recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 42°41′45″S 23°19′59″V﻿ / ﻿42,695833°S 23,332956°V﻿ / 42.695833; 23.332956

**Chrám svätého Alexandra Nevského** (bulh. Храм-паметник Свети Александър Невски – *Chram-pametnik Sveti Aleksandăr Nevski*) je chrám pravoslávnej cirkvi a pamätník v Sofii v Bulharsku.

História chrámu
---------------

Chrám patrí k najveľkolepejším kostolom v hlavnom meste. Po Katedrále svätého Sávu v Belehrade je to druhý najväčší pravoslávny chrám na Balkáne. Bol postavený na pamiatku 200 000 ruských vojakov, ktorí padli pri oslobodzovaní Bulharska spod tureckej nadvlády v rokoch 1877/1878. Ruský cár Alexander II. je v Bulharsku uctievaný ako cár Osloboditeľ. Neďaleko chrámu sa vypína cárova vysoká jazdecká socha, ktorú vytvoril taliansky majster Arnoldo Zocchi (vysoká 14 metrov) oproti budove Národného zhromaždenia. Cárovým patrónom bol svätý Alexander Nevský, ktorý patrí k významným svätcom v ruskej pravoslávnej cirkvi a k významným panovníkom Ruska (zastavil expanziu Švédov a bojového Rádu nemeckých rytierov v 13. storočí do Ruska). V rokoch 1916 až 1920 niesol meno Katedrála sv. Cyrila a sv. Metoda. Stalo sa tak po vstupe Bulharska do prvej svetovej vojny na strane centrálnych mocností. Ruská pravoslávna cirkev to považovala za znesvätenie osoby Alexandra Nevského.

Charakteristika chrámu
----------------------

Chrám nesie typické znaky ruskej pravoslávnej sakrálnej architektúry. Stavba sa začala v roku 1904 pod vedením ruského architekta A. N. Pomeranceva. Chrám je vyzdobený nástennými maľbami, mozaikami a ikonami, ktoré vytvorili bulharskí a ruskí umelci. Kupoly chrámu sú pokryté plátkovým zlatom. Hlavná kupola má výšku 45 metrov a zvonica 53 metrov. V chráme je 12 mohutných zvonov. Stavba bola dokončená v roku 1912 a chrám bol vysvätený v roku 1924. V kryptách chrámu je monumentálna zbierka pravoslávnych ikon, ktorá patrí medzi najväčšie na svete. Katedrála sa stala symbolom bratstva ruského a bulharského národa a myšlienky slovanskej vzájomnosti.

Galéria
-------

* Chrám Alexandra NevskéhoChrám Alexandra Nevského
* Centrum hlavného mesta s pamätníkom cára Alexanra II. OsloboditeľaCentrum hlavného mesta s pamätníkom cára Alexanra II. Osloboditeľa

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätého Alexandra Nevského (Sofia)**

Externé odkazy
--------------

* Chrám na pravoslavieto.com
* Interiér katedrály
* Historické snímky katedrály sv. Alexandra Nevského v Sofii
Súradnice: 48°09′02″S 17°07′02″V﻿ / ﻿48,150487°S 17,117337°V﻿ / 48.150487; 17.117337

**Obytný dom a kino Metropol** je objekt nachádzajúci sa v Bratislave medzi Mickiewiczovou a Špitálskou ulicou.

Datuje sa do roku 1927 (projekt), 1928 (realizácia), 1997 (rekonštrukcia).

Autorom diela je Juraj Tvarožek (projekt), Ján Miloslav Bahna, Ľubomír Závodný a Matej Siebert (rekonštrukcia).

Investorom je Tomáš Tvarožek, (jeden z riaditeľov Mestskej sporiteľne, brat architekta Juraja Tvarožka).

Tvarom je to nárožný dom, zovretý ulicami Mickiewiczovou a Špitálskou, tvoria dve päťposchodové krídla, prekryté plochou strechou, ktoré sa stretajú v skosenom a zaoblenom nároží.

Exteriér budovy je tradične rozdelený na parter, telo stavby a ukončenie, tu v podobe výraznej rímsy nad štvrtým poschodím. Pravidelný raster takmer štvorcových okien so subtílnymi kamennými šambránami na inak nezdobenej fasáde odkazuje na v tom období doznievajúci prúd konzervatívne ladenej modernej architektúry, reprezentovaný v Bratislave predovšetkým architektmi nemeckého kultúrneho okruhu, napríklad Franzom Wimmerom (1885–1953).

Dispozičné riešenie je také, že v dvojpodlažnom suteréne bolo umiestnené kino s interiérovou výzdobou inšpirovanou štýlom Art Déco, na prízemí kaviareň Metropol, prístupná z nárožia, a na poschodiach dvoj-, troj- a štvorizbové byty. Kinosálu zrušili v prvej polovici 90. rokov.

V roku 1997 prešla budova kompletnou rekonštrukciou podľa projektu architektov Jána Bahnu a Ľubomíra Závodného, pričom vnútorné priestory boli adaptované pre účely banky. Nová kaviareň, navrhnutá Ľubomírom Závodným a Matejom Siebertom, našla svoje miesto na prvom poschodí nad hlavným nárožným vchodom.
Pamätník obetiam zastreleným do roku 1989 pri pokuse o prechod do Rakúska pod starobylým slovanským hradom Devín na sútoku riek Dunaj a Morava
**Dunajská pohraničná stráž** ako špeciálny útvar Pohraničnej stráže v Česko-Slovensku vznikla v roku 1952 a patrila do zväzku 11. brigády Pohraničnej stráže (PS) (útvar 5947). Príslušníci Dunajskej pohraničnej stráže zaisťovali štátnu hranicu na Dunaji, na jeho brehoch a v hraničnom pásme. Organizačne bola okrem krátkeho obdobia súčasťou Vojsk Ministerstva vnútra.

Vznik a organizácia
-------------------

Ešte pred jej vznikom existoval od konca roku 1947 Plavebný oddiel ZNB v Bratislave, ktorý strážil tok rieky Dunaj. V rámci 11. brigády Pohraničnej stráže bol 25. februára 1954 sformovaný *25. samostatný pohraničný prápor* so sídlom v Komárne. Okrem pohraničných rôt strážiacich "suchú hranicu" bola jeho súčasťou dunajská flotila – 3. poriečny prápor Komárno. Ten sa skladal z troch poriečnych oddielov: 1. poriečny oddiel PS (Bratislava), 2. poriečny oddiel PS (Medveďov) a 3. poriečny oddiel PS (Komárno).

Činnosť
-------

Činnosť príslušníkov Dunajskej pohraničnej stráže pozostávala z hliadkovania na člnoch, peších hliadok na brehu Dunaja a hliadok na slovensko-maďarskom priechode na moste v Medveďove. Dôležité bolo tiež sprevádzanie rakúskych, západonemeckých a juhoslovanských lodí počas ich plavby v česko-slovenských vodách. Od roku 1948 platila totiž "Belehradská dohoda" o režime plavby na Dunaji. Súčasťou tejto dohody bola aj slobodná plavba obchodných lodí všetkých dunajských štátov.

Incidenty
---------

Pri strážení slovensko-rakúskej hranice na Dunaji došlo k viacerým tragickým incidentom, kedy boli pri pokuse o prekonanie železnej opony cez tok Dunaja usmrtení utečenci. Z pohľadu tzv. ochrany štátnej hranice predstavovali problém okrem iného výletné plavby z Bratislavy na Devín. Mimoriadne tragický prípad sa stal napríklad 19. augusta 1956. Z lode *Turiec* zoskočilo do Dunaja 5 maďarských turistov a chceli preplávať do Rakúska. Hliadka poriečneho oddielu sprevádzajúca loď spustila na utečencov paľbu. Traja utečenci boli usmrtení, jeden zadržaný a iba jednému z nich sa podarilo utiecť. Po tejto krvavej udalosti sa režim stráženia výletných lodí zmenil v tom zmysle, že hliadky Pohraničnej stráže a Verejnej bezpečnosti boli stavané priamo na palubu lode. Nasledoval však úplný zákaz plavieb výletných lodí po Dunaji do Devína.

Zánik
-----

Dňom 31. decembra 1990 bola rozkazom ministra vnútra ČSFR 11. brigáda Pohraničnej stráže zrušená a na ochranu hranice s Rakúskom bola zriadená *Správa ochrany štátnych hraníc Bratislava*.

Zdroj
-----

* Ľubomír Morbacher: 11. bratislavská brigáda Pohraničnej stráže (PDF)

Externé odkazy
--------------

* Ochrana štátnej hranice na Dunaji
* Dunajská pohraničná stráž
Burlington House - sídlo Kráľovskej akadémie umení.
Kníhkupectvo Waterstone's.
**Piccadilly** je dôležitá ulica v londýnskom obvode Westminster vedúca zo západu od Hyde Parku až k Piccadilly Circus. 

Je súčasťou dopravnej tepny západnej časti Londýna označovanej ako A4. Na juh od jej východnej časti sa rozkladá štvrť St. James's, zatiaľ čo na západnej strane hraničí s Green Parkom. Na sever od Piccadilly sa nachádza Mayfair.

História
--------

Piccadilly je jednou z hlavných mestských tried. Prvýkrát spomína v roku 1626 ako Piccadilly Hall, nazvaná podľa domu patriacemu krajčírovi Robertovi Bakerovi. Baker predával rôzne druhy límcov a golierov, ktoré sa označovali názvom „piccadill". V roku 1692 bola ulica známa ako Portugal Street, nazvaná na poctu maželky kráľa Karola II. Kataríny z Braganza. Od roku 1743 sa však opäť začal používať pomenovanie Piccadilly.

Po obnove monarchie v roku 1660 sa v oblasti Piccadilly a na sever od nej začala rozvíjať stavebná aktivita a z obvodu sa začala stávať módna štvrť. Počas 17. storočia tu bolo postavených mnoho významných pánskych sídel Clarendon House, Burlington House, Albany, Apsley House, Bath House a Cambridge House. V 20. rokoch 20. storočia však bola väčšina týchto domov zbúraná alebo ich využívali rôzne inštitúcie.

Opis ulice
----------

Na ulici sa nachádaza obchod spoločnosti Fortnum & Mason, Kráľovská akadémia umení, Hotel Ritz alebo kníhkupectvo Hatchards. Jeden z významných predajcov módneho oblečenia minulosti, spoločnsť Simpsons, tu prevádzkovala svoj obchod od 30. rokov 20. storočia až do roku 1999. V súčasnosti v tejto budove sídli kníhkupectvo spoločnosti Waterstone's.

V súčasnosti sa na ulici nachádzajú luxusné hotely, luxusné byty a kancelárie. Napriek tomu, že tu majú mnohé obchodné spoločnosti svoje predajne, Piccadilly nebola nikdy obchodnou triedou. Zároveň je Piccadilly najdlhšou a najpriamejšou ulicou v Londýne, čo z nej činí významnú dopravnú tepnu.

Dopravné spojenie
-----------------

Trasa Piccadilly Line je pomenovaná podľa ulice, keďže časť tejto trasy vedie priamo pod ňou. Z ulice, alebo z jej bezprostrednej blízkosti je prístup k staniciam Piccadilly Circus, Green Park a Hyde Park Corner.
**Burlaci na Volge** (rus. *Бурлаки на Волге*) je názov obrazu ruského maliara Iliu Jefimoviča Repina.

I. J. Repin, významný predstaviteľ umeleckého združenia ruských výtvarníkov peredvižnici, bol známy svojimi žánrovými scénami a námetmi vychádzajúcimi z historických udalostí svojej vlasti. K jeho všeobecne najznámejším dielam patrí obraz *Burlaci na Volge*.

Myšlienkou na vytvorenie tohto diela sa Repin začal zaoberať už v roku 1868. Podnetom mu bola scéna, ktorej bol svedkom pri jednom z výletov parníkom po rieke Neve. Tu sa prvý raz mal možnosť stretnúť s tzv. burlakmi. Tak nazývali tých, ktorí po brehu rieky ťahali lode proti jej prúdu. Rozsiahly materiál na tento obraz zhromaždil Repin v rokoch 1870 - 1872 (jeho súčasťou bola aj skica ceruzkou vystavená dnes v Tretiakovskej galérii).

Z postáv, ktoré sú na obraze zachytené, upútajú pozornosť predovšetkým traja muži v popredí, pravdepodobne akýsi predáci. Jeden z nich pripomína svojou mohutnou postavou a sklonenou hlavou so strapatými vlasmi bohatiera či hrdinu starých ruských bylín. Uprostred je muž, ktorého Repin namaľoval podľa niekdajšieho kňaza, človeka veľmi rozhľadeného, s neuveriteľnou hĺbkou a bohatstvom svojho duševného sveta. Predák, ktorý je k divákovi najbližšie je bývalý námorník. Muži sa zo všetkých síl zapierajú do hrubých popruhov a ich pohľady plné vzdoru a nenávisti najlepšie vypovedajú o ich ťažkom údele.

Interpretácia námetu prekročila u Repina rámec žánrového diela. Maliar tu dosiahol skvelé výtvarné a spoločenské zovšeobecnenie zobrazovanej témy. Viacerí z Repinových súčasníkov videli v tomto obraze ostrú morálnu výčitku za život ľudí na periférii spoločnosti, no súčasne presvedčenie, že úcta k prostému ľudu nie je iba frázou.

Po dokončení bol obraz vystavený v roku 1873 na umeleckej výstave v Petrohrade a hneď nato opustil územie krajiny, aby mohol byť prezentovaný na Svetovej výstave vo Viedni. Ako doma tak aj v hlavnom meste Rakúsko-Uhorska zožal veľký úspech. Ešte na výstave ho za tritisíc rubľov (ekvivalent 10-ročnej priemernej mzdy) kúpil veľkoknieža Vladimir Alexandrovič a zavesil ho v biliardovom salóne svojho paláca. Tu obraz visel až do roku 1917, kedy sa v rámci konfiškácií umeleckých predmetov po Októbrovej revolúcii dostal do Štátneho ruského múzea.

Zdroje
------

* A. Gubarev, *Ruské múzeum*, Progress, Moskva, 1981
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Бурлаки на Волге na ruskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Vták Fénix.
**Fénix** je mýtický vták gréckej mytológie.

Podľa Herodota tento tvor nepotrebuje žiadnu potravu, ale žije iba zo vzduchu a rannej vlahy. Jeho domov leží na východe, v krajine podobnej raju, kde si stavia hniezdo. V každej dobe žije na svete práve jeden Fénix. Jeho perie má zlatisto-červenú farbu, ale po čase stráca svoj lesk ako Fénix starne. Keď uplynie 540 rokov (alebo podľa iných zdrojov 1461 rokov), Fénix si postaví z vonných korení hranicu na najvyššom strome a tú vychádzajúce slnko zapáli. Starý Fénix na hranici zhorí, ale o tri dni z popola vylezie červík, ktorý sa cez noc premení na nového krásneho vtáka. Mladý Fénix vyrobí zo zvyšku popola vajce, ktoré odnesie na oltár chrámu v egyptskom One.

Etymológia gréckeho pomenovania Fénix je spojená s troma významami - červenou farbou, Feníciou (Grékmi nazývanou Červená zem) a datľovým stromom. Herodotos však našiel predobraz pre svojho Fénixa pravdepodobne v egyptskom slnečnom vtákovi Bennu, o ktorom sa dozvedel od egyptských kňazov v meste On (Helipolis).

Fénix ako symbol
----------------

Vták Fénix bol súčasťou vlajky počas bojov za oslobodenie Grécka proti Osmanom (Turecko) v rokoch 1828-1832, ako symbol znovuzrodenia Grécka.
Stal sa symbolom a bola po ňom pomenovaná jedna časť Harryho Pottera

Pozri aj
--------

* mytologický vták
* Bennu - fénix v egyptskej mytológii
* Huma - fénix v perzskej mytológii
* Fengchuang - fénix v čínskej mytológii
* Harry Potter a Fénixov rád- film
* Harry Potter a Fénixov Rád-kniha

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fénix (vták)**
**Pichľavec premenlivý** alebo **pichľavec zelenkavý** (lat. *Uromastyx acanthinura*) je druh z čeľade agamovité.

Vzhľad
------

Pichľavec premenlivý dorastá dĺžky 40 – 45 cm, má sivohnedú farbu so zelenými, oranžovými alebo žltými škvrnami. Tvar často úplne čiernej hlavy je podobný ako u korytnačky. Telo má zavalité, sploštené so silnými nohami a mohutným chvostom. Na chvoste má pichľavec rady ostnatých šupín usporiadaných do prstencov.

U pichľavca premenlivého sú známe poddruhy *U. a. acanthinura*, *U. a. dispar*, *U. a. geyri* a *U. a. acanthinurus*.

Rozšírenie
----------

Maroko, Alžírsko, Tunisko, Líbya a Mauritánia, slnečné a teplé púštne a polopúštne oblasti s riedkou vegetáciou a vzácnymi zrážkami. Títo denní jašteri si hrabú hlboké diery v tvrdej pôde. Každý samček má vlastné teritórium o rozsahu niekoľkých hektárov, na ktorom má niekoľko samičiek s vlastnými teritóriami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pichľavec premenlivý**
**Graveyard Shift** je poviedka Stephena Kinga zo zbierky s rovnakým názvom. V roku 1990 bol podľa nej natočený rovnomenný film.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Mladý tulák Hall pracoval v starej schátranej textilke v malom meste v Maine, keď mu jeho šéf, a pár ďalším zamestnancom, ponúkol možnosť asistovať v obrovskej upratovacej akcii v pivniciach. Pivnice boli zapratané starým neporiadkom, ktorý bolo treba odstrániť a rovnako sa zbaviť všetkých potkanov, ktorí sa tam za ten čas rozmnožili. V súčasnej podobe je to skôr hniezdo potkanov a netopierov. Napádali pracovníkov a výrazne im sťažovali ich čistiace práce. Neskôr objavia padacie dvierka v mnohých častiach pivnice, kam sa potkany neustále schovávajú a zaliezajú. Hall sa rozhodne ísť dnu, no prinúti k tejto činnosti aj svojho šéfa, nakoľko ich do tejto upratovacej akcie dostal. Objavia ďalšiu pivnicu, ktorá ako akýsi tunel vedie stále ďalej a ďalej. Na konci je veľké hniezdo zmutovaných potkanov a netopierov, ktorí narástli do obrovskej veľkosti a na oboch mužov zaútočia. Hoci sa snažia zachrániť útekom, dostihnú ich a obaja zomierajú vnútri tunela pod padacími dvierkami. 

Medzitým ostatní z tímu neustále očakávajú, kedy sa Hall so šéfom vrátia, no keďže sa nič nedeje, sú rozhodnutí vziať si baterky a vydať sa do tunela za nimi, zistiť, čo sa stalo.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
**Gravitačná singularita** sa vyskytuje, keď astrofyzický model, spravidla založený na všeobecnej teórii relativity, predpokladá bod nekonečnej zakrivenosti časopriestoru. Tento pojem je úzko spätý s matematickým významom pojmu „singularita": gravitačná singularita sa vyskytne, ak z rovníc dostaneme matematickú singularitu.

Kozmologický model vesmíru, zahŕňajúci Veľký tresk, obsahuje gravitačnú singularitu na začiatku času (t=0). V „singularite Veľkého tresku" model predpovedá, že hustota vesmíru a zakrivenie časopriestoru sú paradoxne nekonečné. Avšak, základný model Veľkého tresku neobsahuje kvantové efekty, takže sú jeho predpovede platné až od chvíle krátko po navrhovanej singularite.

Singularita tiež existuje vnútri čiernej diery, kde všeobecná teória relativity predpokladá oblasť nekonečného zakrivenia. V nerotujúcej čiernej diere sa singularita nachádza v jedinom bode súradnicového systému modelu a nazýva sa „bodová singularita". V rotujúcej čiernej diere sa singularita nachádza na kruhu a nazýva sa „kruhová singularita". Rotujúcim čiernym dieram sa niekedy tiež hovorí Kerrove čierne diery. 

Až do začiatku 90. rokov minulého storočia sa myslelo, že všeobecná teória relativity skrýva každú singularitu za horizontom udalostí, čím robí existenciu nahej singularity nemožnou. To je známe ako princíp kozmickej cenzúry (po anglicky cosmic censorship principle). Avšak v roku 1991 previedli Stuart Shapiro a Saul Teukolsky počítačové simulácie rotujúceho disku prachu, ktoré naznačili, že všeobecná teória relativity povoľuje nahé singularity. Ako by tieto objekty vyzerali nie je zatiaľ známe. Tiež nie je známe, či by sa singularity objavili, keby sa odstránili zjednodušujúce predpoklady, ktoré boli použité, aby sa vôbec mohli simulácie uskutočniť. 

Mnohí fyzici veria, že gravitačné singularity sú „nefyzikálne", mysliac tým, že všeobecná teória relativity nakoniec upúšťa od presného popisu gravitácie niekde v okolí oblasti, ktorá by inak bola singularitou. Všeobecne sa predpokladá, že teória kvantovej gravitácie - teória, ktorá zjednocuje všeobecnú teóriu relativity s kvantovou mechanikou - by poskytla lepší opis toho, čo sa nachádza tam, kde všeobecná teória relativity predpokladá singularitu. Žiadna teória kvantovej gravitácie však zatiaľ nebola experimentálne potvrdená.[chýba zdroj]


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálAstronomický portál |
**Gravitačná sila** (značka: **Fg**) je sila, ktorá je mierou gravitačnej interakcie. Inak povedané: Gravitačná sila je sila pôsobiaca v dôsledku gravitácie.

Gravitačný zákon
----------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Gravitačný zákon*
Gravitačná sila je pojem zavedený I. Newtonom. Jej vzorec sa volá (Newtonov) gravitačný zákon. Slovne možno tento zákon interpretovať tak, že gravitačná sila medzi dvoma hmotnými bodmi je úmerná súčinu ich hmotností a nepriamo úmerná štvorcu ich vzdialenosti.

Gravitačné pole
---------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Gravitačné pole*
Oblasť priestoru okolo hmotného objektu, v ktorej pôsobí gravitačná sila (resp. gravitačné sily) daného hmotného objektu, sa volá gravitačné pole.

Tiaž
----

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Tiaž*
Súčet gravitačnej sily a odstredivej sily (odstredivej v dôsledku rotácie planéty) sa nazýva tiaž.

Zdroje
------

* SVOBODA, Emanuel, et al. *Přehled středoškolské fyziky*. 7. dopl. vyd. Praha : Prometheus, 2001 (1998). ISBN 80-7196-116-7. S. 71.
* gravitácia. In: HAJDUK, Anton, ed. a ŠTOHL, Ján, ed. *Encyklopédia astronómie*. Bratislava: Obzor, 1987.
* gravitačná sila; gravitačné pole. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2008. 670 s. ISBN 978-80-224-0982-7. Zväzok 5. (Galb – Hir), s. 283.
* gravitačný zákon; gravitačné pole. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2008. 670 s. ISBN 978-80-224-0982-7. Zväzok 5. (Galb – Hir), s. 284.
**Institut d’études politiques de Paris** (doslova *Parížsky inštitút politických vied*), známy aj ako **Sciences Po**, je parížska vysoká škola so zameraním na spoločenské vedy. 

Založená bola v roku 1872 ako École libre des sciences politiques skupinou francúzskych intelektuálov, politikov a obchodníkov na čele s Émilom Boutmym. Nachádza sa v 7. parížskom obvode v bezprostrednej blízkosti bulváru Saint-Germain. Dnes má povesť jednej z najprestížnejších vzdelávacích inštitúcií v oblastiach politických vied, medzinárodných vzťahov, práva a ekonómie na svete a je hodnotená ako najlepšia vysoká škola vo svojom odbore v Európe.

Známi absolventi
----------------

Medzi absolventov školy patrí veľké množstvo slávnych francúzskych aj zahraničných osobností, s výnimkou Charlesa de Gaulla a Valéryho Giscard d’Estainga tu študovali všetci francúzski prezidenti 5. republiky – Georges Pompidou, François Mitterrand, Jacques Chirac, Nicolas Sarkozy (štúdium nedokončil), François Hollande a Emmanuel Macron, predsedovia vlád François Fillon, Dominique de Villepin, Jean-Pierre Raffarin ai. bývalý generálny tajomník OSN Butrus Butrus-Ghálí, monacké knieža Rainier III. bývalý generálny riaditeľ Medzinárodného menového fondu Dominique Strauss-Kahn, politológ Jacques Rupnik či spisovateľ Marcel Proust. Na škole študoval aj druhý česko-slovenský prezident Edvard Beneš a prvý česko-slovenský premiér Karel Kramář.

Referencie
----------

1. ↑   *Politics & International Studies* [online]. Top Universities, 2020-02-15, [cit. 2021-01-14]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Sciences Po


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Barón **Ladislav Amadé** (alebo **Amade**) z Vrakúňa/Vrakune (maď. *Amade László*; latinsko-maďarská podoba prídomku: *de Várkony*; \* 26. júl 1704, Gabčíkovo, Rakúske cisárstvo (dnes Slovensko) – † 22. december 1764, Horný Bar, Rakúske cisárstvo) bol uhorský básnik, hudobník a dôstojník.

Životopis
---------

Ladislav Amadé bol príslušník šľachtického rodu s predikátom z Vrakúňa/Vrakune, barón. Otec Anton Amadé, matka Rozália Šimončič-Horváthová. Manželka Zuzana, rod. Orciová (? – 1733), sestra Vavrinca, druhá Pavla Mária, rod. Weltzlová (? – 1754).

V rokoch 1717 – 1721 študoval na jezuitskom kolégiu v Győri, potom na univerzite v Trnave a v Grazi. Od 1725 v armáde, neskôr plukovník, 1750 radca uhorskej komory, 1751 c. k. komorník, po 1754 hospodáril na rodovom majetku.

Počas štúdia v Trnave vydal príležitostnú, nábožensky motivovanú reč, na sklonku života zbierku duchovných piesní. Písal rytmické verše, často na ľudové motívy, ktoré vynikali ľahkosťou a živosťou. Venoval sa i hudbe, hral na viacerých nástrojoch, zhudobňoval svoje verše, zložil niekoľko piesní na nemecké a talianske nápevy. Jeho erotické piesne kolovali v opisoch, zachovali sa i vo folklóre a v roku 1836 ich tlačou vydal jeho vnuk Tadeáš Amadé. Populárne boli i jeho vojenské piesne (*A szép fényes katonának* a i.). Na dvore kniežaťa J. Esterháziho i v armáde, najmä počas bojov v Taliansku 1734 – 1740 viedol bohémsky život, vyhľadával dobrodružstvá a napriek rodovému bohatstvu zápasil s materiálnymi problémami.

Dielo
-----

* Victor in praelio S. Ivo. Trnava 1722
* *Buzgó szívnek énekes fohászkodásai.* Viedeň 1755
* *Várkonyi baró Amade László versei.* Bp 1836

Zdroj
-----

* AMADÉ, Ladislav. In:  *Biografický lexikón Slovenska I A – B*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 60-61.

Pozri aj
--------

* Tadeáš Amadé
* Amadeovci

Externé odkazy
--------------

* Záznam o úmrtí v matrike

Autoritné údaje: * BnF: 155747300
* GND: 129451525
* ISNI: 0000 0000 8146 8414
* LCCN: no93005601
* NK ČR: jo2018983667
* PIM: PIM40525
* SNK: 156475
* VIAF: 66784092
* WorldCat: lccn-no93005601
**Ladislav Baffy** (\* 8. október 1944 Rožňava – † 15. december 1992 Rožňava) bol slovenský speleológ a pedagóg.

Jeho otec Ľudovít Baffy, jeho matka Alžbeta rod. Prékopová

Životopis
---------

V rokoch 1963 – 1968 študoval na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici aprobáciu prírodopis-telesná výchova. V rokoch 1968 – 1976 bol učiteľom na ZDŠ v Rožňave, 1976 – 1992 správca Gombaseckej jaskyne. Problematikou Slovenského krasu sa zaoberal už počas vysokoškolského štúdia v diplomovej práci, neskôr ako správca Gombaseckej jaskyne sa zúčastňoval na speleologickom prieskume niektorých jeho lokalít. So spolupracovníkmi sa venoval problematike postavenia sprístupnených jaskýň na Slovensku v rámci štátnej ochrany prírody, výsledkom tohto úsilia bolo obnovenie Správy slovenských jaskýň v Liptovskom Mikuláši od 1. júla 1990. Bol členom TJ v Rožňave a zakladateľ rožňavského maratónu, od roku 1978 členom oblastnej skupiny Slov. speleologickej spoločnosti v Rožňave.

Literatúra
----------

* BAFFY, Ladislav. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 144.

Zdroj
-----

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 167220
* VIAF: 4887156858652249780001
Súradnice: 48°12′48″S 17°40′14″V﻿ / ﻿48,2133333°S 17,6705556°V﻿ / 48.2133333; 17.6705556

**Sládkovičovská duna** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1982 na rozlohe 1,1030 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Ochrana zachovaných zvyškov pieskomilnej vegetácie s výskytom fytogeograficky významných druhov na charakteristickom, najsevernejšie situovanom pieskovom presype Podunajskej roviny na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.*

Referencie
----------

1. ↑  Sládkovičovská duna. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Sládkovičovská duna v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sládkovičovská duna na českej Wikipédii.*
**Kukuschka** je opera, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 27. novembra 1896 v mestskej opere (Vereinigte Stadttheater) v Lipsku. Libreto napísal poručík rakúskeho námorníctva, Felix Falzari. Opera bola prvýkrát uvedená v dôstojníckom kasíne bez spevu (text sa prečítal a potom sa zahrala hudba). Neskôr ju prijalo divadlo v Lipsku, kde zaznamenala len mierny úspech, dosiahla iba 7 predstavení. Opera mala premiéru aj v kráľovskej opere v Budapešti, 2. mája 1898, ale tiež len s malým úspechom. Skladateľ však získal cenné skúsenosti. V roku 1905 ju prepracovali Felix Falzari a Max Kalbeck a uviedli v Brne pod názvom *Tatjana* (premiéra – 10. február 1905).

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Ruský vojak sa zamiluje do rybárovej dcéry a kvôli nej opustí svoj strážny post. Za trest ho pošlú do vyhnanstva na Sibír. Dievča ide za ním, ale on sa s príchodom zradnej sibírskej jari pokúsil utiecť. Nakoniec sa obaja vysilení nájdu na nekonečných sibírskych pustatinách a umierajú.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. ↑   *Lehar: Tatjana - Classics Today* [online]. www.classicstoday.com, [cit. 2023-02-21]. Dostupné online.
2. ↑   *Tatjana - Lehar* [online]. www.guidetomusicaltheatre.com, [cit. 2023-02-21]. Dostupné online.
**Lego Indiana Jones** je tematická značka Lego, založená na filmovej licencii série Indiana Jones od spoločnosti Lucasfilm. Exkluzívne povolenie bolo prvýkrát oznámené v júni 2007 a nasledovalo úspešné povolenie ďalšej tematickej značky Lego Star Wars, tiež s Lucasfilm.

Prvý súbor produktov bol uvedený na trh v roku 2008 na základe dvoch z troch predchádzajúcich filmov (Dobyvatelia stratenej archy a Indiana Jones a posledná krížová výprava). Neskôr v roku 2008 boli spolu s filmom uvedené súpravy zo štvrtého filmu Indiana Jones a kráľovstvo krištáľovej lebky. Film Indiana Jones a Chrám skazy sa predstavil až v roku 2009 vo veľkom sete, ktorý obsahoval baňu s vtedy novými úzkorozchodnými koľajami železničnej trate Lego.

Téma je tiež súčasťou série Lego videohier. Videohra *Lego Indiana Jones: The Original Adventures* bola vydaná 3. júna 2008, inšpirovaná pôvodnou trilógiou. V novembri 2009 vyšlo pokračovanie s názvom *Lego Indiana Jones 2: The Adventure Continues*, vrátane scén z nového filmu Kráľovstvo krištáľovej lebky a editorom úrovní.

Počítačom animovaný krátky film *Lego Indiana Jones and the Raiders of the Lost Brick*, (réžia Peder Pedersen) bol uvedený na oficiálnej stránke Lego. Kombinuje detaily zo všetkých štyroch filmov Indiana Jones v jednom dobrodružstve.
de Gara Mikuláš 1412, palatín
**Mikuláš II. Gorjanský** alebo **Mikuláš Gorjanský mladší** (\* ca. 1367 – † 1433) bol uhorský palatín a bán Chorvátska, Slavónie a Dalmácie ako aj Mačvy, Usory, Bačky a Banátu.

Meno
----

Meno je odvodené od rodinného sídla *Gorjani*, po slovensky *Gorjany*, po maďarsky *Gara*. V rôznych prameňoch sa uvádza pod rôznym znením, napríklad, pôvodne lat./maď. **de Gara** alebo len **Gara**, poslovenčené na **z Gorjan**, alebo pôvodne maď. **Garay**, **Garai** poslovenčené na **Garaj**. Krstné meno sa tiež uvádza v jazykových verziách Nikola, Nicola, Nicolaus, Miklós, Mikuláš.

Po slovensky sa teda volá **Mikuláš Gorjanský** alebo **z Gorjan** alebo **Gara** alebo **Garaj**, staršie aj *Garay* alebo *Garai*.

Život
-----

* bán Mačvy od 1387
* bán Chorvátska, Slavónie a Dalmácie od 1394 (1397?)
* palatín Uhorska od septembra 1402

Rodina
------

* otec Mikuláš I. Gorjanský, uhorský palatín († 25. júl 1386)
* manželka Jelena Lazarevićová (ca od roku 1387), dcéra Stefana Lazara I. Hrebeljanovića
* manželka Anna Celjská (od roku 1405), dcéra Hermanna II. Celjského, staršia sestra Barbory Celjskej

Erb rodu
--------

V červenom poli sú dva privrátené erby. V pravom je sedemkrát prehnutý zlatý korunovaný had držiaci v papuli zlaté ríšske jablko. Klenotom sú v korune nariasené modré prikrývadlá s hadom zo štítu. Ľavým erbom je v modrom poli zlatý sedemkrát prehnutý korunovaný had držiaci v papuli zlaté ríšske jablko. Klenotom sú žiariace zlaté lúče, v ktorých sú zapichnuté dve modré turnajové zástavy s hadom zo štítu. Medzi erbami sú prepojené insígnie Dračieho rádu (stočený zlatý drak) a rytierskej spoločnosti Václava IV. (zelený uterák zviazaný do kruhu). Mikuláš III. v roku 1412 odtlačil štítovú pečať so štyrikrát prehnutým korunovaným hadom. V erbovníku Konráda Grünenberga je rod uvedený ako „Grosgraff von Ungarn". V doprava naklonenom modrom štíte je sedemkrát prehnutý zlatý had s červeným rozoklaným jazykom. Klenotom je na prikrývadlách had. Prikrývadlá sú zlato-modré.

Referencie
----------

1. ↑  PONGRÁCZ, Denis. *Atlas osobných pečatí I.*. 1. vyd. Bratislava : JUDr M. Trstenský vl.n. 2019. ISBN 9788057011941. S. 137.

Pozri aj
--------

* Gorjanskí
* PONGRÁCZ, Denis. *Atlas osobných pečatí I*. Bratislava : JUDr. Mikuláš Trstenský vlastným nákladom, 2019. 1010 s. ISBN 978-80-570-1194-1.

Externé odkazy
--------------

* Genealógia rodiny Gara

Autoritné údaje: * PIM: PIM95653
* VIAF: 305498874
**Legionellales** je rad baktérií z taxónu gama-proteobaktérie (Gammaproteobacteria). Patrí sem rad patogénov.

Systematika
-----------

Podľa NCBI (stav v septembri 2021):  

rad Legionellales:

* incertae sedis:
	+ viacero nepomenovaných druhov - napr. druhy UBA1113, UBA1524
	+ rod *Endohaliclona* - opísaný v roku 2019
* čeľaď Legionellaceae - rody pozri v článku o tejto čeľadi
* čeľaď Coxiellaceae [v širšom zmysle] - zahŕňa najmä rody *Aquicella*, *Rickettsiella* (Tomuto rodu v GTDB (pozri nižšie) zodpovedajú rody *Rickettsiella A* a *Rickettsiella B*. Staršie sa tento rod zaraďoval do čeľade Rickettsiaceae.), *Diplorickettsia* (opísaný v roku 2011), *Coxiella* a *Berkiella*

Podľa GTDB (verzia 06-RS202 z apríla 2021):  

Rad Legionellales zahŕňa jedinú čeľaď Legionellaceae. V tomto systéme:

-druh UBA1113 patrí do radu UBA1113,
-druh UBA1524 do čeľade Legionallaceae,
-rod *Endohaliclona* nie je uvedený,
-rod *Aquicella* patrí do radu DSM-16500 (jediná čeľaď: DSM-16500),
-rod *Rickettsiella A*, rod *Rickettsiella B* a rod *Diplorickettsia* patria do radu Diplorickettsiales (jediná čeľaď: Diplorickettsiaceae),
-rod *Coxiella* patrí do radu Coxiellales (jediná čeľaď: Coxiellaceae [v užšom zmysle]),
-rod *Berkiella* do radu Berkiellales (jediná čeľaď: Berkiellaceae).
Podľa práce Solbach et al. 2021 do radu Legionellales patria aj rody *Pokemonas* (príbuzný s rodom *Aquicella*), *Fiscibacter* (príbuzný s rodom *Berkiella*) a *Ovatusbacter* (príbuzný s rodom *Berkiella*). Solbach et al. 2021 tieto rody zaraďujú do čeľade Coxiellaceae [v širšom zmysle].

Zdroje
------

1. ↑  NCBI - Taxonomy
2. ↑  GTDB release 06-RS202
3. ↑  SOLBACH, M. D. et al. Novel Endosymbionts in Rhizarian Amoebae Imply Universal Infection of Unrelated Free-Living Amoebae by Legionellales. ront. Cell. Infect. Microbiol. 08 March 2021

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Legionellales**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Legionellales**
Priečelie BBC Broadcasting House.
**Broadcasting House** je hlavným londýnskym sídlom britskej vysielacej spoločnosti BBC. Budova sa nachádza na Portland Place v štvrti Marylebone, v mestskom obvode City of Westminster. Z budovy vysielajú BBC Radio 2, 3, 4, 6 Music, BBC 7 a BBC News.

História
--------

Autorom budovy je architekt G. Val Myer v spolupráci s interným stavebným inžinierom BBC M. T. Tusdberym. Broadcasting House bol slávnostne otvorený 14. mája 1932. Interiéry budovy v štýle art deco navrhol austrálsky architekt írskeho pôvodu Raymond McGrath. Vstup do budovy zdobia sochy od sochára Erica Gilla zobrazujúce postavy z divadelnej hry Williama Shakespera *Búrka* – Prospera a Ariela. 

V súčasnosti je budova pamiatkovo chránená (Grade II Listed Building).

Newsroom
--------

Najväčšiu plochu v novej prístavbe, ktorá spája historickú budovu s krídlom Johna Peela zaberá spravodajská redakcia. V open space kancelárii s nepretržitou prevádzkou pracuje vyše 400 novinárov zo všetkých spravodajských divízií vrátane BBC World News. Vzniká tu spravodajstvo pre televízne kanály, webové stránky aj mobilné aplikácie. Jeho súčasťou je aj televízne štúdio s priehľadom na pracujúcich novinárov v pozadí, odkiaľ sa vysielajú hlavné spravodajské relácie. Newsroom oficiálne otvorila britská kráľovná Alžbeta II. ktorá redakciu navštívila 7. júna 2013 a počas živého vysielania sa objavila priamo za chrbtom moderátorov.

Newsroom
Hlavná spravodajská sála leží pod úrovňou zeme, štúdio sa nachádza priamo pod hlavnou recepciou budovy. Newsroom obklopujú strižne a ďalšie technické pracoviská. Pracujúcich novinárov v jeho vyššom poschodí je možné sledovať z ulice. Výhľad na celú sálu cez sklenenú stenu ponúka kaviareň prevádzkovaná priamo v budove BBC, ktorá slúži predovšetkým divákom smerujúcim do BBC Radio Theatre. V ďalších poschodiach budovy pracujú novinári vysielajúci spravodajstvo do zahraničia, ktoré BBC k roku 2013 pripravovala v 28 jazykoch.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Broadcasting House na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Broadcasting House**

Externé odkazy
--------------

* Broadcasting House; stránka o rekonštrukcii budovy (po anglicky)
* BBC Radio 4: "The Home of Radio" z relácie The Archive Hour; dokument o Broadcasting House
* Broadcasting House - A Potted History (po anglicky)

Súradnice: 51°31′06″S 0°08′37″Z﻿ / ﻿51,51841°S 0,14369°Z﻿ / 51.51841; -0.14369
Splanchnoptés, rímska mramorová kópia nájdená v blízkosti chrámu Dia Olympského v Athénách (zv. Olympieion), Národné archeologické múzeum v Aténach, č. 248
**Styppax** (starogr. *Στύππαξ*) bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.

Styppax bol sochár (bronziar) z ostrova Cyprus, ktorý emigroval do Atén pravdepodobne po vojne Aténčanov s Peržanmi na Cypre v rokoch 450/49 pred Kr. Podľa Plínia bol autorom bronzovej votívnej sochy mladého muža zv. *Splanchnoptés*, zobrazeného ako opeká „vnútornosti" (*σπλάγχνα – splanchna, doslova vnútornosti*) obetného zvieraťa, postavenej pri svätyni Minervy (Atény) na aténskej Akropole. Plínius zaznamenal, že túto sochu venoval aténsky politik Perikles ako votívny dar bohyni Aténe, za to, že mu vo sne poradila, ako uzdraviť jeho obľúbeného otroka, ktorý sa počas výstavby chrámu (zrejme Parthenónu) na akropole, po páde z výšky vážne zranil.

Plutarchos o tom uvádza: „*Jeden z jeho umelcov, najaktívnejší a najhorlivejší zo všetkých, stratil pôdu pod nohami a spadol z veľkej výšky a ležal v žalostnej situácii, z ktorej lekári zúfali. Perikles bol z toho veľmi sklamaný, ale bohyňa (Aténa) sa mu zjavila vo sne a predpísala mu liečebný postup, ako muža rýchlo a ľahko vyliečiť. Na pamiatku toho dal postaviť bronzovú sochu pre Aténu Hygieiu na akropole pri jej oltári, ktorá tam, ako sa hovorí, stála predtým.*" 

Vlysy a štíty Parthenónu boli dokončené okolo roku 438 pred Kr.. Táto socha bola preto zhotovená pravdepodobne po tomto roku. Námet sochy mladého muža, ktorý prichádza na obetu a rozdúchava oheň, sa zdá byť blízky výtvorom Lykia, syna sochára Myróna. Styppax bol teda pravdepodobne sochár blízky prostrediu Myróna (je možné, že sa učil v jeho dielni).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Antonio Corso. *The Art of Praxiteles*. Roma : L'ERMA di BRETSCHNEIDER, 2004. ISBN 978-88-8265-295-1. S. 40-44.
2. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Stippace*
3. ↑  Thorsten Fögen, Mireille M. Lee. *Bodies and Boundaries in Graeco-Roman Antiquity*. Berlin : Walter de Gruyter, 2010. ISBN 978-31-1021-253-2. S. 290.
4. ↑  J. J. Pollitt. *The Art of Ancient Greece*. Cambridge : Cambridge University Press, 1990. ISBN 978-05-2127-366-4. S. 69.
5. ↑  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 34,81.
6. ↑  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 22,44.
7. ↑  James George Frazer. *Pausanias's Description of Greece*. Cambridge : Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-11-0804-724-1. S. 278.
8. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Perikles* 13,9.
9. ↑  I. Baumeister. *Rechenbrett - Zwölfgötter*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2020. ISBN 978-34-8672-661-9. S. 1712.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Styppax**
„**Legendary**" je skladba americkej kresťansko-rockovej skupiny Skillet, ktorá bola vydaná 8. mája 2019 cez vydavateľstvo Atlantic Records ako singel z ich desiateho štúdiového albumu *Victorious*, aby bola vyslaná do mainstream rockového rozhlasu. Dňa 7. mája 2019 mala premiéru v časopise *Billboard*, potom bola vydaná nasledujúci deň, keď bolo sprístupnené predobjednávanie albumu.

Text
----

Fanúšikovská základňa skupiny Skillet sa skladá z kresťanov a mainstreamových milovníkov rocku. Napriek varovaniam, aby prestali hovoriť o svojej viere, si udržali dlhú kariéru, v ktorej sa neustále dostávali do horných oblastí rebríčkov. Táto skladba príde frontmanovi Johnovi Cooperovi ako spev o jeho odhodlaní, aby sa jeho život zrátal.

*Never gonna keep me down*
*Still the one who's standing now*
*Destiny is calling me*
*Go down in history*
*Everyday I fight to be*
*Legendary*
Frontman skupiny John Cooper povedal časopisu *Billboard*, že skupina vždy dala svoje hlavy nadol a tlačila sa dopredu, keď bola konfrontovaná s protivenstvom. „V zboroch je linka, ktorá hovorí: ‚Stále ten, kto teraz stojí‘, a to je to, čo cítim o skupine Skillet," vysvetlil. „Všetci ste povedali, že sa to nemôže stať a my všetci stále stojíme. To znamená ‚Legendary‘."

Cooper dodal, že text je výzvou, aby vám záležalo na svojom živote. „Budeš mať vo svojom živote veľa ťažkých vecí," povedal. „Niekedy ťa dostane dole, ale potrebuješ, aby sa tvoj život zrátal. Si tu len tak dlho na zemi, ako každý deň bojuješ, aby si bol legendárny".

Obsadenie
---------

* John Cooper – hlavné vokály, basgitara
* Jen Ledgerová – sprievodné vokály, bicie
* Korey Cooperová – gitara
* Seth Mosley – gitara

Referencie
----------

1. ↑  SONGFACTS. *Legendary by Skillet - Songfacts* [online]. www.songfacts.com, [cit. 2019-06-22]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

* Skladba „Legendary" na stránke Genius
Súradnice: 41°57′55″S 21°23′40″V﻿ / ﻿41,96528°S 21,39444°V﻿ / 41.96528; 21.39444

**Vodno** (mac. Водно) je vrch v Severnom Macedónsku. Nachádza sa v severnej časti krajiny, juhozápadne od hlavného mesta Skopje. Najvyšším bodom je *Krstovar*, vysoký 1 066 metrov nad morom. Začiatok výstupovej cesty na vrchol je v nadmorskej výške 337 metrov. V polovici cesty k vrcholu leží tzv. *Sredno Vodno* (mac. Средно Водно), kde sa nachádzajú veľké parkoviská a niekoľko reštaurácií. Tento bod sa nachádza vo výške 570 m n. m.

Kríž tisícročia
---------------

V roku 2002 bol na vrchole postavený *Kríž tisícročia* (mac. Милениумскиот крст – Mileniumskiot krst), najväčší kresťanský kríž na svete, viditeľný až zo vzdialenosti 100 km, v noci svietiaci na mesto Skopje.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodno**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vodno na českej Wikipédii.*

66 metrov vysoký kríž
Budova ekocentra
Akvárium ekocentra
**Tisza-tavi Ökocentrum** je zoologická záhrada a relaxačné centrum v Maďarsku, kde sa nachádzajú rôzne druhy flóry a fauny jazera Tisa a miestnej biosféry.

Ekocentrum sa začalo plánovať v roku 2003, po znečistení Tisy kyanidom. Cieľom bolo vytvorenie jedinečného návštevníckeho centra európskeho významu, ktoré spája turizmus s ochranou prírody. Ekocentrum bolo otvorené 27. apríla 2012 v Poroszló.

Budova ekocentra
----------------

Hlavnú budovu v tvare vzlietajúceho vtáka vybudovali podľa plánov architekta Lászla Kertaia v 7 hektárovom parku. Na 4 poschodiach a ploche 2 600 m² sa nachádza sústava akvárií. V nádrži s objemom 735 tisíc litrov sa nachádza 50 druhov miestnych rýb, 14 druhov obojživelníkov a 13 druhov plazov. Najobdivovanejšou atrakciou v presklenom tuneli sú 1,5 – 2 m dlhé vizy, bývalí obyvatelia Dunaja. Súčasťou je aj 3D kino a konferenčné priestory a na prízemí je umiestnená tematická výstava „Na zemi, vo vode, vo vzduchu".

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tisza-tavi Ökocentrum**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po slovensky)
Portrét Adama Mickiewicza.
**Adam Mickiewicz**, celým menom **Adam Bernard Mickiewicz**, (\* 24. december 1798, Zaosie, Bielorusko – † 26. november 1855, Istanbul, Turecko) bol poľský básnik, dramatik a publicista. Hlavný predstaviteľ poľského romantizmu. V roku 1824 bol deportovaný do Ruska, od roku 1829 žil v západnej Európe.

Diela
-----

Poľský romantizmus je spojený s národným bojom za samostatnosť a jeho duchovným vodcom sa stal Adam Mickiewicz.
Počas univerzitných štúdií sa stal členom tajného študentského spolku, ktorého cieľom bola vlastenecká výchova, vzdelávanie a družnosť. Idey tejto skupiny vyjadril v *Óde na mladosť* (1820). Veril, že mládež privedie svet k vzájomnej láske a priateľstvu. Báseň ovplyvnila aj štúrovcov. Po odhalení tajného spolku Mickiewicza odsúdili do vyhnanstva v Rusku. Tu napísal historický epos *Konrad Wallenrod* (1828). Hrdina, ako člen porobeného litovského národa, môže bojovať proti nepriateľovi len tak, že sa uchýli k pretvárke a zrade. Získa dôveru križiakov, ba stane sa ich veľmajstrom. Ich vojská pošle do záhuby a sám tragicky zomiera. Základnou myšlienkou diela je, že silný jednotlivec preberá zodpovednosť za osudy vlasti a má právo použiť všetky prostriedky na jej záchranu. V roku 1829 odišiel Mickiewicz do emigrácie, kde pôsobil ako publicista. V Paríži napísal národný epos *Pán Tadeáš* (1834). Dejový rámec tvorí spor dvoch šľachtických rodín o starý zámok. Roztržku ukončí láska mladých, Tadeáša a Zošky a boj proti spoločnému nepriateľovi, cárskemu vojsku. Dielo sa končí optimisticky, príchodom poľských légií Napoleonovej armády.
Epos je obrazom poľského života, zvykov a mravov vidieckej šľachty. Počas krymskej vojny odišiel Mickiewicz do Turecka, kde organizoval poľské oddiely proti Rusku. Zomrel v Carihrade počas morovej epidémie.

Adam Mickiewicz sa stal na západe reprezentantom slovanského sveta, stelesňujúc myšlienky národnooslobodzovacieho boja. 

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Adam Mickiewicz**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adam Mickiewicz**

Autoritné údaje: * abART: 18150
* BnF: 11916045g
* GND: 11873377X
* ISNI: 0000 0001 2136 3458
* LCCN: n80050378
* NK ČR: jn19990005678
* SNK: 164315
* VIAF: 64009368
* WorldCat: lccn-n80050378
**Vodičský preukaz** je doklad, ktorým sa preukazuje vodičské oprávnenie na riadenie motorových vozidiel ako sú motocykle, osobné či nákladné automobily, autobusy alebo traktory na verejných cestách. Na získanie vodičského oprávnenia je potrebné absolvovať predpísaný výcvik, ktorý je ukončený skúškou. Vodičský preukaz získava uchádzač v autoškole.

História
--------

Prvý vodičský preukaz bol vydaný v roku 1888 vynálezcovi automobilu, Karlovi Benzovi. Sťažnosti na hluk a zápach od jeho vozidla Benz Patent-Motorwagen ho donútili, aby požiadal o písomné zvolenie orgánov mesta Mannheim. Skutočné vodičské preukazy boli zavedené 29. septembra 1903 v Prusku.

V USA v dôsledku nehodovosti a úmrtí na cestách zaviedli zákonodarcovia povinnosť vodičských preukazov od roku 1910.

Referencie
----------

1. ↑  LUTTEROTH, Johanna. *Der Lappen, der die Welt bedeutet* [online]. Spiegel Online, [cit. 2008-08-02]. Dostupné online. (Nemecky)
2. ↑  Anonymous, "Better Auto Laws Are Now Needed," *New York Times*, 18 August 1907, S3.

Pozri aj
--------

* Občiansky preukaz
* Technický preukaz
* Zbrojný preukaz

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodičský preukaz**

Externé odkazy
--------------

* ´Informácie o vodičských preukazoch
**Matthew Lyn Lillard** (\* 24. január 1970, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký herec, producent a komik. Je známy z filmov ako *Hackeri* (1995), *Vreskot* (1996), *13 duchov* (2001), *Scooby-Doo* (2002), *Scooby-Doo 2: Nespútané príšery* (2004), *Nekecaj a pádluj!* (2004), *Pánska jazda* (2006), *Späť v hre* (2012) a z televíznych seriálov ako *The Bridge* (2013-2014), *Bosch* (2014-2021) a  *Good Girls* (2018-2021).

Detstvo a mladosť
-----------------

Lillard sa narodil v meste Lansing, v štáte Michigan. Má mladšiu sestru Amy a navštevoval Foothill High School v Tustine v Kalifornii. v Meste Tustin, tiež prežil svoje detstvo. Študoval na Americkej akadémii dramatických umení v Pasadene v Kalifornii s hereckým kolegom Paulom Ruddom.

Kariéra
-------

V roku 1994 ho obsadili do čiernej komédie, *Šesť vrážd stačí, mamička* a nasledujúci rok, bol obsadený do filmu *Hackeri*, kde si zahral po boku Angeliny Jolie a Jonnyho Lee Millera. V roku 1996 stvárnil postavu Stua Machera, v horore *Vreskot*. 

Stvárnil postavu Shaggyho, vo filmových spracovaniach animovaného filmu, *Scooby-Doo* z roku 2002 a rolu si neskôr zopakoval v pokračovaní, *Scooby-Doo 2: Nespútané príšery* z roku 2004. Lillard, daboval aj postavu Shaggyho v animovaných seriáloch Scooby-Doo. V rovnakom roku, si zahral po boku Setha Greena, v komédii *Nekecaj a pádluj*. 

V roku 2013 hral rolu Daniela Fryea v americkom televíznom seriáli *The Bridge*, po boku Diane Kruger. V roku 2017 hosťoval v tretej sezóne televízneho seriálu *Twin Peaks*. O rok neskôr, stávrnil záletného manžela, Christiny Hendricks, v televíznom seriály *Good Girls*.

Súkromný život
--------------

V auguste 2000 sa Lillard oženil s Heather Helmovou, s ktorou má tri deti. Spoločne bývajú v Los Angeles.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Matthew Lillard**

Externé odkazy
--------------

* Matthew Lillard v Internet Movie Database (po anglicky)
* Matthew Lillard v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Matthew Lillard na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 144483120
* GND: 141222247
* ISNI: 0000 0001 1453 5186
* LCCN: no98014507
* NK ČR: xx0102161
* VIAF: 100861230
* WorldCat: lccn-no98014507