------

Letucha filipínska je bylinožravá, žerie hlavne mladé listy stromov a občas mäkké ovocie, kvety a rastlinné výhonky. Významné množstvo vody získava z lízania mokrých listov a z vody v rastlinách a samotných plodov.

Rozmnožovanie
-------------

Samica letuchy filipínska po dvoch mesiacoch gravidity zvyčajne rodí jedno, niekedy dve mláďatá. Mláďatá sa rodia nevyvinuté a bezmocné, po narodení sa pripútajú k bruchu matky, do vaku vytvoreného z chvostovej membrány matky. Po 6 mesiacoch sú odstavené a opustia matkino patágium. Pohlavnú dospelosť dosahujú v dvoch až troch rokoch veku. K páreniu zvyčajne dochádza v období medzi januárom a marcom.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Letucha filipínska**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Letucha filipínska**

Zdroje
------

1. ↑  LUPTÁK, Peter. *Slovenské mená cicavcov sveta*. [1. vyd.] Bojnice : Zoologická záhrada, 2003. 218 s. ISBN 80-969059-9-6.
2. ↑   (Pozn.: V origináli je uvedené „letucha kuguang")
3. ↑  poletucha veľká. In: Pyramída (encyklopedický časopis)
4. ↑  letucha. In: Slovník súčasného slovenského jazyka
5. ↑  letúška. In:  *Slovenský náučný slovník*. Ed. Pavel Bujnák. Zväzok II E – M. Praha-Bratislava : Litevna, literárne a vedecké nakladateľstvo Vojtech Tilkovský, 1932. 380 s. S. 299.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Philippine flying lemur na anglickej Wikipédii.*
**Oľga Bindasová** (rod. Hrivnáková) (\* 15. august 1953, Rimavská Sobota) je slovenská psychologička.

Životopis
---------

V roku 1972 – 1977 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UPJŠ v Košiciach, odbor psychológia, zároveň absolvovala postgraduálne štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Pôsobila na ONV v Banskej Bystrici ako psychologička v manželskej poradni. Pracuje v Centre poradensko-psychologických služieb v Banskej Bystrici ako psychologička (od roku 1991) a od roku 1994 ako vedúca pracoviska. Bola viceprezidentkou Asociácie prevencie drogových závislostí SR (1995 – 1998). Od roku 1998 je predsedníčkou Občianskeho združenia Heuréka, odbornou garantkou Občianského združenia SONUS (od roku 1995) a členkou komisie mládeže a športu MsÚ Banská Bystrica (1999).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1174 5532
* NK ČR: xx0266957
* VIAF: 162564543
**Oľga Hoffmannová** (\* 15. február 1952, Bratislava) je slovenská bábkoherečka a herečka.

Životopis
---------

Roku 1975 absolvovala štúdium bábkoherectva na bábkárskej katedre DAMU v Prahe. Roku 1974 – 1981 členka KBD v Banskej Bystrici, od roku1982 Radošinského naivného divadla v Bratislave. Počas stredoškolských štúdií (1962 – 1971) účinkovala v ochot. bábkárskom súbore Máj v Bratislave. V KBD sa jej herecké nadanie so smyslom pre štylizované, syntetické bábkoherectvo uplatnilo v mnohých, najmä živých postavách. Jej herecké kreácie smerovali od činoherne stvárnenej Matky (Jánošík, 1975) cez pohybovo exponovaného Gašparka (Gašparkov zázračný mlynček a Gašparko stavia mlynček, 1976) k syntetizujúcemu prejavu (Ona v hre z Knihy rozprávok, 1976) a využitiu masky ako symbolu pretvárky (Gabinka v hre kráska a zviera, 1977), s grotesknosťou a pantomimickými výrazovými prvkami stvárnia Sliepku Pipkovú (Hašterica, 1978). Pohybovo-pantomimické skúsenosti obohatené o klaunský prejav najkompaktnejšie využila v postave Klaunky Oli (Malé kluniády, 1980). Príležitostne účinkuje v tel. bábkových inscenáciách.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 156422
* VIAF: 6956156565703123500003
*Penthesileia*, autor:Gabriel-Vital Dubray, (1813-1892)
**Penthesileia** alebo **Penthesilea** (starogr. *Πενθεσίλεια* – *Penthesileia*, lat. *Penthesilea*) je v gréckej mytológii dcéra boha vojny Area a jeho milenky Otréry, kráľovná Amazoniek.

Penthesileia raz pri love nešťastnou náhodou zabila svoju sestru Hippolytu a tým si znepriatelila bohyňu lovu Artemidu. Keď sa potom dopočula, že bohyňa Artemis pomáha Trójanom v trójskej vojne, prišla so svojim ženským vojskom na pomoc Tróji, lebo usúdila, že keď im pomôže, získa si opäť jej priazeň.

Pethesileia a jej bojovníčky prišli do Tróje v deň, kedy zomrel Hektor syn trójskeho kráľa Priama. Trójania im pripravili také veľkolepé privítanie, aké sa už dlho nevidelo. Poctená Penthesilileia im následne sľúbila, že Hektora pomstí a spolu so svojimi bojovníčkami sa chopili zbraní.

Achájci jej vojsko podcenili a postavili proti nim len menej schopných bojovníkov, ale na svoju povýšenosť doplatili. Amazonky im pripravili poriadnu lekciu a Achájci boli nútení postaviť proti nim najstatočnejších bojovníkov na čele so slávnym hrdinom Achilleom.
Pethesileia si následne na bojisku vyhliadla Achillea, Hektorovho vraha a dala sa s ním do boja. Na konci tohto zúrivého zápasu však padla prebodnutá mečom. Keď pri páde stratila prilbu, Achilles uvidel pred sebou tvár krásnej Penthesileie, udatnej a vznešenej kráľovnej a okamžite sa do nej zamiloval. Bolo už však neskoro, lebo zásahom do srdca, pretrhol niť jej života. Jej mŕtvolu potom vydal Amazonkám, ktoré sa museli zaviazať, že už nikdy nepozdvihnú zbrane proti Grékom (podľa inej verzie ju dal pochovať na brehu rieky Skamandros).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Pseudo-Apollodoros, *Epitoma*, E,5,1.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 369.
3. 1 2  Quintus, *Posthomerica* 1,22.
4. 1 2 3 4   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 103.
5. ↑  Quintus, *Posthomerica* 1,146.
6. ↑  Quintus, *Posthomerica* 1,807.
7. ↑  Hyginus, *Fabulae* 112.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Penthesileia (Amazonka)**
**Ornitomímus** (iné názvy: **ornitomimus**, **ornithomimus**; lat. *Ornithomimus*) je rod dinosaura (presnejšie teropóda) z čeľade ornitomímovité/ornitomimy (*Ornithomimidae*). Žil v období vrchnej kriedy na území dnešnej Severnej Ameriky (západ USA a Kanady).

Opis
----

Rovnako ako ďalší príslušníci taxónu Ornithomimosauria vykazoval ornitomímus trojprsté zadné končatiny, štíhle a dlhé predné končatiny a dlhý krk s relatívne malou, akoby „vtáčiou" hlavou. Od ostatných zástupcov skupiny sa naopak líši veľmi štíhlymi a rovnými pazúrmi na všetkých končatinách a podobnou dĺžkou prstov aj zápästných kostí. Štruktúra predných končatín je veľmi podobná končatinám leňochoda, čo viedlo paleontológa H. F. Osborna k domnienke, že si tento dinosaurus pri obhryzovaní lístia obratne pridržiaval konáre. Ornithomimus dosahoval dĺžku asi 3,5 m, výšku asi 2,1 m a jeho hmotnosť sa pohybovala okolo 100 až 175 kg. Bol to bipedný (po dvoch nohách kráčajúci) dinosaurus celkovým vzhľadom veľmi podobný pštrosovi, avšak s výnimkou dlhého chvosta. Bol nepochybne veľmi rýchlym bežcom, ktorý dosahoval rýchlosť možno až okolo 80 km/h.

Systematika
-----------

rod †ornitomímus/ornithomimus (*Ornithomimus*):

* †*Ornithomimus velox*
* †*Ornithomimus edmontonicus*

Často sa do rodu Ornithomimus zaraďujú aj všetky druhy, ktoré sa inak zaraďujú do rodu *†Dromiceiomimus*.

V populárnej kultúre
--------------------

Tento rod sa objavuje napr. vo fiktívnom dokumente Prehistorický park z roku 2006. Tu je v takmer každej časti zobrazovaný ako stádové zviera, ktorého mláďatá sú operené. Ornitomímus sa ďalej objavil aj v množstve iných televíznych filmov a seriálov, napríklad Fantasia (1940), The Valley of Gwang (1969), Planet of Dinosaurs (1978) alebo snímku z IMAX T-Rex: Back to the Cretaceous (1998).

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ornithomimus na českej Wikipédii.*

1. ↑  LINDSAY, W. Obry praveku. Bratislava: Fortuna Print. 1994. 96 s. Preklad: Milan Thurzo
2. ↑   stary.mladyvedec.sk, [cit. 2023-07-16]. Dostupné online.
3. ↑  Struthiomimusy. In: Pyramída. S. 5398
4. ↑  MAKOVICKY, P. J.; KOBAYASHI, Y.; CURRIE, P. J.. *The Dinosauria*. Ed. Weishampel, David B.; Osmólska, Halszka; a Dodson, Peter. 2. vyd. Berkeley : University of California Press. 2004. ISBN 0-520-24209-2. Kapitola Ornithomimosauria, s. 137 – 150.
**Oľšava** (staršie **Olšava**) je potok na území historického regiónu Turňa, v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Bodvy, meria 9 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení vo Volovských vrchoch, v podcelku Kojšovská hoľa, na VJV svahu Hrbu (947,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 860 m n. m.

Opis toku
---------

V pramennej oblasti tečie severojužným smerom, tečie lokalitou Pod Rumankou a zľava priberá prítok zo SSZ svahu Harklova (783,5 m n. m.). Následne sa koryto esovito ohýba, tečie cez Petrovu dolinu a z ľavej strany priberá prítok z lokality Kobylia hora. Potom tečie východne od obce Poproč, v ústí Petrovej doliny sa koryto rozvetvuje, opäť zľava priberá prítok z Vlčej doliny a vteká do Košickej kotliny, do podcelku Medzevská pahorkatina. Vzápätí preteká popri opustenej Rúfus bani na pravom brehu, zľava priberá prítok z lokality Volovač a opäť sa vetví na dve ramená. Ďalej mení smer toku prechodne na západojuhozápad, preteká intravilánom obce Jasov, kde priberá svoj najvýznamnejší prítok, Zadný potok, z pravej strany. Odtiaľ pokračuje na krátkom úseku severojužným smerom, potom sa stáča na juhojuhovýchod a podteká cestu II. triedy č. 548. V priestore južne od jasovského kostola sa potok napokon ohýba na juhojuhozápad, podteká ešte cestu II. triedy 550 a južne od centra Jasova, priamo pod bralom (350,1 m n. m.) so zvyškami Jasovského hradu, ústi v nadmorskej výške cca 255 m n. m. do Bodvy.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-02-24]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-02-24]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-02-24]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Bodvy (na území Slovenska) |
| --- |
| *Bodva* → *Slaná* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* **Bodva**
* Borzov
* Drienovec
* Hájny potok
* Humel
* **Ida**
* Kečovský potok
* Kúpeľný potok
* Medvedí potok
* Miglinc
* Novoveský potok
* Olšava
* Opustený potok
* Ovčinský potok
* Piverský potok
* Ponorný potok
* Porča
* Rakov potok
* Saňovský potok
* Skalný potok
* Stará Bodva
* Suchý potok
* Štósky potok
* Šugovský potok
* Teplica
* **Turňa**
* Zábava
* Zadný potok
* Zaspaný jarok
* Zlatná

 |
| Vodné plochy | 
* Hámre v Šugovskej doline
* Rybník Jasov

 |
Mgr.art. **Oľga Danášová**, PhD. (\* 16. júl 1961, Hnúšťa) je slovenská hudobná skladateľka a teoretička.

Životopis
---------

Študovala na konzervatóriu v Bratislave, absolutórium v odboroch – hudobná kompozícia (Juraj Pospíšil), zborové dirigovanie (Dušan Bill) a hra na klavír (Elena Hlinková). Po skončení konzervatória študovala na VŠMU v Bratislave. Štúdium v odbore skladba v triede prof. Vladimíra Bokesa bolo ukončené diplomovou prácou, kompozíciou – l. symfónia Óda na poslednú a prvú - pre orchester, barytónové a tanečné sólo na text E. B. Lukáča.

Ďalšie odborné štúdium absolvovala v triede Dezidera Kardoša, Jána Albrechta, Ladislava Burlasa, Romana Bergera, Otta Ferencziho, Vladimíra Mačáka, Juraja Lexmana a iných.

Po skončení štúdia pôsobila ako hudobná redaktorka v Slovenskom hudobnom fonde a v hudobnom vydavateľstve OPUS.

V rokoch 1992 - 1997 pôsobila v ZUŠ Bratislava – Petržalka ako pedagóg teórie hudby, hry na klavíri a dirigovanie detského speváckeho zboru a na Súkromnom slovanskom gymnáziu v Bratislave. Pedagogicky pôsobila v hudobno – estetických predmetoch, (založenie a dirigovanie komorného vokálneho združenia).

V rokoch 1998 - 2002 absolvovala štúdium na UK v Bratislave a následne jej bol udelený titul PhD (interná forma doktorandského štúdia).

Neskôr krátkodobo pôsobila na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre ako odborná asistentka hudobno - teoretických predmetov.

V rokoch 2002 - 2011 vyučovala na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave. Jej pedagogická činnosť bola zameraná na muzikologické, estetické a kompozičné odbory. Počas tohoto obdobia publikovala niekoľko vedeckých článkov na medzinárodných konferenciách v Česku a na Slovensku.

Od roku 2011 pôsobí na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave, kde vyučuje hudobno - teoretické predmety a skladbu. 

Od roku 2015 taktiež pôsobí v znovuzaloženej Komornej opere Bratislava, ako hudobná riaditeľka a dramaturgička. 

Okrem toho sa venuje skladateľskej činnosti. 

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5587 0821
* NK ČR: ola2002113991
* VIAF: 84953164