recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Defektor** je označenie pre spravodajského dôstojníka, ktorý z vlastného rozhodnutia alebo po naverbovaní prešiel na stranu protivníka. Defektor môže pracovať ako dvojitý agent alebo utiecť do krajiny protivníka a tamojšej spravodajskej službe poskytne tajné informácie, s ktorými prišiel počas svojej práce agenta do styku. Býva potom vybavený novou identitou a ochranou, pretože domovská spravodajská služba môže usilovať o jeho únos či vraždu.  
Motívom *defekcie* (**prechod na stranu protivníka**) môžu byť peniaze, odpor voči režimu alebo ideové názory. Materská služba vníma defektora ako zradcu a v domovskej krajine je často odsúdený, v krajnom prípade až na trest smrti.  
Po defekcii vysoko postaveného dôstojníka tajnej služby môže dôjsť v materskej spravodajskej službe k úplnej reorganizácii, pretože hrozí riziko vyzradenia napríklad veľkého počtu agentov.  
Medzi najznámejších česko-slovenských defektorov zo Štátnej bezpečnosti patria Ladislav Bittman a Josef Frolík.
**János Wettstein** (maď. Wettestein János; \* 20. jún 1887, Budapešť – † 21. október 1972, Locarno) bol maďarský diplomat a právnik.

Životopis
---------

Wettstein študoval právo na univerzitách v Budapešti, Berlíne, Paríži a Oxforde. V roku 1911 získal titul doktor práva a pracoval vo verejnej správe. Od roku 1912 bol zamestnaný na notárskom úrade v Peštiansko-pilišsko-šoltsko-malokumánskej župe. V novembri 1913 absolvoval diplomatickú skúšku a ďalej pracoval ako koncipient.

Od 7. apríla 1914 až do vypuknutia prvej svetovej vojny bol zamestnaný na pomocnom veľvyslanectve v albánskom meste Drač. Následne narukoval na vojnu  –  do roku 1917 bojoval na srbskom fronte, neskôr bol prevelený na ruský front, kde dosiahol hodnosť nadporučíka.

Po skončení vojny najprv pracoval ako tajomník ministerstva zahraničných vecí Maďarska, potom ako chargé d’affaires vyslanectva v Haagu. Na prelome 20. a 30. rokov pôsobil ako zástupca vedúceho diplomatickej misie v Helsinkách, v rokoch 1933 až 1939 ako veľvyslanec Maďarska v Česko-Slovensku. Po rozpade ČSR bol z Prahy odvolaný a jeho novým pôsobiskom sa stalo veľvyslanectvo vo švajčiarskom Berne, kde pracoval až do svojho odchodu do dôchodku v novembri 1943.

Wettstein sa usadil v Locarne, kde zotrval aj po skončení druhej svetovej vojny až do svojej smrti v roku 1972. Pochovaný je v meste Ascona.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   *Maďarský katolícky lexikón* [online]. [Cit. 2012-11-05]. Dostupné online. (po maďarsky)

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7967 4956
* LCCN: nb2018002028
* PIM: PIM74848
* SNK: 167913
* VIAF: 121493503
* WorldCat: lccn-nb2018002028
**Ján Párička** (\* 26. apríl 1882, Košťany nad Turcom – † 6. september 1914, pri Lubline, Poľsko) bol slovenský kníhtlačiar, vydavateľ, etnograf, publicista a prekladateľ.

Sú po ňom pomenované ulice v Bratislave (Páričkova ulica) a v Ružomberku (Ulica Jána Páričku).

Životopis
---------

Ján Párička sa narodil v obci Košťany nad Turcom. Vyštudoval na obchodníka v Martine a Tešíne, neskôr získal obchodnícku prax v ruskom Toržoku, kde jeho rodina vlastnila rodinný podnik.

Po návrate do Uhorska sa presťahoval do Ružomberka, kde sa zapojil do aktivít spolku Občianska beseda a nadviazal kontakty s Františkom Votrubom a ďalšími národovcami.

Od roku 1905 pracoval vo vydavateľstve Ignáca Kobera v Prahe, neskôr pracoval vo vydavateľstvách v Budapešti a Martine.

V septembri 1909 kúpil vydavateľstvo a tlačiareň od Karola Salvu. Podnik sa neskôr rozrástol a fungoval už aj ako kníhkupectvo a obchod s rôznym papierenským tovarom.

Založil niekoľko knižných edícií, najmä *Páričkovu Slovenskú knižnicu*, v ktorej medzi inými vyšli diela Janka Jesenského, Jozefa Tajovského, Kolomana Mikszátha a Antona Pavloviča Čechova.

Zomrel počas prvej svetovej vojny na fronte v septembri 1914.

Referencie
----------

1. ↑  PÁRIČKA, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok VII O – Q. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2020. 718 s. ISBN 978-80-8149-127-6. S. 241 – 242.
2. 1 2 3 4 5 6  MOLDA, Rastislav. Ružomberský vydavateľ a tlačiar Ján Párička. *RK Magazín* (Ružomberok: R PRESS), 2020-11-07. Dostupné online [cit. 2021-05-16].

Externé odkazy
--------------

* Diela Jána Páričku v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Autoritné údaje: * SNK: 162155
**Ján Pável** alebo **János Pável** (\* 31. december 1842, Oradea, Rumunsko – † 15. jún (júl) 1901, Záhreb, Chorvátsko) bol menej známy maďarský entomológ – hlavne lepidopterológ a muzeológ - preparátor. Známy je hlavne ako jeden zo spoluautorov entomologickej – (lepidopterologickej) časti práce: "Fauna regni Hungariae", ktorú spracoval spoločne s Lajosom 
Abafi-Aignerom a Dr. Ferdinandom (= Nándorom) Uhrykom.

Biografia
---------

Narodil sa v rumunskom meste Oradea v župe Bihor] v Sedmohradsku, pri hranici s Maďarskom. Po skončení svojich štúdií pôsobil od roku 1864 ako preparátor a zberateľ v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.

Entomologické aktivity
----------------------

Zaoberal sa hlavne zberom a výskumom motýľov (Lepidoptera). Okolo 15 rokov spolupracoval s Imrem Frivaldským a neskôr i s Jánosom Frivaldským. Počas svojho 37–ročného pôsobenia v múzeu bol známy ako veľmi aktívny a svedomitý lepidopterológ. Svoje zbery prevádzal predovšetkým na území Uhorska, hlavne v Mehádii, kde bol viac ako dvadsaťkrát. Okrem toho navštívil i oblasť Malej Ázie (spoločne s Imrem Frivaldským) a opakovane zbieral i na území Chorvátska. V svojej dobe bol autorom zbierky veľkej časti maďarských motýľov, ktoré boli umiestnené v Maďarskom národnom múze], ako i skupiny denných motýľov (Rhopalocera) všeobecnej lepidopterologickej zbierky tohto múzea.  
 
Zomrel pri spiatočnej ceste na jednej zo svojich zberateľských exkurzií v Chorvátsku v meste Záhreb v roku 1901. 

Jeho zbierka hmyzu (hlavne motýle z územia Uhorska a Malej Ázie) sa nachádzajú v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.

Bibliografia
------------

* Abafi-Aigner, L. et Pável, J. et Uhryk, F.: 1900, Fauna Regni Hungariae. Ordo. Lepidoptera. Regia Societas Scientarium Naturalium Hungarica. Budapest. 82 pp.

Zdroje
------

* Aigner-Abafi, L.: 1901, [Pável, J.]. Rovart. Lapok, 8, p. 132 - 136 + portrét.
* Nonveiller, G.: 1999, The Pioneers of the research on the Insects of Dalmatia. Zagreb, Hrvatski Pridodoslovni Muzej: p. 231.
* Okáli, I.; Országh, I.; Matoušek, B. & Hrabovec, I.: 1996, *Slovník slovenských zoológov a zoológov so vzťahmi k územiu Slovenska*. Stimul, Bratislava, p. 91 - 92.
* Groll, E. K. [ed.]: 2006, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Pável, Johann (= Janos)": (internet).
Súradnice: 49°35′48″S 18°35′13″V﻿ / ﻿49,5968°S 18,587°V﻿ / 49.5968; 18.587

**Ropice** (1 082,5 m n. m.) je vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave nad Řekou, približne 11 km juhozápadne od Třinca. Patrí do CHKO Beskydy.

Poloha
------

Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lysohorská hornatina a jej časti Ropická rozsocha. Leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a zasahuje na katastrálne územie obcí Řeka a Morávka. Najbližším sídlom je na severe ležiaca obec Řeka, západným smerom sa nachádza Morávka a východným Tyra, mestská časť Třinca.

Opis
----

Ropice je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z vrchu Kalužný (993 m n. m.) severozápadným smerom na Čupel (872 m n. m.). Severným smerom sa nachádza Javorový (1 031 m n. m.) a Šindelná (1 000 m n. m.), východným Ostrý (1 044 m n. m.) a Smrčina (1 015 m n. m.), južným Slavíč (1 055 m n. m.) a západným Travný (1 203 m n. m.), plytkým sedlom oddelený Velký Lipový (999 m n. m.) a Príslop (945 m n. m.). Severné svahy hrebeňa a masívu odvodňuje Ropičanka do Olše, vodu z južne situovaných svahov odvádza potok Slavíč do Ostravice, obe v povodí Odry. Na vrchol vedie značená hrebeňovka. Takmer celý masív patrí do Prírodnej rezervácie Ropice.

### Výhľady

Súvislý lesný porast vrchu neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou možno pozorovať najmä okolité vrchy Moravsko-sliezskych Beskýd, ojedinele aj Javorníky, Malú Fatru, Kysucké, Oravské a Sliezske Beskydy.

Prístup
-------

* po  žltej značke z Morávky
* po  červenej značke hrebeňom:
	+ od západu z obce Dobratice cez Ropičku
	+ od juhovýchodu z Kalužného
* po  modrej značke zo severu z rázc. Třinec-Guty cez Javorový

Referencie
----------

1. ↑   *Slovenská republika: podrobný autoatlas so zemepisnou sieťou WGS-84 pre GPS*. 8. vyd. Harmanec : Vojenský kartografický ústav, 2007. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 3.
2. 1 2 3 4   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-05-28]. Dostupné online.
3. ↑  Zeměměřický úřad. *Geoprohlížeč* [online]. ags.cuzk.cz, [cit. 2022-05-28]. Dostupné online.
4. 1 2   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2022-05-28]. Dostupné online.
5. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2022-05-28]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Moravsko-sliezske Beskydy
* Zoznam vrcholov v Moravsko-sliezskych Beskydách

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej trase
**Šaľa 2** je nález neandertálca zo Šale.

Ako píše Thurzo 1998 je to *ľavá polovica hnedočiernej kalvy (čelová kosť a temenná kosť) so zachovaným čelovým švom. Temenná kosť pochádza z júla 1993, ľavá polovica čelovej kosti z decembra 1995, obe sa našli na tom istom mieste (Cigánska pažiť nad lodenicou) a nepochybne patria tomu istému jedincovi. Nález pripomína Šaľu 1, nadočnicový val však viac vyčnieva dopredu a čelo viac ubieha dozadu, ide azda o mužského jedinca veku maturus (sutura coronalis je obliterovaná, sutura lambdoidea je ešte otvorená). Na povrchu nie sú stopy po dlhšom transporte vo vodnom prostredí.*

Priame datovanie nálezu nie je k dispozícii. Wood 2011 uvádza, že podľa biostratigrafie asi (spolu s nálezom Šaľa 1) pochádza z posledného interglaciálu (t. j. riss-würm, čiže by to bol protoneandertálec), ale Thurzo 1998 ho radí medzi klasických neandertálcov (čo je uňho obdobie 80 – 40 000 BP).

Pozri aj
--------

* Šaľa 1

Referencie
----------

* Thurzo, M.: *Evolúcia človeka*, 1998
* Wood, B.: *Wiley-Blackwell Encyclopedia of Human Evolution*, 2011
**Ján Raphanides** (pôvodný zápis: **Johannes Raphanides**; maď. *Raphanides János*; \* po 1630, Sedliacka Dubová, Rakúsko, dnes Slovensko – † ?) bol protestantský náboženský spisovateľ a kazateľ.

Život
-----

Narodil sa po roku 1630 v Sedliackej Dubovej v rodine kazateľa Juraja Raphanidesa. Od roku 1657 študoval na Universität Wittenberg (zapísaný 19. júna 1657), kde vydal tri práce – trakát o dokazovaní existencie duchov (*Tracatio pneumatica quaestionis : An existentia spirituum, praecisa infallibili Sacrae Scripturae autoritate, e solo lumine Naturae, evidenter demonstrari possit?*, 1659), dišputy o dobrých skutkoch (*Disputatio theologica XIV. : De bonis operibus, quam annuente summi numinis favore*, 1659) a o obrátení človeka k viere (*Disputatio theologica de conversione hominis ab infidelitate ad fidem*, 1660). Následne pôsobil ako kazateľ v Pastuchove. 4. apríla 1674 bol mimoriadnym súdom v Bratislave odsúdený na galeje a v máji 1676 v Bakare konvertoval na katolicizmus.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Szinneyi 1906
2. ↑  „Raphanides János", *Slovenský biografický slovník*, V. R – Š, Martin: Matica slovenská, 1992, str. 39, ISBN  8070902167

Použitá literatúra
------------------

* Szinneyi, József, ed. (1906), „Raphanides János", *Magyar írók élete és munkái*, XI. Popeszku–Rybay, Budapest: Hornyánszky
* „Raphanides János", *Slovenský biografický slovník*, V. R – Š, Martin: Matica slovenská, 1992, str. 39, ISBN  8070902167
Súradnice: 45°2′46.6″S 16°22′36.1″V﻿ / ﻿45,046278°S 16,376694°V﻿ / 45.046278; 16.376694

**Novi Grad** (srb. Нови Град) je mesto a opština v regióne Banja Luka v Bosne a Hercegovine. Žije tu 11 000 obyvateľov.

Mesto sa nachádza na sútoku riek Sany a Uny, na križovatke stredovekých obchodných ciest z Panónskej nížiny do oblastí Dinárskych Álp. Priemerná nadmorská výška mesta činí 122 m n. m. Mestská zástavba sa rozkladá na oboch brehoch rieky Sany a južnom brehu Uny. Tá je hraničnou riekou a jej severný breh tak patrí už Chorvátsku (nachádza sa tam mesto Dvor).

Mesto sa pred vojnou v Juhoslávii pôvodne volalo **Bosanski Novi**. Po tom, čo ho obsadila Armáda Republiky srbskej a Bosniaci boli vyhnaní, zmenil sa názov na Novi Grad. Podľa zákonov Bosny a Hercegoviny sa môžu používať oba názvy, Novi Grad aj Bosanski Novi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Novi Grad**

Externé odkazy
--------------

* Stránky mesta

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Novi Grad na českej Wikipédii.*
**Noviny** je jedno zo sídlisk krajského mesta Trenčín.

Poloha
------

Noviny sú sídliskom v okrajovej časti Trenčína, susediace priamo s časťou Biskupice, sídliskom Dlhé Hony a riekou Váh.

Dejiny
------

Sídlisko sa začalo stavať v 70. rokoch 20. storočia a prví usadlíci tu bývali od roku 1975. Asi dve tretiny sídliska tvorí radová rodinná výstavba. Zvyšná tretina je tvorená panelovými bytovými domami pochádzajúcimi približne z toho istého obdobia. V rokoch 2009 až 2010 sa tu vybudovali aj tri nové obytné domy. Do roku 1989 sa sídlisku Noviny hovorilo "milionárska štvrť". Umocnilo to aj množstvo prominentných osôb, ktoré v tejto lokalite Trenčína bývali, ako napríklad tajomník Okresného výboru Komunistickej strany Slovenska Dušan Šišmiš, veliteľ východného vojenského okruhu armádny generál Samuel Kodaj a ďalší. Na Novinách žil aj známy slovenský filmový producent Rudolf Biermann, známy lekár a maliar Július Činčar, novinár Juraj Martiny, redaktor Slovenského rozhlasu Patrik Šimášek, kanoista Ján Kubica a ďalší.

Infraštruktúra
--------------

Na sídlisku Noviny je umiestnená materská škôlka, ktorá bola postavená na prelome 70 a 80 rokov 20 storočia. Vedľa nej sa nachádzala budova Detských jaslí, ktorá je dnes v správe Slovenského Červeného kríža a je v nej umiestnený Dom Humanity. V ich susedstve sa nachádza aj bývalý obchodný dom, v ktorom do roku 1989 boli umiestnené potraviny, mäsiarstvo, drogéria a espreso. Dnes táto budova slúži ako veľkosklad. Časťou Novín je aj športový areál, tvoriaci dvoma futbalovými ihriskami s asfaltovým povrchom a tenisovými kurtmi.

Doprava
-------

Automobilové spojenie sídliska s centrom Trenčína je zabezpečené dvoma cestami. Jedna vyúsťuje zo štvorprúdovej cesty na Električnej ulici a druhá cesta vedie od kruhového objazdu pri Fakultnej nemocnici v Trenčíne. Zo sídliska Noviny vedie aj jediná možná cesta do časti Nozdrkovce. Spojenie mesta so sídliskom je zabezpečené autobusovou hromadnou dopravou a to priamo linkou 12. Výhodnú polohu má aj linka číslo 2, ktorej konečná zastávka je na hranici Trenčianskych Biskupíc a sídliska Noviny.

Súradnice: 48°52′56″S 18°01′20″V﻿ / ﻿48,882127°S 18,022299°V﻿ / 48.882127; 18.022299
Šašlik na tzv. *mangale*
**Šašlik** alebo **šašlyk** (po rusky шашлык – šašlyk, po ukrajinsky шашлик – šašlyk) je pôvodne kaukazské jedlo z baranieho, bravčového či iného mäsa, opečené na ražni. Je obľúbené v krajinách bývalej ZSSR ako Gruzínsko, Rusku, Arménsko, Azerbajdžan, Uzbekistan a Ukrajina.

História
--------

Skladá sa zo striedajúcich sa kúskov mäsa a cibule. Hoci bolo slovo „šašlik" pravdepodobne prevzaté Kozákmi od krymských Tatárov už na začiatku 16. storočia, toto jedlo sa do Moskvy nedostalo skôr než pred koncom 19. storočia. Odvtedy sa rozšírilo, v roku 1910 už bolo známe v Petrohrade a do roku 1920 sa stalo bežným pokrmom vo všetkých mestách Ruska.

Charakteristika
---------------

Šašlik býva napríklad pripravovaný z kúskov prerastenejšieho mäsa veľkosti väčšieho orecha, marinovaného cez noc v zmesi červeného vína, octu a korenia. Mäso sa napichuje samotné alebo v kombinácii s cibuľou a sezónnou zeleninou (na Kaukaze aj s ovocím) na ploché šašlikové ihly - šampury a opeká sa nad žeravým uhlím, najlepšie z brezy. Stacionárny gril na prípravu šašliku sa nazýva *mangal*. Opečený šašlik sa podáva s chuťovo výraznými omáčkami, zelenými bylinkami, prípadne zrniečkami granátového jablka.

Na Ukrajine je šašlik pripravovaný aj z väčších kusov marinovaného mäsa (marinuje sa napríklad v majonéze ochutenej korením, cibuľou a pod.) ako sú napríklad celé štvrťky kurčiat a pod.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  *šašlik, šašlyk* In: Slovník slovenského jazyka. IV. S – U. Red. Š. Peciar. 1. vyd. Bratislava: Vydavateľstvo SAV 1964. 760 s. dostupné online, prístup 16. november 2014
2. 1 2  *šašlik, šašlyk* In: *Slovník cudzích slov* (akademický) 2. doplnené a prepracované vyd. Spracoval kolektív autorov pod vedením V. Petráčkovej a J. Krausa. Preklad Ľ. Balážová, J. Bosák, J. Genzor, I. Ripka, J. Skladaná. Ed. Ľ. Balážová – J. Bosák. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá 2005. 1054 s. dostupné onlineISBN 80-10-00381-6, prístup 16. november 2014

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šašlik**
**Taylor Gun-Jin Wang** (\* 16. jún 1940, Šanghaj, Čína) je americký vedec a astronaut čínskej národnosti, ktorý v lete roku 1985 zúčastnil sedemdňového letu v raketopláne Challenger.

Životopis
---------

Rodina sa odsťahovala v roku 1952 na Taiwan, kde tiež vyštudoval. Potom sa odsťahoval do Hongkongu a odtiaľ odišiel študoval do Kalifornie. Na tamojšej univerzite získal v rokoch 1968-1971 dva doktoráty v odboroch fyziky. V USA už zostal a roku 1975 získal americké občianstvo. Oženil sa, má dvoch synov.

Po absolvovaní výcviku astronautov v Houstone a letu v raketopláne (mal necelých 45 rokov) sa venoval výučbe na univerzite Vanderbild v Nashville, štátu Tennessee. Je autorom 22 patentov a približne 200 vedeckých statí v odbornej tlači.

Let do vesmíru
--------------

Bol na palube raketoplánu Challenger štartujúceho zo základne na Myse Canaveral na Floride spolu s ďalšími šiestimi astronautmi. Išlo o misiu označenú neskôr v COSPAR ako 1985-034A. Na palube sebou viezli aj laboratórium Spacelab 3, dve družice Nusat a GLOMR a klietky s pokusnými zvieratami. Veliteľom raketoplánu bol Robert Overmyer, okrem dr. Taylora Wanga na poste špecialistu pre užitočné zaťaženie, leteli aj Frederick Gregory, William Thornton, Norman Thagard, Don Lind a Lodewijk van den Berg. Vedecký program sa vcelku podarilo splniť, len u niektorých prístrojov sa objavili neopraviteľné poruchy a vypustiť sa nepodarilo družicu GLOMR. Pristáli na základni a kozmodróme Edwards v Kalifornii.

* STS-51-B Challenger, štart 29. apríl 1985, pristátie 6. máj 1985.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taylor Wang na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Osobná stránka na MEK

* Let STS-51-B

* Osobná stránka na Space40

Autoritné údaje: * BnF: 12342016n
* ISNI: 0000 0000 8098 6607
* LCCN: n90651487
* ORCID: 0000-0003-1407-0694
* VIAF: 19751324
* WorldCat: lccn-n90651487
**Novofunlandský pes** je plemeno psa pochádzajúce zo severovýchodného pobrežia Kanady.

Pôvod
-----

Až do príchodu prvých osídlencov na ostrov Newfoundland, boli známi iba čierni psi - „plavci". Psi tohoto plemena sú známi silou a vytrvalosťou, sú veľmi dobre prispôsobení pre život v klimatických oblastiach s extrémnymi podmienkami. 

Novofunlandskí psi majú vode odolnú srsť a blany medzi vankúšikmi labiek. Sú výborní plavci a potápači. Začiatkom nášho storočia ich používali k záchrane topiacich, pri vyťahovaní rybárskych sietí z vody i prevážaní nákladov. Plemeno si vysoko ocenili moreplavci i rybári. Do Európy sa dostalo vďaka Angličanom v 18. storočí a bolo ďalej šľachtené. Bielo čierny druh novofunlandského psa *landsir* sa označuje ako samostatné plemeno.

Tuzemský druh novofunlandského psa je známy pod názvom *„potápač"*.

Vzhľad
------

Ide o plemeno služobných psov, z rady *dogovitých*. Je to veľký a mohutný pes obdĺžnikového formátu s masívnou širokou hlavou s kratšou hranatou nosovou časťou. Trup je typický veľmi hlbokým hrudníkom, širokým, silným a rovným chrbtom. Laby sú veľké, pripomínajúce medvedie. Chvost je dlhý, huňatý, na konci mierne stočený, pri spozornení sa zdvíha. Srsť je stredne dlhá, s hustou podsadou, rovná. Základ je mäkký a hustý, zafarbený do čierna alebo hneda.

Samci tohto druhu dosahujú výšku 71 cm a viac, pri fenách sa výška pohybuje okolo 66 cm a viac. Hmotnosť novofunlandského psa je 60 - 75 kg, feny sú zvyčajne menšie a vážia okolo 50 - 60 kg.

Povaha
------

Novofunland je pokojný a mierumilovný pes, známy svojou priateľskou povahou a láskou k ľuďom, obzvlášť k deťom. Je bezproblémový vo vzťahu ku zvieratám. Nie je agresívny, ale pri potenciálnom ohrození sa i on dokáže dôrazne brániť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Novofunlandský pes**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kynologický portál |
Súradnice: 49°28′7.09″S 13°31′59.99″V﻿ / ﻿49,4686361°S 13,5333306°V﻿ / 49.4686361; 13.5333306

**Novoveská draha** je prírodná pamiatka ev. č. 1351, ktorá sa nachádza na severnom okraji Novej Vsi u Nepomuka v okrese Plzeň-juh. Pozdĺž východného okraja pamiatky prechádza poľná cesta, po ktorej sa dá okolo pamiatky prejsť na bicykli. Správa AOPK ČR Plzeň. Západne od tejto pamiatky sa nachádza ďalšia prírodná pamiatka nazvaná Vojovická draha.

Opis územia
-----------

Predmetom ochrany je mozaika lúčnych, vresoviskových a mokraďových spoločenstiev na priehonoch (čes. aj "draha"), na ktorých sa vyskytujú vzácne rastliny a živočíchy. Súčasne pamiatku tvoria i menšia vodná plocha a bezmenný potok, ktorý na území pamiatky pramení. Z chránených rastlín sa tu vyskytuje kosatec sibírsky, horec pľúcny, kosienka farbiarska, plešivec dvojdomý a vstavačovec májový. Chránených živočíchov zastupujú skokan zelený, jašterica krátkohlavá, užovka obojková a strakoš obyčajný. Podložie pamiatky tvoria muskovito-biotitické granodiority, ktoré na povrch vystupujú vo forme granodioritových balvanov.

V rámci ochrany pamiatky dochádza k pravidelnému vyrezávaniu náletových drevín a k paši oviec, ktoré majú pozitívny vplyv na prežívanie vzácneho spoločenstva rastlín.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Plán péče o přírodní památku Novoveská draha pro roky 2011-2020* [online]. kr-plzensky.cz, [cit. 2010-08-16]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Plzeň-juh

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Novoveská draha na českej Wikipédii.*
**Novozélandská heraldická spoločnosť** (Anglicky: *The Heraldry Society of New Zealand*) je hlavnou novozélandskou učenou spoločnosťou zaoberajúcou sa vedeckým štúdiom erbov, heraldického práva a heroldov.

História
--------

Spoločnosť bola založená v roku 1962 a do novembra 2007 bola známa ako Novozélandská pobočka britskej Heraldickej spoločnosti (*The Heraldry Society*). V súčasnosti je dnes prevádzkovo a ústavne úplne nezávislá od britskej Heraldickej spoločnosti. Patrónom spoločnosti je Dáma Patsy Reddy, GNZM QSO DStJ, Generálna guvernérka Nového Zélandu. Členovia spoločnosti majú za menom nárok na tzv. postnominálne písmená (*Post-nominal letters*) v tvare "FHSNZ" (*Fellow of The Heraldry Society of New Zealand*). Postnominálne písmená všeobecne vyjadrujú príslušnosť k určitej pozícii, členstvu, alebo sú skratkou nejakého titulu či vyznamenania. Používajú sa najmä v krajinách Spojeného kráľovstva a v krajinách Spoločenstva národov. Píšu sa vždy za menom.

### Poslanie

Cieľom spoločnosti je informovať členov i nečlenov o najnovších správach, názoroch a udalostiach týkajúcich sa sveta heraldiky, ale so zvláštnym zameraním na heraldiku Nového Zélandu. Spoločnosť vydáva štvrťročník, odborný časopis s názvom *The New Zealand Armorist*.

#### Členské poplatky

Ročné predplatné riadneho člena je v súčasnosti (2020) 30 NZD, zahraničného člena 35 NZD.

Referencie
----------

1. 1 2 3  THE HERALDRY SOCIETY OF NEW ZEALAND. *Welcome to the Heraldry Society of New Zealand’s official blog* [online]. The Heraldry Society of New Zealand Inc. [cit. 2020-12-10]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  MACAULAY, Gregor. Tiráž. *THE NEW ZEALAND ARMORIST* (Auckland: The Heraldry Society of New Zealand Inc.), Autumn 2019, čís. 150. ISSN 0113-4833.
3. ↑  THE HERALDRY SOCIETY OF NEW ZEALAND. *Membership* [online]. The Heraldry Society of New Zealand Inc. 2011-12-12, [cit. 2020-12-10]. Dostupné online. (po anglicky)
**Novozélandský dolár** je zákonným platidlom ostrovného štátu Nový Zéland. Jeho ISO 4217 kód je **NZD**. Jedna stotina doláru sa nazýva cent. V písomnom prejave sa zapisuje znakom *$*, alebo *NZ$* pre odlíšenie od iných národných mien s rovnakým názvom dolár.

Rozšírenie
----------

Okrem samotného Nového Zélandu je zákonným platidlom i na :

* Pitcairnove ostrovy  Pitcainových ostrovoch (nepatria Novému Zélandu, ide o Zámorské územie Spojeného kráľovstva).

A rovnako na:

* závislých územiach Nového Zélandu v Pacifiku:
	+ Niue Niue
	+ Tokelau Tokelau
	+ Cookove ostrovy Cookove ostrovy (tie súbežne s novozélandským dolárom používajú i *dolár Cookových ostrovov*, čo je lokálny variant novozélandského doláru, ktorý je platný iba na Cookových ostrovoch a je pevne naviazaný na novozélandský dolár. Dolár Cookových ostrovov nemá vlastný ISO kód, vzťah medzi novozélandským dolárom a dolárom Cookových ostrovov je rovnaký vzťah ako medzi dánskou a faerskou korunou.)

História
--------

Novozélandský dolár bol uvoľnený do obehu v roku 1967, kedy nahradil novozélandskú libru. Výmenný kurz bol 1:2 tzn. 1 libra sa zmenila na 2 doláre.

Mince a bankovky
----------------

Mince novozélandského doláru majú hodnoty **10**, **20** a **50** centov, ďalej **1** a **2** doláre. 
Bankovky sú vydávené o nominálnych hodnotách **5**, **10**, **20**, **50** a **100** dolárov.

Externé odkazy
--------------

* Mince a bankovky na stránkach novozélandskej národnej banky (po anglicky)
* Bankovky z Nového Zélandu (po anglicky) (po nemecky) (po francúzsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Novozélandský dolar na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Novoveký empirizmus** je gnozeologický postoj k problému pôvodu nášho poznania v novovekej filozofii, ktorého vznik sa spája najmä s F. Baconom. Predchodcom novovekého empirizmu bol Roger Bacon.

Novoveký empirizmus bol zameraný najmä proti scholastickej metóde a teórii. Všetko vedenie pôvodne pochádza zo skúsenosti a jediným prostriedkom, ako dospieť od empírie
k teórii, od vedenia o jednotlivom k všeobecnému poznaniu, je indukcia.

Novoveký empirizmus úzko súvisí s emancipáciou moderných prírodných vied. Tie sa najprv chápali ako empirické špeciálne vedy (napr. astronómia, fyzika, chémia), orientované podľa paradigmy mechaniky (a potiaľ mechanisticky). V tejto metodickej abstrakcii dosiahli obrovské výsledky. Tento uspech podnietil snahu skúmať empiricko-mechanistickými metódami aj ľudskú prax. Konanie v tomto smere sa chápalo ako prírodný proces, ktorý sa - analogicky s
fyzikálnymi alebo biologickými procesmi - môže stať predmetom akoby prírodovedeckého poznania. Psychológia a sociológia vznikli ako empirické vedy zo snahy skúmať psychické javy a sociálne javy v tomto zmysle prírodovedeckými metódami. V priebehu tohto vývoja vznikli rôzne empirické teórie konania (napr. psychologické, sociologické, biologické)

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Manál aš-Šarífová** (arab. منال الشريف‎ – Manál aš-Šaríf; \* 25. apríl 1979, Mekka) je saudskoarabská aktivistka. Známa sa stala v roku 2011 vďaka kampani *Women2Drive*, ktorej cieľom bolo umožniť ženám v Saudskej Arábii riadiť auto. Rad žien počas nej porušil zákaz riadenia a zverejnil na internete videozáznamy, ktoré to dokazovali. Manál potom kvôli tomu bola dvakrát zadržaná, a stala sa tak symbolom boja za ženská práva.

Zákaz riadenia je v Saudskej Arábii pre ženy však stále platný. 

"Návrh novej saudskoarabskej dopravnej značky" z pera Carlosa Latuffa

Ocenenia
--------

V roku 2012 časopis Time zahrnul Manál aš-Šarífovú medzi 100 najvplyvnejších osobností roka. Toho istého roku tiež získala *Cenu Václava Havla za kreatívny disent*.

Referencie
----------

1. ↑  Saúdka žaluje ministerstvo vnitra kvůli nemožnosti řídit auto, Eretz.cz, 14. 11. 2012

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Manal al-Šaríf na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1142006980
* ISNI: 0000 0004 9778 957X
* LCCN: no2016144683
* VIAF: 67151110791737062542
* WorldCat: lccn-no2016144683
O rovnomennom súhvezdí pozri *Povozník (súhvezdie).*
**Povozník** alebo staršie **furman** (z nem. Fuhrmann) alebo staršie **voziar/vozár** bol v dedinskom prostredí človek, ktorý chodil so záprahom koní alebo volov, na zárobky (napr. na zvláčanie a odvoz dreva, alebo na prevážanie akýchkoľvek nákladov a tovarov). Príslušný spôsob prepravy/činnosť/zamestnanie sa nazýva **povozníctvo** alebo **furmanstvo**.

Pôvodne išlo o služobnú povinnosť poddaných či celých obcí. Na viacerých miestach Slovenska vzniklo osobitné zamestnanie tzv. furmanstvo (neskôr nazývané aj povozníctvo). V 17. - 19. storočí to bolo hlavné zamestnanie mnohých roľníkov na Gemeri, Spiši a Liptove. Furmani prevážali na dlhé vzdialenosti rozličné tovary a náklady, najmä pozdĺž obchodných ciest, a to pôvodne s volovými záprahmi, neskôr aj s koňmi. V priebehu 19. storočia sa táto činnosť prevádzkovala ako samostatná živnosť (špeditérstvo). Od konca 19. storočia začal zánik tejto činnosti, lebo ju nahradili modernejšie a rýchlejšie dopravné prostriedky.

Pozri aj
--------

* Pohonič
Loď **Rainbow Warrior**
***Rainbow Warrior*** (***Dúhový bojovník***, pôvodným menom *Sir William Hardy*) bola loď, ktorú v roku 1978 zakúpila organizácia Greenpeace. Jej úlohou bola účasť na kampani proti zabíjaniu veľrýb, pokusným atómovým výbuchom, zakladaniu skládok nebezpečných odpadov na dne mora alebo oceánov a na ďalších podobných akciách. 10. júla 1985 ju v prístave Auckland pomocou výbušnín potopili agenti francúzskej tajnej služby, aby znemožnili organizácii pripravované akcie proti francúzskym skúškam atómových zbraní. Na potopenej lodi zahynul člen Greenpeace Fernando Pereira.

Novozélandské úrady pri následnom vyšetrovaní dokázali potopenie lode dvojicou, ktorá sa najprv vydávala za manželov Turengesových zo Švajčiarska a akýkoľvek podiel na zničení lode odmietala. Po dlhom vyšetrovaní sa však ukázalo, že sa jednalo o agentov francúzskej tajnej služby (DGSE) - majora Alaina Mafarta a kapitánku Dominique Prieur. Až 11. septembra 1985 francúzsky premiér Laurent Faibus pripustil, že loď skutočne potopili agenti francúzskej tajnej služby. Dôsledne vyšetriť celú záležitosť ale nebolo možné, pretože sa materiály o tejto akcii z archívov DGSE „stratili". 

Obaja agenti boli na Novom Zélande odsúdení na 5 rokov väzenia. Po hrubom nátlaku Francúzska ich Nový Zéland vydal na väznenie Francúzsku s podmienkou, že ich predčasné prepustenie bude vyžadovať súhlas Nového Zélandu. Francúzsko ich však prepustilo už po dvoch rokoch bez toho, aby vôbec novozélandskú vládu oficiálne informovalo.

Rainbow Warrior bol vyzdvihnutý, ale jeho oprava sa ukázala ako nerentabilná - preto bol znova potopený 2. decembra 1987 v zátoke Matauri, kde sa stal umelým základom pre útes a „rybí svätostánok".

Organizácia Greenpeace 2. septembra 1987 uspela v medzinárodnej arbitráži proti Francúzsku a dostala od neho 8,16 miliónov dolárov, za ktoré zakúpila loď *Grampian Fame*, ktorú pomenovala *Rainbow Warrior II* (po prvýkrát pod týmto menom vyplávala 10. júla 1989). 

V roku 1992 o tejto udalosti natočil režisér Michael Tuchner film s názvom Potopenie lode Rainbow Warrior s Jonom Voightom v hlavnej úlohe.

Externé odkazy
--------------

* Článok na Britských listoch pri príležitosti 20. výročia potopenia lode (po česky)
Okres Martonvásár
**Martonvásársky okres** je okres v Stoličnobelehradskej župe a sídlom okresu je mesto Martonvásár. Rozloha okresu je 277,13 km². Okres sa rozkladá približne 30 km juhozápadným smerom od Budapešti a prechádzajú ním diaľnice M6 a M7. Pri juhovýchodnom okraji okresu preteká rieka Dunaj. Obyvateľstvo okresu sa zaoberá hlavne poľnohospodárstvom - (ovocie, zelenina, pšenica, kukurica) a chovom dobytka. 

V okrese sú dve mestá - Martonvásár a Ercsi a 6 obcí (v zátvorkách počet obyvateľov v januári 2012).

* Martonvásár - (5 811)
* Ercsi - (7 999)
* Baracska - (2 766)
* Gyúró - (1 254)
* Kajászó - (1 055)
* Ráckeresztúr - (3 311)
* Tordas - (2 123)
* Vál - (2 521)

V januári 2012 bol celkový počet obyvateľov 26 840.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Okres Martonvásár na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Martonvásársky okres |
| --- |
| 
* Baracska
* Ercsi
* Gyúró
* Kajászó
* Martonvásár
* Ráckeresztúr
* Tordas
* Vál

 |

| * z
* d
* u
Stoličnobelehradská župa |
| --- |
| 
* Bicsský okres
* Dunaújvárosský okres
* Enyingský okres
* Gárdonský okres
* Martonvásársky okres
* Mórsky okres
* Polgárdsky okres
* Sárbogárdsky okres
* Stoličnobelehradský okres

 |  |
Súradnice: 50°37′45″S 14°32′12″V﻿ / ﻿50,6290278°S 14,5365278°V﻿ / 50.6290278; 14.5365278

**Novozámecká průrva** (slov. *prielom*) je umelo vytvorený kanál, stredoveká technická pamiatka slúžiaca ako výpust Novozámeckého rybníka na okraji obce Zahrádky v južnej časti Českolipska.

Popis lokality
--------------

Nachádza sa na katastri obce Zahrádky. Prielom bol vybudovaný v 14. storočí z nariadenia cisára a kráľa Karola IV. súčasne s celou rybničnou sústavou Holanských rybníkov. Kanál je dlhý 175 metrov, široký 7 a hlboký 14 metrov. Bol vytesaný s dvojitým zalomením kvôli možným povodňovým vlnám. Na začiatku prielomu je dvojposchodové stavidlo, pri ktorom sa vykonával výlov rybníka. Odtok je pomenovaný Robečským potokom, ktorý je pri Českej Lípe prítokom Ploučnice. Cestou pretína neďalekú národnú prírodnú pamiatku Peklo.

Cez prielom po vrchole skál bol vybudovaný most, po ktorom dnes vedie cesta I / 9 od Českej Lípy na Prahu či Doksy a Mladú Boleslav.Pôvodný most bol v druhej polovici 20. storočia nahradený novým a boli opravené aj časti lokality.

V obci Zahrádky bol postavený zámok, dnes známy ako Zámok Zahrádky. Predtým ho šlechticktí majitelia nazývali Novým Zámkom a panstvom Novozámeckým.

Vstupná časť prielomu odtoku z rybníka

Ochrana
-------

Novozámecký rybník je zaradený medzi významné stredoveké vodné diela a od roku 1933 je národnou prírodnou rezerváciou. Celé územie vrátane Bobřího potoka je súčasťou chránených území vtáčích oblastí, mokradí Ramsárskeho dohovoru a medzi technické pamiatky rybničného staviteľstva bola zaradená ako Novozámecká, tak obdobná Mnichovská průrva na jednom z prítokov rybníka z Bobřího potoka. Sú tiež v celoštátnej evidencii kultúrnych pamiatok.

Referencie
----------

1. 1 2  RŮŽIČKA, Jiří. *Českolipsko do kapsy*. [s.l.] : KMa, s.r.o, 2007. ISBN 978-80-7309-488-1. Kapitola Novozámecká průrva, s. 107.
2. ↑   *Mapa KČT 15, Máchův kraj, 4. vydanie*. Praha : Trasa s.r.o, 2008. ISBN 978-80-7324-168-1.

Externé odkazy
--------------

* Na webe Hrady
* Web Infoglobe

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Novozámecká průrva na českej Wikipédii.*
**Plavčík** alebo **Plavčík z Dunajova** (? – †  1713) bol slovenský zbojník, člen Jánošíkovej a Uhorčíkovej družiny začiatkom 18. storočia. O jeho detstve nemáme žiadne údaje. Zbojníčil od roku 1708 po porážke v bitke pri Trenčíne. Do Jánošíkovej družiny ho zlákal Uhorčík spolu s Turjakom, zvaným Huncaga na jar 1712. Popravený bol v zime roku 1713. V septembri roku 1712 pravdepodobne bol prítomný pri streľbe na domanižského farára Juraja Vertíka. Najviac sa zdržiaval s Turjakom a Satorom, ktorý pochádzal z Poľska. V družine bol jednú celú sezónu 1712. Jeho príbeh sa končí v januári 1713 potom, ako ho pri prechode z lazov zlapala skupina pandúrov, načo bol veľmi prekvapený kvôli veľkému množstvu snehu v horách. Odviedli ho pravdepodobne do Žiliny, kde ho asi v polovici januára po útrpnom mučení popravili lámaním v kolese, a jeho rýchla smrť bola zapríčinená aj treskúcim mrazom. Či to bol on, kto prezradil Jánošíkov úkryt v Klenovci u Mravca, ostane navždy záhadou. Ako miesto jeho posledného odpočinku sa uvádzajú viaceré miesta, ale to skutočné už upadlo do zabudnutia.
Podobizeň Plavčíka sa nezachovala a nie je známa.
Rainbow Bridge National Monument
Súradnice: 37°04′38″S 110°57′51″Z﻿ / ﻿37,077222°S 110,964167°Z﻿ / 37.077222; -110.964167
**Rainbow Bridge** alebo **dúhový most** je skalnatý útvar a prírodná pamiatka v Glen Canyon National Recreation Area v južnom Utahu, USA. Leží v pohorí Navajo Mountain a je turistický prístupný plavbou po Lake Powell a krátkej pešej túre. Pre domorodých obyvateľov je oblúk posvätný. Ročne ho navštívi asi 300 000 turistov. Od roku 1910 je pamiatkovo chránený.

Je to najväčší prírodný most na Zemi. Je dlhý 94 m a vysoký 88 m, na vrchole hrubý 10 m. Tento pieskovcový útvar vznikol na konci triasu a začiatku jury.

Referencie
----------

1. 1 2  ČEMAN, Róbert. *Neživá príroda*. 1. vyd. Bratislava : MAPA Slovakia Bratislava, 1999. ISBN 80-967723-9-2.
2. ↑   *A Rainbow Turned to Stone* [online]. National Park Service. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rainbow Bridge National Monument**
**Mesiac** figuruje v mnohých mytológiách, často v páre alebo ako opak k Slnku (pozri aj Slnečné božstvo). 

Mesačný cyklus Mesiaca, oproti ročnému cyklu Slnka, býva v mnohých kultúrach spájaný so ženským menštruačným cyklom. Mnohé z najznámejších mytológií majú preto ženské mesačné božstvá, ako napríklad grécka bohyňa Seléné a Phoebe a ich olympská následkyňa Artemis, ich rímske ekvivalenty Luna a Diana, alebo trácka Bendis. Tieto kultúry mali vo väčšine mužských bohov Slnka.

V stredovekom Miláne sa koncom 14. storočia objavil kult. Dve ženy z vyššej spoločnosti, Sibillia Zanni a Pietrina de' Bugatis, boli v roku 1384 a znova v roku 1390 postavené pred inkvizíciu za to, že uctievali bohyňu Madonna Oriente. Madonna Oriente je taliansky preklad latinských slov „Domina Oriens.", ktoré podľa Lewis & Short označovali bohyňu Mesiaca. Ženy uctievajúce túto bohyňu boli prvými obeťami inkvizície, ktoré boli upálené ako čarodejnice.

Aj keď spojenie ženskosti a Mesiaca je zreteľné, neboli výnimkou aj mužskí bohovia Mesiaca, ako napríklad Nanna alebo Sin v Mezopotámii, Mani v germánskej mytológii, Thoth v egyptskej, japonský boh Tsukiyomi a Tecciztecatl v aztéckej mytológiii. Tieto kultúry mali zvyčajne ženské bohyne Slnka.

Aj keď mnoho neopaganských autorov a feministických učencov tvrdí, že pôvodná Veľká bohyňa v prehistorických kultúrach bola spájaná s Mesiacom a bola základom neskorších náboženstiev, je jej existencia viac menej špekulatívna a nedokázaná. Je dôležite poznamenať, že väčšina najstarších civilizácií mala mužských bohov Mesiaca a iba neskoršie kultúry – tie klasické, ktoré sú ľuďom známe – majú silné ženské bohyne Mesiaca.

V Mezopotámii bol bohom Mesiaca býk (jeho rohy reprezentovali polmesiace). V helenistickom Ríme bol tiež býči boh Mithras, ktorý ale nemal explicitnú väzbu na Mesiac.

Slová ako „luna" a „lunárny" sú odvodené od mena Luna, pretože ľudia verili, že Mesiac je príčinou periodického šialenstva. Súčasťou moderných povier je, že ľudia meniaci podobu ako napríklad vlkodlaci, získavajú svoju silu z Mesiaca a môžu meniť svoju podobu počas novu. Táto črta ale chýba v staršom folklóre.

Isil a jeho spoločník Tilion v J. R. R. Tolkienovej fiktívnej Stredozemnej kozmológii mali základ v Tolkienovej záľube v nórskych a gálskych mýtoch.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |
Súradnice: 48°04′55″S 17°49′18″V﻿ / ﻿48,0819444°S 17,8216667°V﻿ / 48.0819444; 17.8216667

**Bystré jazierko** je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Tešedíkovo v okrese Šaľa v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v rokoch 1973, 1983 na rozlohe 2,0000 ha. Na území platí 4. stupeň ochrany, ochranné pásmo nebolo určené, preto platí ochranné pásmo do vzdialenosti 60 m smerom von od hranice chráneného územia (§17 ods. 8 Zákona o ochrane prírody). 

Predmetom ochrany je: *Územie tvorí mŕtve rameno Váhu so zachovalými znakmi agradačného valu s eolickými kvartérnymi sedimentmi. Vegetácia nesie znaky kultúrnej stepi na nive s veľmi malým zastúpením drevín, ale s hojným výskytom vodných druhov rastlín i avifauny.*

Referencie
----------

1. ↑  Bystré jazierko. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Prírodná pamiatka Bystré jazierko, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bystré jazierko na českej Wikipédii.*
Tripoli
**Tripoli** (novogr. Τρίπολη – Tripoli, do 19. stor.novogr. Τριπολιτσά – Tripolitsa, starogr. Τρίπολις – Tripolis, po taliansky Tripolizza) je mesto v Grécku, v peloponézskom kraji Arkadia. Je to zároveň hlavné mesto Arkadie. Žije tu 25 520 obyvateľov.

Meno
----

Pôvod mena *Tripolitsa* je pravdepodobne slovanský, nakoľko mesto sa pôvodne nazývalo *Droboglitsa (Δρομπογλίτσα)*, čo sa malo postupne Grékmi komoliť na *Ντροπολιτσά (Dropolitsa)* a konečne na *Tripolitsa (Τριπολιτσά)*, teda v preklade z gréčtiny Tri mestečká. Názov pochádza zo slovanského *drobol (dub)*. Meno však môže byť gréckeho pôvodu, z gréckych slov *treis* a *poleis*, teda spomínané Tri mestá, čo potvrdzujú aj archeologické nálezy, kde sa zistilo, že mesto vzniklo spojením viacerých osád. Mesto bolo niekedy nazývané aj ako Ydropolitsa (Υδροπολιτσά), teda Vodné mestečko.

Dejiny
------

Tripoli vzniklo medzi 8. – 10. stor. kedy tu vznikla malá slovanská osada. Peloponézski Slovania, ktorí tu žili od 6. stor. boli totiž definitívne porazení a byzantská vláda väčšinu z nich odviedla preč, zvyšok čo ostal sa trvalo usadil alebo utiekol do hôr. Malá slovanská osada na území dnešného Tripoli sa neskôr spojila s viacerými početnejšími gréckymi osadami a Slovania s Grékmi splynuli a zanikli. Neskôr, kvôli preludneniu, sa osada presunula o pár kilometrov. Skutočné mesto tu však vzniklo asi v 15. stor. teda počas vlády Benátčanov. Talian Stefano Magno opisuje mesto ako Drobolizza. Najväčší rozvoj však prišiel až počas tureckej nadvlády, síce už tu Gréci netvorili väčšinu. V 17. stor. tu žilo približne 20 000 obyvateľov, väčšinu však tvorili moslimovia, teda Turci (väčšina z nich boli potomkovia islamizovaných Grékov) a moslimskí Arvaniti, miestni Gréci sa vysťahovali na vidiek. Tripolitsa bola sídlo tureckého miestodržiteľa Peloponézu. V 18. stor. Gréci povstali, no Turci ich porazili a tak obohnali Tripolitsu hradbami. Turci nato vyvraždili mnoho Grékov v meste. V roku 1821, počas Gréckej vojny za nezávislosť, grécki povstalci pod vedením Theodora Kolokotronisa dobyli mesto Tripolitsa a tým zároveň padla turecká správa nad Peloponézom. Gréci vyvraždili mnoho moslimov v meste a tí Arvaniti a Turci čo prežili utiekli do Malej Ázie. Gréci ďalej zničili všetky mestské mešity. 
Po oslobodení Grécka, v roku 1830 malo mesto Tripoli iba 3 380 obyvateľov, všetci boli Gréci. Do konca 19. stor. sa v meste usadili Gréci z neďalekých vidieckych krajov a prišiel sem veľký počet Kréťanov. V roku 1831 tu vznikla prvá škola.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tripoli (Peloponéz)**

Zdroj
-----

* Ελλάδα, ανάμεσα στο μύθο και την ιστορία/Μαρία Μαυροματάκη
Grécka Triéra
**Triréma** (iné názvy: **trojveslica, trojradová veslica, triéra**, zriedkavo **trojradovka**) je staroveká alebo stredoveká veslica s vesliarmi umiestnenými v troch radoch nad sebou. **Triréma** v užšom zmysle označuje len príslušné rímske a stredoveké lode, **triéra** v užšom zmysle len príslušné grécke lode.

Ako prví tieto vojnové lode postavili grécki stavitelia okolo roku 700 pred Kr. podľa niektorých historikov okolo roku 500 pred Kr. V Grécku mali v troch radoch nad sebou vyše 150 veslárov, pentekontéra mala iba 50. Jedno veslo obsluhovali dvaja až traja veslári, na pentekontére každé veslo obsluhoval jeden veslár. 

Triéra preto bola rýchlejšia, čo hralo vo vojnách veľkú rolu, lebo sa zvyšoval úder čeleňového bodca.

Dejiny
------

Okrem dopravných plavidiel sa v staroveku rozvíjala aj výroba vojnových lodí. Stavali sa masívne lode schopné prevážať veľký náklad, ale aj rýchle, ktoré mali tvar vretena. Oba typy mali plachty, veslá a kormidlo. Ale vojnové lode sa nemohli spoliehať len na vietor a vodné prúdy, tak ako obchodné lode. Z toho dôvodu boli vojnové lode vybavené viacerými radmi vesiel, ktoré im umožňovali rozmanitejšie a obratnejšie manévre.

Vojnové lode konštruovali všetky stredomorské národy. Grécki bojovníci sa do Tróje plavili pravdepodobne na galérach – lodiach s jedným radom vesiel. Feničania, Etruskovia a neskôr aj Gréci stavali lode s dvoma radmi vesiel. Tak vznikla mimoriadne obratná dvojveslica. Gréci pokračovali v zdokonaľovaní tohto plavidla a vynašli trojveslicu – triéru, ktorá bola ťažšia než dvojveslica, a preto mala omnoho väčšiu údernú silu.

V roku 480 pred Kr. tristodesať gréckych triér pod vedením stratéga Temistokla v bitke pri Salamíne zničilo 1 207 (podľa Hérodota - veľmi nepravdepodobné) veľkých a neobratných perzských lodí s vysokými bokmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Triréma**

| * z
* d
* u
Typy plachetníc |
| --- |
| 
* bark
* barkentína
* briga
* brigantína
* drakkar
* džunka
* East Indiaman
* feluka
* flauta
* fregata
* galeáza
* galeota
* galeóna
* galéra
* hulk
* jachta
* karaka
* karavela
* katamaran
* keč
* kliper
* koga
* korveta
* lorcha
* luger
* mtepe
* nef
* pinasa
* prao
* radová loď
* sampan
* šalupa
* šebeka
* škuner
* triéra

 |