recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Guanylát sodný
Inozinát sodný
**Disodné ribonukleotidy** alebo presnejšie **disodné 5'-ribonukleotidy** či E 635 sú zvýrazňovače chuti, ktoré pomáhajú zvýrazniť chuť umami tvorenú glutamátom. Je to zmes inozinátu sodného a guanylátu sodného a často sa používa v jedlách, ktoré buď prirodzene obsahujú glutamát (napríklad bujóny), alebo sa k nim pridáva glutamát sodný (známy ako MSG). Zvyčajne sa používa v ochutených rezancoch, čipsoch, rôznych snackoch, lupienkoch, omáčkach alebo fastfoode. Vyrábajú sa zmiešaním sodných solí kyseliny guanylovej (E626) a inozínovej (E630). 
Zmes zložená z 98 % glutamátu sodného a 2 % disodných ribonukleotidov zvýrazní chuť jedla až štyrikrát viac, než samotný glutamát sodný.

Vedľajšie účinky a bezpečnosť
-----------------------------

Disodné ribonukleotidy boli prvýkrát zhodnotené Joint FAO/WHO Expert Committee on Food Additives (Spoločná komisia expertov FAO/WHO pre prídavné látky v potravinách) v roku 1974 na základe všetkej dostupnej vedeckej literatúry. Toto zhodnotenie viedlo k novým špecifikáciám a hodnoteniu „ADI not specified" („nešpecifikovaný prijateľný denný príjem"). To v princípe znamená, že u tejto látky sa neobjavujú žiadne toxické následky pri akomkoľvek prijatom množstve a nie je nutné obmedzovať denný príjem. 

V roku 1993 táto komisia zvážila ďalšie štúdie a hodnotenie bolo zachované.

Referencie
----------

1. ↑   *E635* [online]. www.ferpotravina.cz, [cit. 2021-12-21]. Dostupné online.
2. ↑  5'-Ribonucleotides Archivované 2008-06-04 na Wayback Machine at chemicalland21.com
3. ↑   JECFA Reports WHO Technical Report Series (TRS)

Pozri aj
--------

* Guanozínmonofosfát
* Inozínmonofosfát
* Ribonukleotid
* Zoznam prídavných látok do potravín

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Disodium ribonucleotides na anglickej Wikipédii.*
**Diskriminant** prislúchajúci polynómu je číslo, ktoré je súčasťou riešenia, respektíve hľadania koreňov polynómu. Diskriminantom sa zväčša myslí diskriminant kvadratickej rovnice. Diskriminanty polynómov vyšších rádov než kvadratických sú obtiažnejšie zapamätateľné pre svoj zložitý predpis.

Nech je daná kvadratická rovnica vo všeobecnom tvare {\displaystyle ax^{2}+bx+c=0}. Jej diskriminant je číslo {\displaystyle D} dané predpisom

{\displaystyle D=b^{2}-4ac\,;\;a,b,c\in \mathbb {R} ,a\neq 0}

Diskriminant a korene kvadratického polynómu
--------------------------------------------

Hodnota diskriminantu veľa napovie o charaktere koreňov. Môžu nastať tri situácie, kde diskriminant nadobúda kladnú, zápornú alebo nulovú hodnotu. Ak je diskriminant kladný, korene polynómu môžeme písať v tvare

{\displaystyle D>0\Rightarrow x\_{1,2}={\frac {-b\pm {\sqrt {D}}}{2a}}}

V prípade záporného diskriminantu sú korene kvadratického polynómu komplexné čísla, pričom jeden koreň je komplexne združený k druhému, teda

{\displaystyle D<0\Rightarrow x\_{1,2}={\frac {-b\pm \mathrm {i} {\sqrt {|D|}}}{2a}}}

Teda ak sa predpokladá záporný diskriminant, vzorec pre korene možno jednoducho odvodiť z vlastností imaginárnej jednotky nasledovne  

{\displaystyle {\frac {-b\pm {\sqrt {-|D|}}}{2a}}={\frac {-b\pm {\sqrt {\mathrm {i} ^{2}|D|}}}{2a}}={\frac {-b\pm \mathrm {i} {\sqrt {|D|}}}{2a}}}

V poslednom prípade nulového diskriminantu ide o jeden dvojnásobný koreň

{\displaystyle D=0\Rightarrow x=-{\frac {b}{2a}}}

Odvodenie vzťahu pre diskriminant
---------------------------------

Odvodenie vychádza z jednoduchej úpravy na úplný štvorec a v osamostatnení neznámej x:

{\displaystyle {\begin{array}{rcl}ax^{2}+bx+c&=&0\\4a^{2}x^{2}+4abx+4ac&=&0\\(2ax+b)^{2}-b^{2}+4ac&=&0\\(2ax+b)^{2}&=&D\\|2ax+b|&=&{\sqrt {D}}\\x\_{1,2}&=&{\dfrac {-b\pm {\sqrt {D}}}{2a}}\end{array}}}

Pozri aj
--------

* Kvadratická rovnica
Scutum, 1. – 3. storočie
**Scutum** (lat. *štít*) bol drevený štít, súčasť rímskej uniformy, používali ho vojaci rímskeho vojska od 6. storočia pred Kr. do 3. storočia po Kr.

Štít bol približne 120 cm vysoký a 60 – 70 cm široký. Vážil okolo 10 kg. Neskôr sa výška scuta zmenšila na 100 cm, aby ho mohla pechota ľahšie nosiť. Pred dažďom a poškodením sa chránil koženým obalom.

Raný typ scuta spadal do 6. stor. pred Kr. Tento typ bol elipsovitého tvaru, v strede mal kovový zosilňovací pruh.

Od 4 stor. pred Kr. sa scutum stal hlavným štítom vojska. Teraz mal červenú alebo oranžovú farbu, nebol zdobený. Zdobiť sa začal pravdepodobne koncom 1. stor. pred Kr. keď sa na štít maľovali krídla Jupiterovho orla. V tejto dobe sa začína scutum orezávať navrchu, čo znižuje jeho hmotnosť a umožňuje lepšie manévre. Existuje viacero vysvetlení, prečo sa mohol scutum orezať. Jedna teória hovorí, že to mohlo byť už v období Gaia Maria. Marius prikázal vojakom nosiť si kompletné vybavenie počas pochodov na sebe, tzv. Mariove mulice. Aby však legionári nemali zbroj ťažkú, hrany sa práve preto mohli orezať. Ďalšia teória hovorí, že scutum sa začal orezávať počas rímskych výbojov do Germánie koncom 1. stor. pred Kr. Štít sa tak mal prispôsobiť germánskemu drsnému terénu. Existuje aj spis z polovice 1. stor. po Kr. kde Ahenobarbius popisuje, že jeho vojsko malo neorezaný scutum. Je však isté, že sa už začiatkom 1. stor. po Kr. vyrábali nové, hranaté scutá. Scutum mal v tom období v strede mohutnú kovovú polguľu (umbo).

Neorezané scutá ostali u praetoriánov. No keď sa aj oni zúčastnili na boji, brali si hranaté scutá. Popri krídlach orla sa maľovali i blesky Jupitera. Existovali však aj iné motívy.

Scutum sa zmenil koncom 2. stor. po Kr. keď sa jeho dĺžka skrátila. Taktiež sa začínajú presadzovať nové motívy na štíte. Známy je aj nález neskorého scuta z mesta Dura Europos na východe ríše z 3. stor. po Kr. Na tomto štíte je naozaj umelecká maľba a nepredpokladá sa, že by sa tento štít bežne používal. Je isté, že scutum sa používal do polovice 3. stor. po Kr.

Niekedy v druhej polovici 3. stor. bol vyradený a nahradený oválnymi neskororímskymi štítmi. V 4. stor. sa už žiadne zmienky o tomto štíte nenachádzajú. Vyradenie tohto štítu sa dá nazvať chybou, nakoľko klasické rímske manévre (napr. testudo – korytnačka) už neboli s novými štítmi tak úspešné. Oválny štít nedokázal vojaka brániť proti strelám tak ako scutum.
Súradnice: 48°16′24″S 17°15′32″V﻿ / ﻿48,273247°S 17,258892°V﻿ / 48.273247; 17.258892

**Glejovka** je ulica a lokalita, ktorej jedna časť sa nachádza v Pezinku a druhá v historickej mestskej časti Grinava. Je pomenovaná podľa bývalej továrne na výrobu gleja, pôvodne Dolnej tehelne postavenej Viliamom Spitzerom, ktorá sa nachádzala na mieste súčasného štrkoviska Dolná tehelňa.

Na čísle 1 sa nachádza bývalý pavlačový dom, ktorého ruiny sú prestavané na obydlia obyvateľov rómskej osady.

Na čísle 1/A od roku 2018 stojí komunitné centrum.

Na čísle 10/A sa nachádza Vinárstvo Matyšák.

Na čísle 13, často uvádzanom ako číslo 1, sa nachádza areál bývalej Koveny.

Na čísle 15, ktoré sa nachádza v grinavskej časti, sídlia spoločnosti Brenntag Slovakia s r. o. a Ecorec Slovensko s r. o.

Referencie
----------

1. ↑   *Dejiny tehliarstva v Pezinku* [online]. Pezinské tehelne, [cit. 2021-08-02]. Dostupné online.
2. ↑   *KOMUNITNÉ CENTRUM V GLEJOVKE UŽ STOJÍ* [online]. TV Pezinok, [cit. 2021-08-02]. Dostupné online.
**Glaukos** (starogr. *Γλαῦκος* – *Glaukos*) bol v roku 520 pred Kr. víťaz olympijských hier v boxe.

Glaukos, syn Demyla z Karystu, zvíťazil v boxe na 65. olympijských hrách. Okrem toho sa presadil aj na iných panhelénskych slávnostiach, na nemejských hrách a na isthmiských hrách zvíťazil osemkrát a najmenej dvakrát na pythijských hrách v Delfách.

Glaukos sa v staroveku dostal do prísloví. Presnejšie príslovečným sa stal výrok jeho otca, ktorý ho zachránil pred porážkou vo finálovom olympijskom zápase v boxe. Glaukos bol vidiecky mladý muž a keď raz oral, odpadlo mu radlo. Pritĺkol si ho jednoducho na pluh namiesto kladivom úderom ruky. Keď to uvidel jeho otec Démylos, odviedol ho na súťaž v boxe do Olympie. Hoci Glaukos nemal skúsenosti s boxovaním a súperi ho poriadne dokaličili, vyhral nad nimi. Vo finálovom boji to už ale vyzeralo, že prehrá a otec, aby ho povzbudil, skríkol na neho: *„Do toho chlapče, ako do pluhu"*! Glaukos teda udrel súpera rovnako tvrdo a zvíťazil.

V olympijskom parku neskôr stála brozová socha Glauka, ktorú vyhotovil Glaukias z Aiginy na žiadosť jeho syna. Glauka jeho krajania z Karysta pochovali na ostrove, ktorý sa podľa antického autora Pausania, ešte aj za jeho čias volal Glaukov.

Podľa iných zdrojov ho syrakúzsky tyran Gelón vymenoval za správcu sicílskej Kamariny, kde bol počas vzbury zavraždený.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 180.
2. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 43.
3. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,3.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,1.
5. ↑  Filostratos, *Gymnastikos*, 1.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,2.
7. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 44.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Wiener Stadthalle** (slov. *Viedenská mestská hala*) je viacúčelová krytá aréna a kongresové centrum v 15. viedenskom obvode v Rakúsku.

Súčasťou komplexu je šesť hál, z ktorých každá môže byť použitá samostatne alebo v kombinácii (susedný bazén, dve telocvične, kryté klzisko, malá a veľká viacúčelová sála a sála s javiskom). Slúži ako miesto konania rôznych akcií, vrátane koncertov, výstav, veľtrhov, konferencií, prednášok, divadla, televíznych a športových podujatí.

Budovy
------

Mapa areálu Wiener Stadthalle
Komplex sa skladá zo 6 prepojovacích hál: A a B (telocvične postavené v roku 1957, ktoré je možné využiť aj pre konferencie alebo prednášky), C (krytý zimný štadión), D (vnútorná aréna, väčšinou určená na koncerty alebo šport), E (sála určená na menšie akcie) a F (aréna určená na intímnejšie koncerty).

### Haly A a B

Haly A a B boli dokončené v roku 1957 ako telocvičňa a športová hala. Hala A ma rozmery 18 x 36 metrov a je vysoká 7,6 metra, zatímco hala B má rozmery 30 x 60 metrov a je vysoká 11,8 metra. Obe haly môžu byť taktiež použité na konferencie alebo prednášky. V suteréne miestností haly A a v dolní části haly B sú umiestnené bowlingové dráhy a šatne.

### Hala C

Hala C bola dokončená v roku 1958, má klzisko veľké 30 x 60 x 7,3 metrov a je prevádzkovaná spoločnosťou Die EisStadthalle.

### Hala D

Bola dokončená v roku 1958, je hlavnou viacúčelovou halou a najväčšou rakúskou krytou arénou. Konštrukcia ma rozmery 98 x 110 metrov a výška chrbta má 26,6 metrov, pričom použiteľná podlahová plocha je 98,2 x 55,2 x 15,4 metra. V závislosti od udalosti má kapacitu až 16 152 ľudí. Miesto konania má špeciálne závesové systémy a prízemné stojany na severnej a južnej strane haly, ktoré môžu byť úplne uzatvorené, aby rozdelili chodbu na niekoľko častí. Pódium môže mať až 600 m² a je podporované dvomi VIP miestnosťami, šatňami a kanceláriami v zákulisí.

### Hala E

Malá viacúčelová hala dokončená v roku 1994 s kapacitou až 1 482 ľudí a s rozmermi 50 x 25 x 4,5 metrov. Využíva sa hlavne na výstavy, konvencie a spoločenské recepcie.

### Hala F

Je koncipovaná ako aréna. Hala F bola dokončena v roku 2006 a pri väčších divadelních posedeniach má až 2 036 návštevníkov. Ide o halu rozmerov 68,2 x 73,4 x 12,5 metrov. Hala má zabudované vybavenie určené na módnu prehliadku a audio a video systém. Hosťom je k dispozícii foyer s rozlohou 1300 m², prepojená reštaurácia s dvomi dalšími foyermi s rozlohou 400 m² a banketovou halou s rozlohou 300 m².

Stadthallenbad (2015)
### Stadthallenbad

V roku 1974 bolo pristavené Stadthallenbad a tri verejné bazény. Kvôli majstrovstvám Európy v krátkom kurze v roku 2004 centrum pridalo dočasný bazén s rozlohou 1 025 m2.

Koncerty
--------

Hala D je často miestom koncertovania známych umelcov.

* Robbie Williams
* Shakira
* Beyoncé
* Justin Timberlake
* Coldplay
* Depeche Mode
* Lady Gaga
* Katy Perry
* Bruno Mars
* Justin Bieber
* Rihanna
* The Prodigy
* Disturbed

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Wiener Stadthalle na českej Wikipédii.*
**Rádiológia tváre a krku** je jedna zo subšpecializácií rádiológie, ktorá sa zameriava na zobrazovaciu diagnostiku ochorení tváre a krku. Zložitá anatómia týchto oblastí kladie na prístrojovú techniku i rádiológa mimoriadne nároky. V minulosti používané klasické rentgenologické metódy (skiagrafia, skiaskopia) boli v súčasnosti už prakticky úplne nahradené modernými diagnostickými metódami, ako sú ultrasonografia (USG), počítačová tomografia (CT) a zobrazovanie magnetickou rezonanciou (MRI). Takisto dochádza k spájaniu týchto metód s metódami nukleárnej medicíny ako je pozitrónová emisná tomografia (PET) v podobe PET/CT či MR/PET, alebo gamagrafia v podobe SPECT.

Základné rozdelenie a použitie jednotlivých metód
-------------------------------------------------

Z hľadiska anatómie a vhodnosti použitia jednotlivých metód je vhodné rozdeliť oblasť tváre a krku na dve veľké oblasti, kde hranicu tvorí jazylka (lat. *os hyoideum*). Tá rozdeľuje tvár a krk na tzv. suprahyoidnú (nad jazylkou) a infrahyoidnú oblasť (pod jazylkou).

Pre suprahyoidnú oblasť vrátane tváre je najvhodnejšou metódou MRI - dôvodom sú menšie artefakty z amalgámových zubných výplní ako pri CT, menšia náchylnosť na pohybové artefakty a lepšia tkanivová rozlišovacia schopnosť magnetickej rezonancie.

Pre infrahyoidnú oblasť je vhodnejšou vyšetrovacou metódou CT - dôvodom je vyšší výskyt pohybových artefaktov v tejto oblasti (kašeľ, prehĺtanie, dýchanie, pohyb hlasiviek), ktoré nedegradujú výsledný CT obraz tak, ako je to pri MRI.

USG je možno použiť s úspechom na povrchové štruktúry v oboch oblastiach; metóda však patrí do rúk skúseného rádiológa a výsledky sú ťažšie reprodukovateľné. Na druhej strane je lacná a dostupná, využíva sa najmä ako skríningové vyšetrenie a v rámci sledovania už známych zmien najmä v oblasti štítnej žľazy, lymfatických uzlín a veľkých slinných žliaz.

Indikácie
---------

K najčastejším príčinám vyšetrenia hlavy a krku patrí pátranie po dôvodoch obvykle dlhodobejších ťažkostí pacienta z predpokladanej poruchy tu sa nachádzajúcich anatomických štruktúr (najvhodnejšou metódou voľby je v tomto prípade CT vyšetrenie od spodiny lebky až po kľúčne kosti), pátranie po a stanovenie štádia nádorového ochorenia, pátranie po abscese alebo flegmóne.

Pozri aj
--------

* Rádiologická anatómia tváre a krku

Zdroj
-----

* HARNSBERGER, H. Ric; GLASTONBURY, Christine M. *Diagnostic Imaging: Head and Neck*. Salt Lake City : Amirsys, 2010. ISBN 9781931884785. (po anglicky)

| * z
* d
* u
Rádiológia |
| --- |
| 
* **konvenčná rádiológia** (röntgenové žiarenie)
* skiaskopia, skiagrafia, hysterosalpingografia
* ultrasonografia
* počítačová tomografia (CT)
* zobrazovanie magnetickou rezonanciou (MRI)
* kontrastné látky

 |  |
| 
* rádiológia mozgu
* rádiológia tváre a krku
* rádiológia hrudníka
* rádiológia pečene
* rádiológia pankreasu
* rádiológia opornej a pohybovej sústavy

 |
**Rádiochémia** je odvetvie chémie zaoberajúce sa rádioaktívnymi materiálmi. Využíva rádioaktívne izotopy prvkov na skúmanie vlastností a chemických reakcií nerádioaktívnych izotopov (v rádiochémii sa nerádioaktívne látky často označujú ako neaktívne). Väčšina rádiochémie sa zaoberá s použitím rádioaktivity na skúmanie bežných chemických reakcií. Rádiochémia študuje prírodné aj umelé rádioizotopy.

Druhy rozpadu
-------------

Rádioizotopy sú nestabilné izotopy, ktoré prechádzajú rádioaktívnym rozpadom a pri tom vyžarujú radiáciu. Vyžarovaná radiácia môže byť jedna z troch druhov, ktoré sa nazývajú alfa, beta a gama.

* α (alfa) žiarenie - Vyžarovanie častice alfa z atómového jadra. Pri tomto druhu žiarenia sa atómová hmotnosť zníži o 4 jednotky a protónové číslo sa zníži o 2.
* β (beta) žiarenie - Premena neutrónu na elektrón. Po premenení je elektrón vydaný z jadra do atómového obalu.
* γ (gama) žiarenie - Vyžarovanie energie žiarenia z jadra atómu. Toto sa väčšinou deje počas alfa alebo beta rádioaktívneho rozpadu


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |
**Václav Hrabě** (\* 13. jún 1940, Příbram – † 5. marec 1965, Praha) bol český básnik a čiastočne prozaik, jediný v Česku významný predstaviteľ hnutia Beat generation, ktoré vzniklo v USA.

Hrabě sa narodil v Příbrami ako syn železničiara Jana Hraběte a Magdaleny rodenej Kalinovej, mladosť prežil v Lochoviciach blízko Berouna. Na strednú školu chodil v Hořoviciach (ukončil ju maturitou v roku 1957). Študoval český jazyk a dejepis na Vysokej škole pedagogickej v Prahe, ktorú absolvoval v roku 1961. Po vysokej škole nastúpil na vojenskú službu a po návrate z nej striedal zamestnania; pracoval ako pomocný robotník, vychovávateľ na učňovskom internáte, knihovník v Mestskej ľudovej knižnici a tiež ako lektor poézie v časopise *Tvář*. Až na jeseň 1964 zohnal učiteľské miesto v Prahe 5. 

Vo februári 1962 sa oženil a v auguste sa mu narodil syn Jan, v roku 1964 sa však rozviedol.

Tvorba Václava Hrabě, rovnako ako ostatných beatnikov, úzko súvisela s jazzovou a bluesovou hudbou. Sám autor sa učil hrať na niekoľko hudobných nástrojov, medzi inými klarinet a saxofón, a koncertoval so študentskými kapelami.

Osobne sa stretol s americkým básnikom Allenom Ginsbergom a napísal s ním rozhovor (v roku 1965 pri príležitosti jeho vystúpenia v Prahe).

Hrabětove básne sa za jeho života nedočkali ani jedného knižného vydania, všetky súbory vychádzali až posmrtne, pretože autor tragicky zomrel vo veku nedožitých dvadsaťpäť rokov, keď sa otrávil oxidom uhoľnatým. Je pochovaný v Lochvoviciach.

Dielo
-----

Okrem básní a menších próz napísal pravdepodobne aj jednu divadelnú hru, ktorá sa však nikdy nenašla. Z jeho prozaických diel sa zachovala iba poviedka *Horečka*.

Autor debutoval roku 1962 v časopise *Univerzita Karlova* a vo vojenskom periodiku *Zápisník*. Básňami a publicistikou tiež prispieval do *Tváře*, ktorú redigoval.

V rokoch 1965–67 sa v litvínovskom *Docela malém divadle* jeho básne stali podkladom pre poetické pásmo **Stop-time** (v roku 1967 vyšlo aj knižne) a niektoré boli aj zhudobnené, napríklad Vladimírom Mišíkom (platňa *Pár tónů, které přebývají* z roku 1989).

Verše pôsobia veľmi autenticky, k čomu prispieva aj voľný verš, ktorým sú písané.

* *Horečka*, časopisecky 1967, knižne 1994 – jediná zachovaná poviedka
* *Stop-time*, 1969
* *Blues v modré a bílé*, 1977 – ed. Jaromír Pelc
* *Korunovační blues*, 1981 – Dilia
* *Černé nebe nad městem*, 1985 – PmD Publ. Munich – Germany (Poezie mimo domov)
* *Blues pro bláznivou holku*, 1990 – zobrané vydanie básní z rukopisov, ktoré pripravili Jaromír Pelc, Miroslav Kovářík a básnikov syn Jan Miškovský
* *Blues*, 1995
* *Margot* – divadelná hra, ktorej rukopis sa neskôr stratil

Externé odkazy
--------------

* životopis na serveri penkavcivrch.cz
* vaclav-hrabe-mrtvi-milovat-nemohou.html
* Esej o V. Hrabětovi na webe Divoké víno
* Noche en Praga (Václav Hrabě)  ]

Autoritné údaje: * abART: 21979
* BnF: 14632237r
* GND: 143625551
* ISNI: 0000 0001 1522 9308
* LCCN: nr88011425
* NK ČR: jk01042592
* VIAF: 64263031
* WorldCat: lccn-nr88011425
**Skanzen rušňov a technických zariadení** je železničné múzeum a pobočka Múzea histórie mesta Zduńska Wola. Nachádza sa v miestnej časti Karsznice.

Skanzen pripomína význam dôležitého železničného uzla „Karsznice" na uhoľnej magistrále Horné Sliezsko – baltské prístavy. Vznikol vďaka riaditeľstvu severného obvodu štátnych železníc a iniciatíve pracovníkov ako podniková pamätná izba Podniku železničných vozidiel v Karszniciach. Po prípravách trvajúcich od roku 1989 bol pre návštevníkov oficiálne otvorený 11. novembra 1993. Prvým exponátom bol parný rušeň Ty23-273. Postupne pribudlo sedem ďalších parných rušňov od rôznych výrobcov, tri priemyselné parné rušne a tri dieselové rušne. Medzi najvýznamnejšie exponáty patrí americký rušeň pre nákladnú dopravu Ty246-22 s prezývkou „Truman" či „Američan". Je jediným zachovaným exemplárom v Poľsku. V roku 1999 v dôsledku zmien v štátnych železniciach začala zbierka chátrať. V 2007 mesto Zduńska Wola spolu s Múzeom histórie mesta prejavili záujem o prevzatie zbierok ohrozených vandalizmom, čo sa podarilo v roku 2010. Od 2015 je pobočkou Múzea histórie mesta Zduńska Wola.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Skanzen rušňov a technických zariadení**

Externé odkazy
--------------

* Stránky múzea (po poľsky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Skansen Lokomotyw i Urządzeń Technicznych na poľskej Wikipédii.*
**Skamandros** (starogr. *Σκάμανδρος* – *Skamandros*) bol v roku 476 pred Kr. olympijský víťaz v behu na jedno stadion.

Skamandros z Mytilény figuruje v záznamoch starovekého autora Eusebia z Kaisareie ako víťaz 76. olympijských hier v behu na jedno stadion. Jeho víťazstvo na týchto hrách zaznamenal i historik Dionysios z Halikarnasu, a to v súvislosti s datovaním nástupu rímskych konzulov Gaia Horatia a Tita Menenia do úradu a ich ročného pôsobenia vo funkcii.

V Olympii sa beh na jedno stadion zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. Táto olympijská disciplína sa na hrách považovala za hlavné preteky a aj po zaradení ďalších súťažných disciplín sa menom víťaza týchto pretekov označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Dionysios, *Rhémaiké archaiologia*, 9,18.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Skalár obyčajný** alebo **skalár amazonský** (*Pterophyllum scalare*) je druh ryby z čeľade cichlidovité (*Cichlidae*). Patrí medzi najznámejšie a najčastejšie cichlidy chované v zajatí.

Táto ryba pochádza z Južnej Ameriky (povodie Amazonky v Brazílii a Peru). Bežne sa ale chová v akváriách v Európe a Ázii.

Opis
----

Skaláre majú vysoké diskovité telo, nie príliš podobné telu iných amerických cichlíd (s výnimkou terčovcov). Chrbtová a análna plutva sú veľmi pretiahnuté v dorzoventrálnom smere. Brušné plutvy má tenké a veľmi dlhé. Farba je veľmi variabilná, závisí od chovanej formy. Základom je hnedavo strieborný podklad s tmavou kresbou, ktorá môže mať podobu zvislých čiernych pruhov, škvŕn naznačujúcich pruhy, alebo náhodných škvŕn. Existujú aj takmer čierne skaláre, alebo naopak čisto strieborné bez čiernej kresby. Pohlavný dimorfizmus sa nevyskytuje. Dosahuje dĺžky 10 až 18 cm. Existujú mnohé varianty so zmenenou farbou alebo tvarom plutiev, napr. zlaté alebo mramorované a tiež závojnaté. Na rozdiel od svojho príbuzného skalára vysokého (*Pterophyllum altum*) nemá prehnué čelo.

Ekológia a biotop
-----------------

Podľa oblasti sa vyskytujú ako v kalných, na minerály chudobných mäkkých vodách. Preto by sa mali chovať tiež v mäkkej vode, hoci na prežitie im postačí akákoľvek. V prírode žijú v jazierkách alebo iných hlbokých stojatých vodách, pri chove v zajatí vyžadujú priestrannú nádrž. Optimálna teplota je 24 °C. Mimo obdobia vytierania sa združuje do veľkých skupín. Výživa sa skladá hlavne z rias a drobného hmyzu, ktoré zbiera svojou malou zašpicatenou tlamkou z vodných rastlín, dreva a pod. Skupiny sa rozchádzajú jedine v období trenia, a jednotlivé páry vytvárajú vlastné teritória. Ikry odkladajú väčšinou na veľké listy, korene a pod. Na starostlivosti o potomstvo sa podieľajú obidvaja rodičia, pričom pohyby dlhých brušných plutiev sú významné pre udržanie húfu mladých pohromade.

Zdroje
------

* Thomas Romig: *Příroda do kapsy: Akvarijní ryby* ISBN 80-205-1033-8
* Hans J. Mayland: *Sladkovodní akvárium* ISBN 80-7176-704-2
* Thierry maitre-Allain: *Veľká kniha o akváriu* ISBN 80-8046-054-X

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Skalár obyčajný**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Skalár obyčajný**
**Lykos** (starogr. *Λύκος* – *Lykos*) bol starogrécky päťbojár z Messénie.

Antický cestovateľ Pausanias videl jeho náhrobok cestou z Korintu do Sikyónie a evidentne na ňom čítal, že Lykos dosiahol víťazstvo v päťboji na olympijských hrách: „*Tým, ktorí idú z územia korintského do Sikyónie, sa naskytne náhrobok messénskeho Lyka, nech už je ktokoľvek tento Lykos, nenachádzam totiž žiadneho Messénčana Lyka vycvičeného ani v päťboji, ani olympijského víťaza. Toto je vlastne nasypaná hlina, sami Sikyónčania pochovávajú najväčšou mierou podobným spôsobom. Mŕtve telo pokryjú zemou a na vybudovanom kamennom podklade postavia stĺpy a na nich vytvoria príkrov v podobe štítov na chrámoch. Nepripojujú potom iný nápis než meno bez označenia otca, odkazujúc mŕtvemu pozdrav."* Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho by sa to možno dalo vysvetliť aj tak, že tú olympiádu nevyhral v élidskej Pise (*Pisa* alebo *Pisatis* bola oblasť v Elide, kde sa nachádzala Olympia), ale v nejakej inej lokalite (v starogréckom svete sa konalo mnoho miestnych slávností, často obmedzených na oblasť, kde sa konali).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 149 - 150.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 135.
3. ↑   *ARSP. Beiheft*. Stuttgart : Franz Steiner Verlag, 1990. ISBN 978-35-15056-13-7. S. 233.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Mikulášska rezolúcia**, tiež známa ako **Mikulášsky manifest** alebo **Liptovská rezolúcia**, bol dokument prijatý 1. mája 1918 na zhromaždení robotníkov v Liptovskom Mikuláši.

Rezolúcia bola prijatá v závere prvej svetovej vojny v Liptovskom Mikuláši za účasti približne 3000 ľudí. Rezolúcia obsahovala šesť bodov, resp. požiadaviek, keďže okrem iného robotníkom a obyvateľom začalo prekážať to, ako vláda zneužívala vojnu na to, aby mohla riadiť štát protidemokraticky.

1. mája 1918 sa pred budovou Čierneho orla a na jeho dvore stretli robotníci a obyvatelia Liptovského Mikuláša. Organizátormi zhromaždenia boli mikulášski sociálni demokrati. Ich vtedajší hlavný predstaviteľ Emanuel Lehocký sa zhromaždenia nemohol zúčastniť, preto účastníci požiadali o prejav Vavra Šrobára, ktorého poznali hlavne z jeho osvetovej činnosti medzi robotníkmi. Redaktormi boli Karol Huška a Ing. Ján Burjan. Šrobár odôvodnil, čo by sa verejným prečítaním a prijatím rezolúcie malo dosiahnuť. Zároveň upozorňoval, že celá akcia musí prebehnúť v pokoji, aby neprišlo k prerušeniu zhromaždenia. Text rezolúcie na zhromaždení odsúhlasili.

V prvom bode žiadali uzavretie spravodlivého a trvalého mieru. Mier, s ktorým budú súhlasiť všetky krajiny, a ktorý zabráni ďalším sporom. V druhom bode žiadali bezpodmienečné uznanie práva na samourčenie všetkých národov. V treťom bode žiadali volebné právo pre každého dospelého občana a zdôraznili potrebu anonymity volieb a zákazu podplácania a zastrašovania voličov. V štvrtom bode žiadali úplnú slobodu tlače a slova. Protestovali proti tomu, aby verejná mienka občanov bola ovplyvňovaná cenzúrou. V piatom bode žiadali aby sa vláda postarala o to, aby svetovú vojnu nepovažovali niektorí ľudia za obchod na úkor nemajetných tried. V šiestom bode žiadali aby bola zákonom zaistená pracovná doba.

Rezolúcia sa uchytila, pretože okrem pracovných a občianskych práv tiež žiadali *"bezpodmienečné uznanie práva na sebaurčenie všetkých národov nielen za hranicami našej monarchie, ale i národov Rakúsko-Uhorska, teda aj uhorskej vetvy československého kmeňa."*

Rezolúcia sa čoskoro dostala do širokého povedomia. Prostredníctvom českej tlače sa rezolúcia dostala do časopisov. V jej dôsledku sa vedenie Slovenskej národnej strany rozhodlo zvolať do Turčianskeho Sv. Martina poradu. Návrh odsúhlasili aj zástupcovia Slovenskej ľudovej strany na čele s Andrejom Hlinkom.

Literatúra
----------

* KOVÁČ, Dušan: *Kronika Slovenska 2 Slovensko v dvadsiatom storočí.* Bratislava : Fortuna Print&Adut, 1999, s. 84
* PEKNÍK, Miroslav a kolektív: *Dr. Vavro Šrobár, politik, publicista a národnoosvetový pracovník.* Bratislava :VEDA, 2012 s. 266
**Útek do Egypta** je obraz z roku 1657 od francúzskeho maliara Nicolasa Poussina, ktorého námetom je rovnomenná biblická udalosť.

Poussinova tvorba vychádzala zo štúdia antiky a tiež štúdia tvorby majstrov vrcholnej renesancie. Jeho mytologické a alegorické kompozície vychádzali zo zákonov, ktoré si z týchto diel odvodil počas ich štúdia. Dielo Nicolasa Poussina veľmi poznamenalo francúzske aj talianske maliarstvo. V Taliansku prekonal carracciovský idealizmus, vo Francúzsku zas preživajúci manierizmus fontainebleauskej školy. Na Poussina sa odvolávali nie len klasicisti 18. a 19. storočia, ale aj moderní umelci usilujúci o obrazovú formu vystavenú na presných zákonoch. Kompozícia jeho obrazov je vždy podriadená prísnemu princípu, vychádzajúcemu z antického umenia a zásad talianskej renesancie. Poussin na svojich obrazoch usiluje o do detailu prepracované prevedenie krajiny.

Postavy na obraze *Útek do Egypta* majú v tvári príznačný výraz vyjadrujúci momentálne emócie. Mária s malým Ježiškom v náručí sa s obavou z cesty do neznámeho otáča späť, Jozef s dôverou obracia svoj zrak nahor k anjelovi, ktorý Svätú rodinu na ich úteku sprevádza a ochraňuje. Z anjela vyžaruje pokoj, usmieva sa, a jeho pozdvihnutá pravica nielen ukazuje smer, ale vyjadruje aj ochraniteľské gesto. V teplom svetle sú vľavo zobrazené pozostatky antického chrámu, v diaľke na obzore sa rysuje horské pásmo.

Referencie
----------

1. ↑  SÁVA, Šabouk a autorský kolektiv. *Encyklopedie světového malířství*. Ed. Vladimír Fiala; redakcia Jaroslav Vácha, Jaroslav Hrubý. Praha : Academia Praha, 1975. 21-092-75.
2. 1 2  STUKENBROCK, Christiane. *1000 mistrovských děl evropského malířství*. Ed. Andrea Poláčková; redakcia Jan Heller; preklad Michaela Váňová (str. 10-493), Anna Vachudová (str. 495-1005). Praha : Nakladatelství Slovart, s.r.o. 2008. ISBN 978-80-7391-129-4. S. 315.
**Satisfactory** je sandboxová videohra so skorým prístupom (*early access*) vytvorená Coffee Stain Studios. Ide o 3D hru v prvej osobe s otvoreným skúmaním planéty a budovaním továrne.

Hra svojim cieľom pripomína hru Factorio. Na rozdiel od iných otvorených svetových hier, ako je napríklad Factorio, je Satisfactory svet vopred generovaný. Svet má rozlohu 30 km².

Od marca 2019 je Satisfactory len hra dostupná na operačnom systéme Microsoft Windows, ktorá je v súčasnosti dostupná v obchode Epic Games Store a neexistujú žiadne konkrétne plány na jej rozširovanie do Linuxu, hoci to nebolo vylúčené.

Hranie hry
----------

Hra je o tom, že v blízkej budúcnosti sa človek dostane na planétu s potvrdeným životom, na ktorej sa nachádza kyslík a je v priemernej vzdialenosti od Slnka. Hráč si musí nachádzať suroviny a využiť ich na automatizáciu a vylepšenia základne a vedomostí, s ktorými sa zase odomknú nové predmety na skúmanie. Je to aj o skúmaní okolia a terénu a využívania ho vo svoj prospech.

Referencie
----------

1. ↑  Satisfactory looks like first person game Factorio

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Satisfactory na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)
* Satisfactory na Epic Games Store (po anglicky)
SkytechX
**SkytechX** je počítačový program na simuláciu astronomického planetária. Autorom je český programátor Pavel Mráz. Zobrazuje reálne renderované planéty v mape. Vie ukázať polohu na mape v rozmedzí rokov 1 - 3000. Ako hlavný katalóg hviezd je použitý katalóg Tycho2 s viac ako 2,5 miliónom jasných hviezd. Pre nehviezdné objekty bol zostavený katalóg zo zdrojov ako NGC, IC, PGC, Messier atď. Obsahuje cez 100 000 týchto objektov. Umožňuje pripojenie teleskopu pomocou platformy ASCOM6. Dokáže v zadanom intervale vyhľadať napr. slnečné a mesačné zatmenie, konjunkciu planét. Zobrazuje prekrývané obrázky vo formáte DSS-FITS. Podporuje prídavné katalógy zo stránok VizieR.

SkytechX je voľne šíriteľný pod licenciou GNU-GPL. Je vydaný zatiaľ len pre operačný systém Microsoft Windows.

Referencie
----------

1. ↑   *ASCOM - Standards for Astronomy* [online]. ascom-standards.org, [cit. 2019-10-02]. Dostupné online.
2. ↑   *VizieR* [online]. vizier.u-strasbg.fr, [cit. 2019-10-02]. Dostupné online.
3. ↑   *SkytechX* [online]. skytechx.eu, [cit. 2019-10-02]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálInformatický portál |
**Debyeov model tuhej látky** sa radí medzi najúspešnejšie modely tuhej látky. Na rozdiel od Einsteinovho modelu tuhej látky uvažoval Debye o kmitoch celého kryštálu ako o kmitoch tesne spriahnutých atómov, a nie len jediného nezávislého atómu. V snahe započítať interakciu susedných atómov, opísal Debye prípad, pri ktorom považoval tuhú látku za spojitý elastický objekt, v ktorom sa šíria elastické vlny. Energia týchto vĺn je kvantovaná, t. j. v ohraničenom pružnom prostredí môžu stojaté elastické vlny vzniknúť len pre celkom určité frekvencie, teda len pre celkom určité kmitavé stavy.

Podľa Debyea v skutočných kryštáloch sa síce jednotlivé atómy nesprávajú ako nezávislé harmonické oscilátory, ale ich kmity je aj napriek tomu možné opísať pomocou lineárnych harmonických oscilátorov. Predpokladá, že jediným možným druhom pohybu viazaných častíc v kryštále je ich kmytavý pohyb okolo rovnovážnych polôh. Amplitúdy týchto kmitov sú väčšinou malé v porovnaní s medziatómovými vzdialenosťami a frekvencie sú diskrétne.

V Debyeovom modeli, podobne ako v Einsteinovom, je teda tuhá látka súborom 3N oscilátorov. Ale na rozdiel od Einsteinovho modelu, v Debyeovom modeli v dôsledku atómových väzieb atómy kryštálu nekmitajú nezávisle od seba, ale tvoria *sústavu 3N viazaných ocilátorov*, keď každý atóm je viazaný s okolím troma nehmotnými pružinami. Energia týchto oscilátorov je tiež kvantovaná a ich frekvencie sú diskrétne s rôznymi hodnotami z istého uzavretého intervalu.

Referencie
----------

1. ↑  PETROVIČ, Pavol. *Mössbauerova spektroskopia I. Základy teórie a experimentu*. Košice : elfa, 2008.
Pamätná tabuľa v Primaciálnom paláci
**Bratislavský mier** bola zmluva, ktorá bola podpísaná po bitke pri Slavkove v Bratislave 26. decembra 1805 v Primaciálnom paláci medzi Francúzskym a Rakúskym cisárstvom. Mier ukončil tretiu koaličnú vojnu, ktorá bola súčasťou napoleonských vojen.

Rokovaní o mieri sa nezúčastnili samotní panovníci, ale iba diplomati. Rakúsko zastupoval knieža Johann-Joseph Lichtenstein, Francúzsko Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord. O deň neskôr zmluvu ratifikoval Napoleon v Schönbrunne. Ako nátlak na Rakúšanov sa používala ešte nepodpísaná mierová zmluva s Pruskom.

Rakúsko sa vzdalo v prospech Francúzska alebo jeho spojencov svojich území:

* Benátsko, Istria, Dalmácia, Kotor (získalo ich napoleonské Talianske kráľovstvo)
* Augsburg (získalo Bavorsko)
* Tirolsko a Vorarlbersko (obe získalo Bavorsko)
* Breisgau (získalo Badensko)
* zvyšné Predné Rakúsko (získalo ho Bádensko a Württembersko)

Ďalej súhlasilo, že bavorské a württemberské kurfirstvo budú povýšené na kráľovstvá a bádenské markgrófstvo na veľkokniežatstvo. Okrem toho musel cisár František I. uznať Napoleona za cisára a vopred dať súhlas na vznik spolku, ktorý sa neskôr nazýval Rýnsky spolok.

Francúzsko sa vzdalo Soľnohradského arcibiskupstva (od roku 1803 kurfirstvo) a Berchtesgadenu.

Tento mier nepriamo spôsobil zánik Svätej rímskej ríše, lebo ním funkcia rímsko-nemeckého cisára fakticky stratila význam.

Väčšina územných presunov podľa Bratislavského mieru bola zrušená v rámci viedenského kongresu 1815, no Salzbursko zostalo dodnes súčasťou Rakúska.

Vďaka tomuto mieru existuje v Paríži pomerne významná Rue de Presbourg (Bratislavská ulica).

Externé odkazy
--------------

* Text po nemecky (*Friedenstraktat zwischen Sr. Majestät dem Kaiser der Franzosen, König von Italien und Sr. Majestät dem Kaiser von Oesterreich*) (documentarchiv.de)
*Socha Lykurga pred Justičným palácom v Bruseli. (Belgicko)*
**Lykourgos** (iné názvy: **Lykurgos, Lykúrgos, Lykurg**, gr. Lykourgos/iný prepis:Lykúrgos) bol legendárny zákonodarca v Sparte. Historický doklad o jeho existencii nie je známy.

Podľa tradície žil Lykurgos okolo roku 800 pred Kr. a v Sparte ho aj v historickom období pokladali za tvorcu spartskej ústavy. Údajne rozdelil obyvateľstvo na tri sociálne vrstvy (Sparťania - gréc.*Spartiatai*, cudzinci - *perioikovia*, otroci - *heilóti*) a zaviedol vojenský výcvik spartských občanov, ktorí vládli nad masou neplnoprávneho obyvateľstva. Pripisovalo sa mu aj vytvorenie základných politických inštitúcií: dvaja králi (*archagetai*), rada starších (*gerusia*), päť eforov, ktorí kontrolovali všetok život v Sparte a ľudové zhromaždenie (*apella*). V skutočnosti sa niektoré inštitúcie vytvorili až v polovici 7. storočia pred Kr. (druhá messénska vojna - zotročenie obyvateľov susednej Messénie) a v polovici 6. stor. pred Kr. (Cheilón).

Lykurgov životopis napísal grécky spisovateľ Plutarchos, ktorý ho porovnával s druhým rímskym - rovnako mytologickým kráľom Numom Pompiliom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lykourgos (Sparta)**
**Tomáš Tvarožek** (\* 21. december 1892, Brezová pod Bradlom – † 20. júl 1945, Bratislava) bol slovenský finančník, verejný činiteľ, národný pracovník. Známy pod pseudonymami: Jano Lipnický, T. Ovčiarov, T. Slabý.

Životopis
---------

Jeho otec bol Juraj Tvarožek (1863-1945) a matka Anna rod. Poláčková (1864 – 1953). Juraj bol kováčsky majster a hostinský, predseda Roľníckej vzájomnej pokladnice v Brezovej. Z trinástich detí okrem Tomáša sa verejne známym stal aj jeho starší brat architekt Juraj Tvarožek (1887 - 1966).

Študoval na Obchodnej škole v Uherskom Hradišti a krátko po vzniku Česko-Slovenska absolvoval študijný pobyt v Spojený štátoch. Bol bankovým úradníkom, pracoval postupne v Prahe, Vrbovom a Novom Meste nad Váhom, vo Viedni, Ružomberku a v Bratislave. V rokoch 1918 až 1923 bol riaditeľom banky v Trnave a Bratislave, v rokoch 1923 až 1944 riadil Mestskú sporiteľňu v Bratislave. Od roku 1945 bol povereníkom Slovenskej národnej rady pre financie v Bratislave.

Po vzniku Česko-Slovenska sa zúčastnil na reorganizácii slovenského peňažníctva, zaslúžil sa o vybudovanie siete sporiteľní na Slovensku. Ako finančný odborník pôsobil aj iných oblastiach. napr. ekonomike kultúry. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po vzniku tzv. Slovenského štátu sa zapojil do ilegálneho hnutia, v Bratislave vytvoril vlastnú odbojovú skupinu a podieľal sa na organizovaní prechodov českých vlastencov z Protektorátu Čechy a Morava na Slovensko a do zahraničia.

Od začiatku septembra 1944 pôsobil v Banskej Bystrici ako člen povstaleckej Slovenskej národnej rady za Demokratický blok. Bol vedúcim povereníctva pre financie. Spoluzakladateľ, člen predsedníctva a hospodár Demokratickej strany. Člen a funkcionár profesijných a záujmových spolkov, predseda gen. hosp. výboru evanjelický cirkvi. Autor ekonomickej príručky, článkov v slovenských novinách, odborných časopisoch a krajanskej tlači v USA. Od apríla 1945 do 20. júla 1945 podpredseda Slovenskej národnej rady. Okolnosti jeho úmrtia 20. júla 1945 sú nevyjasnené.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. tr. Čs. vojnovým krížom 1939
* Tvarožkova vilaJe po ňom pomenovaná v Bratislave Tvarožkova ulica, na ktorej stojí jeho vila (Tvarožkova 4) z roku 1921

Dielo
-----

* *Sporiteľníctvo na Slovensku*, Bratislava roku 1923

Referencie
----------

1. ↑   *Penzión Tvarožek \*\*\* – Najlepšie ubytovanie a reštaurácia v okolí* [online]. [Cit. 2020-10-20]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Zdroj: Slovenský biografický slovník VI. zväzok T-Ž, Matica slovenská, Martin 1994* [online]. TERAZ.sk, 2015-07-19, [cit. 2020-10-19]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Šachtový hrob** je pravouhlá, do skalného podkladu vytesaná alebo kameňom vyložená hrobová jama - šachta. Najznámejšie šachtové hroby pochádzajú z Mykén z obdobia prelomu stredného a neskorého heladského obdobia a z Alacahöyüku (Alaca Hüyük) v Turecku.

Mykénske šachtové hroby
-----------------------

Boli to vyhĺbené jamy, dolu vyložené menšími plochými kameňmi a obložené kamennými doskami. Mŕtveho uložili na dno pohrebnej jamy (pravdepodobne na kožušine), okolo bola uložená pohrbená výbava. Na vrchu boli položené drevené trámy, na nich ďalšie kamenné dosky a všetko bolo zasypané zeminou. Miesto hrobu bolo označené kamennou stélou aj dva mestre vysokou, s reliéfnou výzdobou. 

V roku 1876 objavil archeológ Heinrich Schliemann hrobový okruh A, ktorý ležal vnútri hradieb vpravo od hlavnej brány. Bolo tam šesť hrobov, v ktorých bolo pochovaných 19 osôb – 9 mužov, 8 žien a dve deti. Hroby boli rozložené v kruhu o priemere 27,5 metrov. Osoby, ktoré boli pochované, patrili k významným osobnostiam Mykén, ako dosvedčuje pohrebná výzdoba.

Pohrebnú výbavu tvorili zlaté masky, vytepané z jemného zlatého plechu a položené na tvárach mŕtvych mužov, ďalej boli v hroboch uložené bronzové zbrane, vykladané zlatom a striebrom, šperky (čelenky, náramky, prstene), skrinky, poháre. Celkovo sa v hroboch našlo takmer 14 kg zlata. Hroby pochádzali z rokov 1600 – 1450 pred Kr. 

Keď Heinrich Schliemann objavil hroby a videl ich bohatú pohrebnú výzdobu, v nadšení ich prisúdil mykénskemu kráľovi Agamemnónovi a jeho druhom, ktorých zavraždila Klytaimestra so svojím milencom Aigisthom po návrate mykénskeych bojovníkov z trójskej vojny. V skutočnosti sú hroby staršie o 250 až 400 rokov.

V roku 1951 bol pred hradbami Mykén objavený hrobový okruh B, v ktorom bolo 21 hrobov. Pochádzali z rokov 1650 – 1550. Len dve tretiny hrobov boli šachtové, ostatné boli jednoduché hrobové jamy. Posmrtnú výbavu tvorila keramika, zlaté a strieborné nádoby, bronzové meče a dýky, hroty oštepov, zbrane z obsidiánu a kameňa, maska z elektrónu, pečatidlo z ametystu a miska z horského krištáľu.

Literatúra
----------

* BARTONĚK, Antonín: Zlaté Mykény. Praha 1983
**Lykeion** (gr. Λύκειον) bolo filozofické a vedecké učilište založené Aristotelom okolo r. 335 pred Kr. v posvätnom okrsku Apolóna Lykeia v Aténach. Podľa stromoradia alebo stĺporadia (gr. *peripathos*) v Lykeione, kde sa Aristotelovi žiaci a nasledovatelia pri diskusiách prechádzali, dostali názov peripatetici. Bola to jedna zo štyroch veľkých aténskych škôl popri Platónovej Akadémií, Epikurovej Záhrade a Kolonáde stoikov.

Aristoteles Lykeion viedol do roku 322 pred Kr. Jeho nástupcami boli Theofrastos z Eresu, Straton z Lampsaku a Alexander z Afrodízie.

Lykeion existoval celé stáročia a pravdepodobne ho zrušili až v roku 86 pred n.l. keď rímske vojská pod vedením Sullu vyplienili Atény. Pretrval dlho, hoci nie tak dlho ako Platónová Akadémia, ktoré v tej či onej podobe existovala do roku 529 n.l. teda určite dlhšie než akákoľvek európska univerzita.

Zachované Aristotelove práce sú podľa všetkého poznámkami k jeho prednáškam, ktoré mal v Lykeione. Zaoberal sa ohromujúcim množstvom rozmanitých disciplín: astronómiou, zoológiou, snami, metafyzikou, logikou, etikou, rétorikou, politikou, estetikou a aj tým, čo sa najčastejšie prekladá ako „fyzika".

Pozri aj
--------

* lýceum

Referencie
----------

1. ↑  Steven Weinberg, 2015. Ako vysvetliť svet. Bratislava, SLOVART. Str. 36-37. ISBN 978-80-556-1491-5

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Oxyrhynský papyrus 222
**Lykos** (starogr. Λύκος – *Lykos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 452 pred Kr.

Lykos z tesálskej Larisy bol na 82. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Podľa tradície sa táto olympijská disciplína zaviedla už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr.  a aj po zavedení ďalších súťažných disciplín sa považovala za hlavné preteky, menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda.

Meno olympionika Lyka je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Lykos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v sedemnástom riadku vpravo. Posledné písmeno jeho mena chýba (ΛΥΚΟ - LYKO...). Olympijské víťazstvo Lyka uvádza aj historik Dionysios, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v starovekom Ríme.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Lykos z Larisy*, 17. riadok
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
7. ↑  Dionysios, *Rhémaiké archaiologia*, 10,53.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Pohľad na vežu tanku Pzkpfw VI Tiger Michaela Wittmanna s náterom *Zimmerit*.
**Zimmerit** bol náterový materiál používaný cez druhú svetovú vojnu na nemeckých obrnených vozidlách. Bola to antimagnetická pasta, ktorou mala byť obrnená technika chránená pred priľnavými protitankovými magnetickými bombami. V skutočnosti však jediní, kto zaviedli použitie magnetických mín proti tankom nepriateľa vo väčšom množstve boli sami Nemci. Náterovú hmotu vyrábala nemecká firma Chemische Werke Zimmer AG.

Zimmerit bol podobný jemnému betónu. Na podklad sa nanášal štetcom, ktorý vytváral charakteristický drsný povrch

Zloženie
--------

Pasta sa skladala z nasledovných zložiek:

* 40 % síran bárnatý – BaSO4
* 25 % polyvinyl acetát – PVA
* 15 % pigment (oker)
* 10 % sulfid zinočnatý – ZnS
* 10 % piliny

Obrnená technika s náterom Zimmerit
-----------------------------------

* Pzkpfw III
* Pzkpfw IV
* Pzkpfw V Panther
* Pzkpfw VI Tiger – stroje strednej a neskorej produkčnej rady
* Pzkpfw VI Tiger II – iba stroje ranej produkčnej rady
* *StuG III*
* *StuG IV* – iba stroje ranej produkčnej rady
* *Jagdtiger* – iba stroje Porsche
* *Jagdpanther* – iba stroje ranej produkčnej rady
* *Jagdpanzer IV*
* *Brummbär*
* *Sd.Kfz. 251* – niektoré stroje

Referencie
----------

1. ↑  Rottman, Gordon (2005), World War II Infantry Anti-Tank Tactics, City: Osprey Publishing

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zimmerit**