recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války** (1921 – 1923, väčšinou skrátené ako Osudy dobrého vojáka Švejka či hovorovo len *Švejk*) je štvordielny humoristický román českého spisovateľa Jaroslava Haška preložený do 58 jazykov, niekoľkokrát sfilmovaný aj zdramatizovaný. Ide o najvýznamnejšie Haškovo dielo, ktoré je mnohými ľuďmi spájané s kongeniálnymi ilustráciami Josefa Ladu. Smrť Haškovi nedovolila toto dielo dokončiť.

Charakteristika románu
----------------------

Socha Švejka na hlavnej stanici v meste HumennéJednotlivé diely románu majú tieto názvy:

* *V zázemí* (1921),
* *Na frontě* (1922),
* *Slavný výprask* (1922),
* *Pokračování slavného výprasku* (1923), už prvé vydanie tohto Haškom nedokončeného dielu vyšlo s pokračovaním Karla Vaňka, ktorý v tom istom roku vydal ešte diel piaty a šiesty.

Haškovo dielo nie je ľahké žánrovo zaradiť. Zďaleka to nie je len humoristický román. Je to zároveň satira opisujúca veľmi presvedčivo s pomocou všemožných karikatúr, podivných figúrok a neobvyklých situácií žalostné pomery panujúce v rozkladajúcom sa Rakúsku-Uhorsku. K tomu Hašek využíva aj žáner grotesky a frašky, volí jednoduché a zrozumiteľné výrazové prostriedky, píše prehľadne a jazykom obyčajného človeka, všetko smeruje k zosmiešneniu nezmyselného bojovania a starého poriadku. Kompozícia románu potom pripomína pikareskný román, kde je hlavným hrdinom tzv. *píkaro* (šibal), ktorý zosobňuje ideál ľudovej podnikavosti a chytrosti, prechádza celým radom viac či menej napínavých príhod a snaží sa za každú cenu prežiť.

Hlavný hrdina knihy má sochy a pomníky vo svete v celom rade miest, napríklad v Humennom a Medzilaborciach na Slovensku, v poľskom Przemyśli a Sanoku, v ruskom Petrohrade, Omsku a Bugulme, v ukrajinskom Kyjeve, Ľvove a Donecku. Prvú sochu Švejka v Česku odhalili v roku 2014 v Putimi, kde sa odohrávala časť príbehu.

Referencie
----------

1. ↑  TELEVIZE, Česká. *Hašek je na roztrhání, má vlastní pomník z osmi kusů* [online]. ČT 24 - Česká televize, [cit. 2019-07-16]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   www.mzv.cz, [cit. 2019-07-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Dobrý voják Švejk má v Putimi sochu. Čtrnáctou ve světě, první v Česku* [online]. iDNES.cz, 2014-08-23, [cit. 2019-07-16]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* HODÍK, Milan  –  LANDA, Pavel (editor): *Encyklopedie pro milovníky Švejka s mnoha vyobrazeními.* Praha : Academia, 1998. 315 s. ISBN 80-200-0672-9
* HODÍK, Milan  –  LANDA, Pavel: *Encyklopedie pro milovníky Švejka s mnoha vyobrazeními.* II. díl pro pokročilé. Praha : Academia, 1999.368 s. ISBN 80-200-0781-4

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války**

Externé odkazy
--------------

* Švejk Central Archivované 2004-06-05 na Wayback Machine (po anglicky)
* Pomoc a vysvetlivky aneb slovníček Josefa Švejka – svejkmuseum.cz
* Cesta Josefa Švejka – svejkmuseum.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války na českej Wikipédii.*
**Pandia** (starogr. Πάνδια) bola staroveká aténska slávnosť na počesť boha Dia, oslavovaná v lete okolo 17. dňa atického mesiaca elafébolión.

Pandia, každoročný aténsky sviatok na počesť Dia, oslavovaný na jar v mesiaci elafébolión (presný dátum nie je známy), zjavne súvisel so splnom mesiaca. Jeho začiatky sú zahalené tajomstvom. Na jeho vzniku mohol mať svoj podiel mýtus o Pandiónovi, známy zrejme už v mykénskom období, ktorý oslavoval „kráľa Atén a náčelníka pastierov stredného Grécka". O tomto sviatku nie je známe prakticky nič, okrem toho, že sa oslavoval tesne po Veľkej Dionýzii. Je tu ale možné isté prepojenie s kultom Pandióna a Térea v Megare, o ktorom Pausanias poskytol niekoľko podrobností. V Megare mal Pandión pamätník a bol uctievaný (podľa Pausania mal neďaleko hrob Téreus, ktorý sa oženil s Pandionovou dcérou Proknou). 

Koncom 5. stor. Kr. atické démy ešte do osláv Pandie prispievali (*v nápise* IG I³ 258 *— v 9. riadku — je uvedená správa o vyplatení 600 drachiem od atického dému Plotheia*), ale začiatkom 4. stor. Kr. jeho význam začal upadať (bol zatienený Dionýziou) a jeho oslavovanie v istom zmysle prevzal kmeň (fylé) *Pandionis*. Neskôr bol tento sviatok pridaný právnym dekrétom *Filé Pandionis* ako posledný akt k Dionýziam a zakončil sa veľkou leiturgiou (odtiaľ naše slovo liturgia), verejným aktom, v divadle Dionýza Eleuchteria (*Osloboditeľa*). Išlo o verejné zhromaždenie ekklésie (zákonodarného orgánu), kde sa udeľovala spravodlivosť, právo a poriadok, a preto mu predsedal *„Zeus"*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 349.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 368.
3. ↑  Pausanias. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 110.
4. ↑  Walter Burkert. *Homo Necans: The Anthropology of Ancient Greek Sacrificial Ritual and Myth*. Berkeley : University of California Press, 1983. ISBN 978-05-2003-650-5. S. 182.
5. ↑  Sarah C. Humphreys. *Kinship in Ancient Athens*. Oxford : Oxford University Press, 2018. ISBN 978-01-9878-824-9. S. 864.
6. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions: Attica (IG I-III): Attica *IG I³ 258*
7. ↑  Sarah C. Humphreys. *Kinship in Ancient Athens*. Oxford : Oxford University Press, 2018. ISBN 978-01-9878-824-9. S. 560.
8. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions: Attica (IG I-III): Attica *IG II² 1140*
9. ↑  Christine Schnusenberg. *The Mythological Traditions of Liturgical Drama*. Mahwah : Paulist Press, 2010. ISBN 978-08-0910-544-1. S. 133.
**Ľudmila Lakomá - Krausová** (\* 4. marec 1940, Zalužice) je slovenská akademická maliarka.

Vysokoškolské vzdelanie získala na výtvarnom odbore Pedagogického inštitútu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (1959 - 1963), pričom si ho rozšírila doktorátom z výtvarnej pedagogiky (1982).
Do roku 1989 bola členkou Zväzu slovenských výtvarných umelcov v Bratislave. Od roku 1990 je členkou Slovenskej výtvarnej únie a
od roku 2007 členkou skupiny EGO IPSO a Združenia výtvarných umelcov východného Slovenska.

Tvorba
------

Vo svojej tvorbe sa zameriava na komornú maľbu, krajinomaľbu, figurálne kompozície, zátišia, uplatňuje tiež sakrálne motívy a vytvára veduty. Pri interpretácii uprednostňuje prírodnú realitu - rodisko, dedinské zákutia so zvyškami starej ľudovej architektúry, lúčne kvety. Svoje pocity, radosť i bolesť, vyjadruje prostredníctvom uvoľnenej kompozície tvarov a farebných línií. Neodmysliteľnou súčasťou jej tvorby je tiež ľudová slovesnosť vyjadrená v tanci (zemplínsky folklór).

Ocenenia
--------

* 1999 - Cena primátora mesta Michalovce
* 2005 - Cena predsedu Košického samosprávneho kraja
* 2005 - Zemplínčan roka
* 2006 - Cena Fra Anglelica

Externé odkazy
--------------

* Portrét na Korzár.sk
* artgallery.sk
* Cena predsedu Košického samosprávneho kraja za rok 2005[nefunkčný odkaz]

Autoritné údaje: * abART: 39524
* NK ČR: jo2011651264
* SNK: 170121
* VIAF: 172600463
* Web umenia: 5327
**Matilda Čechová** (\* 21. marec 1908, Čičmany – † 1. november 1995, Bratislava) bola slovenská maliarka a výtvarníčka. Venovala sa maľbe, grafike, kresbe a textilným technikám.

Životopis
---------

Matilda Čechová sa narodila v Čičmanoch, okres Žilina. Od roku 1912 žila s rodinou v Južnom Tirolsku, kde sa jej otec stal putovným obchodníkom. V roku 1921 sa vrátila a striedavo žila na Slovensku a v Česku.

V rokoch 1929 – 1931 absolvovala Učiteľský ústav v Martine zameraný na prípravu pedagógov v odborných školách. Výtvarné vzdelanie získala na Škole umeleckých remesiel v rokoch 1935 – 1936 a na Oddelení kreslenia a maľovania pri Slovenskej vysokej škole technickej, resp. na Pedagogickej fakulte v Bratislave v rokoch 1941 – 1947 u profesorov Gustáva Mallého a Maximiliána Schurmanna. V rokoch 1947 – 1948 bola na študijnom pobyte v Taliansku, kde na Akadémií umenia navštevovala školu Mina Maccariho. Po návrate z Ríma sa zapája do výtvarného života.

Zdrojom inšpirácie sa pre ňu stali krajina, folklór a život ľudí na vidieku. Mnohé krajinomaľby vznikli na Orave, ktorá jej poskytovala mnoho podnetov a motívov na obrazové stvárnenie. Významná bola aj jej zberateľská činnosť, sama zozbierala bohatú kolekciu ľudového umenia – výšivky, keramiku, kroje, plastiky a sklomaľby.

Bola členkou skupiny Hollar, Umeleckej besedy slovenskej, neskôr Skupiny výtvarných umelcov 29. augusta, ZSVU a Spolku grafikov a priateľov grafiky. Od roku 1931 striedavo pedagogicky pôsobila na Odbornej škole pre ženské povolania v Bratislave.

Matilda Čechová zomrela 1. novembra 1995 v Bratislave.

Taliansko
---------

Taliansko sa stalo pre Matildu Čechovú celoživotnou láskou a inšpiráciou. Nepravidelne ho navštevovala od roku 1947, keď v Ríme najprv študovala, neskôr sa tam pravidelne vracala.

Maliar Ernest Zmeták, s ktorým Taliansko Matilda Čechová navštívila prvý krát a absolvovala aj spoločnú študijnú cestu naprieč celým Talianskom od Benátok, cez Rím až na ostrov Capri v roku 1947 spomína vo svojej monografii na cestu nasledovne: *„...táto talianska cesta bola po Paríži rozhodujúcim obratom v mojom vývoji. Bez tejto cesty by som nikdy nekreslil a nemaľoval tak, ako ma usmernila talianska kra­jina i umenie staré i nové. Vlastne keď sa nad tým zamyslím, Masaccio, Giotto, Fra Angelico, Ucello, Mantegna, Tura – a mohol by som menovať aj ďalších – mi boli presne tak blízki ako Boccioni, Sironi, Carrá, Severini či ďalších dvadsať súčasných maliarov. Isteže, súčasný prejav ma viac priťahoval, ale v tej kontinuite som videl prejav veľkej sily ich národnej výtvarnej kultúry."* Citácia platí v plnej miere aj o Čechovej, ktorej umelecké východiská boli podobné ako Zmetákove. Vzájomnú príbuznosť ich tvorby možno vidieť najmä na prácach, ktoré vznikli počas ich spoločného pobytu v Taliansku.

Tvorba
------

* *Talianska krajina* (1947 – 1948)
* *Tanec* (1957)
* *Matka* (1957)

Referencie
----------

1. ↑   *Ernest Zmeták*. Zohor : [s.n.]. (1. vydanie.) Dostupné online. ISBN 978-80-970513-9-6.

Autoritné údaje: * abART: 3557
* GND: 130313726
* NK ČR: xx0134745
* SNK: 171018
* VIAF: 28174305
* Web umenia: 1778
Sli.do logo
Taiwanský úradník používa Slido na tlačovej konferencii
**Slido** (štylizované ako **sli.do**), je slovenská technologická spoločnosť. Bola založená v roku 2012 s sídlom v Bratislave a ďalšími kanceláriami v Londýne, New York City, San Franciscu či Sydney, s celkovo viac než 130 zamestnancami. Jej produktom je interaktívna webová platforma, zameraná na publikum počas rôznych stretnutí či konferencií. Účastníci sa môžu zapojiť do ankiet, pýtať sa otázky, či ponúkať nápady cez telefón, ktoré sa následne zobrazujú pre celé stretnutie. Ich platforma bola používaná aj technologickými gigantmi ako napríklad Netflix, Adobe, či Airbnb. K prelomu rokov 2018 a 2019 bolo Slido použité na viac než 244,000 udalostiach vo vyše 100 krajinách. V decembri 2020 bola zakúpená spoločnosťou Cisco.

História
--------

Slido bolo založené v roku 2012, Petrom Komorníkom, Františkom Krivdom, Petrom Slivkom a Rastislavom Molnárom. Na trhu začali fungovať od roku 2013, po vyhraní dvoch start-upových súťaží v Bratislave a vo Viedni. Čo pôvodne začalo ako jedna z vedľajších funkcií aplikácie (pýtanie sa otázok anonymne cez mobil), sa čoskoro stalo ich najdôležitejšou funkciou. V roku 2013 pridali integráciu s platformou na tvorbu prezentácií Prezi a v roku 2014 pridali Slido ako prvú aplikáciu pre moderátorov rôznych udalostí pre Google Glass.

Referencie
----------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑   *Cisco Blogs* [online]. 2020-12-07, [cit. 2020-12-07]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Event Manager Blog* [online]. 2018-10-16, [cit. 2019-05-25]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑   *About* [online]. Official Pressroom of Slido, [cit. 2019-05-25]. Dostupné online. (po anglicky)
**Adam Richard Wiles** (\* 17. január 1984, Dumfries, Škótsko), známy pod umeleckým menom **Calvin Harris**, je škótsky hudobný producent, DJ, spevák a skladateľ. Jeho debutový album *I Created Disco* (2007) s úspešnými singlami „Acceptable in the 80s" a „The Girls" získal zlatú platňu. V roku 2009 vydal svoj druhý štúdiový album s názvom *Ready for the Weekend*, ktorý debutoval na 1. mieste v UK Albums Chart a neskôr ho British Phonographic Industry certifikovala zlatom. Prvým singlom albumu bola pieseň „I'm Not Alone", ktorá sa stala jeho prvým singlom číslo 1 v UK Singles Chart.

Harrisa medzinárodne preslávil jeho tretí štúdiový album *18 Months* (2012). Debutoval na prvých priečkach britských rebríčkov a tiež v americkom *Billboard* 200 (číslo 19). Všetkých osem singlov z albumu („Bounce", „Feel So Close", „Let's Go", „We'll Be Coming Back", „Sweet Nothing", „Drinking from the Bottle", „I Need Your Love" a „Thinking About You") dosiahlo top 10 vo Veľkej Británii. V novembri 2014 vydal štvrtý album *Motion.* Debutoval na druhej priečke vo Veľkej Británii a na piatej v Spojených štátoch, čím sa stal Harrisovým druhým po sebe idúcim albumom číslo jeden v rebríčku Dance/Electronic Albums. Všetky tri single „Under Control", „Summer" a „Blame" triumfovali v britkom rebríčku. 

Harris spolupracoval s množstvom iných hudobných umelcov. Jeho pieseň s Rihannou „We Found Love" sa stala celosvetovým hitom, ktorý sa dostal na 1. miesto *Billboard* Hot 100. Neskôr s Rihannou spolupracoval na singloch „Where Have You Been" (2012) a „This Is What You Came For" (2016). Harris prekonal rekord Michaela Jacksona s počtom 9 singlov v top 10 z jedného štúdiového albumu. Tiež sa stal prvým britským sólovým umelcom, ktorý prekonal hranicu jednej miliardy streamov na Spotify. Harris obdržal 10 nominácií na Brit Award, 4 na Grammy, z ktorých vyhral v kategórii Najlepší videoklip (2013). Harris má svoje vlastné hudobné vydavateľstvo Fly Eye Records.

Diskografia
-----------

### Štúdiové albumy

* *I Created Disco* (2007)
* *Ready for the Weekend* (2009)
* *18 Months* (2012)
* *Motion* (2014)
* *Funk Wav Bounces vol. 1* (2017)

### EP

* *Napster Live Session* (2007)
* *iTunes Live: Berlin Festival* (2008)
* *iTunes Live: London Festival '09* (2009)

Referencie
----------

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Calvin Harris**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Archivované 2009-12-09 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Calvin Harris na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 15516628d
* GND: 135515548
* ISNI: 0000 0001 1497 5878
* LCCN: no2007146166
* NK ČR: xx0113309
* VIAF: 120113854
* WorldCat: lccn-no2007146166
***Pianista*** (anglicky *The Pianist*) je britsko-francúzsko-nemecko-poľský film, ktorý v roku 2002 natočil režisér Roman Polański. Film získal Zlatú palmu na filmovom festivale v Cannes, dve ceny Academy Award a samotný Adrien Brody ešte jednu cenu za herecký výkon v hlavnej úlohe. Film bol natočený podľa motívov knihy Pianista, ktorú napísal Wladyslaw Szpilman v roku 1946.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Wladyslaw Szpilman je v Poľsku žijúcim Židom. Po príchode nacistickej hitlerovej armády do Varšavy v sebe každý pociťuje odpor a nenávisť voči Židom. Postupne sú pre nich zakázané návštevy obchodov, chodenie po chodníkoch a začína ich vysťahovanie do Varšavského geta. Pri presune Židov z Varšavy do koncentračných táborov Władek uteká a začína sa schovávať v zničenom meste, kde v úkryte prežije aj hrôzy Varšavského povstania. Takto prežíva celú 2. svetovú vojnu, aj napriek tomu, že ho ku koncu objavuje kapitán Wehrmachtu Wilm Hosenfeld. Ten ho však neprezradí, dokonca mu aktívne pomáha prežiť hlad a núdzu. Władysław si celú vojnu uľahčuje predstavami o svojom hraní na fiktívny klavír.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* *The Pianist* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Pianista* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
**Magdaléna Štrompachová** (\* 23. september 1919, Budapešť – † 17. november 1988 Bratislava) rod. **Magdolna Drescher** (15. februára 1935 premenovaná na „Batkay"), bola maďarsko-slovenská akademická maliarka, reštaurátorka a pedagogička s ťažiskom pôsobenia na Slovensku. 

So svojím manželom akademickým maliarom Ľudovítom Štrompachom založila prvý výtvarný odbor na ĽŠU v Prievidzi (15. marec 1963), v ktorom od roku 1964 do roku 1973 pôsobila ako výtvarný pedagóg.

Životopis
---------

Narodila sa rodičom Ferencovi Jozsefovi Drescherovi, učiteľovi hry na husliach a Márii Drescherovej (rod. Hübner) taktiež premenovaný 15. februára 1935 na „Batkay".

V roku 1946 sa vydala a presťahovala sa z Budapešti do Prahy, kde pracovala vo filmových ateliéroch na Barrandove v „Krátkom Filme Praha A.S." ako jedna z prvých animátorov kresleného filmu, do ktorého prispela návrhmi rozprávkových kreslených postáv a bábok. V roku 1950 sa presťahovala s rodinou na stredné Slovensko, kde žila časť manželovej rodiny a spolu s ním založila prvý výtvarný odbor na ĽŠU v Prievidzi (15. marec 1963), v ktorom od roku 1964 do roku 1973 pôsobila ako výtvarný pedagóg. 
. Od roku 1986 žila striedavo v Bratislave a v Budapešti. Zomrela po ťažkej chorobe v roku 1988 v Bratislave. Je pochovaná na Ružinovskom cintoríne v Bratislave v III. kruhu.

Štúdium
-------

Študovala na Kráľovskej výtvarnej akadémii (maď. *Országos Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskola*) v Budapešti u významných maďarských akad. maliarov (István Boldizsár, István Szőnyi, Zsigmond Strobl).

Ocenenia
--------

*Modrý vták*
Počas štúdií v Budapešti boli jej diela vybrané do rôznych sútaží, na ktorých získala vždy prvé ocenenie. Okrem týchto ocenení je nositeľkou viacerých ocenení za jej pedagogickú činnosť. Jedno z ocenení za pedagogickú činnosť jej bolo udelené in memoriam.

Tvorba
------

Vytvorila obrovské množstvo výtvarných diel, ktoré sa nachádzajú v Maďarsku, na Slovensku, v Rakúsku a v Nemecku. Od roku 1946 pracovala v „Krátkom Filme Praha A.S." ako jedna z prvých animátorov kresleného filmu, do ktorého prispela návrhmi rozprávkových kreslených postáv a bábok.

Pedagogická činnosť
-------------------

Od roku 1964 do roku 1973 pôsobila ako výtvarný pedagóg na ĽŠU v Prievidzi, kde založila výtvarný odbor spolu so svojím manželom akad. mal. Ľudovítom Štrompachom. 
Mnohí jej žiaci sú dnes významní slovenskí výtvarníci a sochári.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Magdaléna Štrompachová**

Externé odkazy
--------------

* Webová stránka
* Osobnosti mesta Prievidze
* Nebudú zabudnutí II. - osobnosti výtvarného života 20. storočia na hornej Nitre

Autoritné údaje: * SNK: 172522
* VIAF: 2325156565718723500002
Meniny breza v Svidník skanzenu.
Ruská ikona «Trojica smesoipostasnaya». 1729
**Turíce** (*Rusadla*, *čes. Letnice*) je slovanský sviatok vítania jari.

Názov
-----

Pomenovanie tohto sviatku vzniklo od slova Tur a súvisí s rovnomenným Staroslovanským božstvom plodnosti. Pôvodný slovanský sviatok oslavujúci silu prírody, ktorá na jar všetko dvíha k oblohe, bol prevzatý kresťanstvom a príslušne nábožensky „upravený".

Ľudové tradície
---------------

Turíce spájajú kresťanské významy so starými symbolmi z predkresťanskej éry. Tento sviatok je okrem cirkevného významu spojený s otváraním studničiek a so sadením májov. Niektoré pohanské zvyky, ktoré naši predkovia praktizovali na Turíce, v určitej forme vydržali dodnes. Starí Slovania prinášali dary k studničkám a obetovali duchom domáce zvieratá (dnešný symbol obetovania baránka). Tieto zvyky sa spájali so začiatkom jarných prác. Jedným zo znakov je použitie zelenej farby. Domov sa nosili zelené ratolesti a bahniatka, ktoré mali ochranné vlastnosti. Ratolesti mali za úlohu priťahovať dobré sily a chrániť pred zlými. Ďalším prejavom zameraným proti zlým silám bolo aj praskanie bičom na lúkach a turičné vatry. Najznámejšou dochovanou tradíciou je tzv. otváranie studničiek. Studničky v chotároch museli byť obradne vyčistené a upravené. Chotár s nevyčistenou studničkou postihli duchovia nedostatkom vlahy. 

Na východnom Slovensku v noci zo soboty na turičnú nedeľu dávali mládenci svojím vyvoleným na dom alebo do plota ozdobné stromčeky. Dnes je rozšírené stavanie májov – osekaných vysokých stromov - briez, niekde tiež smrekov, bohato vyzdobených farebnými mašľami. Máje sa stavajú pred domy, kde majú dievku na vydaj, ale tiež jeden centrálny do centra obce. Tento symbol je centrom pozornosti – máje sa stavajú so spevom a ľudovou hudbou. K tradíciám patrí aj voľba «hlavného mládenca» – kráľa.

Turíce sú jeden z najvýznamnejších sviatkov východných Slovanov.

Pozri aj
--------

* Máj (symbolický strom)
* Turíce
* Letnice

Referencie
----------

* Lidové tradice // Svatodušní svátky známé-neznámé
* Turíce, Letnice, Rusadlá... Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* Turíce, zvyky a obyčaje na Zemplíne Archivované 2019-02-06 na Wayback Machine
* Turíce Archivované 2016-04-08 na Wayback Machine. Tradičná ľudová kultúra Slovenska slovom a obrazom
* Majling Vojtech. *U nás taká obyčaj. Slovenské ľudové tradície* - Computer Press, Praha, 2008
***The 10th Mountain*** (v preklade „10. horská") je americký vojnový film z prostredia bojov Spojencov v Európe, v druhej svetovej vojne.

Príbeh
------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Dej filmu sa začína v roku 1944, na americkej základni, blízko francúzsko-talianskej hranice. Na základňu prichádza kapitán Cabuco (Eutiquano M. Gomez), Filipínec, ktorého major Bryce (Martin Lee Carlton) poverí velením elitného družstva 10. horskej divízie. Spolu s novým mužstvom má za úlohu infiltrovať nemeckú základňu v severnom Taliansku.

Pocity vojakov v jeho tíme sú však zmiešané – zatiaľčo zdravotník Jordan Briggs (Jon-Marc Yaden) a radista vojak Gutman (Ian Arthur) si získavajú jeho dôveru, seržant Rosenthal (Ben Dukes) a kuľometník vojak Michael McKaen (Patrick Mottola) trpia rasovými predsudkami – nenávidia kapitána, pretože ho považujú za Japonca, predstaviteľa ich nepriateľov na pacifickom fronte.

Vojaci oslobodia počas cesty židovského zajatca, ktorého chceli nemeckí vojaci popraviť v lese. Ten im výrazne pomôže pri pátraní po nemeckých pozíciách. V tíme dôjde takmer k vzbure, avšak po vzájomných rozhovoroch sa seržant Rosenthal a vojak McKaen spriatelia s kapitánom. V záverečnom boji, pri ktorom sa stretne nemecká armáda proti americkej 35. pešej divízii zomiera kapitán Cabucov boji. V závere číta seržant Rosental poznámky z kapitánovho zápisníka.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Formát
------

Film sa nakrúcal pri meste Claremont v štáte Kalifornia v USA.

Obsadenie
---------

* Eutiquano Manglilit Gomez ako kapitán Cabuco (veliteľ družstva, ktorý vstúpil do americkej armády v roku 1939, organizoval filipínsky odboj)
* Ben Dukes ako seržant „Rosy" Rosenthal
* Jon-Marc Yaden ako špecialista Jordan Briggs (zdravotník tímu)
* Ian Arthur ako vojak „Guts" Gutman (radista a tlmočník)
* Patrick Mottola ako vojak Michael 'Mickey' McKaen (zbraňový špecialista - guľometník)
* Martin Lee Carlton ako major Bryce (veliteľ na základni)
* Jaimie Roedel ako židovský zajatec Solomon

Externé odkazy
--------------

* *The 10th Mountain* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *The 10th Mountain* na portáli YouTube (po anglicky)
**Simone Veilová**, rodená *Jacobová*, (\* 13. júl 1927, Nice, Francúzsko – † 30. jún 2017, Paríž) bola francúzska právnička a pravicová politička.

Pôsobila ako ministerka zdravotníctva vo vláde Valéry Giscard d’Estainga (1974 – 1979) a vo vláde Edouard Balladura (1993 – 1995), prezidentka Európskeho parlamentu (1979 – 1982) - prvá žena v čele tejto inštitúcie, členka francúzskeho Ústavného súdu (*Conseil constitutionnel*) (1998 – 2007). Bola čestnou prezidentkou Nadácie pamiatky holokaustu (*Fondation pour la Mémoire de la Shoah*).

Ocenenia
--------

Vo funkcii ministerky zdravotníctva v roku 1975 presadila zákon, tzv. „Loi Veil", ktorý francúzskym ženám umožnil bez obmedzenia využívať inštitút interrupcie. Vďaka tomu je vnímaná ako významná osobnosť boja za práva žien, čo jej taktiež vynieslo pozíciu v prvej stovke rebríčka ankety Najväčší Francúz v roku 2005.

Bola prvou nositeľkou Ceny Karola Veľkého z roku 1981 a nositeľkou čestných doktorátov na dvoch desiatkach univerzít po celom svete.

V roku 2012 bola vyznamenaná veľkokrížom Radu čestnej légie.

V roku 2008 ju zvolili za členku Francúzskej akadémie. Do kresla 13, v ktorom sedel aj básnik a dramatik Jean Racine, zasadla 18. marca 2010. Na meči, ktorý každý člen akadémie dostáva, sú ako symboly vyryté jej číslo z koncentračného tábora Osvienčim, heslo francúzskej revolúcie *Liberté, égalité, fraternité (Sloboda, rovnosť, bratstvo)* a heslo Európskej únie *Jednotná v rozmanitosti*.

Literatúra
----------

* Michel Sarazin: *Une femme Simone Veil*, Robert Laffont 1987.
* Maurice Szafran: *Simone Veil: Destin, J’ai lu*, Littérature Générale 1996.

Referencie
----------

1. ↑   *Simone Veil* [online]. Jewish Women's Archive, [cit. 2014-07-02]. Dostupné online.
2. ↑   *Who is awarded the Prize?* [online]. Der Internazionale Karlspreis Aachen, [cit. 2017-06-30]. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *Simone Veil faite grand’croix de la Légion d’honneur* [online]. Le Parisien, 2012-09-10, [cit. 2017-06-30]. Dostupné online. (francúzsky)
4. ↑   *Simone Veil immortelle* [online]. [Cit. 2011-05-10]. Dostupné online. (francúzsky)
5. ↑  ERLANGER, Steven. *World Briefing : Europe : France: Ex-Minister To Join Academy* [online]. The New York Times, 2010-03-18, [cit. 2017-06-30]. Dostupné online. (anglicky)
6. ↑   *Simone Veil, une icône à l’Académie* [online]. 2010-03-18, [cit. 2017-06-30]. Dostupné online. Archivované 2017-10-01 z originálu. (po francúzsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Simone Veilová**

Externé odkazy
--------------

* Profil v liste Le Parisien Archivované 2013-08-04 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Simone Veilová na českej Wikipédii.*

|
|  |
| Predchodca**Pierre Messmer** | **Kreslo 13Francúzska akadémia**2008 – 2017 | Nástupca**Maurizio Serra** |

Autoritné údaje: * BnF: 11927825h
* GND: 11929642X
* ISNI: 0000 0001 2149 1361
* LCCN: n82129023
* NK ČR: jn20000701885
* SNK: 165504
* ULAN: 500241182
* VIAF: 120689047
* WorldCat: lccn-n82129023
**Jozef Schreiber** (\* 1835, Kožušany - † 1902, Lednické Rovne) bol podnikateľ českého pôvodu.

Život
-----

Učil sa vo Viedni. Od roku 1857 zriaďoval s rodinným kapitálom sklárne v rozličných častiach Rakúsko-Uhorska. Celkovo vlastnil 11 sklární, 2 uhoľné bane. Využil aj možnosti subvencií, ktoré poskytovala vláda Rakúsko-Uhorska na zriadenie nových priemyselných podnikov na území monarchie. V roku 1890 odkúpil panstvo v Lednických Rovniach s obrovským množstvom bukových lesov, čo bolo výborným predpokladom založenia budúceho sklárskeho priemyslu. Skláreň v Lednických Rovniach začala svoju činnosť v roku 1892 výrobou tabuľového skla na dvoch peciach a čoskoro sa stala jednou z najmodernejších v strednej Európe. Od roku 1893 sa rozbehla výroba lisovaného skla pod značkou Kaiser Crystal. Neskôr bola zavedená ručná výroba fúkaného skla - kalíškovina pod značkou Rona Crystal. Od roku 1896 to bola jediná skláreň v Európe vybavená anglickým patentom - pantografickými strojmi. Okrem toho mal veľkú zásluhu na obnovení miestneho historického parku, ktorý sa v tom čase nachádzal v dezolátnom stave. Doplnil park o prvky parkovej architektúry. Na jeho okraji postavil skleník pre zásobovanie panstva zeleninou a kvetmi, vybudoval v parku aj neorenesančné mauzóleum, kde bol v roku 1903 aj pochovaný.

Externé odkazy
--------------

* Jozef a Eduard Schreiber
**Chobotníčky** alebo **chobotničky** (lat. *Echiurida*, *Echiura*) sú taxón obrúčkavcov. V druhej polovici 20. storočia sa často zaraďoval ako samostatný kmeň špirálovcov, t.j. ako taxón vedľa obrúčkavcov.

Opis
----

Sú to morské živočíchy s uhorkovitým až bochníkovitým telom, dlhým až okolo 40 cm. Vpredu sa nachádza pohyblivý, ale nezatiahnuteľný chobot, na jeho báze sú ústa. Črevo tvorí v tele veľa slučiek, takže mnohokrát presahuje dĺžku tela. Anus je terminálny.

Na povrchu tela je kutikula s hrbolčekmi, usporiadanými do kruhov, a so štetinkami – vpredu je pár tuhých štetín a okolo anusu jemnejšie štetinky. Pod kutikulou je epidermis, svalový vak a peritoneum coelomovej dutiny. Coelom je nečlánkovaný, len dutina chobota je od telovej dutiny oddelená diafragmou; coelomové dutinky sa však zakladajú embryonálne. 

Nervová sústava je podobná ako u *Sipuncula*, brušný povrazec má však už náznak ganglií. Obehová sústava je jednoduchá uzavretá – tvorí ju brušná a chrbtová cieva (má funkciu srdca), pričom obe cievy sú spojené komisúrami. Táto obehová sústava však nijako nesúvisí s coelomovou dutinou. Osobitnú zmienku si zasluhuje vylučovacia sústava. Tvoria ju párové metanefrídie (zrejme rudiment zaniknutej segmentácie), ktoré však v skutočnosti fungujú ako gonodukty. Vylučovaciu funkciu plnia dve trubice v zadnej časti tela, do ktorých ústi veľké množstvo obrvených náleviek (nefrostómov). Vývody týchto trubíc sú pri anuse.

Rozmnožovanie a vývin
---------------------

Chobotníčky sú gonochoristy s výrazným, niekedy až extrémnym pohlavným dimorfizmom. Spomenieme si aspoň svojím spôsobom unikátne rozmnožovanie druhov rodu *Bonellia*. Z vajíčka sa liahne trochofórová larva, ktorá pokiaľ prisadá na dno, mení sa postupne na dospelú samicu. Pokiaľ prisadne na lepkavý povrch tela (hlavne chobota) inej samice, mení sa na drobného samčeka (má asi 1 mm), ktorý cez vývod metanefrídie vlieza do jej tela a tu oplodňuje vajíčka. Je nanajvýš zaujímavé, že v tomto prípade pohlavie nie je určené geneticky už v štádiu zygoty, ale vývin samčieho pohlavia indukujú látky, ktoré sú obsiahnuté v chobote samice.

Poznáme asi 70 druhov chobotníčok. V pobrežnej zóne skoro celej Európy sa vyskytuje *Bonellia viridis* s dlhým, na konci rozoklaným chobotom. Na pobreží chladnejších morí Európy je častý *Echiurus echiurus*, ktorý má kratší lopatkovitý chobot.

Systematika
-----------

kmeň chobotníčky (Echiurida/Echiura):

* rad Echiuroinea
	+ čeľaď Bonellidae
	+ čeľaď Echiuridae
* rad Xenopneusta
	+ čeľaď Urechidae
* rad Heteromyota
	+ čeľaď Ikedaidae

Zdroje
------

1. ↑  TIRJAKOVÁ, Eva; VĎAČNÝ, Peter; KOCIAN, Ľudovít. *Systém eukaryotických jednobunkovcov a živočíchov* [online]. Bratislava: Katedra zoológie, Prírodovedecká fakulta UK, 2015, [cit. 2018-06-21]. S. 23, 24. Dostupné online.
2. ↑  KREJČA, J. a KORBEL, L. (eds.) et al.: *Veľká kniha živočíchov*. 3. nezmenené vydanie Bratislava: Príroda a. s. 1997. ISBN 80-07-00990-6 [1. vydanie malo názov: Z našej prírody - Živočíchy] S. 22

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
Divadelné štúdio Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení.

História divadla
----------------

Od založenia Divadelnej fakulty VŠMU (1949) hrávali jej študenti v rôznych provizórnych priestoroch.   

Prvé stále divadelné štúdio vzniklo z iniciatívy poslucháčov herectva už v roku 1998. V tom čase pôsobilo pod názvom Štúdio Kaplnka v priestoroch kaplnky Academie Istropolitany, kde mala Divadelná fakulta VŠMU svoje sídlo. V roku 2007, po otvorení novej budovy SND, sa divadelné štúdio presťahovalo do uvoľnených priestorov Malej scény. Spolu so zmenou priestoru zmenilo Štúdio Kaplnka aj svoj názov na Malá scéna VŠMU. No už po troch sezónach sa sťahovalo opäť. Tentokrát do vlastných priestorov v novej budove Divadelnej fakulty VŠMU. A opäť zmenilo aj svoj názov na súčasné **Divadlo Lab**.  

Nové divadelné štúdio tak zahájilo svoju prvú sezónu v roku 2010.

Poslanie
--------

Úlohou Divadla Lab je prezentovať produkcie študentov Divadelnej fakulty rôznych ročníkov. Tvorba a uvádzanie divadelných inscenácií je súčasťou učebného procesu všetkých odborov Divadelnej fakulty VŠMU. Výber inscenovaných diel je do veľkej miery závislí od študentov. Dramaturgia divadla je preto rôznorodá a snaží sa o nové pohľady na rôzne témy. Avšak podľa niektorých názorov nie je divadlo tak experimentálne ako by sa od študentov čakalo.

Iné aktivity
------------

Divadlo Lab je súčasťou siete divadiel, ktoré sa zúčastňujú akcie **Noc Divadiel**.   

Každé dva roky organizuje Divadelná fakulta v aj priestoroch divadelného štúdia **medzinárodný** festival Istropolitana.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Divadelný portálBratislavský portálUmelecký portál |

* Divadlo Lab; oficiálna stránka
* *Divadlo BA!*, Divadelná fakulta VŠMU, Bratislava 2010
* Vysoká škola múzických umení; stránka školy

| * z
* d
* u
Bratislavské divadlá |
| --- |
| Štátne divadlá zriadené ministerstvom kultúry | 
* Slovenské národné divadlo
* Nová scéna

 |
| Divadlá zriadené krajom alebo mestskou samosprávou | 
* Divadlo Astorka Korzo ’90
* Divadlo Aréna
* Divadlo Ludus
* Bratislavské bábkové divadlo
* Divadlo Pavla Országha Hviezdoslava

 |
| Nezávislé divadlá | 
* Radošinské naivné divadlo
* Štúdio L+S
* Divadlo GUnaGU
* Divadlo Stoka
* Divadlo a.ha.
* Divadlo West
* Teatro Wüstenrot
* Divadlo Ticho a spol.
* Divadlo La Komika

 |
| Školské divadlá | 
* Štúdio Kaplnka
* Malá scéna VŠMU
* Divadlo Lab

 |

Súradnice: 48°08′33″S 17°06′23″V﻿ / ﻿48,142453°S 17,106416°V﻿ / 48.142453; 17.106416
**Quentin Alice Louise Bryceová** (rodená **Strachanová**; \* 23. december 1942, Brisbane, Austrália) je austrálska právnička a politička, bývalá generálna guvernérka Austrálie.

Kariéra
-------

Väčšinu svojej kariéry strávila v školstve, v roku 1968 bola ako prvá žena v histórii prijatá medzi učiteľov na University of Queensland, kde pôsobila do roku 1983.

Roku 2003 bola vymenovaná guvernérkou štátu Queensland vo funkcii do roku 2008. 13. apríla 2008 ju premiér Kevin Rudd menoval po formálnom súhlase Jej Veličenstva Alžbety II. generálnou guvernérkou Austrálie.

5. septembra 2008 zložila prísahu a nahradila svojho predchodcu Michaela Jefferyho ako prvá žena na tomto poste. Funkciu vykonávala do 28. marca 2014, kedy zložil prísahu jej nástupca Sir Peter Cosgrove.

Referencie
----------

1. ↑  Singh (2010)
2. ↑  Condon
3. ↑   Australia gets first woman Governor General. *The Age*, 5 September 2008. Dostupné online [cit. 2011-11-13].

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Quentin Bryceová na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Quentin Bryceová**

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6579 2783
* VIAF: 93239212
***The Music of Erich Zann*** (doslova *Hudba Ericha Zanna*) je poviedka amerického spisovateľa Howarda Phillipsa Lovecrafta, ktorú napísal v decembri 1921. Prvýkrát bola publikovaná v marci 1921. V slovenčine poviedka zatiaľ nevyšla (január 2012), v češtine je pravdepodobne prvé vydanie z roku 1990.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Poviedka je písaná v prvej osobe. Protagonistom je bezmenný študent metafyziky, dotlačený zlou finančnou situáciou k ubytovaniu v skoro ľudoprázdnom dome, na ulici Rue ďAusei. Tých pár obyvateľov sú prevažne starci. Jedného večera začuje s podkrovného bytu Hudbu ktorá ho spočiatku vydesí, ale nakoniec si ho ako spev sirén získa a začne ho priam priťahovať. Vyhľadá preto muzikanta ktorý tak zručne nôti na violu, volá sa Erich Zann. Pôvodom nemec, povahou introvert a k tomu neprispieva ani jeho nemota, ktorá ho od ľudí ešte viac izoluje. Zann na protagonistu pôsobí ako čudák, avšak jeho priateľskosť ho obmäkčí a on zvolí k tomu aby ho bol prítomný v jeho byte pri ďalšom nácviku hry. Zann je skutočne nadaný hudobník, ale nezahrá tú osudovú skladbu, ktorá protagonistovi tak učarovala. Žiada ho aby mu ju zahral, dokonca ju skúša hvizdom napodobniť avšak Zann ho zarazí a zo strachom hladí na zastreté okno, to okno ktoré je podľa domovníka jediné z výhľadom na strechy budov. Pri pokuse ho otvoriť, bol Zannom rázne zastavený. Práve vtedy si všimol že na okno muzikant hladí, akoby s tade mala prísť nejaká hrozba. Po menšom dohovore, Zann zistí že jeho hra je počuť do spodného bytu a ponúkne sa že prispeje na nájom bytu v spodnejších poschodiach. Čas plynie, Zann je čím ďalej tým viac odťažitý. Až sa jedného večera za ním protagonista vypraví, nájde ho v zlom stave a dokonca to vyzerá že Zann je rád že sa ukázal. Pozve ho dnu a opäť zanôti svoju Hudbu. Je to tá osudová skladba, ktorá to celé začala. Protagonista vidí že v okne je miesto panoramatického pohľadu na mesto akýsi výr, ktorý vtiahne papiere s textom v ktorom sa Zann snažil všetko vysvetliť. Dá sa na útek chce aby šiel muzikant s ním avšak je mŕtvy. Utečie preč z domu aj ulice, kým mŕtve telo muzikanta stále nôti na viole. Napriek snahe už nikdy nenájde cestu do domu a dokonca nedokáže nájsť ani ulicu na ktorej ležal.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Dejisko
-------

Lovecraft to priamo nenapíše ale môžeme sa podľa názvu ulice Rue ďAusei domnievať že sa jedná o Paríž.

Zaujímavosti
------------

* rovnako ako v poviedke *Dagon* je celý dej spomínaním hlavného hrdinu na udalosť, ktorá sa mu prihodila a zanechala ho traumatizovaného do konca života
* na rozdiel od poviedky *Dagon* nie je známa forma záznamu, kým v poviedke *Dagon* sa jednalo o zápisky hlavného hrdinu, tvorené ako list na rozlúčku.
* podľa samotného Lovecrafta sa jedná o jednu z jeho najlepších poviedok
***The Suite Life on Deck*** je televízny seriál z dielne spoločnosti Disney, vysielaný na programe Disney Channel a Disney XD. Na Slovensku (Disney Channel-Česko/Maďarsko) sa začal vysielať 4. októbra 2010. Seriál má 3 série, pričom v USA už sa seriál nevysiela. Na Disney Channel-Česko/Maďarsko sa práve vysiela 3. séria. Ide o o voľné pokračovanie seriálu The Suite Life of Zack & Cody.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Seriál sa odohráva na palube lodi S.S. Tipton, toho času majetku pána Tiptona. Novým manažérom lode sa stáva známy Marion Moseby (Phill Lewis). Na lodi sa chystá jedinečný projekt "Seven Seas High", do ktorého pán Tipton prihlásil svoju hlúpu dcéru London Tipton (Brenda Song). Aj Carey Martin (Kim Rhodes) sa rozhodne, že svoje pätnásťročné deti-dvojčatá Zacka (Dylan Sprouse) a Codyho (Cole Sprouse) prihlási do toho istého projektu, z čoho pán Moseby rozhodne radosť nemá. Do deja vstupuje nová postava - Bailey Pickett (Debby Ryan), ktorá sa vydáva najprv za chlapca. Hneď v prvom diele tiež dôjde k ubytovaniu postáv: Zack dostáva súkromnú kajutu, Cody dostáva tučného spolubývajúceho Woodyho Finka (Matthew Timmons). London znechutená tým, že nezískala nadštandardnú kajutu, nakoniec prijíma ako spolubývajúcu Bailey. V druhej sérii príde spolubývajúci i Zackovi - Marcus Little (Doc Shaw).

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Zoznam častí
------------

* Zoznam častí seriálu The Suite Life on Deck

Zmeny oproti seriálu The Suite Life of Zack & Cody
--------------------------------------------------

* dej sa neodohráva v hoteli Tipton, ale na lodi S.S. Tipton
* dej sa teraz nedrží spoločných patálií dvojčiat, každý z nich už prežíva vo väčšine dielov samostatné príbehy
* seriál opustilo niekoľko postáv: Carey Martin, Muriel, Esteban Chulio Ricardo de la Montoya Gonzales, Maddie Fitzpatrick a ďalšie

Hlavné úlohy
------------

| Rola | Herec |
| --- | --- |
| Cody Martin | Cole Sprouse |
| Zack Martin | Dylan sprouse |
| London Tipton | Brenda Song |
| Bailey Pickett | Debby Ryan |
| Marcus Litle | Doc Shaw |

Vedľajšie úlohy
---------------

| Rola | Herec |
| --- | --- |
| Woody | Matthew Timmons |
| Slečna tutvailer | Erin Cardillo |
| Kirby Morris | Windell D.Midllebrooks |
| Maya | Zoey Deutch |
| Adisson | Rachael Bell |

Externé odkazy
--------------

* *Suite Life on Deck, The* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *The Suite Life on Deck* v Internet Movie Database (po anglicky)
**Dávid Husz**, alebo **Dávid Huss**; \* (\* 28. november 1813, Poprad – † 21. január 1889, Poprad) bol hotelier, staviteľ, mešťanosta, notár, starosta a poštmajster v Poprade. Zaslúžil sa o rozvoj múzejníctva pod Vysokými Tatrami, bol zakladateľom Podtatranského múzea v Poprade a jeden zo zakladateľov Uhorského karpatského spolku. Zaslúžil sa o rozvoj turistiky i rozvoj mesta Poprad.

Život
-----

Pamätná tabuľa zakladateľovi múzea
Pochádzal z rodiny živnostníka. Jeho otcom bol Samuel Husz, matka Anna Mária, rod. Scholtzová. S manželkou Júliou rod. Brendelová mal šesť detí, ktoré zomreli. Po štúdiách na Evanjelickom gymnáziu v Kežmarku a Miškolci pôsobil v rokoch 1883 – 1849 vo Veľkej Lomnici ako hospodársky zamestnanec na statku rodiny Berzeviciovcov. Tu nadobudol staviteľské zručnosti, keď nevynechal príležitosť priučiť sa stolárskemu remeslu.

### Podnikateľské aktivity

Huszov park v Poprade
Od roku 1849 pôsobil v Poprade. Bol mestským notárom, neskôr ho zvolili za starostu, kostolného inšpektora evanjelického cirkevného zboru, bol poštmajstrom, prenajímal si poštovú dopravu. Bol veľmi aktívny podnikateľ. Venoval sa zveľadeniu podtatranského pivovarníctva, keď v rokoch 1858 – 1859 zmodernizoval popradský pivovar a v rokoch 1868 – 1880 vybudoval v Poprade, neďaleko súčasne železničnej stanice veľký turisticko-kúpeľný komplex, ktorý sa stal známym ako *Huszov park*. V parku, ktorý bol hojne navštevovaný, boli tri hotely, turistická ubytovňa, reštaurácia, tanečná sála, malé divadlo, piváreň, kolkáreň horúce i studené kúpele. Park, ktorý mal veľmi veľkú rozlohu, sa venovali záhradníci. Tatranskí turisti mohli využívať služby fiakristov, ktorí ich dopravovali do Vysokých Tatier i do širokého popradského okolia.

Mal veľkú zásluhu na tom, že Košicko-bohumínska železnica viedla cez Poprad. Práve ona priniesla Popradu i Vysokým Tatrám zveľadenie v podobe nových turistických aktivít. Jeho snahy o zveľadenie sa pretavili do aktivít zameraných na vytvorenie nového Uhorského turistického spolku i o uchovanie vzácnych nálezov a kultúrneho bohatstva v Podtatranskej kotline, ktoré za zhmotnilo v založení Podtatranského múzea v Poprade. Na jeho výstavbu daroval pozemok a potom financiami prispieval z získavaniu nových zbierok. S manželkou založil sirotinec pre opustené deti.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KOLLÁROVÁ A KOL. Zuzana. *Biografický slovník mesta Poprad*. 1. vyd. Poprad : Mestský úrad Poprad, 2004. ISBN 80-969037-6-4. S. 92.

Externé odkazy
--------------

* Dávid Husz - história
* Dávid Husz - história
***Truman Show*** je americký film z roku 1998. Film obsahuje prvky bizarnosti, drámy s komickými, či satirickými prvkami.

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Dej filmu pojednáva o moci médií a stále menšou hranicou medzi realitou a mediálnym obrazom reálneho života. Truman Burbank (v hlavnej úlohe Jim Carrey) bol ako dieťa prvým človekom, ktorého adoptovala filmová spoločnosť a vôbec netuší, že jeho život je dopredu naplánovaný tvorcom megaúspešného seriálu Christofom (hrá Ed Harris), ktorého je hlavnou postavou. Truman totiž žije v obrovských filmových ateliéroch a všetci ľudia naokolo sú hercami. Hlavný dej filmu sa odohráva v čase, keď má Truman asi 30 rokov a pracuje v poisťovni. Postupne si začne všímať zvláštnosti, ktoré sa okolo neho dejú, presne naplánovné stereotypy a jeho zvedavosť ho núti sledovať tieto zvláštnosti. Zisťuje, že vždy, keď sa pokúsi dostať z mesta, mu niečo skríži cestu, až sa nakoniec dozvedá pravdu. Seriál, ktorého je Truman hlavnou postavou je vysielaný nonstop a nie je nikdy prerušovaný reklamami, preto sú reklamy na výrobky, či služby nepriame, tvorené hercami priamo v samotnom deji.

Film prináša pre typicky komerčné snímky málo vídaný záver a to dilemu. Truman sa musí rozhodnúť, či zotrvá v dokonalom a bezpečnom svete alebo sa rozhodne pre realitu. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Dvojstojanová hobľovačka
**Hobľovačka** je stroj pre technologickú operáciu hobľovanie, je to druh obrábacieho stroja používaného na trieskové obrábanie rovinných alebo tvarových rozvinuteľných plôch na dlhých a úzkych obrobkoch v strojárstve a drevospracujúcom priemysle.

Podobne ako ostatné obrábacie stroje, má tieto základné časti: lôžko, pracovný stôl, stojany, priečniky, suporty a hobľovacie nože. 

Obrobok sa upína na stôl, ktorý sa pohybuje po prizmatickom vedení vytvorenom v lôžku. 
Pohon stola je zväčša mechanický skrutkou a ozubeným hrebeňom, ozubeným kolesom a hrebeňom alebo hydraulický. Pohon ozubeným kolesom som šikmými alebo šípovými zubmi a hrebeňom je najčastejší, pretože má pomerne dobrú účinnosť, rovnomerný chod a jednoduchú konštrukciu.
Posuv suportu zabezpečujú samostatné elektromotory. Suport sa do rezu prisúva mechanicky alebo ručne. Nožové držiaky sú odklopné, čiže pri spätnom pohybe stola sa nadvihujú nad obrábanú plochu samočinný mechanicky, alebo hydraulicky. Nožové sane suportu sa môžu otáčať, a to umožňuje hobľovať šikmé plochy. Pre obrábanie dreva sa obvykle používajú nože uložené v rotačnej nožovej hlave.

Druhy:

* *Jednostojanová hobľovačka* - majú jeden stojan, na ktorom je vedenie na priečnik s jedným alebo dvoma suportmi. Ďalší suport (tretí) je priamo na vedení stojana. Výhodou týchto strojov je, že na nich možno hobľovať rozmernejšie obrobky, presahujúce na jednej strane stôl. Nevýhodou je ich menšia tuhosť.

* *Dvojstojanová hobľovačka* - majú značne tuhšiu konštrukciu, ktorá umožňuje presnejšie opracovanie obrobkov a väčší úber. Stojany spája priečnik, pohybujúci sa po vedení stojanov. Na priečniku je jeden až dva suporty a ďalšie dva sú na jednom alebo na obidvoch stojanoch. Suporty možno natáčať až o 45° na obrábanie šikmých plôch.

Na zlepšenie využitia hobľovačky sa ako príslušenstvo dodávajú frézovacie a brúsne vretenníky. Hobľovacím kopírovacím zariadením sa môžu obrábať tvarovo zložité plochy aj plochy plošné a priestorovo nerozvinuté.
**Benický jarok** je krátky potok na strednom Liptove, v juhozápadnej časti územia mesta Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váh s dĺžkou 2,1 km, je tokom III. rádu.

Prameň
------

Tečie v Liptovskej kotline, pramení v geomorfologickej časti Galovianske háje severoseverozápadne od kóty 721,7 m v lokalite Cez vrch, v nadmorskej výške približne 660 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie najprv smerom na sever východným okrajom intravilánu Beníc, podteká cestu I. triedy č. 18 a prechodne tečie severozápadným smerom. Napokon sa stáča opäť na sever, podteká diaľnicu D1, následne aj železničnú trať Žilina – Košice a západne od mestskej časti Palúdzka ústi v nadmorskej výške 565,3 m n. m. do vodnej nádrže Liptovská Mara. Potok nepriberá žiadne prítoky.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v medzipovodí Liptovskej Mary |
| --- |
| 
* Andický potok
* Annin potok
* Benický jarok
* Beňušovský potok
* Borovský potok
* Črmník
* Črvník
* Dúbravka
* Chabenec
* ***Jalovčanka***
* ***Kvačianka***
* Lazištiansky potok
* Mošnica
* **Palúdžanka**
* Petruška
* Prosiečanka
* Sestrč
* Stará voda
* Škufa
* Vitáliš

 |
***Slnko, seno, erotika*** (čes. *Slunce, seno, erotika*) je úspešná česká filmová komédia z roku 1991 od Zdeňka Trošky. Komédia je posledným filmom trilógie *Slnko, seno...* a dej je opäť situovaný do dedinky Hoštice (Hoštice u Volyně).

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Prenášame sa do obdobia zmien a rodiacej sa trhovej ekonomiky. Otvorenie hraníc využívajú aj obyvatelia dedinky Hoštice, nadväzujúci kontakty na dovolenke v Taliansku. Hlavnú rolu opäť zohráva Blažena s Vencom, Béďa, ktorého napokon ulovila Gábina Tejfarová a ich dlhoročné sokyne Evík a Miluna. 

Hoštice žijú prípravami návštevy predstaviteľov talianskeho mestečka, s ktorými nadviazali priateľstvo účastníci zájazdu, ohúrení južanským prostredím. Roky zanedbávaná obec však veľa možností neponúka a tak sa presadí osvedčená metóda - alkohol a erotika. Napokon sa ukáže, že tá cesta do Európy nie je taká zložitá.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Pozri aj
--------

* Slnko, seno, jahody
* Slnko, seno a pár faciek

Zdroj
-----

* O filme Slunce, seno, erotika Archivované 2011-01-21 na Wayback Machine
* Slunce, seno, erotika Archivované 2011-01-21 na Wayback Machine