recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Šalgov** je potok v dolnom Šariši, na území okresu Sabinov. Je to pravostranný prítok Torysy, má dĺžku 7,5 km a je tokom VI. rádu.

Prameň
------

Pramení v pohorí Bachureň na južnom úpätí Kohúta (711,4 m n. m.), v lokalite Dubina, v nadmorskej výške približne 600 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie prevažne východným smerom, zľava priberá dva prítoky z južného, resp. východného svahu Kohúta a stáča sa juhovýchodným smerom. Potom vstupuje do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Šarišské podolie, sprava priberá prítok (399,3 m n. m.) prameniaci východne od kóty 695,9 m a preteká obcou Uzovský Šalgov. V obci sa stáča na východ, na jej okraji priberá ľavostranný Šalgovec, následne z pravej strany priberá prítok z oblasti Býkoša a preteká okrajom obce Ražňany, pričom sa niekoľkokrát vlní. Za obcou tečie smerom na východoseverovýchod a južne od centra Sabinova, pri osade Dolný Mlyn, sa v nadmorskej výške cca 307 m n. m. vlieva do vedľajšieho ramena Torysy.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Torysy (od Lipianskeho potoka po Sekčov) |
| --- |
| 
* Bernát
* Červený potok
* Čierny potok
* Drienický potok
* Dubovický potok
* **Dzikov**
* Ginec
* Gregorovský potok
* Hanigovský potok
* Husí potok
* Jakuboviansky potok
* Kalinovský potok
* Kanašský potok
* Ketelský potok
* Kohút
* Krakovský potok
* Lúčanka
* **Ľutinka**
* Malkovský potok
* Malý potok
* Medziansky potok
* Milpošský potok
* Náhon
* Ostroviansky potok
* Paťovský potok
* Rožkoviansky potok
* **Sekčov**
* Šalgov
* Šalgovec
* Šarišský potok
* Šidlovský potok
* Telek
* Uzovský potok
* **Veľký potok**
* Voliansky potok
* Vydumanec
* Žabec
* Župčiansky potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Ľutinky
Vodné toky v povodí Sekčova
Vodné toky v povodí Torysy (1. časť)
Vodné toky v povodí Torysy (3. časť)
 |
Generálmajorka **Ingrid Gjerdeová** (nór. Ingrid Gjerde; \* 29. júl 1968, Baerum, Nórsko) je nórska generálka.

Od marca 2021 je veliteľka vojenskej misie OSN na Cypre.

Životopis
---------

Absolvovala magisterský program z politológie na Univerzite v Osle.

V Nórskym ozbrojených silách pracuje od 1. júla 1987. Absolvovala školu pre dôstojníckych kadetov a Vojenskú akadémiu Nórskej armády. V rokoch 2002 až 2003 bola hovorkyňou generálneho štábu. V rokoch 2003 až 2004 bola poradkyňou pre strategickú komunikáciu na Ministerstve obrany. V rokoch 2006 až 2009 velila práporu Kráľovej stráže. Neskôr bola v rokoch 2009 až 2013 dôstojníčkou pre strategickú analýzu a dlhodobé plánovanie, počas tohto pôsobenia bola tiež v rokoch 2011 až 2012 veliteľkou nórskeho kontingentu v Afganistane. V rokoch 2013 až 2016 velila svojej alma mater, Vojenskej akadémii nórskej armády. V období 2016 až 2018 bola veliteľkou štábu Nórskej armády (a zástupkyňou veliteľa). V rokoch 2018 až 2019 bola poradkyňou náčelníka generálneho štábu a náčleníčkou pre styk s verejnosťou a od roku 2019 zástupkyňou náčelníka generálneho štábu pre plánovanie.

V zahraničí pôsobila v Libanone, Bosne a Hercegovine a Afganistane.

V roku 2006 získala magisterský titul aj na United States Command and General Staff College a v roku 2013 na United States Army War College.

### UNFICYP

Od marca 2021 je veliteľka vojenskej misie OSN na Cypre. Vystriedala genmjr. Cheryl Pearce z Austrálie.

15. júna 2022 navštívila Levice, aby skontrolovala výcvik do misie UNFICYP.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6   forsvaret.no, [cit. 2022-06-29]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *Major General Ingrid Gjerde of Norway - Force Commander of the United Nations Peacekeeping Force in Cyprus (UNFICYP) | United Nations Secretary-General* [online]. un.org, [cit. 2022-06-29]. Dostupné online.
3. 1 2  nordiceditor. *A demanding military operation led by an experienced officer* [online]. unric.org, 2021-07-12, [cit. 2022-06-29]. Dostupné online.
4. ↑   *Návšteva hlavnej veliteľky síl - UNFICYP* [online]. Ozbrojené sily SR, [cit. 2022-06-29]. Dostupné online.
**Polybos** (starogr. *Πόλυβος* – *Polybos*, lat. *Polybus*) je v gréckej mytológii korintský kráľ, ktorý sa sa ujal najdúcha Oidipa.

Tébsky kráľ Laios mal byť podľa veštby zavraždený vlastným synom. Aby sa predpoveď nenaplnila, nechcel mať vlastných potomkov. Po rokoch mu jeho manželka Iokasté predsa len porodila syna a on z obavy naplnenia veštby prikázal otrokovi, aby dieťa odniesol z paláca, zmrzačil mu nohy a pohodil v lese.

Otrok sa však nad dieťaťom zľutoval a dal ho pastierovi, ktorý ho neskôr odniesol na korintský hrad kráľovi Polybovi. Kráľ Polybos a jeho manželka Meropé nemali deti, preto dieťa prijali za vlastné. Dieťa podľa opuchnutých nôh dostalo meno Oidipus (v preklade „s opuchnutými nohami") a vychovali ho, ako sa patrilo na následníka trónu. Keď Oidipus dospel, z náznakov vyrozumel, že nemusí byť ich vlastným synom, preto odišiel do Delf, aby sa tam dozvedel niečo o svojej minulosti. Z úst veštkyne Pýtie sa o svojej minulosti nič dozvedel, ale jej predpoveď do budúcnosti bola krutá: zabije vraj svojho vlastného otca a ožení sa s vlastnou matkou. Pretože sa domnieval, že Polybos a Meropé môžu byť jeho rodičia, odišiel z Korintu a vydal sa do Téb.

Už cestou sa naplnila prvá časť veštby: ešte než vkročil do brán mesta, v úzkej rokline po konflikte pri vzájomnom vyhýbaní sa, zabil neznámeho starého muža. Až o mnoho rokov neskôr vyšlo najavo, že ten muž bol tébsky kráľ Laios, jeho otec. Keďže Oidipus následne oslobodil Téby od príšernej Sfingy, ľud si ho zvolil za kráľa a tak sa stal manželom ovdovenej kráľovnej Iokasty. Po mnoho rokov potom všetci žili spokojne, až kým na Téby nečakane udrel mor. Aby odvrátili túto hroznú pohromu vydali sa Tébania po radu do Delf, kde dostali túto odpoveď: vyžeňte vraha svojho kráľa Laia, ktorý svojou prítomnosťou privolal na mesto boží hnev.

Veštec Teiresias nakoniec odhalil pravdu a v rovnakom čase zomrel aj kráľ Polybos a jeho poslovia oznámili správu, že Polybos a Meropé neboli Oidipovými pravými rodičmi a že má prísť do Korintu ako právoplatný nástupca.

Tieto správy dohnali kráľovnú Iokasté k samovražde a nešťastný Oidipus sa oslepil. Výčitky a nenávisť okolia Oidipa následne vyhnali z Téb a slepý kráľ sprevádzaný dcérou Antigonou nakoniec našiel svoj pokoj, keď prišiel do Kolónu, kde opustil tento svet a odobral sa do chmúrnej Hádovej ríše.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 380.
2. 1 2 3 4 5 6 7   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 89.
3. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,5,7.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Polybos na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Zoznam vládcov Korintu
**Polybos** (starogr. *Πόλυβος* – *Polybos*, lat. *Polybus*) je v gréckej mytológii syn boha Herma a Chthonofyly, dcéry Sikyóna, nástupca sikyónskeho kráľa Sikyóna

Polybos, nástupca sikyónskeho kráľa Sikyóna podľa starovekého autora Hieronyma nastúpil na trón v Sikyóne okolo roku 1305 pred Kr. a vládol do roku 1265 pred Kr.

Keď sa jeho starý otec Sikyón oženil so Zeuxippou, dcérou sikyónskeho kráľa Lamedóna a prevzal kráľovskú korunu, jeho krajinu dovtedy nazývanú *Aigialea* pomenovali po ňom Sikyón. Kráľovský pár mal následne dcéru Chthonofylu, ktorej sa s bohom Hermom narodil syn Polybos. Po smrti Sikyóna sa Polybos stal jeho následníkom.

Polybos mal dcéru Lysianassu, ktorá sa vydala za Talaa, syna argejského kráľa Bianta. Keď potom Adrastos, syn Talaa a Lysianassy utiekol z Argu, uchýlil ho v Sikyóne starý otec Polybos. Po smrti Polyba sa Adrastos ujal v Sikyóne vlády. Adrastos sa však neskôr do Argu vrátil a kráľovskú korunu v Sikyóne prevzal Ianiskos, potomok Klytia, ktorý prišiel z Atiky.

Podľa starovekého autora Eusebia z Kaisareie nástupcom Polyba bol *Inachos* a jeho menoslov nasledujúcich mýtických kráľov Sikyónu sa od zoznamu Pausania odlišuje:

|  |  |
| --- | --- |
| Pausanias* *Sikyón*, (starogr. *Σικυών*)
* *Polybos*, (starogr. *Πόλυβος*)
* *Adrastos*, (starogr.  *Ἄδραστος*)
* *Ianiskos*, (starogr. *Ἰανίσκος*)
* *Faistos*, (starogr. *Φαίστος*)
* *Zeuxippos*, (starogr. *Ζεύξιππος*)
 | Eusebios z Kaisareie* *Sikyón*, (starogr. *Σικυών*)
* *Polybos*, (starogr. *Πόλυβος*)
* *Inachos*, (starogr. *Ἴναχος*)
* *Faistos*, (starogr. *Φαίστος*)
* *Adrastos*, (starogr.  *Ἄδραστος*)
* *Polyfeides*, (starogr. *Πολυφείδης*)
* *Pelasgos*, (starogr. *Πελασγός*)
* *Zeuxippos*, (starogr. *Ζεύξιππος*)
 |

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,5.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,175.
3. 1 2  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
4. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,6.
5. ↑  Henry Fynes Clinton, *Chronology of Greece*, 30.
6. ↑  Jacques Paul Migne, *Patrologia graeca*, 2,332.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
Kyselina β-hydroxypropánová, najjednoduchšia β-hydroxykyselina
**β-hydroxykyselina** alebo **beta-hydroxykyselina** je akákoľvek organická zlúčenina, ktorá obsahuje karboxylovú skupinu a hydroxylovú skupinu, ktoré sú od seba oddelené dvoma atómami uhlíka. Takisto je možné povedať, že hydroxylová skupina sa nachádza na beta uhlíku voči karboxylovej skupine. β-hydroxykyseliny sú príbuzné α-hydroxykyselinám, kde sú tieto funkčné skupiny oddelené len jedným atómom uhlíka.

V kozmetike sa ako beta-hydroxykyselina (alebo BHA) často označuje konkrétne kyselina salicylová, ktorá sa používa v niektorých krémoch proti starnutiu a pri liečbe akné a upchatých pórov. Takisto má silné antibakteriálne a protizápalové účinky.

Chemické reakcie
----------------

Beta-hydroxykyseliny vznikajú napríklad redukciou beta-ketokyselín. Pri vyšších teplotách sa beta-hydroxykyseliny menia na α,β-nenasýtené kyseliny, napríklad kyselina β-hydroxypropiónová sa mení na kyselinu akrylovú.

Kyslosť
-------

V porovnaní s nehydroxylovanými karboxylovanými kyselinami sú beta-hydroxykyseliny silnejšie, ale sú slabšie než alfa-hydroxykyseliny. Kvôli väčšej vzdialenosti medzi hydroxylovou a karboxylovou skupinou nie je možné vytvoriť intramolekulárny vodíkový mostík tak jednoducho, ako u alfa-hydroxykyselín. V tabuľke nižšie sú uvedené hodnoty p*K*a pre deriváty kyseliny propánovej:

| Kyselina | p*K*a |
| --- | --- |
| Kyselina propánová | 4,87 |
| Kyselina α-hydroxypropánová | 3,86 |
| Kyselina β-hydroxypropánová | 4,51 |

Príklady
--------

Medzi významné beta-hydroxykyseliny patria:

* β-hydroxybutyrát
* β-hydroxy-β-metylbutyrát
* karnitín
* kyselina salicylová

Referencie
----------

1. ↑  hydroxykyseliny. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 310.
2. 1 2  KOREANKOSMETIKA. *Proč by AHA nebo BHA kyselina měla být v každé beauty rutině* [online]. koreankosmetika.cz, 2021-03-18, [cit. 2022-10-27]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑  DR.MAX, Redakcia BeautyClub. *Poznáte AHA/BHA kyseliny? Zbavia vás vyrážok a vrások!* [online]. Lekáreň Dr. Max, [cit. 2022-10-27]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *AHA, BHA A PHA KYSELINY: čo sú to kyseliny a ako si správne vybrať* [online]. [Cit. 2022-10-27]. Dostupné online.
5. 1 2  diazíny. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 187.
6. 1 2  Handbook of Chemistry and Physics, CRC press, 58th edition page D150-151 (1977)
7. ↑  Dawson, R. M. C. *et al*. *Data for Biochemical Research*, Oxford, Clarendon Press, 1959.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Beta hydroxy acid na anglickej Wikipédii.*
Štruktúrny vzorec polyanilínu
**Polyanilín** (ďalej PANI) je π- konjugovaný organický polymér. Je to zároveň najstarší známy vodivý polymér.

Vlastnosti
----------

Môže byť pripravený pre rôzne špecifické aplikácie, ako napríklad v dobíjacích batériách, biosenzoroch alebo antikoróznych povlakoch. Jeho vodivosť a ďalšie charakteristiky veľmi závisia od experimentálnych podmienok, pri ktorých bol pripravený, ako sú teplota, pH roztoku, alebo od koncentrácie anilínu v roztoku. PANI existuje vo viacerých formách, ktoré sa navzájom odlišujú chemickými a fyzikálnymi vlastnosťami.

Modifikácie polyanilínu
-----------------------

Vo všeobecnosti sa vyskytuje v troch formách, nazvaných permigranilín, leukoemeraldín a emeraldín. Produktom elektrochemickej polymerizácie anilínu z kyslého elektrolytu je zelený emeraldín. Ten môže byť jednoducho prevedený ďalšou oxidáciou na úplne oxidovanú tmavomodrú permigranilínovú soľ, ktorá zase môže byť prevedená pomocou alkalickej bázy na tmavofialový permigranilín. Emeraldínová soľ tiež môže byť redukovaná na transparentný leukoemeraldín, alebo pomocou alkalickej bázy prevedená na nevodivý modrý emeraldín.

Referencie
----------

1. ↑  SRINIVAS, CH. D. SRINIVASU2, B. KAVITHA, N. NARSIMLU a K. SIVA KUMAR5. *Synthesis and Characterization of Nano Size Conducting Polyaniline.* 2012, roč. 1, č. 5. ISSN 2278-4861.9.
2. ↑   J. Stejskal, P. Kratochvil, A. D. Jenkins. *Polymer 37, 367* (1996)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**Polyfeides** alebo **Polyfeidés** (starogr. *Πολυφείδης* – *Polyfeides*/iný prepis *Polyfeides*, lat. *Polypheides*) je v gréckej mytológii sikyónsky kráľ.

Staroveký autor Hieronym uvádza, že Polyfeides, nástupca kráľa Adrasta, nastúpil na sikyónsky trón okolo roku 1211 pred Kr. a vládol do roku 1180 pred Kr. a zaznamenal tiež, že slávna trójska vojna prebiehala počas jeho vlády. Túto informáciu potvrdzujú aj iné antické zdroje. Homér vo svojom slávnom diele Odysea spomína aj Polyfeida, ktorý bol synom Mantia a vnukom Melampouda, zakladateľa vlády Amythaonovcov v Argu. Polyfeides bol po smrti slávneho veštca Amfiaraa považovaný za rovnako významného veštca. Homér ďalej píše, že keď sa Polyfeides pohádal s otcom, odišiel do *Hyperesie*.(do dnešnej Egiry).

Pausanias, ktorý tiež písal o sikyónskych kráľoch píše, že po Adrastovi nastúpil na trón v Sikyóne ešte Ianiskos a Faistos a o Polyfeidovi sa nezmieňuje. Jeho zoznam sikyónskych kráľov tohto obdobia je odlišný.

Menoslov mýtických kráľov Sikyónu, zaznamenaný od kráľa Polyba po posledného kráľa Sikyónu v zoznamoch Pausania a Eusebia z Kaisareie:

|  |  |
| --- | --- |
| Pausanias* *Polybos*, (starogr. *Πόλυβος*)
* *Adrastos*, (starogr. *Ἄδραστος*)
* *Ianiskos*, (starogr. *Ἰανίσκος*)
* *Faistos*, (starogr. *Φαίστος*)
* *Zeuxippos*, (starogr. *Ζεύξιππος*)
* *Hippolytos*, (starogr. *Ἱππόλυτος*)
* *Lakestades*, (starogr. *Λακεστάδης*)
* *Falkes*, (starogr. *Φάλκης*)
* *Rhégnidas*, (starogr. *Ῥηγνίδας*)

 | Eusebios z Kaisareie* *Polybos*, (starogr. *Πόλυβος*)
* *Inachos*, (starogr. *Ἴναχος*)
* *Faistos*, (starogr. *Φαίστος*)
* *Adrastos*, (starogr.  *Ἄδραστος*)
* *Polyfeides*, (starogr. *Πολυφείδης*)
* *Pelasgos*, (starogr. *Πελασγός*)
* *Zeuxippos*, (starogr. *Ζεύξιππος*)
 |

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Augustín, *De civitate Dei*, 18,19.
2. 1 2  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
3. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,175.
4. 1 2  Homér, *Iliada*, 15,238-256.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 288-289.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,6-7.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,13,1.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
**Polybios** (lat. *Polybius*; \* cca 200 – † 118 pred Kr.) bol starogrécky historik a politik v čase helenizmu.

Opísal dejinné udalosti od 220 do 146 pred Kr. ktoré sám zažil. Išlo najmä o vzostup Rímskej republiky, postupné ovládnutie Grécka alebo dobytie Kartága a koniec tretej púnskej vojny. Polybius je známy aj pre svoju ideu deľby moci, ktorú neskôr použil Montesquieu v spise *Duch zákonov*.

Narodil sa v Arkádii ako syn Lykorta, prominentného gréckeho politika. Lykortas bol veliteľom kavalérie v Achájskom spolku. Postoj jeho otca voči rímskej nadvláde nad Macedóniou mal za následok jeho uväznenie. Následne bol deportovaný do Ríma kde ho konzul Lucius Aemilius Paullus zamestnal ako tútora pre svojich dvoch synov. Polybius mal v roku 152 pred Kr. možnosť vrátiť sa do Macedónie, ktorú nevyužil a ostal v Ríme. Stal sa blízkym priateľom generála Scipia mladšieho, ktorého sprevádzal na výprave do Hispánie a Afriky. 

Polybius zastával názor, že historici by mal zaznamenávať iba udalosti, ktorých sa zúčastnili alebo ktoré zaznamenali od očitých svedkov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Polybius na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11920194q
* GND: 118595571
* ISNI: 0000 0001 2098 7680
* LCCN: n79006487
* NK ČR: jn19981002010
* VIAF: 267920293
* WorldCat: lccn-n79006487
**Branislav Vargic** (\* 1. júl 1939, Hriňová – † 1. august 2017, Banská Bystrica) bol slovenský zbormajster, dramaturg a korepetítor.

Životopis
---------

Absolvoval štúdium na vysokej škole pedagogickej a 1973 štúdium zborového dirigovania (J. Haluzický) na VŠMU v Bratislave, roku 1978 získal titul PhDr. na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského. V roku 1958 – 1975 učiteľ na stredných školách v Žiline a Leviciach, 1970 – 1975 na ĽŠU v Leviciach; od 1975 korepetítor a zbormajster opery Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Pred vstupom do divadelného angažmánu pôsobil aj ako dirigent speváckych zborov. V DJGT spolupracoval ako korepetítor pri príprave všetkých operných inscenácií, v operách naštudoval zborové operné party. Pravidelne publikoval príspevky o problematike zborového spevu, hudobnej a estetickej výchovy. Od 1982 umelecký vedúci Rob. speváckeho zboru Mier vo Zvolene.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Za Branislavom Vargicom – nekrológ (zdroj: Opera Slovakia)
Polydamas sa pokúša zastaviť Hektora, ilustrácia - John Flaxman
**Polydamas** (starogr. *Πολυδάμας* – *Polydamas*) je v gréckej mytológii syn Panthoa a jeho manželky Frontidy, priateľ Hektora počas trójskej vojny.

Polydamas bol v trójskej vojne priateľ a spolubojovník Hektora, syna trójskeho kráľa Priama. Podľa Homéra sa obaja narodili v ten istý deň, ale vzhľadom na to, že sa Homér bližšie nevzmieňuje o jeho pôvode, určite nebol členom kráľovskej rodiny.

Polydamas v trójskej vojne bojoval statočne, lebo jeho rukou padli až traja achájski bojovníci. Jeho oštep pretrhol niť života Prothoénora, takisto prebodol Mékistea a jeho obeťou sa stal aj Ótos z Kyllény, ktorému následne zvlekol z tela zbroj. V boji tiež zranil oštepom Eurymacha a Kleóna.

Pred bojom väčšinou múdro navrhoval opatrnú bojovú stratégiu, ktorú Trójania aj občas prijali, ale častejšie ju odmietol Hektor, preferujúci priamy útok. V desiatom roku trójskej vojny, keď sa už pomaly blížil koniec slávnej Tróje, achájsky hrdina Achilleus sa zmieril s hlavným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónom, aby pomstil smrť svojho priateľa Patrokla, ktorého zabil Hektor a postavil sa do čela achájskeho vojska. Trójski bojovníci pred hnevom mocného Achillea utiekli za mestské hradby a iba Hektor stál nevzrušene nad Skajskou bránou. Zbytočná bola rada Polydamanta, ktorý varoval Hektora, aby sa nepustil do boja s Achilleom a ostal radšej v bezpečí za hradbami. Hektor Achillea do boja vyzval a stálo ho to život.

Homér vo svojom epickom diele Iliada neuvádza informácie týkajúce sa osudu Polydamanta v závere trójskej vojny. Avšak neskorší antický autor Quintus zo Smyrny píše, že Polydamanta usmrtil achájsky hrdina Aias, syn Oilea, ktorý mu vbodol oštep do hrude.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 18, 248-251.
2. ↑  Homér, *Iliada*, 17, 40.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 115.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 14, 449-457.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 15, 339.
6. ↑  Homér, *Iliada*, 15, 518.
7. ↑  Quintus, *Posthomerica* 11, 63-70.
8. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 12,547.
9. ↑  Homér, *Iliada*, 13, 725-757.
10. ↑  Homér, *Iliada*, 12, 60-80.
11. 1 2  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 171-172.
12. ↑  Homér, *Iliada*, 18, 249-287.
13. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 321.
14. ↑  Quintus, *Posthomerica* 6, 554-556.
**Kleinomachos** (starogr. *Κλεινόμαχος* – *Kleinomachos*) bol v starovekom Grécku olympijský víťaz v päťboji.

Kleinomachos z Élidy bol v Olympii korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v päťboji. Dátum jeho olympijského víťaztva je neznámy. Päťboj (penthatlon) zaradil do olympijského programu na 18. hrách v roku 708 pred Kr.. Antický päťboj pozostával z hodu oštepom, hodu diskom, behu, skoku a zo zápasu. Na panhelénskych hrách bol jednou z najviac cenených disiplín.

Staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí opisoval cestu po Grécku, navštívil v Olympii i posvätný háj *Altis*, kde okrem slávneho Diovho chrámu stáli aj sochy olympijských víťazov. Mnoho informácii o olympionikoch mu poskytli hlavne nápisy na podstavcoch ich sôch. Pausanias o Kleinomachovi zaznamenal len toto: „*Kto vytvoril Kleinomacha, nevieme; Kleinomachos bol vyhlásený za víťaza v päťboji."*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,15,1.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A.
Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 438.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 149.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Chionis** (starogr. *Χίονις* – *Chionis*) bol trojnásobný víťaz olympijských hier behu na jedno stadion a behu na dve stádia.

Chionis zo Sparty zvíťazil v jednoduchom a dvojitom behu na olympijských hrách v rokoch 664, 660 a 656 pred Kr. Antický autor Pausanias však uvádza, že Chionis bol sedemnásobný olympijský víťaz. Podľa neho Chionis zvíťazil v behu na jedno stadion aj v roku 668 pred Kr. kedy bol podľa starovekých autorov Eusebia a Iulia Africana víťazom Charmis zo Sparty.

Pozoruhodný je údaj od Iulia Africana, ktorý zaznamenal, že Chionis zo Sparty na olympijských hrách v roku 664 pred Kr. skočil na vzdialenosť „päťdesiatdva stôp" (stopa v Olympii mala 320 mm). Pri prepočítaní na naše miery Chionis skočil teda 15,39 metra. Skok sa približuje dvojnásobku dnešného svetového rekordu a nepochybne presahuje fyzické možnosti človeka. Odborníci sa rozdelili na tri skupiny. Starší predpokladali, že tu išlo o trojskok. Keď sa o tom pochybovalo, prevládol názor, že tu išlo o súčet piatich skokov (skok z miesta) a neskôr troch skokov. Zodpovedné stanovisko sa už aj preto nedá zaujať, lebo o počte skokov z olympijských hier staroveku nemáme bezpečné správy.

Chionis sa podľa Pausania (okolo roku 630 pred Kr.) zúčastnil spolu s obyvateľmi ostrova Théra, ktorých viedol Battos I. kolonizácie Kyrény na pobreží dnešnej Líbye.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
3. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,14,3.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,23,4.
5. 1 2  Iulius Africanus, *Chronografiai* 1, 200.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 154.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 165.
9. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 55.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Hermagoras** (starogr. *Ἑρμαγόρας* – *Hermagoras*) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 137.

Staroveký epigrafický nález *IG XIV 739* uvádza, že Markos Aurélios Hermagoras z Magnésie, ležiacej pod vrchom Sipylos v Lýdii, zvíťazil na olympijských hrách v zápasení. Stalo sa to pravdepodobne na 229. hrách v roku 137. O štyridsať rokov neskôr sa v tej istej disciplíne presadil aj jeho syn Aurélios Hermagoras.

V Olympii sa zápasenie (palé) zaradilo do programu hier v roku 708 pred Kr. Na hrách to bol prvý úpolový šport po výlučne bežeckých disciplínach.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 23.
2. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG XIV 739*
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Chipset** (iné názvy: **čipová súprava, súprava čipov, čipový súbor, súbor čipov**; slangovo: *čipset, čipová sada* [výraz čipová sada je nespisovný, pretože slovo sada je nespisovné]; angl. chipset) je výraz, ktorý má viacero významov:

Pôvodne ide o označenie pre skupinu integrovaných obvodov („čipov") navrhnutých tak, aby spolupracovali, a spravidla predávaných ako jeden výrobok.

V počítačoch spravidla v užšom zmysle ide len o čipy na základnej doske (podrobnosti pozri pod motherboard). V súvislosti s PC založenými na systémoch triedy Intel Pentium chipset často označuje dva hlavné čipy základnej dosky: northbridge a southbridge. Pomenovanie vzniklo z obvyklého umiestnenia týchto čipov na základnej doske: northbridge (z angl. *north* - sever a *bridge* - most) sprostredkuje rozhranie medzi procesorom a operačnou pamäťou, a je umiestnený bližšie k procesoru (ktorý je obvykle umiestnený na hornej časti (na „severe") základnej dosky, ak je montovaná vertikálne, z dôvodu umiestnenia rozširujúcich konektorov („slotov") v štandardnej skrinke typu minitower); southbridge (angl. *south* - juh) obsahuje rozhranie k rozširujúcim konektorom a iným pomalším perifériám a obvykle je umiestnený na spodku dosky (na „juhu").

Výrobca chipsetu je často odlišný od výrobcu základnej dosky. Príkladmi chipsetov základnej dosky sú:

* nForce čipset od NVIDIA a KT800 od VIA Technologies (oba pre procesory AMD)
* niektorý z početných čipsetov od Intelu

V 80. a 90. rokoch 20. storočia sa termínom chipset takisto často označovali zákaznícke zvukové a grafické čipy v súdobých domácich počítačoch, hráčskych konzolách a podobne. Príklady: Original Chip Set pre Commodore Amiga a System 16 od SEGA.

Pozri aj
--------

* motherboard
**Isenheimský oltár** je najväčšie dielo nemeckého maliara Matthiasa Grünewalda, ktoré ho plne reprezentuje.

Dielo bolo objednané pre malé mestečko na pomedzí nemeckej a francúzskej kultúrnej oblasti bratsvom sv. Antonína. Bratsvo ním zrejme chcelo prilákať pútnikov.

V neskorogotickej tradícii krídlového oltára to je kombinácia maľby s rezbou, ale na rozdiel od 15. storočia sa maľbe dostáva omnoho závažnejší podiel, až po otvorení oltára sa objavuje sochárska práca, dielo Nicolausa von Hagenau. Na rozdiel od stredovekého oltára, rozdeleného na jednotlivé polia so samostatnými výjavmi, odohráva sa tu jednotný výjav, videný z jediného bodu a v spoločnom priestore.

Zavretý oltár vyjadruje mystérium obete. Uprostred obrovské, kruto zmučené telo Ukrižovaného so skrútenými prstami, vľavo omdlievajúca Panna Mária podopieraná sv. Jánom, skupina vyjadrujúca najväčšiu mieru bolesti, pod krížom kľačí a spína k Spasiteľovi ruky drobná sv. Mária Magdaléna, vpravo stojí osamotená a majestátna postava sv. Jána Krstiteľa s baránkom, ktorý ukazuje na Krista: „On musí rásť, - a ja sa umenšovať." (J3,30)

Pevné krídla po stranách nesú mohutné postavy sv. Antonína a sv. Šebastiána, v ktorého tvári vidíme maliarov autoportrét.

Predel predstavuje Oplakávanie Krista.

So zavretým oltárom prudko kontrastuje prvé otvorenie, líčiace v radostnych farbách najpodstatnejšie okamihy Kristovho života, Zvestovanie na ľavom krídle, Narodenie Pána uprostred a Zmrtvychvstanie na pravom krídle.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Isenheimský oltár**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Isidóros** (starogr. *Ἰσίδωρος* – *Isidóros*) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 72 pred Kr.

Isidóros z Alexandrie bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení. Zápasenie (palé) zaviedli v Olympii na 18. hrách v roku 708 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Eurybatos zo Sparty.

Olympijské víťazstvo Isidóra zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Alexandria 72&f=fals, Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 88
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Rhodia** (starogr. *Ῥοδία* – *Rhodia*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád.

Podľa antického autora Apollodora z Atén bola Rhodia jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Rhodii za manžela vybrali Chalkódóna, syna Aigypta a jeho arabskej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pacificus Maximus, *Hecatelegium*, *Danaides* 1.
2. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Súradnice: 53°15′18″S 158°49′48″V﻿ / ﻿53,25500°S 158,83000°V﻿ / 53.25500; 158.83000

**Avačinskaja sopka** (doslova *Avačská sopka*) je stratovulkán, nachádzajúci sa na polostrove Kamčatka, neďaleko mesta Petropavlovsk-Kamčatskij. Spolu s vulkánom Koriackaja sopka tvoria dominantu nad týmto mestom. Sopka je vysoká 2 741 m a je o niečo mladšia ako Koriackaja. Naproti tomu je však oveľa viac aktívna, len v 19. a 20. storočí bolo zaznamenaných vyše 15, prevažne stredne silných erupcií.

Geologický vývoj
----------------

Sopka leží na zvyškoch staršej vulkanickej stavby, ktorú zničila mohutná erupcia pred cca 30 000 rokmi. Pozostatkom tejto erupcie je kaldera nad ktorou leží súčasná stavba vulkánu a mohutný depozit andezitových pyroklastík zaberajúcich plochu cez 500 km².

Pozostatkom neskorších erupcií približne pred 10 000 rokmi sú depozity pyroklastických prúdov a pemzy prevažne andezitového zloženia s nízkym obsahom draslíka. Ďalšia fáza vulkanizmu nastúpila pred 5 500 rokmi, petrologicky nastal posun k viac bazaltovým horninám. Pozostatkom tejto etapy sú vrstvy bazaltovo-andezitovej tefry, nachádzajúce sa vo vzdialenosti až 300 km od vulkánu.

Súčasné erupcie sa dajú charakterizovať ako stredne silné, spojené s produkciou pyroklastických prúdov, lahárov, pemzy, vulkanického popola a prachu a menším výskytom lávových prúdov. Väčšia erupcia sa odohrala v rokoch 1923 až 1927 keď objem vyvrhnutej lávy dosiahol 3,5 mil. m³ a objem tefry 180 mil. m³.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Avačinskaja sopka**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – stratovulkán Avačinská na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Laothoé** alebo **Laothoa** (starogr. *Λαοθόη* – *Laothoé*) je v gréckej mytológii dcéra lelegského vládcu Alta, bola vedľajšou manželkou (alebo družkou) trójskeho kráľa Priama.

Laothoé sa narodila v meste Pédasos, ktoré sa nachádzalo v Tróade. Jej otec Altes tam vládol zo svojho sídla pri rieke Satnioentes bojovnému kmeňu Lelegov. Keď dospela, stala sa jednou z manželiek (alebo družiek) trójskeho kráľa Priama a porodila mu synov Polydóra a Lykaonta. Kráľ Priamos mal celkove päťdesiat synov, z toho devätnásť synov mal s manželkou Hekabou a ostatných so svojimi inými manželkami, alebo družkami. Deti Laothoy a aj Priamos zahynuli v trójskej vojne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 21,85-89.
2. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 151.
3. 1 2  Homér, *Iliada*, 10,428-429.
4. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 390.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 342.
6. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 149-152.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 392.
**Kleité** alebo **Kleita** (starogr. *Κλείτη* – *Kleité*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Memfidy.

Kleité bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Kleite potom za manžela vybrali Kleita, syna Aigypta a jeho manželky Tyrie, na základe podobnosti ich mien a konala sa hromadná svadba. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz splnili všetky a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Mince Jazdkarta II.
**Jazdkart II.** bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 439 – 457. Jeho otcom bol kráľ Báhrám V. Gór (vládol v rokoch 421 – 439), synmi neskorší králi Hormizd III. Péróz I. a Valgaš.

Jazdkartovo osemnásťročné panovanie vypĺňa takmer nepretržitý sled vnútropolitických a zahraničnopolitických konfliktov, ktoré sásánovský štát do veľkej miery oslabili. Začala ich rovnako ako v prípade Báhráma V. vojna s Východorímskou ríšou, prebiehajúca v rokoch 440/441 – 442. Peržania v nej ani tentoraz nedosiahli nič, čo by stálo za zmienku, a skoro uzavreli s cisárom Theodosiom II. mier, snáď dokonca spečatený spojenectvom proti spoločným nepriateľom. 

Na severovýchodnej hranici pokračovali v nasledujúcich rokoch boje s Hefthalitmi, etnikom, ktoré od začiatku 5. storočia opakovane uskutočňovalo výpady na územie ríše. Jazdkartovi sa iba sťažkosťami podarilo nastoliť v oblasti poriadok, moc Hefthalitov však nebola ani v najmenšom zlomená.

Vnútropoliticky sa Jazdkartova vláda vyznačovala intenzívnou perzekúciou kresťanov a po novom teraz aj Židov, ktorí sa dovtedy tešili relatívnej náboženskej slobode. Snaha prvého ministra Mihry Narsého zaviesť v Arménii zoroastrizmus vyvolala v roku 450 vzburu, ktorá musela byť potlačovaná kráľovskými jednotkami a sprevádzali ju rozsiahle násilnosti. V roku Jazdkartovej smrti (457) ešte neboli pomery v ríši urovnané.

  


|  |
| --- |
| Jazdkart II.**Sásánovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Báhrám V.** | **kráľ**439 – 457 | Nástupca**Hormizd III.** |
Titulná strana latinsko-nemeckého vydania
Vydanie v latinčine, maďarčine, nemčine a češtine z 18. storočia. 
***Orbis pictus*** (pôvodne ***Orbis sensualium pictus***, slovensky ***Svet v obrazoch***) je všeobecne uplatniteľná učebnica, ktorú napísal český pedagóg, teológ a filozof Ján Amos Komenský. Kniha bola publikovaná roku 1658 v Norimberku v latinčine, nemčine a neskôr preložená do mnohých európskych jazykov.

Obsah
-----

Kniha obsahuje priemerne 152 kapitol (závisí od vydania) s tematickými ilustráciami, ktoré knihu obohacujú a sprostredkovávajú i mladším čitateľom. Zahrnuje základy dejepisu vrátene informácií o astronómii, fyzike, biológii, umenia, význačné časti sú venované remeslám a obchodu, potom nasleduje etika, politika a správa štátu. Kapitola náboženstva sa delí na kresťanstvo, pohanstvo, judaizmus a moslimské náboženstvo. Samotný text je skomponovaný pútavým spôsobom (autor uplatňuje svoju myšlienku „schola ludus" (v preklade „škola hrou") ako dialóg medzi učiteľom a žiakom.

Literatúra
----------

* KOMENSKÝ, Jan Amos. Comenii Orbis pictus : Swět w obrazích : Die Welt in Bildern : Le monde en tableaux. Praha: Tisk a sklad Jaroslawa Pospíšila, 1845.
* Jan Amos Komenský: Opera omnia, sväzok 23; k vydaniu pripravila Julie Nováková. Academia Praha 1992 (komentované vedecké vydanie)

Pozri aj
--------

* Ján Amos Komenský
* Pansofia

Externé odkazy
--------------

* Joann Amos Comenii Orbis Pictus

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Orbis pictus na českej Wikipédii.*
**Vladimír Bárta** (\* 20. marec 1939, Banská Štiavnica) je slovensky publicista, krajinársky fotograf, spisovateľ literatúry faktu, autor mnohých reprezentačných obrazových kníh o Slovensku. Jeho syn Vladimír je fotograf a publicista.

Životopis
---------

Rodák z Banskej Štiavnice, absolvoval Strednú priemyselnú školu chemickú v Banskej Štiavnici, Vysokú školu poľnohospodársku v Nitre s doplnkovým štúdiom pedagogiky a žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1963 žije a tvorí v Banskej Bystrici.

Pracoval na Katedre prírodného prostredia, na Lesníckej fakulte vo Zvolene (1963 – 1968), v Laboratóriu pôdohospodárstva v Banskej Bystrici, (1968 – 1971), v Československom rozhlase, štúdio Banská Bystrica (1971 – 1988), v redakcii Svet práce Praha (1988 – 1989) a od roku 1990 pôsobil ako voľný tvorca, fotograf, publicista a editor.

Roku 1993 vytvoril a vlastným nákladom vydal prvú knihu o novo vzniknutom štáte v dvoch jazykových mutáciách *Slovensko – Slovakia* a *Slovensko – Slowakei*, bola vyše roku jedinou publikáciou reprezentujúcou Slovensko. V ďalších rokoch so svojim synom Vladimírom vytvoril 128 obrazových a obrazovo-textových kníh o Slovensku, o slovenských mestách, hradoch, horách, národných parkoch a kultúrnych pamiatkach. Knihy Vladimíra Bártu ani raz nechýbali v národných stánkoch Slovenskej republiky na najvýznamnejších medzinárodných knižných výstavách a veľtrhoch v Európe v Budapešti, Prahe, Varšave, Londýne, Paríži a Frankfurte nad Mohanom.

Literatúra
----------

* *Ako sme tu žili* (2010), AB ART press, Banská Štiavnica

Externé odkazy
--------------

* Profil na Literárnom informačnom centre

Autoritné údaje: * abART: 171412
* GND: 1125572477
* ISNI: 0000 0001 1828 007X
* LCCN: n95007775
* NK ČR: jn19990209030
* VIAF: 107602499
* WorldCat: lccn-n95007775
Súradnice: 48°18′06″S 18°03′41″V﻿ / ﻿48,301599°S 18,061366°V﻿ / 48.301599; 18.061366

**Hviezdoslavova trieda** je osou nitrianskeho sídliska Klokočina. Patrí medzi najväčšie ulice v meste Nitra.

Vybavenie a doprava
-------------------

Na tejto ulici sa nachádzajú obchodné domy (Kaufland, Billa, Lidl), poliklinika, športové ihriská a takisto kostol. Bola vybudovaná ako 6-prúdová cesta, z ktorej sú na jazdu určené 4 prúdy, a na parkovanie a pre potreby MHD 2 prúdy na opačných krajoch. Ústia do nej ulice Braneckého, Pražská, Pavla Straussa, Mikovíniho, Dolnočermánska, Čajkovského, Baničova, Kmeťova, Šúdolská, Jarocká a Edisonova. Po celej dĺžke sa nachádza celkovo 5 svetelných križovatiek a 8 zastávok MHD (Poliklinika Klokočina, Mikovíniho, Čajkovského a Rázc. Kmeťova (iba v jednom smere)). Premáva po nej celkovo 10 liniek. V roku 2010 na nej bolo vykonané frézovanie vozovky a v roku 2011 rekonštrukcia vozovky (asfaltovanie a obnova kanálových príklopov).

Galéria
-------

* Hviezdoslavova triedaHviezdoslavova trieda

Súradnice: 48°18′05″S 18°03′38″V﻿ / ﻿48,301287°S 18,060668°V﻿ / 48.301287; 18.060668
**Kleitos** (starogr. *Κλειτὸς* – *Kleitos*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Tyrie.

Kleitos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Kleitovi potom za manželku vybrali Kleitu, dcéru Danaa a jeho manželky Memfidy, na základe podobnosti ich mien a konala sa hromadná svadba. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz splnili všetky a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Filharmonický orchester
**Orchester** je inštrumentálne teleso, zvyčajne s veľkým počtom hudobníkov so sláčikovou, dychovou a niekedy aj perkusnou sekciou. Slovo *orchester* je odvodené z názvu pre priestor pred starogréckou scénou, kde bol umiestnený zbor. Orchester sa zväčšoval výrazne počas osemnásteho a devätnásteho storočia, v dvadsiatom storočí sa v zložení zmenil len veľmi málo.

Menší orchester (okolo štyridsať hudobníkov a menej) sa nazýva **komorný orchester**.

Orchester s plným obsadením (okolo 100 hudobníkov) zvyčajne voláme **symfonický orchester** alebo **filharmonický orchester**, hoci tieto prídavné mená neoznačujú presný počet hudobníkov ani inštrumentálne rozloženie. Aktuálny počet hudobníkov môže kolísať aj v závislosti od predstavenia a veľkosti sály, v ktorej práve hrajú.

Inštrumentácia
--------------

Typický symfonický orchester pozostáva zo štyroch skupín (sekcií) podobných hudobných nástrojov, vo všeobecnosti idúcich v notovom zápise v tomto poradí:

* **drevené dychové nástroje**: pikola, 2 flauty\*, 2 hoboje, anglický roh, 2 klarinety\*, basový klarinet, 2 fagoty\*, kontrafagot
* **plechové dychové nástroje**: 2\* až 6 rohov\*, 2\* až 5 trúbok\*, 3 pozauny z toho jedna je basová, tuba
* **bicie nástroje**: tympany\*, malý bubon, veľký bubon, činely, triangel
* 
* **strunové nástroje**:
	+ **sláčikové nástroje**: 16 až 30 (alebo aj viac) huslí\*, 8 až 12 viol\*, 8 až 12 (alebo aj viac) čiel\* a 5 až 8 (alebo aj viac) kontrabasov\*,
	+ ostatné strunové nástroje: harfa, klavír, čelesta a pod.
* Niekedy sa objavujú aj tradičné nástroje drevených telies ako napr. saxofón a barytón.

Hudobné nástroje (a ich minimálny počet) označené hviezdičkou sú považované za „kľúčové" symfonické nástroje a iba vo výnimočných prípadoch sa nevyskytujú vo väčšine symfonickej literatúry. Ostatné nástroje uvedené vyššie považujeme za „pomocné" nástroje a používajú sa menej často, ale stále o nich hovoríme ako o „štandardnej" súčasti symfonického orchestra. Symfonické diela neskorého 19. storočia používajú *všetky* pomocné nástroje, ako aj veľký počet sláčikov, väčšinou ich plný názov obsahuje spojenie *"pre **veľký** orchester"*, napríklad dielo *Ein Heldenleben* od Richarda Straussa.

Významné symfonické orchestre
-----------------------------

Vo svete:

* Berlínski filharmonici
* Bostonský symfonický orchester
* Clevelandský orchester
* Česká filharmónia
* Drážďanský štátny orchester
* Göteborskí symfonici
* Chicagsky symfonický orchester
* Kráľovský orchester Concertgebouw
* Lipský orchester Gewandhaus
* Londýnsky symfonický orchester
* Los Angelesská filharmónia
* New Yorkská filharmónia
* Orchester Marinského divadla
* Philadelphský orchester
* Sankt Peterburgská filharmónia (bývalá Leningradská filharmónia)
* Symfonický orchester Bavorského rozhlasu
* Symfonický orchester Columbia
* Viedenskí filharmonici

Na Slovensku:

* Slovenská filharmónia
* Štátna filharmónia Košice

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Orchester**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Orchester**
**Jamia Suzette Mays** (\* 16. júl 1979, Bristol, Tennessee), známa pod menom **Jayma Mays** je americká herečka a speváčka. Preslávila ju najmä postava výchovnej poradkyne Emmy Pillsbury zo seriálu *Glee* (2009 - 2015).

Detstvo a mladosť
-----------------

Jayma sa narodila v júli 1979 v meste Bristol, v štáte Tennessee, ale vyrastala v meste Grundy vo Virgínií. Jej rodičmi sú Susan Paulette a James Edwin Mays. Po absolvovaní strednej školy v Grundy, navštevovala Southwest Virginia Community College, neskôr na Virginia Tech a nakoniec skončila na Radforskej Univerzite, kde študovala so zameraním na múzické umenia.

Kariéra
-------

Svoju kariéru zahájila v roku 2004 televíznymi seriálmi ako príklad *Joey* či *Škaredá Betty*. Zahrala si menšiu úlohu po boku Rachel McAdams v thrilleri *Noční let* z roku 2005, ktorý režíroval Wes Craven.

Tiež sa do podvedomia divákov dostala vďaka úlohe v seriály *Dr. House*. Vďaka jej nie práve dospelému vzhľadu, získala úlohu v paródií na filmy *Veľkofilm* (2007), čo je príklad paródia na filmy ako *Charlie a továreň na čokoládu* alebo *Narnia: Lev, šatník a čarodejnica*. 

Objavila sa aj vo videoklipe *„Awakening"* skupiny Switchfoot. 

V roku 2008 sa objavila v komédií *Poliš z obchoďáku*, ktorý v roku 2015, mal druhú časť, v ktorej sa Jayma neobjavila kvôli zmluve zo seriálom *Glee*, v ktorom účinkovala od roku 2009 do roku 2015. Jej postava sa volala Emma Pillsbury a bola výchovná poradkyňa na škole. Tiež sa jedná o jej najviac známu rolu. V seriály ju tiež vidieť aj spievať.

V roku 2011, prepožičala svoj hlas v animovanej rozprávke *Šmolkovia*, ktorá sa neskôr v roku 2013 dočkala aj druhej časti. 

V seriály *Millerovci* z roku 2013, nahradila herečku Mary Elizabeth Ellis a o rok sa objavila po boku herečky Patricii Clarkson v komédií *Last Weekend*. 

V roku 2017, po boku herca Toma Cruisa sa objaví vo filme *Nebeský gauner* a tiež aj v pripravovanom seriály *Trial & Error*.

Súkromný život
--------------

Od roku 2007 je vydatá za herca Adama Campbella, s ktorým sa spoznala pri natáčaní filmu *Veľkofilm*. Má s ním syna Judea, ktorý sa narodil v auguste 2016. Vo voľnom čase najradšej počíta matematiku a v auguste 2014, podporila ochorenie ALS, na výzvu Ice Bucket Challange.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jayma Maysová**

Externé odkazy
--------------

* Jayma Maysová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Jayma Maysová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jayma Mays na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 16767297w
* ISNI: 0000 0001 1453 9240
* LCCN: no2009180617
* NK ČR: xx0205109
* VIAF: 103026393
* WorldCat: lccn-no2009180617