recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Notis Sfakianakis** (\* 2. november 1959, Kréta, Grécko) je jeden z najúspešnejších gréckych spevákov.

Životopis a začiatok kariéry
----------------------------

Rodina Notisa Sfankianakisa sa presťahovala na ostrov Kos keď mal sedem rokov. Notis sa stal diskdžokejom, keď mal okolo 20 rokov. Pracoval ako elektrikár, inštalatér, čašník a robotník. V roku 1985 založil národnostnú hudobnú skupinu a hral v kluboch na Kose. Skupina sa kvôli neúspechu rozpadla približne po roku svojej existencie. Roku 1986 sa Notis vrátil naspäť na Krétu a začal svoju sólovú kariéru.

Notisov talent objavil Kostas Bourmas, generálny manažér Sony v Grécku. Bourmas s ním podpísal zmluvu, Notis nahral svoj debutový album *Prvýkrát* (1991), ktorý sa dostal do desiatky najpredávanejších albumov v Grécku.

Notis je majstrom svojho štýlu, vie, ako komponovať hudbu tak, aby poslucháči chceli viac. Na svojom novom CD *Magické noci* ukazuje svoj očarujúci hlas a dokazuje, prečo je jedným z najväčších talentov v Grécku.

Jednou z jeho najslávnejších skladieb je *Gyftissa mera* (Cigánsky deň).

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Životopis na National Geographic
Nálepka s PLU kódom 4130, ktorý označuje jablko odrody Pink Lady
**PLU** (skratka z anglického *price look-up code*, „kód pre dohľadanie ceny") je systém identifikačných čísiel tovaru, ktorý sa začal používať začiatkom deväťdesiatych rokov.

Dôvodom zavedenia bola presnejšia a rýchlejšia kontrola skladových zásob. Pomocou PLU sa dali ľahko rozlíšiť podobné výrobky s rozdielnou cenou. Napríklad určitý druh ovocia, ktoré bolo privezené z rôznych častí sveta, sa predávalo v rovnakom obchode. Každý druh bol za inú predajnú cenu. Ľahko dochádzalo k zámene. Napríklad jablká vyzerali na pohľad rovnako, ale mali inú predajnú cenu. PLU kódom bol pomocou etikiet tovar označený a problém s určením tovaru bol tým z väčšej časti vyriešený.

PLU kód by sa dal prirovnať k EAN kódu. PLU kód býva v niektorých systémoch tiež nazývaný "interným kódom tovaru" alebo interným ID. Toto názvoslovie vzniká v žargóne rôznych odborov, kde sa PLU používa.

Označenie produktov týmto identifikačným znakom býva používané v rôznych oblastiach predaja. PLU býva tiež náhradou za EAN kód, ktorý ešte stále neexistuje u niektorých druhov výrobkov, napr. umelecké predmety, výrobky typu kľúčenka, ceruzka a podobne. Rozsah PLU je väčšinou daný potrebami interného systému. V PLU môže byť napríklad obsiahnuté číslo kategórie a poradové číslo výrobku v tejto kategórii, alebo môže byť PLU generované náhodne.

Všeobecne sa PLU kódy tlačia na etikety spolu s ďalšími informáciami o tovare (výrobku). Tovar je spravidla označené názvom, jednotkovou cenou, EAN kódom a prípadne týmto PLU kódom.

Využitie PLU v súčasnosti je predovšetkým ako ďalšia identifikácia výrobku v informačných systémoch, pri predaji alebo na skladové účely a inventúry.

Príklady z praxe:

* ak pri reálnom predaji nastane situácia, že nie je možné načítať EAN kód alebo číslo EAN kódu nemožno do pokladničného systému zadať.
* inventúrny zoznam s PLU kódmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **PLU**

Externé odkazy
--------------

* Abecedný zoznam bežných PLU kódov (anglicky)
* Číslovka zoznam bežných PLU kódov (anglicky)
* The International Federation for Produce Coding (IFPC) (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku PLU na českej Wikipédii.*
Sloty PCI-Express
Grafická karta pre PCI-Express
**PCI-Express** (pôvodne známy ako **3GIO** z anglickej skratky *3rd Generation I/O*) je nová implementácia PCI zbernice, ktorá používa už existujúce programovacie koncepty a komunikačné štandardy, ale zakladá sa na oveľa rýchlejšom sériovom komunikačnom systéme. Primárne je podporovaná Intelom, ktorý začal pracovať na tomto štandarde (pod menom *Arapahoe*) po tom, ako odstúpil od projektu InfiniBand system.

PCI-Express je určený len pre lokálne použitie, len ako lokálna zbernica. Vďaka jej podstate založenej na existujúcej PCI architektúre, môžu byť karty a systém pretvorené na PCI-Express iba zmenou fyzickej vrstvy – existujúce systémy je možné rebootovať na PCI-Express bez toho, aby to spôsobilo problémy. Vyššie rýchlosti dovoľujú zbernici PCI-Express nahradiť takmer všetky existujúce vnútorné zbernice, vrátane AGP a PCI. Intel má predstavu o jedinom PCI-Express radiči, ktorý by riadil všetky externé zariadenia, ako opak k northbridge/southbridge riešeniu v terajších počítačoch.

PCI-Express ale nie je dostatočne rýchly na to, aby bol použitý ako pamäťová zbernica. V tomto smere je to vážny nedostatok vzhľadom k podobnej HyperTransport technológii, ktorá môže byť takisto použitá v tejto úlohe. Ďalej PCI-Express neponúka flexibilitu InfiniBand systému, ktorý má podobný výkon, ale môže byť použitý pri vnútorných ako aj vonkajších zberniciach.

PCI-Express (2007) je štandardom pri súčasných základných doskách. Všetky súčasné grafické karty od najväčších výrobcov napr. AMD (divízia ATI Technologies) a nVidia sú určené pre rozhranie PCI-Express. Rozširujúce karty pre ktoré sa doteraz používala zbernica PCI začínajú byť prestavované z PCI na PCI-Express a na nových matičných doskách sa už môžeme stretnúť aj s úplnou absenciou PCI zbernice a jej nahradením PCI-E 1x slotmi.

V roku 2008 sa začína používať druhá verzia PCI-E slotu, ktorá má 2x väčšiu priepustnosť a môže dodať grafickej karte vyše 100 W. Označuje sa tiež ako PCI-X.

Hardvérový protokol
-------------------

Spojenie medzi ľubovoľnými dvoma PCI-Express zariadeniami sa nazýva (po anglicky) Link. Linky sú komponované z 1, 2, 4, 8, 12, 16, 24 alebo 32 dráh.
Keď sa vysiela paket na Linku, každý bajt je posielaný príslušnou dráhou.

Každá dráha má pár vysielacích a prijímacích drôtov, ktoré používajú rôznu signalizáciu pri 2,5 Gbps.
8B/10B kódovanie použité na dráhe vytvára efektívnu šírku dátového pásma 250 MB/s v každom smere.

Tak 16x grafická karta môže naraz prijímať a vysielať 8 GB/s.

Veľkosti kariet
---------------

Štandard PCI Express je špecifikovaný pre normálne karty, karty s malou výškou, miniExpress karty, Express Karty (PCMCIA) a AdvancedTCA (náhrada za CompactPCI)

Referencie
----------

Externé odkazy
--------------

* Creating a Third Generation I/O Interconnect (PDF)
* Intel Developer Network for PCI Express Architecture
* Ars Technica introduction to PCI Express
**Mucinózny** alebo **hlienotvorný cystadenokarcinóm vaječníkov** je zhubný nádor ženských pohlavných žliaz. Postihuje ženy najmä v čase alebo po menopauze; vyššiemu riziku vzniku sú vystavené ženy, ktoré nikdy nerodili, staršie rodičky, ženy s neskorým prechodom do menopauzy a včasným menarché, s rodinným výskytom zhubných nádorov endometria, prsníka alebo hrubého čreva. Jeho zhubnosť a úmrtnosť naň je vysoká.

K najčastejším príznakom patrí zväčšovanie brucha, bolesti v oblasti panvy, anémia a kachexia. Typickým laboratórnym nálezom je vysoká hodnota onkomarkeru CA-125.

Tento typ nádora sa najčastejšie šíri priamym prerastaním do okolia alebo rozsevom po pobrušnici, dochádza však pomerne často i k šíreniu lymfatickými cestami (panvové a retroperitoneálne lymfatické uzliny) alebo hematogénne (pečeň a pľúca).

Metódou prvej voľby pre určenie rozsahu, účinnosti liečby a recidívy ochorenia je CT. To zobrazí solídno-cystickú nádorovú masu vyrastajúcu z oblasti adnex alebo vaječníkov. Cysty sú obyčajne nepravidelné, početné, s hrubými septami a solídnou zložkou, ktorá sa po podaní kontrastnej látky nehomogénne sýti. Priame prerastanie do okolitých orgánov je časté, rovnako ako nález ascitu, ktorý je zväčša následkom prítomnosti metastáz na pobrušnici (v čase diagnózy až u 70 % prípadov), aj keď ony samotné nemusia byť viditeľné.

Pri sonografickom vyšetrení sa zobrazí multilokulárna cysticko-solídna masa vyrastajúca z oblasti adnex. Cystické časti nádora majú rôznu echogenitu v závislosti od jeho zloženia (tekutina, hlien - mucín, krv).

Zdroj
-----

* AuntMinnie.com[nefunkčný odkaz]
* WEBB, Wayne Richard; BRANT, William E.; MAJOR, Nancy M.. *Fundamentals of Body CT*. [s.l.] : Elsevier Health Sciences, 2006. ISBN 978-1-4160-0030-3. S. 236-238. (po anglicky)
* JEONG, YY; OUTWATER, EK; KANG, HK. Imaging evaluation of ovarian masses. *Radiographics*, Sept-Oct 2000, roč. 20, s. 1445 – 70.
Súradnice: 41°4′55″S 29°4′1″V﻿ / ﻿41,08194°S 29,06694°V﻿ / 41.08194; 29.06694
**Anadoluhisarı** (v preklade **Anatólsky zámok**), historicky známy ako **Güzelce Hisar** (prekrásny zámok) je stredoveká pevnosť v Istanbule v Turecku na ázijskej strane Bosporu. Komplex je najstaršou dochovanou tureckou architektonickou štruktúrou postavenou v Istanbule a podľa nej je pomenované celé jej susedstvo v mestskej časti Beykoz.

História
--------

Anadoluhisarı bol vybudovaný v rokoch 1393-94 na príkaz osmanského sultána Bayezida I. a stavba bola súčasťou príprav na obliehanie vtedy ešte byzantského mesta Konštantinopolu (dnešný Istanbul). Tvrdza bola v roku 1395 využitá ako námorná blokáda Bayezidových bojovníkov.

Tvrdza Anadoluhisarı je 7 tisíc metrov štvorcových veľká a je situovaná k najužšiemu miestu Bosporu, kde je úžina široká iba 660 metrov. Na juhu je lokalita spojená potokom Goksu (starogrécky: Aretòs) a skôr sa tu nahádzali ruiny rímskeho chrámu venované Uránovi. Tvrdza, ktorá bola prvotne postavená kvôli pozorovaniu, bola 25 metrov vysoká a mala hranatú vežu s múrmi postavenými do nepravidelného pentagónu. Na jej rohoch bolo päť rozhľadní.

Výhľad na Anadoluhisarı z miestneho nábrežia
Po skončení Bayezidovej výpravy bola tvrdza prekážkou v bitke pri Nikopoli a neskôr v bitke pri Ankare. Tvrdza hrala tiež úlohu počas jedenásťročného osmanského interregna, ktoré sa skončilo nastúpením sultána Mehmeda I. na trón. Jeho vnuk, sultán Mehmed II. posilnil tvrdzu dvoma meter širokými múrmi a tromi ďalšími rozhľadňami. Tvrdzu tiež rozšíril o sklad a obytné miestnosti. Kvôli plánom na dobytie Konštantínopolu, nechal Mehmed II. vystavať jej „sestru" na druhej strane Bosporu, ktorá sa nazýva Rumelihisarı, a ďalšie dve tvrdze, ktoré v roku 1453 zastavili všetku námornú dopravu. To výrazne napomohlo dobytiu Konštantínopolu, ktorý bol neskôr premenovaný na Istanbul a stal sa hlavným mestom Osmanskej ríše.

Po dobytí mesta Osmany, slúžila tvrdza Anadoluhisarı ako colnica a vojnové väzenie. Po niekoľkých storočiach sa dostala do havarijného stavu.

Po páde osmanskej vlády v roku 1923 a po vzniku Tureckej republiky, nechal novozvolený minister kultúry tvrdzu kompletne opraviť. Vďaka tomu dnes Anadoluhisarı dopĺňa vzhľad tejto časti mesta pri Bospore a stala sa typickým znakom jej susedstva. Tvrdza funguje ako historická pamiatka, avšak nie je otvorená pre verejnosť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anadoluhisarı**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anadoluhisarı na českej Wikipédii.*
Pohľad na budovu.
**Palais du Midi** (doslova po slovensky *Južný palác*; po holandsky **Zuidpaleis**) je rozsiahly objekt v Bruseli. Bol postavený na triede Maurice Lemmonier v rokoch 1875 až 1885 podľa návrhu architekta Wynanda Janssensa pre potreby Generálnej obchodnej spoločnosti (po francúzsky *Compagnie Générale des Marchés*). Budova bola postavená na mieste pôvodnej riečky Senne, ktorá bola na konci 19. storočia premostená a nahradená vo väčšine svojej trasy modernou triedou Anspach. 

Vo svojej dobe bola výstavba opulentného paláca, ktorý slúžil ako centrálna tržnica kritizovaná v tlači ako *katastrofálny podnik*. V súčasnej dobe slúžia značné časti paláca ako športové centrum. V časti paláca sa nachádza Kráľovská škola bojových umení Yama Arashi.

Referencie
----------

1. ↑  Článok na portáli mesta Brusel (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Palais du Midi na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Belgický portál |
Andrea del Castagno: *Philippus Hispanvs De Scolaris*, okolo 1450 (Galleria degli Uffizi)
**Pippo z Ozory**, maď. Ozorai Pipó, vlastným menom **Filippo Buondelmonti degli Scolari**, známy aj ako **Pippo Spano** (\* 1369, Tizzano – † 27. december 1426) bol generál a stratég cisára Žigmunda Luxemburského. V roku 1408 sa stal bánom Severinského banátu a rytierom Dračieho rádu. Za manželku si vzal Barbaru, dcéru Andreja z Ozory a v roku 1416 si v Ozore vybudoval s cisárovým zvolením kaštieľ. Od roku 1420 bojoval neúspešne v Čechách proti Husitom.

Kaštieľ v Ozore

Literatúra
----------

* Domenico di Gvido Mellini: *Vita del famosissimo e chiarissimo capitano Filippo Scolari, gentil'huomo fiorentino, chiamato Pippo Spano, conte di Temesuar, &c.*, 1606, Stamperia del Sermartelli (Firenze)
* FILIPPO SCOLARI (Pippo Spano) Di Tizzano

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pippo z Ozory**

Autoritné údaje: * BnF: 15505393k
* GND: 122869133
* ISNI: 0000 0001 1770 9145
* LCCN: no2006042050
* VIAF: 76067254
* WorldCat: lccn-no2006042050
**Pirátska strana** (švéd. Piratpartiet) je švédska politická strana, ktorá vznikla v roku 2006 ako reakcia na proces obmedzovania občianskych slobôd v záujme ziskov lobistických skupín zaoberajúca sa autorskými právami. Silným impulzom bol proces s prevádzkovateľmi internetového servera The Pirate Bay, podľa ktorého strana nesie názov. Švédska strana stála na počiatku hnutia za slobodné zdieľanie informácií a ochranu občianskych slobôd, na základe ktorého sú zakladané politické strany s podobným názvom a programom nielen v Európe, ale po celom svete. Strany sa snažia najmä o reformu právnych predpisov týkajúcich sa autorských práv a patentov. Vo svojom programe tiež usilujú o posilnenie práva na súkromie, a to ako na internete, tak v každodennom živote, o transparentnosť štátnej správy a slobodu zdieľania informácií. Strany sa väčšinou definujú ako liberálne a stredové, ochotné politicky rokovať so všetkými stranami hlavného prúdu. 

Švédska pirátska strana sa v roku 2006 zúčastnila volieb a získala 0,63 % hlasov, čo je tretí najlepší výsledok mimoparlamentnej strany (na vstup do parlamentu sú potrebné 4 % voličských hlasov). V decembri 2008 strana prekonala, s počtom členov, Stranu zelených, vo februári 2009 Stranu Levice, v apríli 2009 Liberálnu stranu kresťanských demokratov. Často má väčšiu členskú základňu ako iné mimoparlamentné politické strany. Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2009 strana získala 7,13 % hlasov, vďaka čomu získala jedno z 18 kresiel švédskeho zastúpenia v parlamente.

História a vznik
----------------

Internetové stránky Pirátskej strany boli spustené 1. januára 2006 (20:30 SELČ), čím sa začal ustavovací proces strany. V prvej fáze si zakladatelia dali záväzok získať aspoň 2 000 podpisov pod petíciu (čo je o 500 hlasov viac, než je potrebné k registrácii strany). Za menej ako 24 hodín po otvorení webovej stránky, získala strana viac ako 2 000 podpisov (2 268 v 16:05 SELČ). Ráno dňa 3. januára strana ukončila podpisovú akciu, asi 36 hodín po otvorení bolo nazhromaždených 4 725 podpisov.

Strana si tak otvorila možnosť zúčastniť sa volieb 17. septembra 2006, pretože termín predloženia fyzických podpisov do švédskeho volebného úradu bol 4. február. Švédsky volebný zákon od signatárov požaduje osobnú identifikáciu pri poskytovaní podpory pre vznik novej strany, čo nie celkom vychádza v ústrety charakteru tejto strany, preto úspešnosť tejto petície hodnotia medzinárodné médiá ako významný počin.

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online. Archivované 2009-06-08 z originálu.

Pozri aj
--------

* Pirátska internacionála

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka švédskej Pirátskej strany (po anglicky)
* Zoznam všetkých aktívnych Pirátskych strán Archivované 2017-11-13 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pirátská strana (Švédsko) na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Mute Records** je nezávislé hudobné vydavateľstvo so sídlom v Spojenom kráľovstve, ktoré založil v roku 1978 Daniel Miller. 

Mute Records bolo známe ako vydavateľstvo, ktoré ochotne uzavrelo zmluvu s postpunkovými umelcami, napríklad s britským avantgardným umelcom Frankom Toveyom (pseudonym Fad Gadget), skupinami Einstürzende Neubauten, Throbbing Gristle či Cabaret Voltaire. Keď sa na začiatku osemdesiatych rokov podarilo elektronickej hudbe dostať na prvé priečky hitparád v Spojenom kráľovstve, uzavrelo zmluvy aj s kapelami ako Depeche Mode a Erasure, ktoré používali nové technológie. Dostali tak šancu celkom zmeniť tanečnú hudbu na prelome osemdesiatych a deväťdesiatych rokov 20. storočia.

Vydavateľstvo znova zmenilo svoje zameranie na moderný indie rock a nadviazalo spoluprácu so skupinami ako napríklad Sonic Youth.

Mute sa stalo známym hlavne vďaka dlhoročnej spolupráci s Depeche Mode a Erasure. Ďalšími významnými umelcami, ktorí vydávajú svoju hudbu v Mute Records sú Moby, Nick Cave a Laibach.

Mute Records bolo prvé britské vydavateľstvo, ktoré malo svoju internetovú prezentáciu (nazvanú „Mute Liberation Technologies"). Tá začala ako BBS, potom sa z nej stali stránky telnetu a nakoniec webové stránky.

10. mája 2002 získalo Mute Records hudobné vydavateľstvo EMI a prakticky tak rozšírilo už existujúce licenčné zmluvy, ktoré malo Mute Records s Virgin Records viac ako 15 rokov. Výkonný riaditeľ Daniel Miller je zodpovedný za všetky globálne aktivity spoločnosti.

Referencie
----------

1. ↑  "Ask Mute" Archivované 2010-11-22 na Wayback Machine. Retrieved 29 October 2010.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne webstránka
* Oficiálna webstránka Mute Germany Archivované 2009-03-08 na Wayback Machine
Piskariovskoje memoriaľnoje kladbišče
**Piskariovskoje memoriaľnoje kladbišče** (rus. Пискарёвское мемориальное кладбище, doslova: Piskariovský pamätný cintorín) je pamätný komplex na mieste masových hrobov obetí blokády Leningradu (1941 - 1944). Pomenovaný je podľa dedinky Piskariovo neďaleko Petrohradu. Cintorín bol pôvodne založený v roku 1939. Otvorený v roku 1960 na pamiatku obetí blokády. Komplex sa stal miestom pre 470 000 civilných obetí blokády a 50 000 vojakov, ktorí bojovali za prelomenie blokády. Blokáda mesta trvala od 4. septembra 1941 do 20. januára 1944. Pozoruhodnou v komplexe je socha *Matka - Vlasť* a večný oheň. Súčasťou komplexu je aj múzeum blokády. Medzi jeho exponátmi možno nájsť aj kópiu denníka Táne Savičevovej.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Piskariovskoje memoriaľnoje kladbišče**

Externé odkazy
--------------

* Оficiálna stránka Piskarievskeho cintorína
* Сайт Пискаревского кладбища, история кладбища, некрополь
* Страница на сайте музеев страны

| * z
* d
* u
Turistické zaujímavosti v Petrohrade |
| --- |
| 
* Ermitáž
* Zimný palác
* Petropavlovská pevnosť
* Petrodvorec
* Ruské múzeum
* Múzeum Alexandra Sergejeviča Puškina
* Petropavlovský chrám
* Kazanský chrám
* Isaakijevský chrám
* Aurora
* Piskarevský cintorín
* Smoľnyj inštitút
* Domček Petra I.
* Martovo pole
* Medený jazdec
* Admiralita
* Vojensko-historické múzeum
* Vojenské námorné múzeum
* Kláštor Alexandra Nevského

 | Medený jazdec |
Paleoarktis
**Paleoarktis** (iné názvy: **palearktis**, **paleoarktída**, **palearktída**, v zoogeografiii aj: **paleoarktická oblasť**, **palearktická oblasť**, **pale**(**o**)**arktická podoblasť**) je jednou z ôsmich alebo štrnástich biogeografických zón delenia povrchu Zeme.

Fyzicky je Paleoarktis najväčšou oblasťou (okrem Holarktis, ktorý je zjednotením Paleoarktis a severnej Ameriky). Zahŕňa európsky kontinent, severnú Áziu po úpätie Himalájí, severnú Afriku vrátane Sahary a Kanárskych ostrovov, sever a stred Arabského polostrova. 

Paleoarktis zaberá rozlohu 52 000 000 km² (39 % pevniny). Severnú časť palearktídy pokrýva snehová (niválna) zóna, nasleduje tajga, tundra, centrálna časť Ázie, ktorú pokrývajú rozsiahle stepi a púšte. Na severe je fauna veľmi podobná faune nearktickej oblasti, smerom na juh pribúdajú prvky, ktoré prenikli z orientálnej oblasti.

Novšie členenie definuje najsevernejšie oblasti ako nový, oddelený Arktický región. Severnú Afriku a Arabský polostrov vyčleňuje ako Saharo-Arabský subregión Paleorktídy.

Referencie
----------

1. ↑  holarktis. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2010. 686 s. ISBN 978-80-970350-0-6. Zväzok 6. (His – Im), s. 109.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-11-07]. Dostupné online. Archivované 2016-05-06 z originálu.
3. ↑  ŠALING, Samo; IVANOVÁ-ŠALINGOVÁ, Mária; MANÍKOVÁ, Zuzana. *Veľký slovník cudzích slov*. 2. revid. a dopl. vyd. Bratislava-Veľký Šariš : SAMO, 2000. 1328 s. ISBN 80-967524-6-4. S. 890 – 891.
4. ↑  holarktická oblasť. In: ČINČURA, Juraj, ed. *Encyklopédia Zeme*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1983. 717 s. S. 225.
5. 1 2  PROCHEŞ, Şerban; RAMDHANI, Syd. *The World's Zoogeographical Regions Confirmed by Cross-Taxon Analyses* [online]. academic.oup.com BioScience, Volume 62, Issue 3, 2012-03-01, [cit. 2018-09-22]. S. 260 - 270. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Paleoarktis**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Palearktická oblast na českej Wikipédii.*
Place des Abbesses v zime
**Place des Abbesses** (*Námestie opátok*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 18. obvode na Montmartri.

Poloha
------

Na *Place des Abbesses* vedú ulice Rue des Abbesses, ktorá tvorí jeho južnú hranicu, *Rue Yvonne-Le-Tac* a *Rue La Vieuville*. Súčasťou námestia je aj Square Jehan-Rictus.

Dejiny
------

Námestie sa pôvodne menovalo *Place de l'Abbaye* (námestie Opátstva) podľa opátstva Montmartre, ktoré tu bolo založené v roku 1134. Námestie sa nachádzalo v bývalej obci Montmartre, ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. 26. februára 1867 získalo dnešný názov podľa ulice *Rue des Abbesses*, ktorej meno pochádza od rovnakého ženského kláštora.

Významné stavby
---------------

Na námestí je vstup do stanice metra Abbesses, ktorý je od roku 1978 chránený ako historická pamiatka. Južne leží kostol Saint-Jean-de-Montmartre.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place des Abbesses**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paříža

Súradnice: 48°53′04″S 2°20′19″V﻿ / ﻿48,884413°S 2,338516°V﻿ / 48.884413; 2.338516

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place des Abbesses na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Nová neoklasická syntéza** (skr. NNS; iné názvy: **novokeynesovská/novokeynesiánska syntéza** [angl. New Keynesian synthesis], **nový konsenzus, nová syntéza, novokeynesovské/novokeynesiánske dynamické stochastické modely všeobecnej rovnováhy** [angl. New Keynesian DSGE models ], **novokeynesovské/novokeynesiánske modely, keynesovská/keynesiánska makroekonómia bez krivky LM**) je významný súčasný smer ekonomického myslenia, ktorý spája prvky nového keynesovstva - krátkodobá nominálna rigidita/dlhodobá cenová neutralita a nedokonalá konkurencia - a teórie reálneho hospodárskeho cyklu - rámec dynamickej všeobecnej rovnováhy. 

NNS vznikla v polovici 90. rokov 20. storočia ako odnož nového keynesovstva a často sa ešte aj dnes považuje len za jeho obmenu. Pokiaľ ide (prinajmenšom) o modelovanie, t. j. v praxi, je NNS v prvom desaťročí 21. storočia dominantný smer ekonomického myslenia centrálnych bánk v Európe a v USA i inde.

Jedným z hlavných tvrdení NNS je, že centrálna banka by sa nemala zameriavať na riadenie množstva peňazí, ale na riadenie úrokových sadzieb, najmä podľa tzv. Taylorovho pravidla. Schéma IS-LM (ktorá sa dodnes vyučuje na univerzitách) je podľa NNS nesprávna, najmä krivka LM nezodpovedá realite.

Od starej neoklasickej syntézy sa NNS odlišuje tým, že je úplne založená na mikroekonómii, úplne dynamická a rovnováha je nedokonalo konkurenčná.

Externé odkazy
--------------

* Blanchard, Olivier J. "neoclassical synthesis." The New Palgrave Dictionary of Economics. Second Edition. Eds. Steven N. Durlauf and Lawrence E. Blume. Palgrave Macmillan, 2008. The New Palgrave Dictionary of Economics Online. Palgrave Macmillan.
* Dixon, Huw David. "new Keynesian macroeconomics." The New Palgrave Dictionary of Economics. Second Edition. Eds. Steven N. Durlauf and Lawrence E. Blume. Palgrave Macmillan, 2008. The New Palgrave Dictionary of Economics Online. Palgrave Macmillan.
* [nefunkčný odkaz]
* Ziegler, B.:Geschichte des ökonomischen Denkens, 2008
Súradnice: 42°38′14.78″S 24°48′21.92″V﻿ / ﻿42,6374389°S 24,8060889°V﻿ / 42.6374389; 24.8060889

**Pamätník Vasiľa Levského** (bulh. Паметник на Васил Левски – *Pametnik na Vasil Levski*) je pamätník venovaný bulharskému národnému hrdinovi a revolucionárovi Vasiľovi Levskému nachádzajúci sa na rovnomennom námestí v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

História a charakteristika
--------------------------

Pamätník bol postavený v centre mesta Karlovo na rovnomennom námestí nachádzajúcom sa medzi dvomi karlovskými chrámami – chrámom svätého Mikuláša a chrámom Zosnutia Bohorodičky v hraniciach architektonickej rezervácie Staré Karlovo. Základný kameň bol položený 15. mája 1903 za účasti kniežaťa Ferdinanda a pamätník bol dokončený v priebehu roku 1907. Autorom je sochár Marin Vasilev. Apoštol slobody Vasil Levski je vyobrazený ako celá postava držiaca v pravej ruke revolver, po jeho ľavej strane stojí revúci lev, znázorňujúci národ. Na piedestále pamätníka sú mená Karlovčanov, ktorí zahynuli v bojoch za slobodu v júli a auguste 1877 ako aj Levského výrok: „*Nám treba slobodu a ľudské práva!*" (bulh. „Нам свобода и човешки правдини трябват!" – *„Nam svoboda i čoveški pravdini trjabvat!"*). V dolnej časti piedestálu sa nachádzajú aj tri reliéfy znázorňujúce: 1. založenie revolučného výboru, 2. dopadnutie Vasiľa Levského, 3. vyobrazenie karlovských povstalcov.

Galéria
-------

* celkový pohľad na pamätníkcelkový pohľad na pamätník

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pamätník Vasiľa Levského (Karlovo)**

Referencie
----------

1. ↑  KĂNČEV, Kănčo; BONEV, Bončo. България. Stará Zagora : Domino EOOD. 312 s. ISBN 9789546511706. S. 216. (bulharsky)
2. ↑  karlovo.bg
3. ↑  visitcentralbalkan.net
Čelba novej rakúskej tunelovacej metódy 
**Nová rakúska tunelovacia metóda** **(NRTM,** anglicky NATM nemecky NÖTM je jednou z metód razby tunelov. Nerazí sa celý profil tunelovej rúry v celku, ale prebieha po častiach. Vďaka tomu tak možno postupovať jednak rýchlejšie, jednak využiť horninu a jej tlak ako nosný (spevňujúci) prvok celej stavby. 

Ostenie sa skladá z primárneho a sekundárneho ostenia. Primárne ostenie sa vykonáva ihneď po raziacich prácach. K výrubu sa priloží výstuž (napr. betonárska) a na ňu sa nastrieka betón prípadne drátobetón. Primárne ostenie zaisťuje stabilitu výrubu ako dočasný prvok po krátku dobu - rádovo týždne až mesiace. Ako definitívne ostenie podzemného diela sa buduje tzv. sekundárne ostenie, väčšinou ako železobetónová škrupina, ojedinele iba z prostého betónu, nezriedka za použitia tzv. tubingov (prefabrikovaných dielcov). Sekundárne ostenie sa lícuje s primárnym s hydroizolačnou vložkou, ktorá ochraňuje sekundárne ostenie proti pôsobeniu vody po celú dobu životnosti diela. 

Táto metóda vznikla spojením a vývojom niekoľkých predchádzajúcich v 50. a 60. rokoch 20. storočia. Presne kodifikovaná bola v Salzburgu v roku 1962. Spočiatku k nej panoval odpor, neskôr sa však ukázala ako efektívna. V súčasnej dobe sa vo svete okolo 50% tunelov razí touto metódou. Na Slovensku boli touto technológiou budované napríklad tunely Prešov a Višňové.

Referencie
----------

1. ↑  Článek o NRTM na stránkách metrostav.cz

Literatúra
----------

* Jiří Barták a kol .: *Tunel Mrázovka.* Praha: Satra, 2004. ISBN 80-239-3472-4, s. 65-70.
* BARTÁK, Jiří. Vývoj podzemního stavitelství v České republice. Silnice a železnice [online]. 2010-07-04 [cit. 2011-07-30]. Dostupné online. ISSN 1803-8441.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nová rakouská tunelovací metoda na českej Wikipédii.*
**Myelolipóm nadobličky** je hormonálne neaktívny nezhubný nádor, ktorý obsahuje najmä myeloidné a tukové tkanivo. Vyskytuje sa u 0,1 - 0,4% ľudí. Nadoblička je najčastejším orgánom, v ktorom sa môže myelolipóm objaviť. Menej často sa môže vyskytovať v oblasti mediastína, v pečeni, vzácne v svalových fasciách. Nádor je obyčajne malý a nijako sa klinicky neprejavuje; môže však narásť do veľkých rozmerov a spôsobovať bolesť z útlaku na okolité štruktúry a orgány. Môže dôjsť k jeho spontánnej ruptúre (prasknutiu) s následným krvácaním do retroperitonea - táto komplikácia je však vzácna. Väčšinou je jednostranný, častejšie v ľavej nadobličke. Je rovnako častý u mužov i žien a najčastejšie sa diagnostikuje v 5.-7. decéniu života. Príčina jeho vzniku nie je známa.

Zobrazovacia diagnostika
------------------------

Metódou prvej voľby v diagnostike myelolipómu je CT. Jeho obraz závisí na danom histologickom zložení: veľké oblasti tuku nízkej denzity (pod -20 HU) sa striedajú s myeloidným tkanivom mäkkotkanivoej denzity. Po vnútrožilovom podaní kontrastnej látky sa nádor nehomogénne sýti, najmä v oblastiach zložených s myeloidného tkaniva. Môže obsahovať aj kalcifikáty, najmä ak došlo v minulosti k jeho zakrvácaniu. Nález tuku v nádore je diagnostický, ďalšie overovanie (napríklad biopsiou) nie je potrebné.

Niekedy je myelolipóm taký veľký, že nemusí byť jasný zdrojový orgán, z ktorého vyrastá - diferenciálne diagnosticky treba v takýchto prípadoch vylúčiť angiomyolipóm obličky a retroperitoneálny liposarkóm. V nejasných prípadoch môže pomocť doplnenie MR vyšetrenia alebo multiplanárnych rekonštrukcii.

Pri zobrazení magnetickou rezonanciou má tukové tkanivo vyššiu signálovú intenzitu v T1 i T2 vážení. Myeloidné (hematopoetické) tkanivo má nízky signál v T1 a signál strednej intenzity v T2 vážení. Sekvencie s potlačením tuku zobrazia výrazný pokles signálu v oblastiach tvorených tukovým tkanivom.

Diagnóza je problematická iba v prípade, že nádor obsahuje len minimálne množstvo tuku. V takom prípade je potrebné sledovanie jeho rastovej dynamiky alebo biopsia na odlíšenie od liposarkómu.

Zdroje
------

* Lee J, Sagel S. *CT with MRI Correlation*. Lippincott, 1998.
* Diekman KP, Hamm B, Pickartz H. *Adrenal Myelolipoma: Clinical, Radiologic, and Histologic Features.* Urology 1987; 29:1-7.
* Kenney PJ. *Myelolipoma: CT and Pathologic Features*. Radiology 1998; 208:87-95.
* *AuntMinnie.com Archivované 2008-07-24 na Wayback Machine*
Poloha ostrova Mykines
**Mykines** (dán.: *Myggenæs*) je najzápadnejší Faerský ostrov. Má rozlohu 10,3 km² a 16 obyvateľov.

Geografia
---------

Na ostrove sú dva vrchy: Knúkur s 560 metrami a Árnafjall s 350 metrami. Je tu len jedna osada Mykines. Na západ od Mykinesu je ostrovček Mykineshólmur, kde je maják. Jedinou možnosťou k prístupu na ostrov je trajekt.

Narodil sa tu maliar Sámal Joensen-Mikines (1906 - 1979)

Počet obyvateľov ostrova v histórii
-----------------------------------

Ostrov Mykines

| Rok | obyv. |
| --- | --- |
| 1769 | 61 |
| 1870 | 114 |
| 1890 | 154 |
| 1925 | 179 |
| 1940 | 170 |
| 2004 | 11 |
| 2007 | 19 |

Referencie
----------

1. ↑  Fotografia obce
2. ↑  Fotografia Majáku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mykines**

| * z
* d
* u
Faerské ostrovy |
| --- |
| Borðoy ·  Eysturoy ·  Fugloy ·  Hestur ·  Kalsoy ·  Koltur ·  Kunoy ·  Lítla Dímun ·  Mykines ·  Nólsoy ·  Sandoy ·  Skúvoy ·  Stóra Dímun ·  Streymoy ·  Suðuroy ·  Svínoy ·  Vágar ·  Viðoy | Vlajka Faerských ostrovov |
**Mykola Janovyč Azarov**, vlastným menom **Pachlo** (ukr. Мико́ла Я́нович Аза́ров; \* 17. december 1947 Kaluga, dnes Rusko), je bývalý ukrajinský politik a od roku 2010 do roku 2014 predseda vlády Ukrajiny. Predseda ukrajinskej Strany regiónov.

Život
-----

V roku 1971 vyštudoval geológiu a geofyziku na Lomonosovovej univerzite v Moskve. Následne do roku 1976 pracoval pre uhoľnú spoločnosť Tulaugol, kým sa v roku 1984 nepresťahoval do Donecka a stal sa námestníkom Ukrajinského štátneho geologického ústavu. V rokoch 1984 až 1995 pôsobil ako námestník a neskôr riaditeľ Ukrajinského štátneho vedecko-výskumného a projektno-konštrukčného ústavu ložiskovej geológie, geomechaniky a banského inžinierstva. V roku 1986 obhájil doktorát v obore geologicko-mineralogických vied. V roku 1991 bol menovaný za profesora na Doneckej štátnej technickej univerzite.

V roku 1994 bol zvolený za poslanca ukrajinskej Najvyššej rady (parlamentu). 5. marca 2001 sa stal predsedom Strany regiónov. Z tejto funkcie v priebehu pol roka abdikoval. V apríli 2003 bol zvolený do užšieho predsedníctva strany. V rokoch 1996-2002 viedol daňové riaditeľstvo Ukrajiny. V rokoch 2002 až 2005 a 2006 až 2007 pôsobil ako vice-premiér a minister financií Ukrajiny vo vládach Viktora Janukovyča.

Po víťazstve Viktora Janukovyča v ukrajinských prezidentských voľbách v roku 2010 Azarov nahradil Janukovyča vo vedení Strany regiónov. Následne bol zvolený v marci 2010 za premiéra. Z postu premiéra odstúpil 28. januára 2014 v dôsledku veľkých protivládnych protestov po celej krajine. Pred odstúpením zrušil platnosť viacerých kontroverzných zákonov, ktoré v priebehu predošlého obdobia zaviedol prezident Janukovyč. Podobne ako ďalší vysokí predstavitelia Janukovyčovej vlády odišiel do Ruska. Na konci júla 2015 začal v Rusku vytvárať ukrajinskú exilovú vládu.

Referencie
----------

1. ↑   *Janukovyč prypynyv členstvo u Partii regioniv* [online]. unian.ua, 03.03.2010, [cit. 2013-12-22]. Dostupné online. (po ukrajinsky)
2. ↑  Kubenko, A. *Nikolaj Azarov podal v otstavku s posta premier-ministra Ukrajiny* [online]. tvrain.ru, 28.01.2014, [cit. 2014-01-28]. Dostupné online. (po rusky)
3. ↑   *Ukrajinský expremiér Azarov vytvára v Moskve exilovú vládu* [online]. TA3, 30.07.2015, [cit. 2015-08-03]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mykola Janovyč Azarov**

Autoritné údaje: * GND: 1068888024
* ISNI: 0000 0001 1654 0843
* LCCN: n2001102638
* NK ČR: js2014826410
* VIAF: 60642289
* WorldCat: lccn-n2001102638
Mikroskopický preparát tvoriaceho sa zuba s vrstvou odontoblastov, (farbenie hematoxylín-eozín).
**Odontoblasty** sú bunky, ktoré lemujú vnútorný povrch zuba a oddeľujú ho od dreňovej dutiny (cavum pulpae). Objavujú sa už v 17 – 18. týždni vnútromaternicového vývoja a vydržia až do smrti organizmu, pokiaľ nie sú zničené chorobami či nesprávnou starostlivosťou o ústnu dutinu. Postupne zanikajú iba tie, ktoré sa nachádzajú v v okolí hrotu koreňa zuba. Ich hlavnou biologickou funkciou je dentinogenéza – vylučovanie predentínu, z ktorého mineralizáciou vznikne zubovina (dentín) – modifikácia kostného tkaniva, ktorá neobsahuje ani kostné lamely, ani cievy.

Morfológia
----------

Tieto ektomezenchymálne elementy sú epiteloidne usporiadané, majú vzhľad vysokých a štíhle, cylindrických buniek. Ich pretiahnuté jadro je uložené skôr v bazálnej časti cytoplazmy, zatiaľ čo z apikálneho pólu vychádza dlhý, tenký a rozvetvený cytoplazmatický výbežok, tzv. Tomesovo vlákno (lat. fibrae dentini). Jeho vnútro vystiela veľmi tenká vrstva mukopolysacharidového materiálu.
Tieto vlákna radiálne a v hojnom počte prestupujú celou dentínovou matrix. Vedú malými tzv. dentínovými kanálikmi (lat. canaliculi dentis), ktoré sa na rozhraní dentínu a skloviny bohato vetvia a niekedy zasahujú až do samotnej skloviny. Na 1 mm² plochy ich pripadá 12 000 až 75 000 a spôsobujú na preparátoch zubov charakteristické radiálne žíhanie dentínu – Schregerove prúžky (lat. striae dentini alternatae). Kanáliky sú esovito prehnuté: konvexita prvého ohybu smeruje k hrotu zubného koreňa a nachádza sa bližšie k dreňovej dutine, naopak konvexita druhého ohybu je obrátená ku korunke a leží bližšie k vonkajšiemu povrchu dentínu. Priemer dentínových kanálikov na dreňovej strane dentínu dosahuje 3 – 4 mikrometre, ale na distálnych koncoch sa postupne zmenšuje. Medzi susednými výbežkami sú časté anastomózy, čiže funkčné spojenia.
V cytoplazme odontoblastu sa nachádzajú vláknité mitochondrie, granulárne endoplazmatické retikulum a silne rozvinutý Golgiho aparát. Tomesove vlákna, na rozdiel od tela odontoblastu, majú len drobné mitochondrie, prakticky chýba endoplazmatické retikulum a ribozómy, ale sú bohaté na mikrotubuly a mikrofilamenty.

Tvorba dentínu
--------------

Predentín je produkovaný len časťou buniek privrátenou k dentínu. Z Golgiho aparátu sa uvoľňujú vakuoly, ktoré putujú apikálnym smerom. Ich obsah sa zahustí a potom sú tieto matrixové vezikuly exocytózou uvoľňované z odontoblastu. Obsahujú jemné kryštály hydroxyapatitu, ktoré rastú a slúžia ako kryštalizačné jadrá pre ďalšie ukladanie minerálov na okolitých kolagénových fibrilách, čím vzniká dentín. Odontoblasty, na rozdiel od osteoblastov, neležia vo vnútri dentínu v základnej hmote, ale sú v dreňovej dutine na jeho vnútornom povrchu.

Referencie
----------

* Carlos Junqueira, L.; Carneiro, J.; O. Kelley, R.: *Základy histologie* (1995, 7. vydanie)
* Skripta Embryologie histologie, str. 177[nefunkčný odkaz]
* Zubovina (dentin, substantia eburnea)
* 

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Odontoblast na českej Wikipédii.*
**Pamätník Tomáša Baťu** je budova architekta Františka Lydie Gahury. Otvorená bola rok po smrti Tomáša Baťu. Je jednou z najhodnotnejších pamiatok zlínskeho konštruktivizmu a vrcholom fenoménu baťovskej architektúry.

Filozofia výstavby
------------------

Architektonický koncept pamätníka je hranol umiestnený vo viditeľnej polohe nad mestom, v osi stúpajúceho parku. Priestor tvorený modulmi zlínskeho skeletu s rozmermi 6,15 × 6,15 m, hladký translucentný plášť. Za ním osudový Junkers F 13, v ktorom Tomáš Baťa v roku 1932 zahynul.

Baťov dvorný architekt redukoval objekt pamätníka na tri základné materiály zlínskej architektúry – betón, oceľ a sklo. Využitie štandardizovaného skeletu na vytvorenie priestoru stĺpovej siene a zároveň otvoreného trojlodia, premenlivá výška a rozptýlené prirodzené svetlo priblížili oslobodený zlínsky konštruktivizmus k sakrálnym stavbám. Bez toho, aby bolo použité historizujúce tvaroslovie. 

Pamätník bol postavený bez akéhokoľvek technického a hygienického zázemia. Čistota riešenia mohla vyniknúť aj vďaka tomu, že objekt bol v podstate skleníkom bez vykurovania, prívodu vody a toaliet. Stavbu do desiatich rokov po dokončení navštívilo pol druha milióna ľudí. V 50. rokoch bol však pamätník prestavaný na koncertnú sála a galériu, čím značne utrpeli jeho architektonické kvality. Meno Tomáša Baťu malo byť vymazané.

Rekonštrukcia
-------------

Pri úvahách o obnove Pamätníku Tomáša Baťu sa uvažovalo v európskych a celosvetových súvislostiach. Závery odbornej konferencie z októbra 2006 zneli jednoznačne – navrátiť Pamätníku jeho pôvodnú podobu a ideovú funkciu s tým, že využitie má byť prispôsobené stavbe. V priebehu rokov 2012 až 2014 vznikla na ich základe architektonická štúdia obnovy. Náročná obnova realizovaná v rokoch 2016 až 19 bola financovaná Ministerstvom kultúry, výnosov z verejnej zbierky a z rozpočtu mesta Zlín. Mesto spoločne s rodinou Baťovcov, mestom Möhlin a ďalšími významnými darcami financovalo aj realizáciu hlavného exponátu – repliky lietadla Junkers F 13.

Prevádzkové, technické a servisné zariadenie, ktoré je dnes v budovách obvyklé, je umiestnené mimo pamätníka. Hlavným zmyslom objektu je zážitok z priestoru. Pretože je pamätník medzinárodne cenenou pamiatkou modernej architektúry, kládol projekt obnovy vysoké nároky na reštaurátorské postupy, obvyklé pri starostlivosti o pamiatky najvyššej kategórie. Využitie pre pietne a spoločenské akcie, alebo interiérové ​​výstavné inštalácie sú vždy prispôsobené ideovej a architektonickej podstate pamätníka a asketickým podmienkam jeho vnútorného prostredia.

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *Obnova pamätníka Tomáša Baťu v Zlíne | Archinfo.sk* [online]. www.archinfo.sk, [cit. 2019-09-19]. Dostupné online.
2. ↑  TERAZ.SK. *Pamätník Tomáša Baťu v Zlíne bude po vyše 70 rokoch v pôvodnej podobe* [online]. TERAZ.sk, 1970-01-01, [cit. 2019-09-19]. Dostupné online.
3. ↑   *9/2019 | Ročník 2019 | Časopis ARCH | Časopis ARCH o architektúre a inej kultúre | Architektúra, stavebníctvo* [online]. www.arch.sk, [cit. 2019-09-19]. Dostupné online. Archivované 2020-08-07 z originálu.

[[Kategória:Arc
hitektúra z 1933]]
**Mária Pietrová**, rodená *Ivanková*, (\* 4. január 1879, Martin – † 24. júl 1956, Martin) bola slovenská ochotnícka herečka, režisérka a organizátorka kultúrneho života v Martine. V rokoch 1943 – 1948 bola tiež poslednou predsedníčkou spolku Živena.

Biografia
---------

Narodila sa ako Mária Ivanková 4. januára 1879 v Martine v rodine, ktorá patrila do staršieho turčianskeho zemianskeho rodu. V rokoch 1894 až 1937 bola významnou členkou Slovenského spevokolu v Martine, kde pôsobila nielen ako herečka, ale aj ako podpredsedníčka (v rokoch 1934 – 1942). Stvárnila okolo 80 postáv a aktívne sa podieľala na dramaturgickej činnosti súboru. Spočiatku v hrách stvárňovala vedľajšie postavy vo veselohrách (napr. „Ženský zákon"), ale neskôr vynikla aj ako herecká predstaviteľka výrazných ženských postáv, často tragických hrdiniek, v slovenských a českých dielach realistickej drámy (napr. v hre „Hájnikova žena").

Po roku 1914 pracovala ako pisárka, neskôr majiteľka trafiky a redaktorka periodika Národný hlásnik. Venovala sa aj prekladateľstvu, prekladala divadelné hry a krátke skeče zo srbčiny, češtiny, nemčiny, maďarčiny a ruštiny. Písala tiež literárne črty a spomienkové články o slovenských národných dejateľoch, ktoré boli uverejňované najmä v Národných novinách a v Dennici. Jej spomienky na divadelné pôsobenie vychádzali na pokračovanie v rokoch 1925 – 1926 v časopise *Ochotník*.

Od roku 1921 pôsobila ako členka komisie pre posudzovanie hereckých adeptov do ansámblu Slovenského národného divadla. Pôsobila tiež ako prvá podpredsedníčka Slovenského spevokolu (v rokoch 1920 – 1930 a 1934 – 1942). Od roku 1934 bola jeho čestnou členkou.

Ako režisérka pripravila prvú inscenáciu hry J. Gregora Tajovského „Sokolská rodina" (1937), úrady ju však zakázali.

Mária Pietrová bola aj členkou slovenského ženského spolku *Živeny*, v rokoch 1945 – 1948 bola poslednou predsedníčkou spolku. V tomto postavení organizovala verejné prednášky, často vzdelávacieho charakteru, divadelné predstavenia a tiež augustové matičné slávnosti.

V matkiných hereckých šľapajach pokračovala jej dcéra Naďa Hejná.

Zomrela 24. júla 1956 v rodnom Martine a bola pochovaná na Národnom cintoríne v Martine.

Ocenenia
--------

V roku 1943 bola ako vôbec prvá herečka v dejinách ochotníckeho divadla *Družstvom SND* (predchodca Slovenského národného divadla) vyznamenaná „Dramatickou cenou Jána Cablka".

Referencie
----------

1. ↑  Informácia dostupná v biografickom hesle o M. Pietrovej na stránke Živeny.

Literatúra
----------

* PIETROVÁ, Mária. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 189 – 190.
**Ofsajd** alebo **postavenie (hráča) mimo hry** je v športe v bránkových hrách prerušenie hry rozhodcom, keď vznikne nedovolené postavenie hráča voči lopte či puku, voči určitej zóne ihriska alebo postaveniu ostatných hráčov na ihrisku.

Ofsajd vo futbale
-----------------

Vo futbale sa rozlišuje medzi *postavením mimo hry* (*ofsajdovým postavením*) a **hráčom mimo hry** (**ofsajdom**):

Hráč mimo hry je definovaný podľa pravidla XI nasledovne:   

1. Hráč je v postavení mimo hry, ak je bližšie k súperovej bránkovej čiare ako lopta, s výnimkou:

* ak je na vlastnej polovici hracej plochy alebo
* ak nie je bližšie k súperovej bránkovej čiare ako najmenej dvaja hráči súperovho družstva.

2. Hráča, ktorý je v postavení mimo hry, považuje rozhodca za hráča mimo hry, ak v okamihu, keď sa niektorý z jeho spoluhráčov dotkne lopty alebo ju zahrá, podľa názoru rozhodcu:

* ovplyvňuje hru,
* ovplyvňuje súpera,
* pokúša sa z toho postavenia získať výhodu.

3. Rozhodca nepokladá hráča za hráča mimo hry:

* len preto, že je v postavení mimo hry,
* ak loptu dostane priamo z kopu od brány, z kopu z rohu alebo z vhadzovania lopty.

4. Ak rozhodca pokladá hráča za hráča mimo hry, nariadi nepriamy voľný kop, ktorý vykoná hráč súperovho družstva z miesta, kde bolo pravidlo porušené. Ak hráč poruší pravidlo v súperovom bránkovom území, voľný kop sa vykoná z ktoréhokoľvek miesta vo vnútri bránkového územia.

Referencie
----------

1. ↑  Pravidlo XI

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Futbalový portál |
Súradnice: 1°31′J 29°15′V﻿ / ﻿1,517°J 29,250°V﻿ / -1.517; 29.250

**Nyiragongo** je jeden z najaktívnejších vulkánov na africkom kontinente. Nachádza sa na území Konžskej demokratickej republiky, pri hraniciach s Rwandou v pohorí Virunga. Jeho činnosť je spätá s Východoafrickou priekopovou prepadlinou. V blízkosti sa nachádza ďalšia aktívna sopka Nyamuragira, spolu majú na svedomí asi 40 % vulkanických erupcií v Afrike.

Geológia
--------

Nyiragongo je aktívna sopka s početnými a dlhotrvajúcimi erupciami. Nie sú známe údaje pred rokom 1882, ale odvtedy eruptovala 34 krát, jednotlivé erupcie boli časo roztiahnuté na niekoľko rokov. Príčina vulkanizmu tkvie vo výstupe magmy cez oslabenú kôru vo východoafrickom riftovom systéme, zvýšená aktivita Nyiragonga a Nyamuragiry je pravdepodobne podporená zvýšeným tepelným tokom pod nimi - horúcou škvrnou.

Láva, produkovaná sopkou je vysoko pohyblivá (boli namerané rýchlosti až 97 km/h), mafická, zložením odpovedajúca nefelinitu, s veľmi nízkym obsahom SiO2. Priemer krátera je asi 2 km a hĺbka 250 m. V kráteri sa často nachádza jazero roztavenej lávy.

Erupcie
-------

V roku 1977 sa jazero vylialo po porušení stien krátera. Katastofa zapríčinila smrť desiatok ľudí. V roku 2002 sa opäť na boku krátera otvorila trhlina a lávové prúdy ohrozovali 19 km vzdialené mesto Goma, pričom muselo byť evakuovaných 400 000 ľudí. Láva zničila letisko v Gome a asi 15 % mesta.

Podnebie
--------


| Počasie Goma (1 530 m n. m.) |
| --- |
| Mesiac | Jan | Feb | Mar | Apr | Máj | Jún | Júl | Aug | Sep | Okt | Nov | Dec | Rok |
| Najvyššia priemerná °C (°F) | 26.1(79) | 25.6(78) | 25.6(78) | 25(77) | 25(77) | 25(77) | 25.6(78) | 26.1(79) | 25.6(78) | 26.1(79) | 25(77) | 25.6(78) | 25,51(77,9) |
| Najnižšia priemerná °C (°F) | 14.4(58) | 15(59) | 12.2(54) | 15(59) | 14.4(58) | 13.9(57) | 12.8(55) | 14.4(58) | 13.9(57) | 13.9(57) | 13.9(57) | 14.4(58) | 14,03(57,3) |
| Zrážky mm (palce) | 117(4.6) | 71(2.8) | 102(4) | 155(6.1) | 142(5.6) | 51(2) | 20(0.8) | 66(2.6) | 140(5.5) | 157(6.2) | 124(4.9) | 112(4.4) | 1 257(49,5) |
| *Zdroj: Weatherbase*  |

Referencie
----------

1. ↑  
 *Weatherbase: Historical Weather for Goma, Democratic Republic of the Congo* [online]. Weatherbase. Dostupné online. 
Retrieved on November 24, 2011.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Nyiragongo**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Nyiragongo na Global Volcanism Program (po anglicky)