**Rádiolarit** alebo **rádiolariový rohovec** je usadená hornina tvorená z rekryštalizovaných mikroskopických schránok prvokov rádiolarií. Väčšinou je indikátorom hlbokovodného oceánskeho prostredia. Zložením je blízka opukám, spongilitom a silicitom (jaspilitom), prípadne nespevneným diatomitom.

Vznik
-----

Rádiolarity vznikajú usadzovaním odolných mikroskopických schránok prvokov kmeňa radiolaria (mrežovce) najčastejšie pod karbonátovou kompenzačnou hladinou. V tejto hĺbke dochádza k úplnému rozpúšťaniu mikroskopických schránok tvorených CaCO3, takže usadzovať sa môžu iba schránky tvorené z SiO2. Opálový materiál schránok postupne rekryštalizuje na stabilnejší vláknitý chalcedón a kremeň. Niekedy prechádza do rádiolariových vápencov.

Vlastnosti
----------

Mierne zvrásnené doskovité červenkasté rádiolarity komplexu Franciscan, San Simeon state park, v západnej časti USA.
Sú to zväčša zvrstvené horniny, často pestrofarebné. Pomerne tvrdé, rýpu do skla. Tenké pravidelné vrstvičky môžu dosahovať hrúbku okolo 5 - 15 cm (obvykle dosky) a v prípade, ak vznikali v hlbokovodnom prostredí sa často striedajú s ílovitými bridlicami, prípadne reliktami ofiolitov. Majú vysoký obsah SiO2, nešumia v HCl. Prímes CaCO3 môže spôsobiť, že hornina môže s HCl reagovať prudšie a slabo šumí. 

Rádiolarity sú často považované za hlbokovodné oceánske sedimenty a sú preto často používané ako dôležitý palegoegrafický indikátor. V geologickej minulosti ale niektoré rádiolarity vznikali aj v plytkovodnom prostredí. Červenú až hnedú farbu hornine dodávajú ióny Fe3+, zlenkastú Fe2+. Schránky rádiolarií sú zachované v mikroskopickej štruktúre, sú inak chudobné na makrofosílie. Niekedy sa v nich vyskytujú aptychy (žuvací aparát) amonitov.

Výskyt
------

Vzorky jurských rádiolaritov zo Západných Karpát.
Rádiolarity sa v oblasti Západných Karpát vyskytujú vo viacerých tektonických jednotkách. Najstaršie z nich sú rádiolarity v meliatiku, kde však vystupujú iba v sekundárnej pozícií v subdukčnej melanži. Tzv. držkovské a čoltovské rádiolarity sú strednotriasového veku a zaraďované sú do hačavského súvrstvia. Všetky ostatné rádiolarity sú mladšie. V Centrálnych Západných Karpatoch sú hlavne strednojurské. Známe sú zo šiprúňskej panvy tatrika a zliechovskej panvy krížňanského príkrovu (fatrikum) kde sú označované ako ždiarske súvrstvie. Vo fatriku majú veľmi často charakter rádioláriových vápencov. Vystupujú tiež v manínskej a kysuckej jednotke bradlového pásma ako tzv. czajakowské resp. čajakovské rádiolarity. Pre analogické súvrstvie sa v alpskej literatúre používa názov ruhpoldinské rádiolarity, v Poľsku sú pre rovnaké súvrstvie používané termíny sokolické a czajakowské rádiolarity V nadloží tethýdnych rádiolaritov často ležia červené hľuznaté vápence.

Na Slovensku ich možno nájsť v Nizkych a Vysokých Tatrách, Malých Karpatoch, Malej a Veľkej Fatre, Vtáčniku, Tribeči, Slovenskom raji, Galmuse, Štiavnických vrchoch, Považskom Inovci (hornobelická skupina), Spišskej Magure, Starohorských a Strážovských vrchoch. 

Vyskytujú sa aj v iných oblastiach alpsko-himalájskej sústavy, napríklad v pohorí Medvedica v Chorvátsku alebo v Nördliche Kalkalpen.

Použitie
--------

Rádiolarity sa v mladšom paleolite používali na výrobu štiepaných nástrojov. Čepele z tohto materiálu sa našli napr. pri Kálnici na Považí.

Referencie
----------

1. ↑  Reichwalder, P. a Jablonský, J. 2003. *Všeobecná geológia 1.* Bratislava, Univerzita Komenského, 239 s.
2. ↑   *Diatomit, radiolarit, Minerály a horniny Slovenska* [online]. mineraly.sk, [cit. 2008-07-15]. Dostupné online.
3. 1 2  Petránek, J. *Radiolarit, On-line geologická encyklopedie* [online]. geology.cz, 2007, [cit. 2008-07-15]. Dostupné online.
4. ↑  Vozárová, A. 2000: *Petrografia sedimentárnych hornín.* Univerzita Komenského, Bratislava, 170 s.
5. ↑  Mišík, M. 1999, Príspevok k litológii a paleogeografii rádiolaritov zo Západných Karpát. Mineralia Slovaca, 31, s. 491 - 506
6. ↑  Polák, M. Ondrejíčková, A. 1993, *Radiolarian limestones and radiolarites in the Krížna nappe.* Mineralia Slovaca, 25, 6, s. 391-410
7. ↑   *Legenda ku geologickej mape 1 : 50 000* [online]. geology.sk, [cit. 2008-07-15]. Dostupné online.
8. ↑  Mišík, M. Chlupáč, I. Cicha, I. 1984, *Historická a stratigrafická geológia.* Bratislava, 541 s.
9. ↑  Halamić, J. Goričan, Š. Slovenec, D. Kolar-Jurkovšek, T. 1999: *A Middle Jurassic Radiolarite-Clastic Succession from the Medvednica Mt. (NW Croatia).* Geologica Croatica, 52/1, Zagreb, s. 29 - 57

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rádiolarit**