recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 42°10′S 19°19′V﻿ / ﻿42,167°S 19,317°V﻿ / 42.167; 19.317

**Skadarské jazero** (srb. *Скадарско језеро*, albán. *Liqeni i Shkodrës*, tal. *Lago di Scuttari*, v Strednej Európe známe vo variantoch názvu vo všetkých troch jazykov) je krasové jazero na hraniciach Čiernej Hory a Albánska (Shkodër (kraj)). Je to najväčšie jazero na Balkáne. Jeho rozloha kolíše od 370 km² do 530 km², z čoho približne jedna tretina (148 km²) pripadá *Albánsku* a zvyšné dve tretiny *Čiernej Hore*. Dosahuje hĺbku až 44 m. V roku 1996 bolo zahrnuté do Ramsarského zoznamu mokradí medzinárodného významu.

Pobrežie
--------

Východný a severný breh je nízky. Na severe sa rozkladá Demovsko polje. Naopak západný a juhozápadný je hornatý. Od Jadranské mora oddeľuje jazero horský chrbát Rumija.

Ostrovy
-------

Na jazere sa nachádza niekoľko ostrovov. Najväčší je Vranjina v delte *Morače*. Ďalej je to bývalé ostrovné väzenie Grmožur a menšie ostrovy Starčevo, Korn, Beška, Omerova gorica, Krajinské súostrovie, ktoré zahŕňa 50 menších ostrovčekov.

Vodný režim
-----------

Do jazera ústi zo severozápadu v *Čiernej Hore* rieka Morača a zo severovýchodu v *Albánsku* rieka Thate (*Zeta*). Odteká z neho rieka Bojana do Jadranského mora. Rieka *Bojana* krátko pod jazerom prijíma severné rameno Drinu, ktoré pri vysokých stavoch vody na jar a na jeseň naopak napája *Skadarské jazero*. To sa potom rozlieva až na plochu 550 km².

Vlastnosti vody
---------------

Voda v jazere je čistá, čo je predovšetkým zabezpečené približne 50 prameňmi, ktoré vyvierajú na dne jazera. Voda v celom jazere sa úplne vymení za tri až šesť mesiacov.

Fauna
-----

V *Čiernej Hore* je jazero a jeho okolie od roku 1983 národným parkom. Ide o jednu z najväčších vtáčích rezervácií v Európe s viac než 270 druhmi, medzi inými aj poslednými európskymi pelikánmi.

Osídlenie pobrežia
------------------

V okolí jazera, ktoré vždy bývalo významným centrom *Čiernej Hory* je mnoho kultúrnych pamiatok. 
Neďaleko juhovýchodného brehu jazera leží albánske mesto Skadar, v severnej časti je jazero sčasti zasypané a premostené železnicou spájajúcou Belehrad a mesto Bar na jadranskom pobreží. Na jazere je rozvinutá miestna lodná doprava a miestni sa venujú rybolovu.

Galéria
-------

* Pohľad na jazero, AlbánskoPohľad na jazero, Albánsko
* Západná časť jazera blízko Rijeka Crnojevića, Čierna HoraZápadná časť jazera blízko Rijeka Crnojevića, Čierna Hora
* Výtok jazera, Skadar v AlbánskuVýtok jazera, Skadar v Albánsku
* Pevnosť Grmožur na Skadarskom jazere, Čierna HoraPevnosť Grmožur na Skadarskom jazere, Čierna Hora

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Skadarské jazero**

Externé odkazy
--------------

* Čierna Hora info Archivované 2007-01-21 na Wayback Machine (po česky)
* Ramsarská databáza mokradí (*Site: Lake Shkodra and River Buna*) Archivované 2008-02-28 na Wayback Machine (po anglicky)
* International Lake Environment Committee (ILEC) (Skadarské jazero) Archivované 2009-07-18 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Skadarské jezero na českej Wikipédii.*
**Petko Valov** (\* 8. január 1966, Sofia, Bulharsko) je gréckokatolícky kňaz, biskup - nominant Eparchie svätého Jána XXIII. v Sofii. Po absolvovaní odboru zubného laboranta študoval filozofiu na Pápežskom Urbánskom kolégiu a následne prešiel na Pápežské Grécke kolégium, kde absolvoval teologické štúdiá na Pápežskej Gregoriánskej univerzite v Ríme a získal licenciát z morálnej teológie na Pápežskej Alfonsiánskej akadémii v Ríme.

Dňa 11. októbra 1997 bol vysvätený za kňaza pre Eparchiu svätého Jána XXIII. (vtedy Sofijský apoštolský exarchát). Neskôr zastával rôzne funkcie v cirkvi, medzi nimi bol od roku 1999 farár v dedine Novo Delchevo, od roku 2008 delegát Katolíckej cirkvi pri Národnej rade náboženských komunít v Bulharsku, od roku 2009 kancelár eparchie, od roku 2020 sekretár Bulharskej biskupskej konferencie, a od roku 2022 predseda vládneho výboru Charitas Sofia.

Okrem bulharčiny ovláda taliančinu, angličtinu, francúzštinu, ruštinu, rozumie staroslovienčine a macedónčine.

Dňa 8. apríla 2024 bol menovaný biskupom Eparchie svätého Jána XXIII. pre veriacich katolíkov byzantského obradu v Bulharsku. Svätý otec prijal odstúpenie Christa Projkova, ktorý dosiahol kánonický vek 75 rokov.

Referencie
----------

1. ↑   *Rinunce e nomine* [online]. press.vatican.va, 2024-04-08, [cit. 2024-04-08]. Dostupné online. (po taliansky)
**Americká hypotéka** (iné názvy: **americký hypotekárny úver, bezúčelový úver zabezpečený nehnuteľnosťou, bezúčelový hypotekárny úver**) je bezúčelový hypotekárny úver alebo inými slovami bezúčelový úver, ktorý je zabezpečený nehnuteľnosťou. V angličtine sa tento úver nazýva home equity mortgage.

Výraz „americká hypotéka" je slovenské (a české) špecifikum vyplývajúce z toho, že výraz „hypotekárny úver" (hypotéka) je už v zákone o bankách definovaný inak, a to ako úver zabezpečený nehnuteľnosťou použitý na účel kúpy, výstavby alebo zmeny nehnuteľnosti. Preto sa na odlíšenie pridáva prívlastok „americká". Na rozdiel od klasických hypotekárnych úverov sa pri americkej hypotéke požičané peniaze nemusia použiť na nákup nehnuteľnosti, ale môžu sa použiť na čokoľvek.

Použitie
--------

Americkú hypotéku možno využiť na akýkoľvek účel. Často sa využíva na krytie vyšších investícií do nehnuteľností – rekonštrukcií, modernizácií, ale aj na kúpu automobilov alebo technických zariadení. Americkou hypotékou možno splatiť iné, menej výhodné úvery a tieto skonsolidovať do jediného úveru s nižšiu splátkou, dlhšou dobou splatnosti a nižším úročením. Americkú hypotéku si môže vybaviť aj ten, kto už klasickú hypotéku má a potrebuje ďalšie peniaze. Podmienkou je, aby bola hodnota „nezaloženej časti nehnuteľnosti" postačujúca aj pre ďalší úver. Banky poskytujú americké hypotéky aj do výšky 100% založenej nehnuteľnosti, obvykle však do 70%.

Výhody a nevýhody americkej hypotéky
------------------------------------

**Výhody:**

* nižší úrok ako pri nezabezpečenom bezúčelovom úvere,
* dlhšia splatnosť (v niektorých prípadoch aj nad 30 rokov),
* vyššia suma úveru.

**Nevýhody:**

* zabezpečenie úveru nehnuteľnosťou – v prípade problémov so splácaním môže klient o nehnuteľnosť prísť,
* vyššie poplatky – podobné ako pri hypotekárnom úvere; za poskytnutie úveru, ohodnotenie nehnuteľnosti, na katastri nehnuteľností a pod.

Zdroj
-----

* Kalabis, Zbyněk, Bankovní služby v praxi, Computer Press, a.s. Brno 2005, ISBN 80-251-0882-1
**Boutes** (iné názvy: **Bútes, Bútés, Butes**, starogr. *Βούτης* – *Boutes*/iný prepis *Bútés/Bútés/Butes*, lat. *Butes*) je v gréckej mytológii syn Teleóna z Atén a jeho manželky Zeuxippy, dcéry riečneho boha Éridana.

Boutes sa pripojil k výprave Argonautov, ktorí sa vypravili pre zlaté rúno do ďalekej Kolchidy. Počas dlhej cesty prežili mnoho dobrodružstiev, medzi nimi dlhý pobyt na ostrove Lémnos, kde ženy vedené kráľovnou Hypsipylou zavraždili svojich mužov a potom s radosťou privítali Argonautov. Po ďalšej plavbe oslobodili Finea od Harpyí a podarilo sa im preplávať aj medzi zrážajúcimi sa skalami Symplegád, ktoré strážili vstup do Bosporu. V Kolchide sa im napokon pomocou kúziel Médeie podarilo získať zlaté rúno.

Na spiatočnej ceste šťastlivo preplávali medzi Skyllou a Charybdou a následne ich počas plavby začal lákať do záhuby spev Sirén, ktoré sa snažil prevýšiť svojim hlasom Orfeus, aby Argonautov zachránil. Nakoniec sa z celej posádky iba Boutes nechal zlákať ich spevom a skočil do mora.

Podľa niektorých antických autorov ho však zachránila bohyňa Afrodita a preniesla ho do sicílskeho Lilybaióna, kde sa usadil. Boutes sa potom stal kráľom a Afrodita mu porodila syna Eryka.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,95-96.
2. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,9,16.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 14.
4. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 327.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 69.
6. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,9,25.
7. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 4,885-921.
8. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,23,2.
*Okrídlení bratia Kalais a Zétes odháňajú Harpye od Finea*, červenofigúrový krátér, cca 460 pred Kr. 
**Kalais a Zétes** alebo **Kalais a Zétés** (starogr. Κάλαϊς – Kalais, Ζήτης – Zétes/iný prepis: Zétés, latinsky *Calais et Zetes*) sú v gréckej mytológii synovia boha severného vetra Borea a jeho manželky Óreithyie.

Ich otec Boreas bol syn boha vetrov a hviezd Astraia a jeho manželky Éós, bohyne ranných zôr.

Boreas sa zaľúbil do kráľovskej dcéry Óreithyi, ktorej otcom bol aténsky kráľ Erechtéus. Kráľovská dcéra sa bála Boreovej zúrivosti a nechcela sa stať jeho ženou. Jej otec vždy odbil nápadníka vyhýbavými sľubmi. Boreas preto stratil trpezlivosť, zmocnil sa Óreithyie násilím a uniesol ju do zeme Kikonov. V manželstve sa Boreas zrejme upokojil a manželka si na neho zvykla. Splodili štyroch potomkov – boli to bratia – dvojičky Kalais a Zétes, dcéra Chioné, ktorá neskôr porodila syna Eumolpa bohovi morí Poseidónovi a dcéra Kleopatra sa stala manželkou tráckého kráľa Finea.

Keď Kalais a Zétes dorástli do mužného veku, narástli im krídla. Podľa iných verzií však krídla mali hneď od narodenia. V každom prípade vďaka im sa preslávili mnohými činmi. Keď hrdina Iasón zvolával najlepších mužov Grécka na palubu lode Argó na dlhú plavbu pre zlaté rúno, obaja bratia bez rozmýšľania ponuku prijali.

Cestou do Kolchidy loď pristála v Trákii, kde ich sestra Kleopatra žila so svojim manželom Fineom, kráľom krajiny a presláveným veštcom. Keď k nemu bratia prišli zistili, že Fineus ich sestru vyhnal a druhýkrát sa oženil. Na naliehanie druhej ženy vyhnal svojich synov z prvého manželstva, dal ich zavrieť do temného žalára, niektorí hovorili, že ich dokonca nechal oslepiť. Kalais a Zétes deti ihneď oslobodili, svojho švagra však neodsúdili, pretože konal pod ženským nátlakom.

Bohovia však takí zhovievaví neboli, Finea potrestali neutíchajúcim hladom. Do jeho krajiny poslali hrozné Harpye, napoly ženy, napoly vtáky. Tie mu každé jedlo zožrali a čo zostalo, pokryli svojimi výkalmi.

Kalais a Zétes sa rozhodli kráľa od Harpjí oslobodiť. Vzniesli sa na svojich krídlach do výšky, skryli sa za mrakom a potom ich zhora prudkým náletom prepadli. Splašené Harpye leteli na juh a divokým letom sa dostali až k Plótskym ostrovom, do vzdialenosti päťsto kilometrov. Bratia sa ešte na ne chceli vrhnúť a zahubiť ich, ale zastavila ich bohyňa dúhy Iris a v mene bohov ich uistila, že Fineus už nikdy obťažovaný nebude. Potom sa Kalais a Zétes vrátili na loď Argó a pokračovali v plavbe.

Na pamiatku návratu okrídlených bratov Boreovcov na loď Argó, boli Plótske ostrovy premenované na Strofady, t. j. Ostrovy návratu a volajú sa tak dodnes.

Odraz v umení
-------------

* S výjavmi "okrídlených Boreovcov" sa stretávame na mnohých vázových maľbách. medzi najlepšie patrí maľba na Atickej váze z 5. stor. Kr. *Boreovci prenasledujú Harpje* (dnes v Britskom múzeu v Londýne) aj na iných vázach vo Vatikánskom múzeu a v Národnom archeologickom múzeu v Aténach

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. 4. vyd. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kalaís a Zétés na českej Wikipédii.*
Argos pri konštrukcii lode spolu s Aténou.
**Argos** (starogr. Ἄργος – Argos, latinsky *Argus*) je v gréckej mytológii syn hrdinu Arestora.

Argos syn Arestora sa preslávil sa tým, že postavil s pomocou bohyne Atény slávnu loď Argó, na ktorej sa Argonauti plavili do Kolchidy pre zlaté rúno. Aténa do provy vložila dubové brvno z Diovho posvätného hája, a tak loď vedela aj veštiť. Loď potom sprevádzala a chránila na ceste. Loď bola plachetnica, ale pri bezvetrí sa dala poháňať aj veslami, mala miesto pre päťdesiat veslárov. Vodcom výpravy bol Iasón, právoplatný nástupca trónu v Iólku, ktorý sa však naplnenia svojho práva nikdy nedočkal. 

Argos, staviteľ lode, sa na výprave vyznamenal aj tak, že vyrezal krásnu sochu, ktorou Argonauti uzmierili starobylú bohyňu Rheiu. Pri plavbe zo Stredozemného mora do Čierneho mora urobili zastávku u kráľa Kyzikosa. Pozabíjali tam šesťrukých obrov, čo sa bohyni nepáčilo, a tak ich nepriaznivým vetrom zahnala späť. Až po zasvätení sochy sa dostali ďalej.

Cestou do Kolchidy stretli Argonauti hrdinu, ktorý sa tiež volal Argos. Bol to syn Frixa vzdialeného príbuzného Iasóna, ktorého kedysi do Kolchidy priniesol zlatý baran. 

Podľa niektorých antických autorov bol Argos, ktorý postavil loď Argó, synom Frixa.

Referencie
----------

1. ↑  Apollónios Rhodský, *Argonautica*, 1,105.
2. 1 2  PARKER, STANTON. *Mytológia, mýty, povesti a legendy*. 1. vyd. Praha : Fortuna Print, 2006. ISBN 80-89144-59-4. S. 138 - 141.
3. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,16.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
vlastnoručný podpis
**Sigbert** gróf **von Heister** (\* 1646, Kirchberg an der Raab, Rakúsko - † 22. február 1718, Kirchberg an der Raab) bol rakúsky gróf a cisársky poľný maršal.

Životopis
---------

Sigbert Heister sa stal veliteľom armády, kráčajúc v šľapajach svojho otca Gottfrieda (pochádzal z kraja Friuli - Giulia, 1609 - 1679), ktorý bol podpredsedom cisárskej vojenskej rady.

Heister bojoval proti Osmanskej ríši v roku 1683 neďaleko Viedne, V roku bol 1686 povýšený na generálmajora. V roku 1697 sa zúčastnil v Sedmohradsku významnej bitky proti Osmanom, ktorým velil sultán Mustafa II. na rieke Tise, neďaleko Zenty. Sigbert Heister pod velením princa Eugena Savojského velil pravému krídlu. V roku 1703 bojoval v Bavorsku a Tirolsku, kde potlačil sedliacke povstanie. V roku 1704 bol povýšený na poľného maršala a menovaný najvyšším veliteľom na území dnešného Slovenska. Bojoval proti kuruckým povstalcom. 26. decembra 1704 sa mu podarilo dosiahnuť víťazstvo nad kurucmi v bitke pri Trnave. Jeho straty však o tretinu prevyšovali straty jeho nepriateľa. Po bitke prikázal všetkých ranených a chorých povstalcov, ktorých našli jeho vojská v meste, nemilosrdne popraviť. Neskôr bol povolaný do Talianska. Odtiaľ ho cisársky dvor vyslal bojovať proti povstaleckým vojskám Františka II. Rákociho.

Dňa 4. augusta 1708 sa zúčastnil ako hlavný veliteľ bitky pri Trenčíne, kde proti kuruckej prevahe dosiahol spolu s generálom Jánom Pálffim rozhodujúce víťazstvo. Po bitke v Trenčíne dobýjal jeden povstalecký hrad za druhým, (od leta 1709 cisárske vojská ovládali celý Liptov) až kým nebol podpísaný Satmársky mier 1. mája 1711. 

V roku 1716 velil v protitureckej bitke v Banáte a v roku 1717 velil v bitke pri Belehrade, v ktorej padol aj jeho syn.

Heister bol neoblomným vo vykonávaní trestných drakonických rozsudkov po dosiahnutých víťazstvách. Rozhodne zaujímal a podporoval radikálny postoj Viedenského dvora k rekatolizácii Uhorska. Všade, kde sa objavil odoberal protestantom cirkevné stavby a prinavracal ich katolíkom. Jeho rodinné sídlo zámok Kirchberg an der Raab v Štajersku v roku 1704 prešiel významnou prestavbou a je považovaný za jednu z najkrajších barokových stavieb vo východnom Štajersku. V okolí obce založil Heister niekoľko rybníkov a začal chovať dobytok i kone. 

rodový erb
Od roku 1876 nesie jedna z ulíc 20. mestského obvodu vo Viedni meno "Heistergasse".

Literatúra
----------

* KLUBERT, Tomáš: Postrach kurucov : Siegbert Heister - nemilosrdný cisársky vojvodca. In: *História*, r. X. 2010, č. 5-6, s. 70-75.

busta v Heldenbergu (Dolné Rakúsko)

Referencie
----------

1. 1 2  G. Hopfinger, Biographie des Feldmarschalls H. doctoral thesis, Vienna 1939.
2. ↑  TIBENSKÝ, J. a kol.: *Slovensko - Dejiny.* Bratislava 1978, s. 383.
3. ↑  R. 1709 Bitka na Švihrovej Dejiny farnosti Liptovské Matiašovce R. 1709
4. ↑  KLUBERT, Tomáš: Postrach kurucov : Siegbert Heister - nemilosrdný cisársky vojvodca. In: *História*, r. X. 2010, č. 5-6, s. 75.

Externé odkazy
--------------

* Rodisko S.Heistera Archivované 2005-04-22 na Wayback Machine
* bitka pri Zente

Autoritné údaje: * GND: 101102240
* VIAF: 5287211
Willendorfská venuša
**Venuša** je mladopaleolitická soška zobrazujúca (spravidla nahú) ženskú postavu so zvýraznenými niektorými pohlavnými znakmi a zvyčajne so zanedbanými črtami tváre/hlavy a nôh. Najviac ich spadá do aurignacienu a gravettienu, objavené boli od Španielska po Sibír. Sošky sú vytvorené z kameňa, pálenej hliny, kostí, parohov či mamutoviny.

Ako pri väčšine pravekých kultúrnych artefaktov nie je zmysel existencie týchto figúrok známy. Archeológovia väčšinou iba špekulujú, že by mohli byť emblémami bezpečnosti, úspechu, ikonami plodnosti, pornografickými predstavami, či len priamou prezentáciou veľkého božstva, kultu materstva či iných rozličných miestnych modiel. Zjavná obezita figúrok naznačuje, že v období ich tvorby (keď dominoval lov a neexistoval chov hospodárskych zvierat, či poľnohospodárstvo, a človek tak nemal plynulo zabezpečenú potravu) bola obezita jedným z kritérií na prezentáciu túžby po hojnosti a bezpečí. Mohla tiež znamenať túžbu po tehotenstve a potomkoch.

Prvá venuša sa našla v roku 1894 pri Brassempouy.

Zo Slovenska je známa Moravianska venuša. Z Česka je známa najmä Věstonická venuša, ale aj nálezy iných plastík z pálenej hliny zo susedného Pavlova a Předmostí u Přerova, ďalej Landecká (Petřkovická) venuša, či soška venuše z Vedrovíc pri Moravskom Krumlove. Za jednu z najdokonalejších sošiek z obdobia paleolitu sa považuje Willendorfská venuša z Rakúska. Vo francúzskom Lespuque bola objavená venuša vyrobená z kla mamuta. Nálezy podobných figúrok staršej doby kamennej sa vyskytli aj v iných krajinách, ako je Španielsko, Belgicko, Nemecko, Taliansko, Ukrajina či Rusko.

Zoznam hlavných pravekých venúš:

* Venuša z Lespugue (mamutovina, okolo 27 000 rokov stará)
* Věstonická venuša (keramika od 25 000 do 29 000 rokov stará)
* Willendorfská venuša (vápenec, okolo 24 000 až 26 000 rokov stará)
* Moravianska venuša (mamutovina, okolo 22 800 rokov stará)
* Landecká venuša (hematit, okolo 23 000 rokov stará)
* Venuša z Brassempouy (mamutovina, okolo 22 000 rokov stará)
* Venuša z Lausselu (vápencový reliéf, okolo 20 000 rokov stará)
* Hrádocká Venuša - neolitická soška Venuše, z Nitrianskeho Hrádku (keramika 3500-5000 rokov stará)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Venuša (soška)**

Galéria
-------

* Willendfordská venušaWillendfordská venuša
* Věstonická venušaVěstonická venuša
* Venuša z LespugueVenuša z Lespugue
* Venuša z BrassempouyVenuša z Brassempouy
* Venuša z LausselVenuša z Laussel
* Venuša zo SavignanuVenuša zo Savignanu
* Moravianska venušaMoravianska venuša
* Zväčšená replika Hrádockej VenušeZväčšená replika Hrádockej Venuše
**Leonard Simon Nimoy** (\* 26. marec 1931, Boston, Massachusetts – † 27. február 2015, Los Angeles, Kalifornia) bol americký herec, filmový režisér, básnik a fotograf, syn židovských prisťahovalcov. Napísal tiež niekoľko kníh poézie, kníh o fotografii a autobiografie *I Am Not Spock* (1975) a *I Am Spock* (1995) a nahral niekoľko hudobných albumov.

Po väčšinu svojej kariéry bol spätý so svojou najznámejšou rolou, postavou Spocka v sci-fi sérii *Star Trek*. Tohto polovičného človeka a polovičného Vulkánca stvárnil už v pilotnej epizóde pôvodného seriálu *Star Trek* s názvom „The Cage "(1965), ako hlavná postava potom hral v seriáli až do jeho konca v roku 1969 (celkovo tri sezóny). V rokoch 1973-1974 nadaboval Spocka v animovanom seriáli *Star Trek*, v rokoch 1979-1991 sa ako Spock vyskytoval v šiestich celovečerných startrekovských filmoch. Roku 1991 hosťoval v dvojepizóde „Unification" nadväzujúceho seriálu *Star Trek: Nová generácia*. Naposledy sa v úlohe Spocka objavil vo filmoch *Star Trek* (2009) a *Star Trek: Do temnoty* (2013). Svoj hlas poskytol tejto postave aj vo videohrách (napr. *Star Trek Online*). Sám režíroval filmy *Star Trek III: The Search for Spock* (1984) a *Star Trek IV: The Voyage Home* (1986).

Okrem toho hral v desiatkach ďalších filmov a seriálov, napríklad v seriáli Columbo (časť Zločinný steh), animovanom filme *Atlantída: Stratená ríša* (2001) alebo seriáli *Fringe* (2009-2012).

Nimoy má hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.

Referencie
----------

1. ↑   *It's only logical: Mr. Spock supports two-state solution for Mideast peace* [online]. Haaretz, 2011-06-07, [cit. 2011-06-07]. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leonard Nimoy**

Externé odkazy
--------------

* Leonard Nimoy v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Leonard Nimoy v Internet Movie Database (po anglicky)
* Leonard Nimoy na Memory Alpha

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Leonard Nimoy na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Držitelia ceny Saturn Award pre najlepšiu hosťujúcu hlavnú úlohu (televízny seriál) |
| --- |
| Televízny seriál (2008 - 2020) | 
* Jimmy Smits (2008)
* Leonard Nimoy (2009)
* Richard Dreyfuss / Joe Manganiello (2010)
* Tom Skerritt (2011)
* Yvonne Strahovski (2012)
* Robert Forster (2013)
* Wentworth Miller (2014)
* William Shatner (2015)
* Jeffrey Dean Morgan (2016)
* David Lynch (2017)
* Jeffrey Dean Morgan (2018/2019)
* Jon Cryer (2019/2020)

 |
| Sieťový/káblový televízny seriál (od 2022) | 
* Jennifer Tilly (2021/2022)

 |
| Streamovací televízny seriál (od 2022) | 
* Hayden Christensen (2021/2022)

 |

Autoritné údaje: * BnF: 129193900
* GND: 119357607
* ISNI: 0000000114409024
* LCCN: n50003822
* NK ČR: js20040308005
* SNK: 151221
* ULAN: 500129399
* VIAF: 32127607
* WorldCat: lccn-n50003822
*Panicum miliaceum*
**Proso siate** (lat. *Panicum miliaceum*) je obilnina z čeľade lipnicovitých.

História prosa
--------------

Proso patrí popri pšenici a jačmeni k najstarším kultúrnym plodinám. Jeho pravlasťou je Čína, východná Ázia a India. Kúsky prosa boli nájdené na rôznych miestach Európy v stavbách pochádzajúcich z doby kamennej. Pravdepodobne asi do raného novoveku bolo v ľudskej strave hlavnou obilninou. Postupne ho vytláčali pšenica, raž, neskôr ryža a kukurica a svoj vplyv má aj rozšírenie zemiakov. Ešte dnes býva starodávnym zvykom podávať prosnú kašu ako posledné jedlo na svadobnej hostine na moravských svadbách, aby mali novomanželia vždy dosť peňazí. Proso bolo jednou z hlavných obilnín Slovanov, ktorí ho konzumovali v podobe výživných kaší, placiek a polievok. Germánske národy poznali proso od Slovanov. Svedčia o tom niektoré zvyky v Nemecku (v pôvodných oblastiach Slovanov), kde sa pri krste podával prosný chlieb.

Zloženie prosa
--------------

Najviac konzumovaný produkt vyrobený z prosa je pšeno. Získava sa odstránením plevy zo zrna prosa. Pšeno má optimálne výživné vlastnosti, je veľmi chutné a ľahko stráviteľné. Obsahové látky majú priaznivý pomer bielkovín (12 %), tukov (4 %) a sacharidov (68 %). Tento pomer sa približuje k odporúčanému pomeru živín. Dôležitá je neprítomnosť lepku, preto sa odporúča pri bezlepkovej diéte. Obsah tuku je vyšší ako u ostatných obilnín, najviac tuku sa nachádza v klíčku. Pšeno je významným zdrojom vitamínov skupiny B a železa. Svojou nutričnou hodnotou sa pšeno vyrovná ovseným vločkám.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Proso siate**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Proso siate**

| * z
* d
* u
Obilniny |
| --- |
| 
* cirok
* jačmeň
* kañiwa
* kukurica
* mrlík čílsky
* milička
* ovos
* pohánka
* proso
* pšenica
* raž
* ryža
* slzovka obyčajná

 |
**Sihoť** je druhé najväčšie sídlisko v Trenčíne, ktoré sa nachádza v mestskej časti Sever.

Sídlidko Sihoť je administratívne rozdelené na štyri časti:

* Sihoť I.
* Sihoť II.
* Sihoť III.
* Sihoť IV.

Najväčšou časťou je Sihoť I. ktorá má 5 000 obyvateľov. Nachádza sa tu vodná elektráreň, futbalový štadión, Obchodná akadémia Dr. M. Hodžu,Trenčianska univerzita, mestská krytá aj letná plaváreň.

Na Sihoti II. sa nachádza štorhviezdičkový hotel Magnus, Zimný štadión Pavla Demitru, Zimný štadión Mariána Gáborika, najväčšia základná škola v Trenčíne (Hodžova), obchodné centrum Rozkvet a obchody v priestoroch bývalého Milk Agra. 

Na Sihoti III. sa nachádza obchodné centrum Radegast a materská škola. 

Na Sihoti IV. je sústredená najmä výšková panelová výstavba.

Celá Sihoť má 11 167 obyvateľov. Cez Sihoť preteká potok Teplička a Kočkovský kanál rieky Váh. Pri plavárni na Sihoti I. tečie aj rieka Váh. Plánovaná je aj výstavba Sihote V. na ktorej sa má nachádzať štvorposchodová základná škola a obchodné stredisko.
Súradnice: 48°49′16″S 22°03′50″V﻿ / ﻿48,821°S 22,064°V﻿ / 48.821; 22.064

**Podvihorlatská pahorkatina** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej pahorkatiny. Nachádza sa v jej východnej časti.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá mierne zvlnenú časť vo východnej polovici Východoslovenskej pahorkatiny a tvorí prechod medzi horstvom na severe a rovinou na juhu. Na juhovýchode územie vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, severovýchodným smerom sa nachádza najvýchodnejší podcelok krajinného celku, Petrovské podhorie. Severným smerom leží úpätie Vihorlatských vrchov a ich podcelky Popriečny, Vihorlat a Humenské vrchy. Západným smerom nadväzuje krajinný celok Laboreckou nivou a Zalužickou pahorkatinou. Medzi nimi je úzky pás Laboreckej roviny a juhovýchodne nadväzuje Sobranecká rovina, obe patriace pod Východoslovenskú rovinu.

Chránené územia
---------------

Severný okraj východnej polovice zasahuje do CHKO Vihorlat, z maloplošných chránených území tu leží chránený areál Zemplínska šírava a národná prírodná rezervácia Jovsianska hrabina.

Osídlenie
---------

Mierne zvlnené územie patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a najmä v plytkých údoliach potokov ležia menšie a stredne veľké obce. Južný okraj zasahuje na okraj Michaloviec.

Doprava
-------

Centrálnou časťou územia vedie cesta II/582, ktorá spája severným brehom Zemplínskej šíravy Michalovce a Sobrance. Juhovýchodnou časťou prechádza cesta I/19 a ňou vedená európska cesta 50, ktorá smeruje na Ukrajinu.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-20]. Dostupné online.
Súradnice: 48°08′39″S 17°06′20″V﻿ / ﻿48,14423°S 17,105568°V﻿ / 48.14423; 17.105568

**Klariská ulica** je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Staré mesto je založené v roku 199999,ako supper mestom

Dejiny
------

Vznikla v druhej polovici 13. storočia pozdĺž kláštora cisterciánok. Dolný roh ulice za palácom uhorskej kráľovskej komory sa nazýval "Pieskový kút" alebo "Sandwinkel". Horná časť ulice pri hradbách mesta sa nazývala "Svinský kút", možno kvôli tomu, že bývala znečistená. Pozdĺž hradieb mali remeselníci svoje prevádzky, ktoré boli premiestnené zo stredu mesta vraj kvôli zápachu.

Po zbúraní mestských hradieb bol prechod na Kapucínsku ulicu vyriešený schodmi. V roku 1985 bol pod Kapucínskou vybudovaný podchod smerom na Staromestskú ulicu.

Stavby
------

Významné stavby na Klariskej sú hlavne kostol a kláštor klarisiek, v súčasnosti využívaný ako koncertná sieň. Sídli tu istá časť Univerzitnej knižnice. V roku 2002 prebehla rekonštrukcia kláštora, pričom kostol sa mal rekonštruovať v rokoch 2005 – 2007.

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam PSČ Slovenskej republiky* [online]. pscpsc.sk, [cit. 2016-07-06]. Dostupné online.
2. ↑   *Abecedný zoznam ulíc Bratislavy a pomenovaných priestranstiev* [online]. Hlavné mesto SR Bratislava, rev. 2015-11-29, [cit. 2016-07-06]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Klariská ulica**

Externé odkazy
--------------

* Klariská ulica na mape Bratislavy
Úplné zatmenie pozorované z Indianapolisu
Mapa zatmenia Slnka 8. apríla 2024
**Zatmenie Slnka 8. apríla 2024** bolo úplné zatmenie Slnka viditeľné v pásme pokrývajúcom časť Severnej Ameriky od Mexika po Kanadu a prechádzajúcom cez priľahlé Spojené štáty. Zatmenie Slnka nastáva, keď Mesiac prejde medzi Zemou a Slnkom, čím zakryje Slnko. Úplné zatmenie Slnka nastáva vtedy, keď je zdanlivý priemer Mesiaca väčší ako priemer Slnka a blokuje všetko priame slnečné svetlo. K úplnému zatmeniu dochádza len na obmedzenej dráhe cez zemský povrch, pričom čiastočné zatmenie Slnka je viditeľné na väčšej okolitej oblasti.

Jeden deň po perigeu 7. apríla 2024 bol zdanlivý priemer Mesiaca o 5,5 % väčší ako priemer. Zatmenie s magnitúdou 1,0566 trvalo najdlhšie počas totality 4 minúty a 28,13 sekundy len 6 km severne od mexického mesta Nazas v štáte Durango.

Toto zatmenie bolo prvé úplné zatmenie Slnka viditeľné z Kanady od 26. februára 1979; prvé nad Mexikom od 11. júla 1991; a prvé nad Spojenými štátmi od 21. augusta 2017. Žiadne iné zatmenie Slnka v 21. storočí nebude úplne viditeľné zo všetkých troch krajín. Ďalšie úplné zatmenie Slnka v USA bude 30. marca 2033, ktoré prejde ponad Aljašku; ďalšie úplné zatmenie v dolných 48 štátoch USA bude 23. augusta 2044; a ďalšie úplné zatmenie podobnej šírky sa uskutoční 12. augusta 2045 (prejde od pobrežia k pobrežiu podobne ako zatmenie v roku 2017).

Posledné zatmenie Slnka v tomto roku nastane 2. októbra 2024.

Galéria
-------

* Animácia tieňa MesiacaAnimácia tieňa Mesiaca
* Úplné zatmenie severne od obce Attica v OhiuÚplné zatmenie severne od obce Attica v Ohiu
* Graf zatmenia Slnka 8. apríla 2024. Pás totality vyznačený modrou farbouGraf zatmenia Slnka 8. apríla 2024. Pás totality vyznačený modrou farbou

Referencie
----------

1. ↑   *10 Astonishing Facts About the 2024 Total Solar Eclipse* [online]. gotimesnews.com, 2024-04-09, [cit. 2024-04-09]. Dostupné online.
2. ↑  AZIZ, Saba. *Total solar eclipse: All you need to know about the rare celestial event* [online]. globalnews.ca, 2024-02-12, [cit. 2024-04-09]. Dostupné online.
3. ↑   *Macleans.ca - Canada’s magazine* [online]. macleans.ca, [cit. 2024-04-09]. Dostupné online.
4. ↑  GOSSMAN, Julieta Fierro; TREJO, Jesús Galindo; GUTIÉRREZ, Daniel Flores. *Eclipse total de sol en México, 1991*. Mexiko : UNAM, 1991. 105 s. ISBN 978-968-36-1761-3.
5. ↑   *2024 April 8 Total Solar Eclipse* [online]. greatamericaneclipse.com, [cit. 2024-04-09]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zatmenie Slnka 8. apríla 2024**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Solar eclipse of April 8, 2024 na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
Mapa Afriky z roku 1631
**Kolonizácia Afriky** má dlhú históriu. Národmi z iných svetadielov bola Afrika kolonizovaná už od dôb staroveku, za najvýznamnejšiu epizódu je ale považované západné osídľovanie v 19. a 20. storočí, kedy bola aspoň raz kolonizovaná každá časť africkej pôdy. Táto kolonizácia Afriky má korene v 16. storočí, kedy Portugalci začali zakladať oporné body na pobreží pre zabezpečenie cesty do Indie; vo vnútrozemí vtedy existovali silné domorodé ríše. Takzvaný "zápas" či "preteky o Afriku", obdobie vôbec najintenzívnejšej kolonizácie, nesúce sa v duchu súperenia jednotlivých mocností, bol odštartovaný v osemdesiatych rokoch 19. storočia. Začiatok konca modernej africkej kolonizácie (teda dekolonizácie) nastal v päťdesiatych rokoch 20. storočia a dovŕšený bol v rokoch sedemdesiatych, kedy už na väčšine afrického územia držali moc zase pôvodní obyvatelia.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Africký portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku kolonizace Afriky na českej Wikipédii.*
**Panafrikanizmus** je ideovopolitická koncepcia a hnutie najmä černošskej inteligencie Afriky, Severnej Ameriky a krajín Karibského mora, ktorá sa zakladá na vedomí jednoty
a príslušnosti k jednej rase. Koncepcia sa utvárala od konca 19. stor. Termín *panafrický* použil ako prvý trinidadský advokát W. Sylver na 1. panafrickej konferencii v Londýne v r. 1900. Významným predstaviteľom panafrikanizmu je W. E. B. Du Bois, K. Nkrumah a ďalší.

Hlavnými zásadami panafrikanizmu sú:

* Afričania sa musia zjednotiť v úsilí riešiť svoje problémy, jednota Afriky;
* Afrika sa musí zbaviť cudzieho panstva, nezávislosť Afriky;
* Afričania sa musia vrátiť k svojim autentickým zdrojom, osobitnosť Afriky;
* africká spoločnosť sa musí radikálne reorganizovať; premena Afriky.

Vývin panafrikanizmus vyústil r. 1963 do založenia Organizácie africkej jednoty.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Africký portál |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Logo
**LG Group** (kórejsky 엘지 그룹) je juhokórejský konglomerát sídliaci v Soule. Vyrába elektroniku, chemikálie a telekomunikačné produkty. Bol založený v roku 1947. Má pobočky vo viac ako 80 krajinách a patria medzi ne spoločnosti, ako sú LG Electronics, LG Telecom, Zenith Electronics alebo LG Chem. V roku 2009 mal okolo 177000 zamestnancov.

Zakladateľ LG Corp, Koo In-Hwoi, založil Lak-Hui Chemical Industrial Corp v roku 1947. V roku 1952 sa stala Lak-Hui (vyslovuje sa "Lucky", v súčasnej dobe LG Chem) prvou kórejskou firmou, ktorá vstúpila do plastového priemyslu. Keď sa v roku 1958 firma rozšírila, bola založená spoločnosť GoldStar Co. Ltd. (V súčasnosti LG Electronics Inc).

V roku 1959 Goldstar vyrába prvé rádio v Južnej Kórei. Veľa spotrebnej elektroniky bolo predávanej pod menom GoldStar, zatiaľ čo niektoré iné výrobky pre domácnosť (ktoré neboli k dispozícii mimo Južnej Kórey) boli predávané pod obchodným názvom Lucky. Značka Lucky bola známa svojou radou hygienických výrobkov, ako mydiel a pracích práškov, ale väčšinou bola spájaná so zubnou pastou Lucky a Perioe.

V roku 1995 bola spoločnosť premenovaná na "LG", skratka "Lucky Goldstar", aby lepšie konkurovala na západných trhoch. Nedávno spoločnosť združila písmená LG s firemnou stratégiou "Life's Good". Od roku 2009 LG tiež vlastnú doménu LG.com.

Spoločnosti
-----------

Od roku 2001 má LG dva spoločné podniky s Royal Philips Electronics: LG Philips Display a LG Philips LCD, ale Philips odpredal svoje akcie na konci roka 2008. Tiež LG uzavrela zmluvu s Nortel Networks a vytvorila LG-Nortel Co. Ltd. LG má spoločný podnik s Hitachi, Hitachi-LG Data Storage, ktorá vyrába optické mechaniky ako DVD-ROM alebo CDRW mechaniky atď. LG má vlastný bejzbalový klub LG Twins od roku 1989.

Dcérske spoločnosti
-------------------

### Elektronický priemysel

* LG Electronics
* LG Display
* LG Innotek
* LG Micron
* Hiplaza
* Hi Logistics
* System Air-Con Engineering
* Siltron
* Luse

### Chemický priemysel

* LG Chem
* LG DOW Polycarbonate
* SEETEC
* LG Household & Health Care
* Coca•Cola Beverage Company
* LG Hausys
* LG Tost BM
* LG Life Sciences
* LG MMA

### Telekomunikácie a služby

* LG Telecom
* SK Leader
* A•IN
* LG Dacom
* LG Powercom
* DACOM Crossing
* DACOM Multimedia Internet
* CS ONE Partner
* LG CNS
* LG N-Sys
* V-ENS
* BIZTECH & EKTIMO
* Ucess Partners
* SERVEONE
* LG International
* TWIN WINE
* Geovine
* pixdix
* Korea Commercial Vehicle
* LG Solar Energy
* G2R
* HS Ad
* Wisebell
* Tams Media
* Alchemedia
* W Brand Connection
* Twenty Twenty
* M. Hub
* Pressline
* G Outdoor
* Bugs Com Ad
* L. Best
* LG Management Development Institute: Economic Research Institute
* LG Management Development Institute: Academy
* LG Sports

Externé odkazy
--------------

* LG Official Korean website
* LG Official English website Archivované 2010-07-03 na Wayback Machine
* LG Official Canadian Website
* LG companies Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine
* History of the LG.com website Archivované 2009-09-28 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku LG Group na českej Wikipédii.*
**Spojená červená armáda** (jap. *Rengō Sekigun*, skr. **URA** z angl. United Red Army) bola japonská ultraľavicová polovojenská skupina založená 15. júla 1971. 

Skupina sa vyvinula z pôvodnej japonskej extrémistickej organizácie, nazývanej *Frakcia červenej armády*. Tá vzišla zo študentského protestného hnutia 60. rokov a potom, ako bolo mnoho jej členov zatknutých a časť odišla v r. 1971 pod vedením Fusako Šigenobuovej do zahraničia, kde založili Japonskú červenú armádu, sa zvyšný členovia pod vedením *Tsunea Moriho* spojili s inou skupinou, *Revolučnou ľavicovou frakciou* (*Keihin*). Tá sa oddelila od *Japonskej komunistickej strany* a bola vedená *Hiroko Nagataovou*. Spočiatku obe skupiny úzko spolupracovali až sa 15. júla 1971 definitívne spojili a premenovali na *Spojenú červenú armádu*.

Zatiaľ čo pôvodná *Frakcia červenej armády* uskutočnila viacero väčších akcii (napr. únos *letu 351* do Severnej Kórei z 31. marca 1970), členovia novovznikutej *Spojenej červenej armády* sa zamerali hlavne na ideologické utvrdzovanie a tvrdú sebadisciplínu, čo však viedlo k skorému pádu skupiny. Už v auguste 1971 boli dvaja "odpadlícky" členovia *URA* popravení. V januári 1972 členovia *URA* odišli do hôr v prefektúre Gunma, kde si založili polovojenský výcvikový tábor. Počas výcviku bolo do polovice februára 1972 v rámci vnútorných ideologických čistiek zabitých celkovo 12 členov skupiny a 1 náhodný svedok. Po objavení ich tiel a výcvikového tábora spustila polícia po zvyšných členoch rozsiahlu pátraciu akciu. Pri úteku 5 členov *URA* 19. februára 1972 prepadlo chatu blízko mesta Karuizawa v prefektúre Nagano a zobralo 1 ženu ako rukojemníčku. Chatu okupovali 9 dní, po ktoých ich polícia zadržala, medzitým však počas prestreliek s policajtami zabili 3 ľudí. Krátko po tomto incidente polícia pozatýkala aj zvyšných členov skupiny.

*URA* mala od svojho založenia celkovo 29 členov, z toho 14 bolo zabitých vlastnými súdruhmi. Lídri *URA* boli za to odsúdení na trest smrti. *Tsuneo Mori* spáchal vo väzení samovraždu, *Hiroko Nagataová* čaká dodnes na vykonanie rozsudku.

Externé odkazy
--------------

* Stránka filmu United Red Army Archivované 2011-08-12 na Wayback Machine od Koji Wakamatsu
**Katarína z Poděbrad** (\* 11. november 1449 Poděbrady – † 8. marec 1464 Budín) bola dcéra českého kráľa Jiřího z Poděbrad a jeho prvej manželky Kunhuty zo Šternberka, prvá manželka Mateja Korvína a uhorská kráľovná.

Život
-----

Matejovou prvou nevestou bola Alžbeta Celjská, ktorá ale zomrela ešte v detskom veku. 1. mája 1461 sa len osemnásťročný uhorský kráľ Matej Korvín oženil s mladou dcérou Jiřího z Poděbrad. Svadba bola dohodnutá už začiatkom roku 1458 a mala podľa strážnických dohôd prebehnúť v priebehu nasledujúceho roku. Trvalo však niekoľko rokov, než medzinárodná politická situácia umožnila uzatvorenie manželstva, a Katarína preto odišla do Uhorska až v roku 1461.

Na budínskom dvore o Kataríne zložil niekoľko latinských epigramov uhorský básnik Janus Pannonius.

Tri roky po svadbe porodila Katarína, ktorá mala iba štrnásť rokov, prvé dieťa, ktoré sa ale narodilo mŕtve. Ona sama zomrela o niekoľko dní potom. Pochovaná bola v budínskom Kostole svätého Žigmunda.

Literatúra
----------

* FELCMAN, Ondřej; FUKALA, Radek, a kol. Poděbradové. *Rod českomoravských pánů, kladských hrabat a slezských knížat*. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2008. 761 s. ISBN 978-80-7106-949-2.
* Stefan Głogowski. *Potomci krále Jiřího z Poděbrad (Genealogie knížat z Minsterberka)*. Přel. Karel Müller. Ostrava 1989, s. 17 – 19.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kateřina z Poděbrad na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 137079761
* NK ČR: mzk20221152385
* PIM: PIM114924
* VIAF: 81319789
**Hudobný klasicizmus** je hudobná tvorba veľkej časti 18. a začiatku 19. storočia. Predpokladom vzniku hudobného klasicizmu boli nové náboženské a myšlienkové prúdy, ktoré pramenili z rozpadu feudálnej spoločnosti.

Štýlový charakter klasicizmu dodal vznik a rozvoj komických operných žánrov (*opera buffa, opéra comique, Singspiel*), komorná hudba a symfonická hudba nadväzujúca na tanečnú rytmiku šľachtických (menuet) a ľudovejších (contredanse) tancov s vytváraním prehľadnej formy a ornamentálne spevnej
melodiky. Rozvoj dominujúcich inštrumentálnych žánrov predurčil ešte v baroku typ homofónnej suity (ordre, partity), sonáty da camera a opernej symfónie talianskeho typu.

V spojení s tanečnosťou sa rozvinuli črty prehľadnej formovej stavby založené na usporiadanosti (jednote i kontraste) v oblasti tonálnej, tematickej i stavebnej.

Inštrumentálnu hudbu klasicizmu najdokonalejšie stelesňuje sonátová forma v súvislosti s cyklickou symfóniou, inštrumentálnym koncertom a sláčikovým kvartetom.

Raným klasicizmom (asi do roku 1770) sa rozumie obdobie, keď tanečnosť a formová prehľadnosť porážajú barokovú nabubrenosť.

Vrcholný klasicizmus vytyčuje vyššie ideové nároky, ktoré prinieslo meštianske osvietenstvo (hnutie Sturm und Drang).

Osvietenské ideály, ktoré sa obracali na celé ľudstvo, zostávali kritériom klasicizmu, nacionálne idey začiatkom 19. storočia otvárajú prechod k romantizmu.

Predstaviteľmi hudobného klasicizmu boli Carl Philipp Emanuel Bach, Josef Mysliveček, Jean-Philippe Rameau, Joseph Haydn, Karel Stamic, Christoph Willibald Gluck, Ludwig van Beethoven, Wolfgang Amadeus Mozart a Franz Schubert.

Externé odkazy cus kurvičky
---------------------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Eurostar** sú elektrické jednotky z rodiny vysokorýchlostných vlakov TGV prevádzkované na tratiach spájajúcich Londýn s Parížom a Bruselom, zachádzajú však aj na juh Francúzska - v lete do Avignonu, v zime do Bourg-St-Maurice v Alpách. Vlaky na svojej ceste využívajú Eurotunel. Cestovná doba 2:15 h do Paríža a 1:51 h do Bruselu. 

Na európskej pevnine využívajú vlaky už od 14. novembra 1994 vysokorýchlostnú trať (LGV) od Eurotunelu od Calais cez Lille po triangel pri Frétine, kde časť časť vlakov pokračuje na juh do Paríža a ostatné na severovýchod do Bruselu. Na anglickom brehu bol až septembri 2003 sprevádzkovaný 1. úsek vysokorýchlostnej trate HSL 1 (High Speed Line 1) Dollands Moors (britský portál Eurotunelu) - Ebbsfleet (predmestie Londýna) - vlaky Eurostar prichádzali v Londýne na stanicu Waterloo International s použitím tretej napájacej koľajnice po štandardnej trati. Od 14. novembra 2007 po dokončení 2. úseku HSL 1 medzi stanicou London St. Pancras a Ebbsfleetom bol cestovný čas skrátený o 20 minút.

Jednotky sú vo vlastníctve britskej spoločnosti Eurostar (11 ks + 7 ks 14-vozňových pre vnútroštátnu prevádzku), francúzskych železníc SNCF (16 ks, z toho 6 ks upravených i na napájanie 1,5 kVss) a belgických železníc SNCB/NMBS (4 ks). Jednotky sú tvorené dvomi štvornápravovými hnacími vozidlami a dvomi skupinami po 9 osobných vozňov vybavenými Jakobsovým podvozkom, vždy s jedným hnacím podvozkom na strane hnacieho vozidla. Toto usporiadanie je zvolené z bezpečnostných dôvodov, aby v prípade potreby bolo možné jednotku uprostred rozpojiť a odísť každej z týchto 2 častí samostatne.

Technické parametre
-------------------

* rad: 373 Eurostar (UK), TGV 3200 SNCF, 3100 SNCB
* hmotnosť: 752 t
* dĺžka: 394 m
* počet vozňov: 18
* kapacita: pôvodne 206 cestujúcich v 1. triede, 560 v 2. triede, teraz 206 / 544
* maximálna rýchlosť: 300 km/h, v tuneli pod Lamanšským prielivom a pri napájaní treťou koľajnicou 160 km/h
* napájací systém: 25 kV 50 Hz ss, 3 kV js, 750 V js (tretia koľajnica) (používaná do 13. 11. 2007 v Londýne)
* výkon na uvedených systémoch: 12 200 kW, 5700 kW, 3400 kW
* počet trakčných asynchrónnych motorov: 12

Externé odkazy
--------------

* TGV Eurostar (SK)
* TGV Eurostar (EN)
* Eurostar Ltd.
* 


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portálBelgický portál |

| * z
* d
* u
Vysokorýchlostné vlaky >249 km/h |
| --- |
| 
* AGV (I / F)
* AVE (E)
* ETR 401 (I)
* ETR 450 (I)
* ETR 460 (F / I)
* ETR 480 (I)
* ETR 500 (I)
* ETR 600 (I)
* ETR 610 (CH / I)
* Eurostar (UK / F / B)
* ICE (D / A / F / B / NL / CH / E / RU)
* KTX (KR)
* RENFE S-120 (E)
* Šinkansen (J / TW)
* Talgo (E / PT / F / CH / I / D / US / CA / KZ)
* TGV (F / D / CH / I / E / B / LX)
* Thalys (F / B / NL / D)
* Transrapid (D / CN)
* JR-Maglev (J)
* Swissmetro (CH)

 |
| **^1** technológia Maglev; **^2** Maglev vo vákuovom tuneli |
Visuté záhrady v Babylone, v pozadí Babylonská veža. Obraz zo 16. storočia
**Semiramidine visuté záhrady** sú asi najmenej preskúmaným divom sveta. V roku 1898 začal pátrať nemecký archeológ Robert Koldewey asi 90 km od Bagdadu v dnešnom Iraku na brehoch rieky Eufrat po zvyškoch zaniknutého mesta Babylon. Preslávilo sa predovšetkým jedinečnými stavbami: babylonskou vežou, mocnými hradbami a najmä visutými Semiramidinými záhradami. Koldeweyovi trvalo 18 rokov vykopanie tohto bájneho mesta. Aby si prácu urýchlil, dal si priviezť z Európy kompletnú poľnú železnicu a dosiahol úspech. 

Z rozsiahlej literatúry o Babylonskej ríši si mohol Koldewey utvoriť predstavu, ako asi vyzerali Semiramidine záhrady. Nad pivničnými klenbami sa nachádzala hlavná terasovitá stavba. Každá terasa bola o 5 metrov vyššie ako predchádzajúca. Dláždili ju 5,45 m dlhé a 1,35 m široké kamenné platne. Niektoré platne ešte zaliali asfaltom premiešaným s tŕstím, na dosky uložili dvojitú vrstvu pálených tehál a medzery medzi nimi vyplnili sadrou. Na tehly prišla vrstva olova, ktorá izolovala od vlhka. Okrem toho nanosili trojmetrovú vrstvu zeme, na ktorej neskôr vyrástli aj vysoké stromy. Tento kolos mal veľmi dobre premyslený systém zavlažovania. Pod záhradami sa nachádzala hlboká studňa, ktorá čerpala vodu z neďalekého Eufratu. Voda sa priviedla na najvyššiu terasu a odtiaľ sa rozlievala na ostatné. Visuté záhrady kráľovnej Semiramis v Babylone boli teda sériou arkádovitých terás, postavených do tvaru pyramídy a akousi chladivou, zelenou oázou uprostred horúcej púšte.

Prečo sa tieto záhrady volajú Semiramidinými?
Zistilo sa, že bájna kráľovná Semiramis žila ešte pred postavením týchto záhrad. Záhrady dal teda postaviť v 7. storočí pred Kr. kráľ Nebukadnesar II. pre svoju manželku Amytis, ktorej chýbala zeleň a kopcovitý terén jej rodného kraja. Semiramis preto nemá nič spoločné s týmito visutými záhradami. S kráľovnou sa mesto Babylon spája v legende, podľa ktorej dala mesto vystavať práve ona.