**Amantine Aurore Lucile Dupin** (\* 1. júl 1804, Paríž – † 8. jún 1876, Nohant-Vic, Francúzsko), známa pod umeleckým pseudonymom mužského rodu **George Sand,** bola francúzska spisovateľka románov, noviel, poviedok, hier, literárnych kritík, svojej autobiografie a politických textov. Neskôr vydajom za baróna Dudevanta získala titul **barónka** **Dudevant**.

V jej živote prebehli niektoré škandály týkajúce sa jej ľúbostného života a jej avantgardného módneho štylizovania obliekania a fajčenia. Zaviedla novú maskulínnu módu (nohavice a sako), čo ladilo s jej novým mužským pseudonymom „George Sand", v roku 1829. Podľa nej si zmenili meno aj spisovateľky Marie d'Agoult na *Daniel Stern* a Delphine de Girardin prijala pseudonym *Charles de Launay*. Napriek nactiutŕhačom (napr. Charles Baudelaire a Jules Barbey d’Aurevilly) bola v centre intelektuálneho diania vo svojej epoche. Vo svojich sídlach v Nohant-Vic alebo Palaiseau prijímala v salónoch Franza Liszta, Balzaca, Marie d'Agoult, Flauberta, Delacroixa a Victora Huga. Podporovala ich v tvorbe a dodávala odvahu pokračovať v nej.

Stala sa slávnou svojou politickou aktivitou po roku 1848. Podporovaná Alexandre Ledru-Rollinom zúčastňovala sa na vydávaní troch časopisov: *La Cause du peuple*, *Le Bulletin de la République* a *l'Éclaireur*. Zasadzovala sa za oslobodenie Victora Huga, ktorého dielo obdivovala, v kauze odsúdených Napoleonom III.

Mladosť
-------

George Sand ako 6-ročná.
George Sand sa narodila ako Amantine Aurore Lucile Dupin, a bola dcérou Mauricea Françoisa Dupin de Francueil a Sophie Victoire Delabordeovej a vnučkou Charlesa Louisa Dupina de Francueil.

Po matke pochádzala z rodiny zámockého sokoliara a po otcovi bola pravnučkou francúzskeho maršala Mauricea Saského, legitimizovaného syna Augusta II. saského kurfirsta a poľského kráľa. Bipolárny pôvod meštiansko-šľachtický ju poznačil natoľko, že sa to prejavilo v jej politickom angažovaní.

V štyroch rokoch osirela a vychovávala ju jej stará matka z otcovej strany, Aurora of Königsmarck-Madam Dupin vo svojom sídle v Nohante na rieke Indre. Celý život zostala zviazaná s týmto krajom a jeho okolím. Inšpiroval ju k napísaniu pastorálnych románov *Diablov močiar, Malá Fadetka a François le Champi*.

Na jar 1822 sa zoznámila s barónom Françoisom Casimirom Dudevantom, svojím neskorším manželom. Sobáš sa konal 17. septembra toho roku. Z tohto manželstva pochádzali jej dve deti, Maurice (1823) a Solange (1828). Solange, s ktorou mala veľmi konfliktný vzťah, sa vydala za sochára Auguste Clésingera.

V roku 1831 opustila svojho manžela, s ktorým si nikdy nerozumela, a odišla s o osem rokov starším milencom Julesom Sandeauom. Spoločne začali kariéru ako novinári v Le Figaro podpisujúc sa jedným pseudonymom „J. Sand". Ako spoluautorka sa so Sandeauom podieľala na prvom románe *Rose a Blanche*, ako George Sand sama napísala román *Indiana* a ako George Sand napísala aj ďalší román *Valentine a Lélia*. Za tento úspech mohla ďakovať vydavateľstvu Lélia, ktoré jej umožnilo vstúpiť do kruhu veľkých spisovateľov a žiť z vlastnej práce.

Škandalistka
------------

George Sand bola často glosovaná, hlavne jej maskulínny spôsob obliekania vrátane cylindra a dlhej cigary. Škandálny bol jej nezávislý a slobodný životný štýl, ktorý vtedy prekážal konzervatívnej verejnosti. No dostala za to na revanš ocenenie a zaradenie medzi najlepších autorov, nie medzi autorky, ale autorov v mužskom rode, v tej istej kategórii a stupni ako Honoré de Balzac a Victor Hugo.

Sama George vysvetľuje svoje postoje v autobiografii *L'histoire de ma vie*, prečo si zvolila maskovanie na muža. Bolo to jednak kvôli peniazom, lebo mužské oblečenie v tých časoch stálo oveľa menej, po druhé, nohavice jej umožňovali voľný pohyb a otvárali jej dvere, do ktorých by ako žena nikdy nemohla vstúpiť. Vo svojich prvých troch románoch si zvolila ako hlavnú tému rehabilitáciu ženy a boj proti vynúteným manželstvám. Opisovala v nich model manželstva, ktorý zahŕňal muža klamaného, milenca smiešneho a ženy skvelej a revoltujúcej. Okrem sociálnej revolty vyjadrila vo svojich dielach svoju antipatiu voči monarchii a túžbu po republike.

Citový život
------------

George Sand a F. Chopin.
Mala niekoľko milencov a vášní, ktoré ovplyvňovali jej vzťahy s nimi: spisovateľ Jules Sandeau, básnik Alfred de Musset a advokát Michel de Bourges. Po rozchode so Julesom Sandeauom mala krátku a nešťastnú známosť s Prosperom Mériméeom. Nasledujúci vzťah nadviazala s Alfredom de Mussetom, ktorý trval šesť rokov. Búrlivý spoločný život obsahoval aj zrady na oboch stranách. Známa je situácia počas ich pobytu v Benátkach, kedy mal Alfred milostné vzťahy s grizetkami, zatiaľčo George ležala chorá. A naopak: počas Mussetovej choroby George nadviazala intímny vzťah s jeho lekárom Pietrom Pagellom. Sú známe publikované ľúbostné listy Alfreda a George, ktoré patria k najkrajším ľúbostným vyznaniam vo francúzskej reči. Po Mussetovej smrti George publikovala *Elle et lui*, opis ich vzťahu. Mussetov brat Paul de Musset, šokovaný úlohou, ktorú hrala pred jeho bratom George, napísal ako odpoveď spisbu *Lui et elle*. Louise Colet, ktorá mala vzťah s Mussetom, nezostala nič dlžná a napísala publikáciu o vzťahu s ním s názvom *Lui*.

V období 1835 – 1837 bola George Sand milenkou advokáta Michela de Bourges, ktorý ju obhajoval v kauze vymáhania jej dedičného majetku Nohant od jej manžela Casimira Dudevanta, s ktorým sa jej podarilo rozviesť. Túto kauzu pre ňu aj vyhral. V roku 1836 stretla Frédérica Chopina, s ktorým zotrvala desať rokov, od 1838 do 1847. V 1838 – 1839 strávili spolu zimu na Malorke v *Chartreuse de Valldemossa*, spolu s jej deťmi. Ich vzťah bol komplikovaný, priateľstvo sa zmenilo na lásku, neskôr ku chorému Chopinovi prechovávala materinský cit.

Politické angažovanie
---------------------

Michel de Bourges ju nasmeroval do politických aktivít. V roku 1841 preto založila *La revue Indépendente*. George sa spojila s demokratmi ako Arago, Barbès a Michail Alexandrovič Bakunin. V roku 1848 sa zasadila tiež o pád Ľudovíta Filipa a koniec júlovej monarchie, vyznávajúc ideál utopického socializmu a republikánstva. Po roku 1848, kedy asistovala násilnej revolte, sa stiahla z politiky a odišla do Nohantu. Taktiež cestovala po Francúzsku, prebývala u svojho priateľa Duverneta na jeho zámku, odišla na nejaký čas do cudziny.

Posledné roky
-------------

Fotografia George Sand, 1875.
Udržiavala vzťah s priateľom svojho syna Alexandrom Mancéeom. Počas nasledovných pätnásť rokov bol súčasne jej sekretárom aj milencom. Stala sa korešpondenčnou priateľkou Gustava Flauberta a bola ako jediná žena prijímaná na večere v Magny, ktorých sa zúčastňovali Téophile Gautier, bratia Jules a Edmont Goncourtovci, Charles Augustin Sainte-Beuve či Hyppolite Taine.

V roku 1868 porodila jej vnučka Lina malú Gabrielle, poslednú pravnučku George, ktorá sa stala známou ako Gabrielle Sand. V tom istom roku si zariadila malý byt v Paríži na ulici Gay-Lussac, ktorý si udržala až do posledného dychu. Nezastavila sa v tvorbe až do svojho návratu do Nohantu, kde skonala v dôsledku ochorenia zažívania v roku 1876 ako 71-ročná.

Dielo
-----

V jej rozsiahlom diele sa často vyskytuje prostredie kraja Berry vo Francúzsku. V prvých dielach sa zaoberá témou sociálnej revolty a emancipácie žien, napr. román *Indiana*. Píše romány, v ktorých sa sústreďuje na sociálny boj pracujúcej triedy v priemysle (*Le Compagnon du Tour de France*). V románe *Mauprat* (1837) a v *Le Meunier d’Angibault* (1845) vytvorila ideál beztriednej spoločnosti bez konfliktov. Sústredila sa aj na prostredie vidieka a roľníkov, ktoré zobrazovala v bukolickej idealizovanej forme. Napríklad *La petite Fadette*, *Francois de Champi* a *Les Maîtres sonneurs*. George Sand vstúpila aj do žánru autobiografie – *L’Histoire de ma vie* – a do žánru historického románu – *Consuelo*. Román Consuelo je príbehom talianskej opernej speváčky Consuelo v prostredí európskeho umeleckého sveta 18. stor. Ďalší historický román *Les Beaux Messieurs de Bois-Doré* pojednáva o peripetiách lásky a o dobrodružstvách rytierov, ktorí boli v opozícii proti cirkvi v období panovania Ľudovíta XIII. Dielo George Sand patrí do progresívneho prúdu romantickej literatúry 19. storočia.

15. decembra 1863 katolícka inkvizícia zavrhla jej dielo ako celok a dala ho na index. Ako dôvod mala vyššie spomenuté politické aktivity, tému emancipácie žien a sympatie G. Sand k filozofii Jeana Jacquesa Rousseaua. 

|  |  |
| --- | --- |
| * Le Commissionnaire (avec Jules Sandeau) (1830).
* Rose et Blanche (avec Jules Sandeau, roman, 1831)
* La Fille d'Albano (1831)
* Valentine (roman, 1831)
* Indiana (roman, 1832)
* Lélia (roman, 1833)
* Aldo le Rimeur (1833)
* Une conspiration en 1537 (1833)
* Journal intime (1834)
* Jacques (roman, 1834)
* Le Secrétaire intime (roman, 1834)
* La Marquise (roman, 1834)
* Garnier (conte, Urbain Canel / Adolphe Guyot 1834)
* Lavinia (1834)
* Métella (1834)
* André (roman, 1835)
* Mattéa (1835)
* Leone Leoni (roman, 1835)
* Simon (roman, 1836)
* Mauprat (1837)
* Dodecation, ou le Livre des douze. Le Dieu inconnu (1837)
* Les Maîtres mozaïstes (roman, 1838)
* La Dernière Aldini (roman, 1838)
* L'Orco (1838)
* L'Uscoque (roman, 1838)
* Gabriel (dialogue, 1839) [lire en ligne]
* Spiridion (roman, 1839)
* Les Sept Cordes de la lyre (théâtre, 1840)
* Cosima, ou la Haine dans l'amour (théâtre, 1840)
* Pauline. Les Mississipiens (roman, 1840)
* Le Compagnon du tour de France (roman, 1841)
* Mouny Roubin (1842)
* Georges de Guérin (1842)
* Horace (1842)
* Un hiver à Majorque (récit, 1842)
* La Comtesse de Rudolstadt (roman, 1843)
* La Sœur cadette (1843)
* Kouroglou (1843)
* Carl (1843)
* Jean Zizka (roman historique sur la vie de Jan Žižka, chef de guerre hussite, 1843)
* Consuelo (roman, 1843) historický román z 18.stor, román-rieka
* La Comtesse de Rudolstadt (roman, 1843), voľné pokračovanie Consuelo, román-rieka
* Jeanne (roman, 1844)
* Le Meunier d'Angibault (roman, 1845)
* La Mare au diable (roman, 1846)
* Isidora (roman, 1846)
* Teverino (roman, 1846)
* Les Noces de campagne (roman, 1846)
* Evenor et Leucippe. Les Amours de l'Âge d'or (1846)
* Le Péché de M. Antoine (1847)
* Lucrezia Floriani (roman, 1847)
* Le Piccinino (roman, 1847)
* La Petite Fadette (roman, 1849)
* François le Champi (roman, 1850)
 | * Le Château des Désertes (roman, 1851)
* Histoire du véritable Gribouille (1851)
* Le Mariage de Victorine (théâtre, 1851)
* La Fauvette du docteur (1853)
* Mont Revèche (1853)
* La Filleule (1853)
* Les Maîtres sonneurs (1853)
* Adriani (1854)
* Flaminio (théâtre, 1854)
* Histoire de ma vie (autobiographie, 1855)
* Autour de la table (1856)
* La Daniella (1857)
* Le Diable aux champs (1857)
* Promenades autour d'un village (1857)
* Ces beaux messieurs de Bois-Doré (1858)
* Elle et lui (récit autobiographique sur ses relations avec Musset, 1859)
* Jean de la Roche (1859)
* L'Homme de neige (1859)
* Narcisse (1859)
* Les Dames vertes (1859)
* Constance Verrier (1860)
* La Ville noire (1861)
* Valvèdre (1861)
* La Famille de Germandre (1861)
* Le Marquis de Villemer (1861)
* Tamaris (1862)
* Mademoiselle La Quintinie (1863)
* Les Dames vertes (1863)
* Antonia (1863)
* La Confession d'une jeune fille (1865)
* Laura (1865)
* Monsieur Sylvestre (1866)
* Le Don Juan de village (théâtre, 1866)
* Flavie (1866)
* Le Dernier Amour (1867)
* Cadio (théâtre, 1868)
* Mademoiselle Merquem (1868)
* Pierre qui roule (1870)
* Le Beau Laurence (1870)
* Malgré tout (1870)
* Césarine Dietrich (1871)
* Journal d'un voyageur pendant la guerre (1871)
* Francia. Un bienfait n'est jamais perdu (1872)
* Nanon (1872)
* Contes d'une grand'mère vol. 1 (1873)
* Ma sœur Jeanne (1874)
* Flamarande (1875)
* Les Deux Frères (1875)
* La Tour de Percemont (1876)
* Contes d'une grand'mère vol. 2 (1876)
* Marianne (1876)
* Légendes rustiques (La Reine Mab. La Fée qui court. Fanchette) (1877)
* L'Orgue du Titan (1873)
* Les Ailes du courage (posthume, 1886)
 |

Biografie o G. Sand
-------------------

* Christine Planté (éd.), George Sand critique, 1833-1876, Tusson, du Lérot, 2007
* George Sand, terroir et histoire, Rennes, Presses universitaires de Rennes, 2006
* Brigitte Diaz et Isabelle Hoog Naginski (dir.), George Sand, pratiques et imaginaires de l'écriture : l'écriture sandienne, Caen, Presses universitaires de Caen, 2006
* Sophie Martin-Dehaye, George Sand et la peinture, Royer, 2006
* Simone Balazard, "Sand, la patronne", Le Jardin d'Essai, 2004
* George Sand, le roman monstre, Revue des Deux Mondes, 2004
* Henry James, George Sand, Le Mercure de France, 2004
* Jérôme Godeau, "George Sand - Une nature d'artiste", cat. exp. Musée de la Vie romantique, Paris, 2004
* Martine Reid, Signer Sand : l'œuvre et le nom, Belin, 2003
* Béatrice Didier, George Sand écrivain : "un grand fleuve d'Amérique", Presses universitaires de France, Paris, 1998
* Béatrice Didier et Jacques Neefs (dir.), George Sand, écritures du romantisme II, Saint-Denis, Presses Univ. de Vincennes, 1990.
* Georges Lubin, George Sand en Berry, Hachette, 1967
* Magdeleine Paz : La vie d'un grand homme, George Sand, Corréa, 1947

Pocty
-----

* Honoré de Balzac ju stvárnil ako veľmi krásnu postavu Félicité des Touches, slávnu spisovateľku, ktorá fajčí nargilé, vo svojom románe „Beatrix".
* Victor Hugo vyhlásil 8. júna 1876: „Plačem nad mŕtvou, zdravím nesmrteľnú!"
* Fiodor Michajlovič Dostojevskij: „Je pravda, že sama ako žena, prirodzene viac ukazovala *hrdinky* než *hrdinov* a ženy z celého sveta musia teraz smútiť, pretože zomrela jedna z ich najvyšších a najkrajších reprezentantiek a okrem toho žena skoro nebývalá čo do sily ducha a talentu – meno, ktoré sa stalo historickým, meno ktorému nie je súdené, aby bolo zabudnuté a zmizlo uprostred európskeho ľudstva" (*Denník spisovateľa*, jún 1876)
* Céline Dion vzdala úctu G. Sand tým, že zaspievala jeden z jej listov napísaných Alfredovi de Musset (2007).

Filmy o G. Sand
---------------

* Impromptu (Improvizácia), film z r. 1991, hrajú Hugh Grant a Judy Davisová
* Les enfants des siècle (Deti storočia), 1999, hrajú Juliette Binoche a Benoït Magimel
* Sand, poľský režisér Anczak, 2004

Hudba
-----

* Sand et les Romantiques, (Sand a romantici) Album et Comédie musicale de Catherine Lara 1992, muzikál a album

Referencie
----------

1. ↑  Consuela, George Sandová, český preklad Drahoslava Janderová, 1988, Nakladatelství Svoboda Praha, 461 str.
2. ↑  Doslov Karla Livanského v publikácii George Sandová:Consuela, r.1988, nakladateľstvo Svoboda, Praha, str. 457-461
3. ↑  DOSTOJEVSKIJ, Fiodor Michajlovič. *Deník spisovatelův za rok 1876. Díl I*. Preklad Josef Pelíšek. Praha : Kvasnička a Hampl, 1927. 317 s. (Sebrané spisy; zv. XXVII.) S. 286. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **George Sand**

Externé odkazy
--------------

Projekt GutenbergProjekt Gutenberg
Projekt Gutenberg obsahuje plné texty diel autora:
***Sand, George***

* Encycl. Larousse
* Encycl. Britannica
* Wikisource-George Sand

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku George Sand na francúzskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |

Autoritné údaje: * abART: 16145
* BnF: 119236010
* GND: 118605348
* ISNI: 0000 0001 2130 9531
* LCCN: n78081235
* NK ČR: jn19981002112
* SNK: 150117
* ULAN: 500054039
* VIAF: 46766944
* WorldCat: lccn-n78081235