**Mihăil Kogălniceanu** [slovenská výslovnosť: Kogelničanu] (iné mená: **Mihăil Cogălniceanu**, **Mihail Kogălniceanu**, svoje rané práce signoval aj pofrancúzštenou formou **Michel de Kogalnitchan**; 6. september 1817, Jasy – 1. júl 1891, Paríž) bol moldavský a rumunský právnik, liberálny politik a historik, viacnásobný minister a predseda vlády Rumunského kniežatstva v období od 11. októbra 1863 do 26. januára 1865. Bol jedným z najväčších mužov rumunskej politiky a kultúry 19. storočia, prezident Rumunskej akadémie v rokoch 1887 – 1890. Nositeľ Radu čestnej légie II. triedy (veľkodôstojník).

Životopis
---------

Mihăil Kogălniceanu sa narodil 6. septembra 1817 v meste Jasy, ktoré v tom čase patrilo Moldavskému kniežatstvu. Jeho otec pochádzal z bojarskej rodiny Kogălniceanovcov. V ranom detstve sa mu dostalo vzdelania vo viacerých súkromných inštitúciach, a následne odišiel vďaka podpore moldavského princa Mihaila Sturza študovať na univerzity vo Francúzsku a v Nemecku, kde sa spoznal s viacerými významnými osobami svojej doby a oboznámil sa s myšlienkami Savigniho, Humboldta a Rankeho. Už ako študent sa venoval písanu a v roku 1837 publikoval priekopnícku štúdiu o Rómoch (*Esquisse sur l'histoire, les moeurs, et la langage des cigains*) a prácu o rumunských krajinách (*Histoire de la Valachie, de la Moldavie a et des Vlaques transdanubiens*). Pre konflikty so svojim patrónom Sturdzom však štúdium ukončil pred ziskom doktorátu a v roku 1839 sa vrátil domov.

Doma začal pravidelne publikovať nové diela. Od roku 1840 redigoval časopisy Literárna Dácia (*Dacia literară*) a Rumunský archív ( *Arhiva românească*), na ktorých založení sa podieľal, a hlbšie zaoberal sa moldavskou históriou. Medzi rokmi 1845 až 1852 publikoval trojzväzkovú edíciu moldavských kroník. V roku 1840 sa spolu s Constantinom Negruzzim a Vasile Alecsandrim stal spoluzakladateľom Národného divadla v meste Jasy, a venoval sa aj prednášaniu národných dejín na Academia Mihăileană, pričom jeho myšlienky mali značný vplyv na povedomie o roztrieštenom rumunskom národe. Reformistické sklony ho však čoskoro dostali do problémov, pretože moldavská vazalská správa podobné myšlienky nepodporovala. V roku 1844 bol jeho kurz histórie zrušený a počas jeho cesty do Viedne mu bol odobratý pas. Po návrate do Moldavska bol krátkodobo zatknutý. Naďalej sa zapájal do národnostného hnutia a roku 1845 až 1847 strávil v Paríži, kde sa stal členom Rumunskej asociácie študentov.

Kogalniceanuov portrét
V rokoch 1848/1849 sa zapojil do revolučného hnutia, ktoré sa rozšírilo po celej Európe. V Moldavsku a vo Valašsku malo hnutie za hlavný cieľ vytýčené vytvorenie nezávislého spoločného štátneho útvaru (Rumunska). Podobne ako vo väčšine európskych krajín však povstanie neuspelo. Za svoje kritické názory voči vládnucim vrstvám bol v roku 1848 nútený nakrátko odísť do Bukoviny, ktorá bola pod správou Rakúskeho cisárstva. Stal sa členom Moldavského ústredného revolučného výboru a jeho hlavným hovorcom. Ciele požadované moldavskou revolúciou boli vyjadrené v expozícii Priania národnej strany v Moldavsku (*Dorințele partidei naționale din Moldova*) a konkrétne kroky vedúce k zjednoteniu krajín vyjavil v diele *Projekt pre moldavskú ústavu*. V rakúskom exile tiež začal vydávať v miestnom žurnále *Bucovina*.

Po tom, čo vypukla v Bukovine epidémia cholery, odišiel v roku 1849 do Francúzska, kde sa ďalej venoval rumunskej otázke. Hoci boli revolučné sily neúspešné, novým vládcom v Moldavsku sa vďaka rusko-osmanskej Baltalimanskej konvencie stal liberálny a pro-unifikačný politik Grigore Alexandru Ghica. Spolu s ním sa do Jasy vrátil aj Kogălniceanu. V novom štátnom aparáte získal krátko na to niekoľko postov, postupne však jeho vzťahy s Ghicom ochladli a Kogălniceanu namiesto politiky začal podnikať. Mal továreň na odevy, a ďalej sa venoval aj vydávaniu vlastenecky orientovaných novín, časopisov a historických diel. V roku 1855 založil noviny *Steaua Dunării*.

Po parížskej mierovej zmluve z roku 1856 bol vytvorený dočasný rumunský parlament ad hoc diván (rum. adunările ad-hoc) a Kogălniceanu ako jeho člen za Moldavsko patril k významným unionistom v ňom. Po tom, čo bol v roku 1859 i vďaka Kogălniceanovi za knieža Moldavska, a následne aj Valašska zvolený Alexandru Ioan Cuzu, sa spolupodielal na unifikačnom procese kniežatstiev, a zastával aj post predsedu vlády Moldavska. Ako taký mal zásluhy na medzinárodnom uznaní Rumunského kniežatstva (resp. od 1861 Spojených rumunských kniežatstiev).

Kogălniceanuov hrob v Jasy
Ako ministerský predseda následne pôsobil v rokoch 1863 až 1865, a v tomto období zastával aj post ministra vnútra. Politicky sa zaslúžil o viacero reforiem v krajine. Bola presadená agrárna a školská reforma, reorganizácia štátnej správy a súdnictva, uskutočnila sa defeudalizácia (najmä zrušenie privilégií bojarov) a sekularizácia cirkevného majetku. V dôsledku nového zákona 25% ornej pôdy krajiny prešlo do sféry pozemkového fondu rumunského štátu. Zasadil sa aj o emancipáciu Rómov v Rumunsku. Pre postupné odcudzenie sa s panovníkom Alexandru Ioanom Cuzom a vznik opozície v podobe konzervatívcov a pozemkovej aristokracie však v roku 1865 musel z funkcií odstúpiť.

Po nástupe kniežaťa Karola I. na rumunský trón sa medzinárodná situácia vyvíjala pre Rumunsko priaznivo a vznikla šanca na zisk nezávislosti. Vtedajší predseda vlády Ion Constantin Brătianu i napriek rivalite povolal skúseného Kogălniceanua naspäť do vlády, a v nasledovnom období vykonával hneď viacero funkcií: post ministra vnútra (1868 – 1870 a 1879 – 1880, a ministra zahraničných vecí (1876 a 1877 – 1878). V tomto období bola v roku 1877 oficiálne vyhlásená nezávislosť Rumunska. O rok neskôr zastupoval Rumunsko na Berlínskom kongrese,  kde ale krajina vystupovala ako poradca. Od roku 1880 pôsobil istý čas ako rumunský veľvyslanec v Paríži. Ku koncu života bol prezidentom Rumunskej akadémie. Zomrel v roku 1891 zomrel v Paríži, pochovaný je v rodnom Jasy.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Kogălniceanu, Mihăil In:  *Encyclopaedia Beliana* [online]. Slovenská akadémia vied, [cit. 2020-05-12]. Dostupné online. ISBN 978-80-89524-30-3.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Mihail Kogălniceanu In:  *Enciclopedia României* [online]. enciclopediaromaniei.ro, [cit. 2020-05-12]. Dostupné online.
3. ↑  ILLITERACY In: LECOUTEUX, Claude. *Dictionary of Gypsy Mythology: Charms, Rites, and Magical Traditions of the Roma*. [s.l.] : Simon and Schuster, 2018-07-10. Dostupné online. ISBN 978-1-62055-668-9. (po anglicky)
4. ↑  MATRAS, Yaron. *The Romani Gypsies*. [s.l.] : Harvard University Press, 2015-01-06. Dostupné online. ISBN 978-0-674-36838-5. S. 304. (po anglicky)
5. 1 2 3 4 5 6  Mihail Kogalniceanu In: James Chastain. *Encyclopedia of 1848 Revolutions* [online]. www.ohio.edu, [cit. 2020-05-12]. Dostupné online.
6. 1 2 3 4  Mihail Kogălniceanu In: *Encyclopedia Britannica* [online]. [Cit. 2020-05-12]. Dostupné online. (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 12026689j
* GND: 119283239
* ISNI: 0000 0001 1770 1610
* LCCN: n80128861
* NK ČR: jn19990004486
* VIAF: 73867122
* WorldCat: lccn-n80128861