recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Automat typický pre Slovensko (kúpa 1 škatuľky s 1 kondómom)
**Automat na kondómy** je druh predajných automatov. Tieto automaty sú často umiestnené na verejných toaletách, staniciach metra, letiskách ako opatrenie na podporu bezpečného sexu. Zriedkavo ponúkajú aj dámske kondómy.

Bezpečnostné pokyny
-------------------

Pri použití kondómov z automatu je dôležité skontrolovať dátum vypršania platnosti a samotný automat by nemal byť vystavený priamemu slnečnému žiareniu alebo inému zdroju extrémnych teplôt.

Automaty na Slovensku
---------------------

Mechanicke automaty buď jednoité alebo dvojité. Fungujú na mince 1 € resp. 2 € (1 kus kondómu resp. 2).

* Širší na kúpu 1 alebo 2 kusovŠirší na kúpu 1 alebo 2 kusov

Automaty vo svete
-----------------

Automaty na kondómy sú viac rozšírene v západných krajinách. Vo Francúzsku má až 96 % stredných škôl automaty na kondómy.

* Nemecký automatNemecký automat
* Francúzsky automatFrancúzsky automat
* Taliansky automatTaliansky automat
* Nórske automaty na kondómy a zubné kefkyNórske automaty na kondómy a zubné kefky
* Automat v Spojených štátoch americkýchAutomat v Spojených štátoch amerických
* Čínsky automatČínsky automat

Referencie
----------

1. ↑  RIZZO, Alessandra. *Condom machines create uproar* [online]. nbcnews.com, 2010-03-11, [cit. 2020-10-17]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Automat na kondómy**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Condom machine na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 48°44′22.2″S 16°45′20.5″V﻿ / ﻿48,739500°S 16,755694°V﻿ / 48.739500; 16.755694

**Zámok Valtice** je zámok nachádzajúci sa v moravskom meste Valtice v okrese Břeclav v Česku. Zámok je súčasťou krajinnej pamiatkovej zóny Lednicko-valtický areál, zapísaného na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

História
--------

Pôvodne gotický hrad z 13. storočia bol prestavaný na renesančný a neskôr barokový zámok. Do dnešnej podoby bol prestavaný v rokoch 1643 – 1730 podľa projektov talianskeho staviteľa D. Martinelliho a Johanna Bernharda Fischera z Erlachu. Zámok tvorí trojposchodová štvorkrídla budova s koniarňou, jazdiarňou, galériou, barokovým divadlom a kočiarovňou. Z renesančného obdobia sa zachovali dve nárožné veže, od ktorých vedú nízke bočné krídla uzatvárajúce s hlavnou budovou čestný dvor. Priečelná fasáda zámockej budovy je bohato zdobená, stredová os budovy je zvýraznená vstupným portálom a vežou. Bohato vybavené zámocké interiéry boli upravované až do 18. storočia. Zámocký park bol založený v roku 1727. Začiatkom 19. storočia bola záhrada rozšírená a prebudovaná na prírodno krajinársky park s ďalekými priehľadmi. Park má rozlohu 14,6 ha a rastie v ňom 22 druhov ihličnanov a 63 druhov listnáčov.

Galéria
-------

* Zámok ValticeZámok Valtice
* Zadné priečelie zámku ValticeZadné priečelie zámku Valtice
* Fontána na nádvoríFontána na nádvorí
* Pohľad na parkPohľad na park

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Valtice**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Zámok hrady.cz
**Automatizovaný knižničný informačný systém** (AKIS) je každý systém, ktorý automatizuje niektoré knižničné procesy.

Generácie AKIS
--------------

### 1. generácia

Systémy prvej generácie automatizovali čiastkové procesy knižničnej práce, väčšinou iba služby, ak boli automatizované viaceré procesy, tak tieto neboli navzájom prepojené alebo boli prepojené iba sprostredkovane.

### 2. generácia

Komplexné knižničné informačné systémy, automatizujúce všetky alebo aspoň väčšinu knižničných procesov. Systémy sú väčšinou modulárne a moduly navzájom nadväzujú na seba a majú spoločné dáta.

### 3. generácia

Systémy tretej generácie majú všetky atribúty predchádzajúcej generácie, navyše sú však vzájomne prepojené databázy viacerých knižníc, v ideálnom prípade všetkých knižníc danej oblasti. V takom prípade stačí, ak dokument skatalogizuje jedna knižnica a ostatné knižnice záznam iba použijú a doplnia o svoje špecifické údaje. Pokusom o implementáciu systému 3. generácie na Slovensku je projekt KIS3G – knižničný informačný systém 3. generácie.

AKIS na Slovensku
-----------------

* Aleph
* CLAVIUS
* DAWINCI
* ISIS – rôzne knižničné nadstavby nad základným databázovým systémom
* KiS MaSK - systém pre malé a stredné knižnice
* KABIS
* LIBRIS
* PARIS
* Rapid Library
* Smartlib
* Tinlib
* Tritius
* VERBIS – knižničný systém firmy KP-SYS
* Virtua
* VTLS
Most Márie Valérie
**Most Márie Valérie** (maď. Mária Valéria híd) je železný most postavený v roku 1895 ponad rieku Dunaj, spájajúci slovenské Štúrovo a maďarský Ostrihom.

História prechodu cez Dunaj do roku 1895
----------------------------------------

### Rímska ríša

Najstaršia písomná zmienka pochádza z rímskeho obdobia, z druhej polovice druhého storočia nášho letopočtu. Cisár Marcus Aurelius viedol vojenské výpravy na dolné Pohronie a predpokladá sa, že rímske légie prechádzali Dunaj práve v tomto mieste.

### Turecký pontónový most

Po obsadení Ostrihomu Turkami v roku 1543 bol v roku 1585 vybudovaný pontónový most, ktorý takmer 100 rokov zabezpečoval spojenie medzi oboma brehmi Dunaja. Most bol v roku 1663 zničený a následne obnovený. Avšak v roku 1683 bol most definitívne zničený počas bitky pri Parkane.

### Lietajúci most

V roku 1762 bola daná do prevádzky nová mobilná konštrukcia, tzv. lietajúci most. Lietajúci most je plávajúce zariadenie (kompa), ktoré bolo pomocou asi 400 metrov dlhého lana položeného na 7 loďkách v 50 metrových vzdialenostiach. Most bol počas revolúcie v Uhorsku zničený, ale následne aj opravený.

Most Márie Valérie
------------------

### Výstavba

#### Určenie polohy mosta

Poloha mosta Márie Valérie bola vytýčená približne o 120 metrov proti prúdu rieky od osovej čiary pôvodného pontónového mosta. Hlavným dôvodom bolo to, aby sa doprava najkratšou cestou nasmerovala do centra Ostrihomu. Most leží na 1718,5 riečnom kilometri rieky Dunaj.

#### Geologický prieskum

Prieskum podložia pre zakladanie mostných pilierov sa vykonal medzi 3.novembrom 1893 a 16.januárom 1894. Početnými vrtmi sa zistila táto charakteristika a mocnosť vrstiev podložia Dunaja: [chýba zdroj]

* ostrihomský breh - piesčitý íl - 100 cm, hrubý štrk - 750 cm, tvrdý piesčitý sivý íl - 200 cm a tvrdý modrý íl
* štúrovský breh - hrubý štrk - 250 cm, tvrdý sivý íl - 200 cm, piesčitý íl - 500 cm, ílovitý piesok - 350 cm, modrý íl

#### Tvar mosta

Z estetického hľadiska boli aplikované mostné polia s rôznymi dĺžkami. Pôvodný nápad patrí maďarskému architektovi Jánosovi Feketeházymu, ktorý navrhol aj cestný most v Komárne. Na premostenie bolo navrhnutých 5 mostných polí v celkovej dĺžke 496 metrov.

### Prvé zničenie mosta

Po prvej svetovej vojne, 26. júla 1919 bol most vyhodený do vzduchu. Jeho obnova sa začala v roku 1922 a trvala do roku 1927, kedy sa obnovila premávka na moste.

### Druhé zničenie mosta

Most bol opäť zničený v roku 1944 ustupujúcou nemeckou armádou. Odvtedy ostali na dlhé roky Štúrovo a Ostrihom bez mostného spojenia. To sa zmenilo až po 57 rokoch, keď bol v roku 2001 znovu otvorený obnovený most Márie Valérie.

Referencie
----------

1. 1 2  TERAZ.SK. *Obnovený most Márie Valérie spája Štúrovo a Ostrihom už 15 rokov* [online]. TERAZ.sk, 2016-10-11, [cit. 2020-04-03]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Most Márie Valérie**

  

Súradnice: 47°47′43″S 18°43′46″V﻿ / ﻿47,795342°S 18,729372°V﻿ / 47.795342; 18.729372
V 20. rokoch 20. storočia v období medzi koncom prvej svetovej vojny a veľkou hospodárskou krízou, došlo v newyorskom Harleme k vzniku nového výrazne aktívneho literárneho hnutia. Hnutie, ktoré sa zasadzovalo za **zrovnoprávnenie čiernych obyvateľov** bolo reprezentované viacerými autormi: Alain Locke, James Weldon Johnson, Claude McKay, Countee Cullen, Langston Hughes, Zora Neale Hurston, Jessie Redmon Fauset, Jean Toomer, Wallace Thurman a Arna Bontemps. Toto obdobie vstúpilo do histórie ako čierna renesancia.

Problematika rasového zrovnoprávnenia vystúpila do popredia tiež v 60. rokoch 20. storočia predovšetkým v Spojených štátoch, kde pôsobil Martin Luther King, vodca hnutia za zrovnoprávnenie čiernych obyvateľov.

Na formálnej úrovni sa začalo černochom hovoriť Afroameričania a termín neger sa postupne stal nežiaducim. Ľudia sa mu začali vyhýbať a nahradili ho výrazom "N-word", prípadne v písomnej forme n\*gg\*r.

Jedným z lídrov hnutia za zrovnoprávnenie černochov bol aj hudobník James Brown. Jeho hit "Say It Loud (I´m Black And I´m Proud)" sa stal symbolom čiernych obyvateľov a ich boja za ľudské práva. Skladbu zahral aj na inaugurácii prezidenta Richarda Nixona v roku 1969. "Vždy stál pri nás, obyčajných ľuďoch. James Brown vymazal z nášho slovníka slovo neger. Prinútil nás tvrdo a pekne nahlas povedať, že sme čierni a patrične na to hrdí," povedal na Brownovom pohrebe v roku 2006 známy bojovník za práva černochov, reverend Al Sharpton.

Za zrovnoprávnenie černochov sa medzi inými významne angažoval tiež americký trapistický mních Thomas Feverel Merton.

Téma odstránenia rasovej diskriminácie je, rovnako ako ľudské predsudky a netolerancia v širšom rozsahu, aktuálna dodnes. V praxi sa uplatňujú antidiskriminačné a antiopresívne techniky, známy je aj prístup označovaný ako pozitívna diskriminácia.

Vybraní aktivisti za ľudské práva
---------------------------------

* Rosa Parksová (\* 4. február 1913, Tuskegee, Alabama, USA – † 24. október 2005, Detroit, Michigan, USA), aktivistka za občianske práva v USA, symbol boja amerických černochov za svoje práva.
* Martin Luther King, Jr. (\* 15. január 1929, Atlanta, Georgia – † 4. apríl 1968, Memphis, Tennessee), americký kazateľ, bojovník za občianske práva a nositeľ Nobelovej ceny za mier.
* Steve Biko (\* 18. december 1946, King William's Town, vtedy Juhoafrická únia – † 12. september 1977, Pretoria), juhoafrický bojovník za ľudské práva pôvodného obyvateľstva Afriky.
* Thomas Merton (\* 31. január 1915 Prades, Východné Pyreneje – † 10. december 1968 Bangkok), trapistický mních, kňaz a mystik, bojovník za sociálnu spravodlivosť a ľudské práva.
* Tupac Amaru Shakur (\* 16. jún 1971 New York – † 13. september 1996 Las Vegas)
* Afeni Shakur Davis (\* 22. január 1947, Alice Faye Williams-† 2. mája 2016, Sausalito, Kalifornia, USA)
**Ruchovci** (takzvaná *škola národní*) boli českí básnici a spisovatelia narodení medzi rokmi 1845 – 1855. Pochádzajú napospol zo zámožnejších stredných vrstiev alebo inteligencie. Almanach Ruch, ktorý prvýkrát vyšiel v roku 1868 pri príležitosti položenia základného kameňa Národného divadla, sa nápadne odlišoval od almanachu Máj. Vanulo z neho nadšenie, odhodlané vlastenectvo. U ruchovcov znovu ožíva myšlienka slovanskej jednoty a do jej utopickej vízie preniká ohlas súdobého sociálneho anarchizmu (Svatopluk Čech). Prispievali do časopisu Osvěta.

Program ruchovcov
-----------------

Požadovali účinné vlastenectvo, obracali sa k slovanskému východu, najmä k Rusku a sledovali so sympatiami oslobodzovacie boje balkánskych Slovanov (Eliška Krásnohorská, Josef Holeček). Zdôraznili aj potrebu užšieho zväzku so slovenským národom (Adolf Heyduk, Rudolf Pokorný, Frantíšek Táborský). Horlivo prekladali zo slovenských literatúr, pričom prevažuje záujem o romantickú poéziu. Obnovujú vo svojej tvorbe historickú tematiku. Silný je záujem o vidiek a posolstvo, v ktorom sa konštatuje základ národa a ochrana pred rastúcou diferenciáciou národnej spoločnosti. Vlastenecká poézia tejto generácie máva podobu reflexívnej lyriky alebo epiky s historickými či alegorickými látkami, horlí pre národnú jednotu a vyzýva k politickej aktivite. Formu aj umelecké prostriedky čerpajú básnici čiastočne z ľudovej piesňovej formy, v epických útvaroch napodobňujú baladu. Popri tom však vytvárajú aj vzrušený patetický sloh, zaťažený rétorikou (Čech, Krásnohorská). V porovnaní s májovcami sú básnici združení okolo almanachu Ruch tradičnejšie v látke i forme. Redaktorom almanachu bol J. V. Sládek, ktorý neskôr z Ruchu vystúpil a pridal sa k lumírovcom. Asi najhodnotnejšiu báseň, *Husita na Baltu*, tam vložil Svatopluk Čech. Jedinou kritickou osobnosťou bola Eliška Krásnohorská. Almanach mal asi dvadsať prispievateľov, z ktorých zostalo literatúre verných len niekoľko.

Významní predstavitelia
-----------------------

* Eliška Krásnohorská
* Svatopluk Čech
* Ladislav Quis
* Josef Václav Sládek (z počiatku)

Pozri aj
--------

* Májovci
* Lumírovci

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ruchovci na českej Wikipédii.*
Zámok Velké Losiny
**Zámok Velké Losiny** sa nachádza v obci Velké Losiny v okrese Šumperk, v krajine predhoria Hrubého Jeseníku. Zámok stojí na mieste niekdajšej stredovekej tvrdze. Miesto je neslávne známe čarodejníckymi procesmi, ktoré sa tu odohrávali v rokoch 1678 – 1696 a padlo im za obeť 56 osôb (medzi nimi bol napríklad aj katolícky farár Kryštof Alois Lautner). Tieto procesy sa stali predlohou pre knihu od spisovateľa Václava Kaplického *Kladivo na čarodějnice*. Podľa tohto diela natočil v roku 1969 rovnomenný film režisér Otakar Vávra.

Areál zámku je pamiatkovo chránený, v roku 1995 bol vyhlásený národnou kultúrnou pamiatkou. Je vo vlastníctve štátu (spravuje ho Národný pamiatkový ústav) a je prístupný verejnosti.

Dejiny
------

Predchodcom dnešného zámku bola vodná tvrdza, ktorá zrejme vznikla už niekedy v 14. storočí. Roku 1496 ju získali Žerotínovci. Stará tvrdza ale novým majiteľom nevyhovovala a tak ju začali v roku 1531 prestavovať na renesančný zámok. Iniciátorom prestavby bol Jan mladší zo Žerotína. Tento veľmož sa zaslúžil o vznik neďalekej papierne a tiež dal vybudovať velkolosinské kúpele.

V období náboženských nepokojov sa losinskí Žerotínovci postavili na stranu protestantských stavov, ale po ich porážke prišli o tri štvrtiny svojho majetku - poslednú štvrtinu mali predať. Na svojich losinských statkoch ale zostali, a dokonca ich v roku 1642 od Habsburgovcov za 100 000 zlatých vykúpili späť s podmienkou, že do troch mesiacov prestúpia na katolícku vieru. Jan Jetro zo Žerotína a jeho brat Přemek II. tak však nikdy neurobili. Urobil tak až Přemek III. syn Přemka II. Ten, zo strachu pred cirkevnými hodnostármi, odmietol svojho otca pochovať v rodinnej hrobke (jeho telo pochovali losinskí sedliaci). Přemek III. zahájil ranobarokovú prestavbu zámku, ale už ju nedokončil (zomrel v roku 1673).

Ako regentka troch maloletých Přemkových detí a správkyňa pozostalosti sa k moci dostala poverčivá Přemkova sestra Angela Sibylla z Galle na ktorej popud boli rozpútané čarodejnícke procesy, ktoré viedol samozvaný inkvizítor a nedoštudovaný právnik Jindřich František Boblig z Edelstadtu. Toto besnenie zastavil až plnoletý Jan Jáchym v roku 1696. Jan Jáchym bol veľmi vplyvný šľachtic, okrem iného cisársky komorník a prísediaci najvyššieho súdu pre Moravu. Za jeho pôsobenia bol zámok rozšírený o dvojpodlažné barokové krídla s arkádovými ochodzami. Úpravy pokračovali aj po jeho smrti.

Na začiatku 19. storočia sa miestni Žerotínovci dostali do finančnej tiaže a zámok predali Lichtenštajnovcom. Po oslobodení v roku 1945 získal zámok štát.

Referencie
----------

1. ↑   *Zámek Velké Losiny* [online]. Národní památkový ústav, 2013-06-17. Dostupné online.
2. ↑   *Zámek Velké Losiny (Velké Losiny)* [online]. Praha: Národní památkový ústav, [cit. 2013-06-17]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Velké Losiny**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Velké Losiny (zámek) na českej Wikipédii.*
Zámok Průhonice od Podzámeckého rybníka
**Zámok Průhonice** leží v rovnomennej obci v okrese Praha-západ. Pri zámku sa rozkladá Průhonický park, chránený ako pamiatka UNESCO.

Dejiny
------

Veža
Na mieste dnešného zámku vybudovali v 14. storočí gotickú tvrdzu so statkom páni z Říčan. Tvrdza bola v ich vlastníctve až do 90. rokov 14. storočia, kedy sa stala majetkom mešťanov z Prahy. Od roku 1404 bola majetkom Jana Dubečského z Dubče; jeho dedičia neskôr pristavali vežu a baštu s predsunutým opevnením. Po vymretí rodu v roku 1508 zdedili majetok Zápskí zo Záp. Tí tiež urobili prestavbu na renesančný zámok. V roku 1616 od nich zámok kúpil radca cisára Rudolfa II. Ondřej Hannewald z Eckersdorfu. Za tridsaťročnej vojny bol zámok spustošený. 

Ruina postupne striedala majiteľov; obnovu začali až jezuiti z internátu svätého Klimenta v Starom Meste v Prahe. Tí ju kúpili v roku 1669 a začali stavbu na trojkrídlovom pôdoryse. Medzi zámkom a kostolom postavili tiež budovu pivovaru. V ich vlastníctve bol zámok do roku 1685. Neskôr opäť striedal často majiteľov a chátral.

V roku 1802 sa majiteľmi stal gróf Jan z Nostic-Rhienecku, ktorý dal zámok prestavať v klasicistickom slohu. V roku 1885 sa dedička rodu Marie Antonie Gabriela vydala za grófa Arnošta Emanuela Silva-Tarouca. Na jeho podnet bol zámok v rokoch 1889 až 1894 prestavaný novorenesančne. Bola pritom zvýšená veža, osadené renesančné štíty a atiky. Súbežne začal Silva-Taroucca budovať okolitý park.

Z dôvodu finančnej náročnosti Silva-Tarouca v roku 1927 zámok a park predal česko-slovenskému štátu. Jeho správa po druhej svetovej vojne spadala pod Botanický ústav Česko-slovenskej akadémie vied, po rozdelení Česko-Slovenska prešla na Botanický ústav Akadémie vied Českej republiky, ktorý tu sídli.

V roku 2010 bol zámok spolu s parkom zapísaný na zoznam národných kultúrnych pamiatok.

Pozri aj
--------

* Zoznam zámkov v Česku
* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Průhonice**

Súradnice: 50° 00′ 01.84″ s.š. 14° 33′ 26.79″ v.d.

Externé odkazy
--------------

* zámok Průhonice na hrady.cz

Literatúra
----------

FIALA, Zdeněk; HOSÁK, Ladislav, a kol. *Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku: Praha a okolí*. Praha : Nakladatelství Svoboda, 1988. S. 151 – 154.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Průhonice (zámek) na českej Wikipédii.*
Náměšťský zámok
**Zámok Náměšť nad Oslavou** je pôvodne gotický hrad v meste Náměšť nad Oslavou, ktorý bol neskôr rodom Žerotínovcov prestavaný na renesančný zámok. V roku 1949 bol sprístupnený verejnosti a bola v ňom inštalovaná kolekcia tapisérií. V roku 2001 bol zámok vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

Dejiny
------

Prvá zmienka o osídlení miesta dnešnej Náměšte nad Oslavou pochádza z roku 1234, kedy bol ako svedok pod darovacou listinou podpísaný Budiš z Náměšte z rodu pánov z Lomnice vlastniacich Náměšťský hrad. Ďalšími majiteľmi hradu boli medzi rokmi 1399 a 1437 páni z Kravař, neskôr Matěj Švamberk zo Skviřičína (1437 – 1448), Znata z Prus a z Melic (1448 – 1455) a Ctibor Tovačovský z Cimburka (1455 – 1464). V roku 1464 sa hrad vrátil do rúk lomnických pánov a počas nasledujúcich rokov bolo okolie spustošené uhorskými vojskami, tento stav trval až do sedemdesiatych rokov.

Svadbou Libuše z Lomnice s Bedřichom zo Žerotína prešli majetky do rúk Žerotínovcov. Žerotínovci hrad prestavali na renesančný zámok a zaslúžili sa aj o presun bratskej tlačiarne do Kralic, kde potom vznikla Kralická biblia. V dobe po bitke na Bielej hore boli majetky panstva predané cisárskemu generálovi Albrechtovi z Valdštejna, ktorý ich prenechal slobodnému pánovi Janovi Křtitelovi Verdovi z Verdenberka. Verdenberkovcom majetky patrili až do roku 1733, do roku 1743 patrilo panstvo Adriánovi z Enkenvoirtu, neskôr prešlo vlastníctvo Hanušovi Leopoldovi z Kufštejna. V roku 1752 získal celé panstvo najvyšší kancelár Českého kráľovstva Bedřich Vilém Haugwitz. Rod Haugwitzovcov sa zaslúžil o ekonomický, hospodársky a hlavne kultúrny rozvoj panstva, ktoré im patrilo až do konca druhej svetovej vojny. Neskôr sa zámok stal majetkom československého štátu a do roku 1947 bol reprezentačným sídlom vlády. Od roku 1949 je sprístupnený verejnosti.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Náměšť nad Oslavou**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Náměšť nad Oslavou (zámek) na českej Wikipédii.*
Barokový cintorín v Střílkách
**Baroknivý cintorín v Střílkách** je jedinečná a významná pamiatka svojho druhu z obdobia baroka v strednej Európe. Nachádza sa v obci Střílky v okrese Kroměříž.

Opis
----

Cintorín sa rozprestiera v hornej časti obce na vyvýšenine oproti kostolu. Je ohraničený masívnym pieskovcovým múrom. V rokoch 1730 – 1743 ho dal postaviť Antonín Amand Petřvaldský z Petřvaldu. Za autora je pokladaný staviteľ Ignác Josef Cyrani z Bolleshausu. Je štvorcového pôdorysu s vykrojenými rohmi s rozlohou takmer 2 000 m². Dvojramenné schodište vedie na vstupnú plošinu so sochou anjela smrti v nadživotnej veľkosti. Pod plošinou je krypta. V zadnej časti cintorína stojí pohrebná kaplnka pod ktorou sú ďalšie dve krypty, v ktorých sú pochovaní členovia grófskeho rodu Künburgovcov. Cintorín je vyzdobený sochami od Gottfrieda Fritscha, niektoré vytvoril jeho brat Josef Antonín. Súsošia na pravej strane cintorínskeho múra znázorňujú ľudské cnosti, na ľavej strane sú neresti. Ďalej sú tu štyri kamenné vázy, pred kaplnkou stoja dve sochy anjelov v nadživotnej veľkosti.

Premyslený odvodňovací systém cintorína umožňuje rýchlejšie tlenie pochovaných tiel.

Opravy
------

Cintorín bol vysvätený 12. mája 1743. Opravy prebehli v rokoch 1872 a 1896. Kvôli zosunutiu ľavého zadného múru bol opravovaný v rokoch 1927 a 1928 a od tej doby chátral. Rekonštrukcia začala v roku 1998, vzniklo aj občianske združenie *Za záchranu hřbitova ve Střílkách*. V roku 2001 bolo ukradnutých 10 vzácnych sôch. Pri ešte trvajúcej rekonštrukcii bolo opravené schodisko, balustrády a múry. Ukradnuté sochy nahradili ich kópie.

Cintorín bol slavnostne znovuotvorený 7. júna 2008, v roku 2010 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Barokový cintorín v Střílkách**

Externé odkazy
--------------

* Barokový cintorín Střílky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Barokní hřbitov ve Střílkách na českej Wikipédii.*
**Baroková filozofia** je filozofia explikujúca barokový životný pocit (cf. napr. desengaňo) a barokové implicitné významové útvary. 

Základnými konštituentami barokovosti filozofie sú: antitetickosť, úsilie o harmóniu, systém a poriadok, heroickosť, extatickosť, nacionálnosť, dynamickosť, teatrálnosť, pansofickosť. 

Baroková filozofia existuje približne v časovom intervale druhej polovice 16. storočia až prvej polovice 18. storočia. 

Významnými útvarmi barokovej filozofie je baroková scholastika (F. Suarez) a baroková mystika (Tereza Avilská, Jakob Böhme, Ignác z Loyoly a ďalší).

Predstavitelia
--------------

* Ján Bayer
* George Berkeley
* René Descartes
* Baltasar Gracián
* Ignác z Loyoly
* Ján z Kríža
* Jan Amos Komenský
* Gottfried Wilhelm Leibniz
* John Locke
* Blaise Pascal
* Baruch Spinoza
* Francisco Suárez
* Terézia Ježišova
* Giovanni Battista Vico

Pozri aj
--------

* barok
* novoveká filozofia
* barokové umenie

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Centriola
**Štruktúra typickej živočíšnej bunky:**  

1. Jadierko  

2. Jadro  

3. Ribozóm (malé bodky)  

4. Vezikula  

5. Drsné endoplazmatické retikulum  

6. Golgiho aparát  

7. Cytoskelet  

8. Hladké endoplazmatické retikulum  

9. Mitochondria  

10. Vakuola  

11. Cytosól (spolu s ostatnými organelami tvorí cytoplazmu)  

12. Lyzozóm  

13. Centrozóm spolu s **centriolami**  

14. Cytoplazmatická membrána

 **Centriola** alebo **centriol** je bunková organela u živočíšnych a niektorých rastlinných buniek nachádzajúca sa v centrozóme, tvorená deviatimi zväzkami podlhovastých mikrotubulov (pričom každý zväzok sa skladá z troch mikrotubulov) a zúčastňujúca sa na tvorbe bičíkov a riasiniek. Zdá sa, že hrajú aj rolu pri tvorbe deliaceho vretienka.

Po chemickej stránke sú tvorené bielkovinami, glukózou a malým množstvom RNA. Ich priemer je asi 150 nm, dĺžka 300 až 600 nm. 

  


| * z
* d
* u
Organely a štruktúry bunky |
| --- |
| Všeobecné štruktúry | nukleoid • bunkové jadro (jadierko, karyolema) • cytoplazma • cytosól • biologická membrána • cytoplazmatická membrána • bunková stena • plazmodezma • cytoskelet • ribozóm • bičík • riasinka • peroxizóm |
| Semiautonómne organely | mitochondria (krista, matrix) • hydrogenozóm • mitozóm • plastid (chloroplast, stróma, tylakoid) |
| Endomembránový systém | endoplazmatické retikulum • Golgiho aparát • lyzozóm • vakuola • vezikul • inklúzia |
| Bunkové delenie | deliace vretienko • centrozóm • centriola |
**Bob "The Bear" Hite** (\* 26. február 1943, Torrance, Kalifornia, USA – † 5. apríl 1981, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol americký spevák blues rockovej kapely Canned Heat od roku 1965 do jeho smrti v roku 1981. V roku 1965 kedy bolo Hitovi 22 rokov dal dokopy kapelu s Alanom Wilsonom, Henrym Vestine a pripojili sa k nim basista Larry Taylor a Frank Cook, hráč na bicie. Kapela sa pomenovala po pesničke z roku 1928 od Tommyho Johnsona Canned Heat Blues. Vyprodukoval tiež album s jedným z najväčších bluesmanov Ameriky, John Lee Hookerom, *Hooker 'n Heat* (1971), vyšiel v čase, keď bol už frontman kapely Alan Wilson mŕtvy. Bob "The Bear" Hite bol nájdený mŕtvy vo svojej dodávke roku 1981. Zomrel pravdepodobne na infarkt v 38 rokoch. Bol zberateľom LP platní, s ktorými si založil aj obchod. Bol tiež veľký znalec bluesovej hudby, publikoval časopis o tejto hudbe.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bob Hite na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 137988254
* ISNI: 0000 0004 0669 471X
* LCCN: no2008162635
* VIAF: 127149105996468490081
* WorldCat: lccn-no2008162635
Trh Machane Jehuda
Ulica v Nachla'ot (obytný súbor nachalo Achim)
**Lev ha-Ir** (hebr. : לב העיר, doslova *Stred mesta*) je centrálna oblasť Západného Jeruzalema v Izraeli.

Ide o súvisle a husto osídlené územia s blokovou zástavbou datujúce sa od konca 19. storočia. Nachádzajú sa tu štvrte Machane Jehuda a Nachlaot. V ich susedstve sa potom rozkladajú štvrte ako Mekor Baruch, Ruchama, Zichron Josef alebo Zichron Moše. Na východe potom prechádza do rozsiahleho a ľudnatého dištriktu Mea Šearim. Hlavnou osou je trieda *Derech Jafo*. Leží v nadmorskej výške okolo 800 metrov cca 2 kilometre severozápadne od Starého Mesta. Populácia tejto oblasti je rýdzo židovská.

Referencie
----------

1. ↑   *Neighborhoods* [online]. jerusalem.muni.il, [cit. 2011-06-16]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Mahane Yehuda, Jerusalem, Israel* [online]. Google Maps, [cit. 2011-06-16]. Dostupné online. (anglicky, hebrejsky)
3. ↑   *amudanan.co.il* [online]. amudanan.co.il, [cit. 2011-06-16]. Dostupné online. (hebrejsky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lev ha-Ir na českej Wikipédii.*
**Mostáreň Brezno** bola strojárska spoločnosť v Brezne. Konkurz na majetok spoločnosti bol vyhlásený k 2. októbru 2001 a ukončený k 17. aprílu 2007. Predmetom činnosti Mostárne Brezno bol výskum, vývoj, výroba, montáž a odbyt žeriavov a dopravných zariadení na prepravu materiálov, strojov na výstavbu a obnovu železničných zvrškov, strojárskych komponentov a zariadení, oceľových konštrukcií mostov a výrobných hál, plynových kotlov pre rodinné domy, zariadení na výrobu bioplynu, ako aj projektová činnosť, servisná a opravárenská činnosť a zahraničnoobchodná činnosť.

Výroba
------

* žeriavy:
	+ - stavebné
	+ - skládkové

* oceľové konštrukcie:
	+ - stavebné
	+ - mostové

* dopravné zariadenia na sypké hmoty
* pokladače koľajových polí
* bioreaktory
* zhutňovače
* plynové pece:
* ústredné kúrenie.

Nákup
-----

* valcovaný materiál
* elektro a spojovací materiál
* farby
* ložiská
* prevodovky
* elektromotory

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Výpis z Obchodného registra Okresného súdu Banská Bystrica* [online]. Bratislava: Obchodný register Slovenskej republiky, rev. 2012-10-15, [cit. 2012-10-16]. Dostupné online.

Súradnice: 48°48′06″S 19°37′28″V﻿ / ﻿48,801598°S 19,62435°V﻿ / 48.801598; 19.62435
Súradnice: 49°13′23″S 18°43′49″V﻿ / ﻿49,22298°S 18,7303°V﻿ / 49.22298; 18.7303

**Mostná ulica** je ulica v Žiline a tvorí ju časť štvorpruhového prieťahu cesty I/18 mestom. Tvorí súčasť mestského okruhu a je pomenovaná podľa množstva križovatiek a mostov.

Priebeh
-------

Je pokračovaním Nemocničnej ulice, začína na mimoúrovňovej križovatke s ulicou Vysokoškolákov a končí na križovatke s Kragujevskou ulicou, kde na ňu nadväzuje Estakáda. Prechádza v intraviláne mesta cez sídlisko Hliny a preto je úsek po križovatku s Rajeckou cestou (I/64) zapustený pod úroveň okolitého terénu. S mestskými komunikáciami sa križuje mimoúrovňovo. Na Mostnej ulici sa nachádza i okružná križovatka Rondel, z ktorej vedie Hálkova ulica do centra a Závodská cesta do mestských častí Závodie a Bánová. Končí na križovatke s Kragujevskou ulicou (I/61), ktorá je hlavným ťahom v smere od Bratislavy.

Pozri aj
--------

* Mestský okruh
* Nemocničná ulica

Externé odkazy
--------------

* Fotogaléria na zilina-galery.sk

Zdroj
-----

* Ulica na mape mesta


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Žilinský portál |
**Most Hongkong – Ču-chaj – Macao** (Hong Kong – Zhuhai – Macao Bridge, čín. 港珠澳大橋) je 55 kilometrov dlhý systém mostov a tunelov, spájajúci mestá Hongkong, Macao a Ču-chaj, ležiace v ústí Perlovej rieky na pobreží Juhočínskeho mora. Most je celosvetovo najdlhšou súvislou infraštruktúrnou konštrukciou cez more. Výstavba mosta začala v roku 2009 a po dvojročnom meškaní oproti pôvodnému plánu ho 23. októbra 2018 inauguroval čínsky prezident Si Ťin-pching.

Konštrukcia
-----------

Stavbu mosta schválil hongkonský parlament v roku 2008 s cieľom uľahčiť dopravu medzi blízkymi mestami a prehĺbiť integráciu ekonomík v oblasti delty Perlovej rieky. Most skracuje automobilové spojenie medzi Hongkongom a Macaom zo 4,5 hodiny na približne jednu hodinu. Pôvodný návrh predpokladal so spustením do prevádzky v roku 2016 a s rozpočtom 7,5 miliardy USD. Most bol napokon otvorený pre verejnosť 24. októbra 2018 a celkové náklady dosiahli takmer 20 miliárd dolárov.

Most sa skladá z hlavnej mostnej konštrukcie, podmorského tunelu, ktorý umožňuje priechod veľkým lodiam, a privádzačov do Hongkongu a Macaa. Súčasťou projektu bolo aj vybudovanie prepojenia na hongkonské letisko Chek Lap Kok a premostenia do štvrte Tuen Mun. Doprava je vedená na ľavej strane v hongkonskom a macajskom úseku a na pravej strane v čínskej časti mosta. Na každom z troch koncov mosta sú umiestnené hraničné prechody.

Kritika
-------

Výstavba mosta bola výrazne kritizovaná prevažne v Hongkongu, kde aktivisti a opoziční poslanci poukazovali najmä na niekoľkonásobné prekročenie pôvodného rozpočtu a na neekonomickosť projektu, v dôsledku čoho ho označili za projekt "bieleho slona". Jazda na moste si vyžaduje špeciálne povolenie, ktorých je obmedzený počet a ktoré môžu získať len rezidenti troch miest, ktoré most spája. Vláda taktiež znížila odhad intenzity premávky po moste, pretože sa v rovnakej dobe staval paralelný most o 30 kilometrov severnejšie.

Výstavbu mosta sprevádzali bezpečnostné škandály. Pri výstavbe zomrelo len na hongkonskej strane minimálne desať ľudí. Zároveň sa zistili stavebné nedostatky a falšovanie výkazov zo stavby, za čo boli odsúdení dvaja inžinieri. Environmentalisti taktiež poukazovali na negatívny vplyv výstavby na biotop kriticky ohrozeného ružového delfína, ktorý žije len v tejto časti sveta.

Referencie
----------

1. ↑   *V Hongkongu ukázali najdlhší most na svete* [online]. SME, [cit. 2018-11-19]. Dostupné online.
2. ↑  KUO, Lily. *World's longest sea bridge to open ... but only to drivers with a special permit* [online]. The Guardian, [cit. 2018-11-19]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  ŠEBEŇA, Martin. *Drahý, stratový a nepotrebujú ho. Prečo Číňania stavajú zbytočný most* [online]. SME, [cit. 2018-11-19]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Most Hongkong – Ču-chaj – Macao**
**Margaret Rhea Seddonová** (\* 8. november 1947, Murfreesboro, Tennessee, USA) je americká lekárka a bývalá kozmonautka z raketoplánov.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole (Central High School, Murfreesboro) v roku 1970 vyštudovala univerzitu v Berkeley, odbor fyziológia a doktorát medicíny obhájila na univerzite v Tennesse (University of Tennessee, College of Medicine) v roku 1973. Potom bola zamestnaná v nemocnici v Memphise. Odtiaľ bola vybraná roku 1978 ešte slobodná do NASA k oddielu pripravujúcich sa kozmonautov. Neskôr sa vydala, manželom je o rok starší astronaut Robert Lee Gibson.

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letela na palube raketoplánu Discovery s misiou STS-51-D, spoločne so šiestimi ďalšími kozmonautmi, medzi ktorými bol aj senátor Jake Garn, ďalej Karol Bobko, Donald Williams, Stanley Griggs, Jeffrey Hoffman a technik firmy McDonnell Douglas Charles Walker. Štartovali na Floride z mysu Canaveral. Na obežnej dráhe vypustili družicu *Anik C-1* (známa pod názvom Telesat 9) a druhú *Leasat 3*. Druhá družica však po vypustení nezačala fungovať aj napriek množstvu pokusov kozmonautov ju opraviť. Každý taký nezdar ovplyvnil finančný výťažok letu, let teda z tohto pohľadu nepatril medzi úspešné.

Druhá expedícia bola s raketoplánom Columbia a zamerala sa na biologické experimenty v laboratóriu Spacelab, na palube boli desiatky potkanov, medúz. Posádku misie STS-40 tvorili títo kozmonauti: veliteľ Bryan O'Connor, pilot Sidney Gutierrez, letoví špecialisti James Bagian, Tamara Jerniganová, Margaret Seddonová a vedeckí pracovníci dr. Millie Hughes-Fulfordová a dr. Francis Gaffney. Expedícia bola úspešná.

Svoj tretí let absolvovala v misii STS-58 na jeseň roku 1993. Bola na palube raketoplánu Columbia, ktorého posádku tvorili John Blaha, Richard Searfoss, Margaret Seddonová, William McArthur, David Wolf, Shannon Lucidová a Martin Fettman. Na palube so sebou vyviezli 48 pokusných hlodavcov, celý program bol venovaný biologickým skúmaním ľudí a potkanov pri záťaži a pokusoch vo vesmíre. Aj táto výprava pristála na základni Edwards Air Force Base s veľkou kulisou prizerajúcich sa divákov.

* STS-51-D Discovery (12. apríl 1985 – 19. apríl 1985)
* STS-40 Columbia (5. jún 1991 – 14. jún 1991)
* STS-58 Columbia (18. október 1993 – 1. november 1993)

Počas svojich 3 letov strávila vo vesmíre 30 dní, je zaregistrovaná ako 163. kozmonaut Zeme a siedma zo žien v kozme.

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Margaret Seddonová v encyklopédii SPACE-40
* (po česky) Seddonová, M. R. v Malej encyklopédii kozmonautiky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 3487 8648
* LCCN: n2006035747
* VIAF: 11732862
* WorldCat: lccn-n2006035747
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Ruda* pozri *Ruda (rozlišovacia stránka)*.
Vzorka páskovanej železnej rudy z barbertonského zelenokameňového pásma v Južnej Afrike
**Ruda** je nerastná surovina – minerál alebo hornina, obsahujúca ekonomicky významný podiel chemických prvkov, väčšinou kovov, dosiahnuteľných hlavne priemyselnou ťažbou. Ruda sa ťaží (doluje) a ďalej upravuje tak, aby sa z nej získala žiadaná surovina. Z hľadiska slovenskej legislatívy ide väčšinou o vyhradené suroviny.

Výsledkom procesu úprav je kov a jalovina (alebo hlušina), teda hornina ochudobnená o žiadaný kov, prípadne aj ďalšie substancie. Väčšina rúd sa vyznačuje zvýšenou hmotnosťou a kovovým vzhľadom, preto sa za ne niekedy označujú aj suroviny podobných vlastností, z ktorých sa nezískavajú kovy, ale niektoré nekovové prvky (napr. pyrit – FeS2, ktorý síce obsahuje železo ale používa skôr na získavanie síry).

V anglickej alebo ruskej terminológii sú za rudy považované všetky prírodné suroviny, ktoré sa nevyužívajú v prírodnom stave a je potrebná ich technologická úprava.

Ruda môže obsahovať chemicky rozpustenú látku (vo forme solí; napr. železná ruda, hliníková ruda bauxit) alebo už pevnú formu žiadanej látky – minerálu (napr. zlato vo forme nuggetov, diamanty). Rozlišujú sa rudy čiernych, farebných a drahých kovov. Rudné minerály sú tvorené väčšinou chemickými zlúčeninami (ako oxidy, sulfidy, silikáty, halogenidy, hydroxidy, uhličitany, fosforečnany a pod.), alebo sa vyskytujú v rýdzej forme.

Chromit, jediná ruda chrómu
Pojmom ruda sa teda označujú horniny (minerály) s určitým množstvom žiadanej suroviny. Ložisko rudy môže obsahovať taký rozsah mineralizácie, ktorý dnes nemusí byť využiteľný (ekonomicky, technologicky). Táto situácia sa však v závislosti na cene suroviny, jej dostupnosti, potrebe a pod. môže zmeniť, a už vyťažené ložiská sa môžu znovu otvoriť, resp. ochudobnená hornina (hlušina) znovu prepracovať.

Najznámejšie rudy
-----------------

Vzorka rudy uránu
Drobná drúza akantitu a argentitu - ruda striebra, Maroko
* Argentit: Ag2S strieborná ruda
* Baryt: BaSO4
* Bauxit Al2O3 hliníková ruda
* Beryl: Be3Al2 (SiO3)6
* Bornit: Cu5FeS4
* Kasiterit: SnO2 cínová ruda
* Chalkopyrit: CuFeS2 (meď, síra)
* Chromit: (Fe, Mg)Cr2O4 chróm, železo
* Cinabarit: HgS ruda ortuťová ruda
* Kobaltit: (Co, Fe) AsS
* Columbit-Tantalit: (Fe, Mn)(Nb, Ta)2O6
* Galenit: PbS olovo
* Zlato: Au, obvykle asociované s kremeňom
* Hematit: Fe2O3 železo
* Ilmenit: FeTiO3
* Magnetit: Fe3O4 železo
* Molybdenit: MoS2
* Pentlandit:(Fe, Ni)9S8
* Pyroluzit:MnO2
* Scheelit: CaWO4
* Siderit: ocieľok FeCO3
* Sfalerit: ZnS
* Uraninit: UO2 surovina kovového uránu
* Volframit: (Fe, Mn)WO4 volfrám

Referencie
----------

1. ↑   *Banský zákon - Zákon č. 44/1988 Zb. o ochrane a využití nerastného bohatstva* [online]. vyvlastnenie.sk, [cit. 2009-04-21]. Dostupné online.
2. ↑   *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok V. R – Š. Bratislava : Veda, 1981. 792 s. S. 173.

Pozri aj
--------

* Nerastné suroviny

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **ruda**.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Súradnice: 48°33′34″S 17°18′55″V﻿ / ﻿48,559327°S 17,315397°V﻿ / 48.559327; 17.315397

**Rudava** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Prievaly a Plavecký Peter v okrese Senica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2010 na rozlohe 1 958,66 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Účelom vyhlásenia chráneného areálu je zabezpečenie ochrany biotopov európskeho významu: Eurosibírske dubové lesy na spraši a piesku (91I0), Karpatské a panónske dubovo-hrabové lesy (91G0), Lužné dubovo-brestovo-jaseňové lesy okolo nížinných riek (91F0), Lužné vŕbovo-topoľové a jelšové lesy (91E0), Prechodné rašeliniská a trasoviská (7140), Vlhkomilné vysokobylinné lemové spoločenstvá na poriečnych nivách od nížin do alpínskeho stupňa (6430), Oligotrofné až mezotrofné vody s bentickou vegetáciou chár (3140), Nižinné až horské vodné toky s vegetáciou zväzu Ranunculion fluitantis a Callitricho-Batrachion (3260), Prirodzené dystrofné stojaté vody (3160), Prirodzené eutrofné a mezotrofné stojaté vody s vegetáciou plávajúcich alebo ponorených cievnatých rastlín typu Magnopotamion alebo Hydrocharion (3150), Vnútrozemské panónske pieskové duny (2340), Suché vresoviská v nížinách a pahorkatinách (4030), Rieky s bahnitými až piesočnatými brehmi s vegetáciou zväzov Chenopodion rubri p.*

Referencie
----------

1. ↑  Rudava. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
**Izabela Božena Sláviková** (rod. Maróthy) (\* 21. september 1865, Ľuboreč – † 10. júl 1941, Banská Bystrica) bola kultúrna pracovníčka.

Rodina
------

* otec Daniel Maróthy
* matka Ľudovíka rod. Bauerova
* syn Ján Slávik (1886 – 1953) , Juraj Slávik
* manžel Ján Slávik (1855 – 1934)

Životopis
---------

Navštevovala školy v Banskej Bystrici. Po smrti otca Daniela Maróthyho (1878), žila dlhší čas v rodine Šoltésovcov v Martine, od roku 1883 pôsobila v Dobrej Nive, od 1926 v Banskej Bystrici. Spolupracovala s manželom Jánom Slávikom v osvetovej a kultúrnej činnosti, pracovala v Žiline a v Lipe, venovala sa i charitatívnej činnosti. Roku 1931 s Teréziou Vansovou spoluautorka výzvy na pomoc vyhorenej obce Važec. V mladosti prispela viacerými rozprávkami do časopisu Včelka a neskôr uverejnila v Živene *Rozpomienky* (1924).

Literatúra
----------

* SLÁVIKOVÁ, Izabela. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 220.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 21 - evanjelická farnosť; pokrstený ako Johann Martin Slovenszky
**Bobby Rosengarden**, rodným menom **Robert Marshall Rosengarden** (\* 23. apríl 1924 – † 27. február 2007) bol americký jazzový bubeník.

Život
-----

Narodil sa v meste Elgin v americkom štáte Illinois a na bicie začal hrať vo veku dvanástich rokov. Po dokončení štúdií na University of Michigan hral počas druhej svetovej vojny vo vojenských kapelách. V nasledujúcich rokoch hral v New Yorku s rôznymi kapelami a pracoval aj ako štúdiový hudobník. V rokoch 1949 až 1968 pracoval pre televíziu NBC a v rokoch 1969 až 1974 pre ABC. Počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patria napríklad Duke Ellington, Ray Charles, Oliver Nelson alebo Dick Hyman. Zomrel na zlyhanie obličiek vo veku 82 rokov.

Referencie
----------

1. ↑  ANKENY, Jason. *Bobby Rosengarden* [online]. Allmusic, [cit. 2014-03-01]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  KILGANNON, Corey. *Bobby Rosengarden, 82, ‘Dick Cavett Show’ Bandleader, Dies* [online]. The New York Times, 2007-03-02, [cit. 2014-03-01]. Dostupné online. (anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Bobby Rosengarden v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bobby Rosengarden na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13926126z
* GND: 135486076
* ISNI: 0000 0000 5514 1370
* LCCN: n78044729
* VIAF: 39564199
* WorldCat: lccn-n78044729
Príklad, ako by sa mohol resetovať dátum (03:14:08 UTC 19. január 2038)
**Problém roku 2038** (ináč známy ako „Unixový bug milénia", „Y2K38", „Y2K+38", alebo „Y2.038K" podľa prirovnania k problému Y2K) môže hypoteticky spôsobiť pád počítačových programov roku 2038. Problém môže nastať v Unixových alebo podobných dátovacích systémoch, ktoré reprezentujú systémový čas ako počet sekúnd (ignorujúc priestupné sekundy) od 00:00:00 1. januára 1970. Táto reprezentácia času sa vďaka masovej rozšírenosti programovacieho jazyka C vyskytuje v programoch pre väčšinu operačných systémov. Dátový typ `time\_t` je na väčšine 32 bitových systémov používaný k ukladaniu počítadla sekúnd ako 32 bitové celé číslo so znamienkom (32-bit signed integer). Posledný čas, ktorý takto môže byť zapísaný, je utorok 19. januára 2038 v 03:14:07. Čas v ďalšiej sekunde „pretečie" a bude vnútorne reprezentovaný ako záporné číslo, čo môže spôsobiť pád programov, keďže neuvidí takýto dátum ako 2038, ale skôr ako 1901.

Pozri aj
--------

* Dvojkový doplnok
* Problém roku 2000
* 2147483647

Externé odkazy
--------------

* Root.cz, Do problému Y2K38 zbývá 30 let
* AbcLinuxu, Y2K38

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Problém roku 2038 na českej Wikipédii.*
Elektrický zvonček
**Elektrický zvonec** alebo **(elektrický) zvonček** je elektrické zariadenie meniace elektrickú energiu na zvuk. Zvuk je vytváraný rýchlymi údermi kladivka na rezonančnú kovovú časť (zvonec).

Princíp
-------

Schéma elektrického zvončeka
Po stlačení tlačidla (K) sa k elektromagnetickej cievke (E) dostane prúd zo zdroja (U). Pritiahnutím kotvy (A) sa zároveň preruší spínač (S) a tým aj prívod elektrického prúdu (U) do elektromagnetickej cievky (E). Prerušením prúdu (U) prestane jadro elektromagnetickej cievky (E) priťahovať kotvu (A) a kotva sa vďaka pružine vráti do pôvodnej polohy, čím sa znovu spojí (S) elektrický obvod, ktorý znovu privedie do elektromagnetickej cievky (E) prúd (U).

Tento cyklus prebieha dovtedy, kým je stlačené tlačidlo (K) a teda kým do elektrického obvodu prúdi elektrický prúd.
Niektoré elektrické zvonce udierajú v obidvoch krajných polohách do dvoch rezonátorov, ktoré môžu byť ladené v rozdielnych tóninách.

Elektrické zvonce, napojené na striedavý prúd nemusia využívať princíp odpojenia kontaktu pri údere kladivka. Kotva kmitá medzi dvoma pólmi jadra elektromagnetickej cievky v rytme frekvencie striedavého prúdu ktorým je napájaná.

Súčasnosť
---------

Tento typ signalizácie bol využívaný hlavne v starších telefónoch ako signalizácia prichádzajúceho hovoru, ako signalizácia prichádzajúcej návštevy pri vchodových dverách bytov, pre signalizáciu časových intervalov vyučovania na školách a pod. V súčasnosti je toto elektromechanické zvonenie nahrádzané generovanými tónmi, ktoré sú generované pomocou oscilátorov, prípadne prehrávaním digitálnych nahrávok zvukov (melódií) pomocou audiozariadení cez reproduktor.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elektrický zvonec**
Najväčší britský Malletov mažiar kalibru 32 palcov (914mm) z roku 1857, výbušné gule v popredí boli naplnené 217 kg čierneho strelného prachuAmerický mažiar z roku 1864
Mažiar Škoda vzor 1911 kalibru 305mm
Samohybný mažiar Karl (Gerät 040) - v popredí strela, na pozadí samotný mažiar a muničné vozidlo pre dve strely
**Mažiar** je ťažká delostrelecká zbraň s krátkou a masívnou drážkovanou alebo hladkou hlavňou, ktorá strieľa (takmer) výhradne hornou skupinou uhlov. Používal sa ako obliehacie alebo pevnostné delo pri dobýjaní a obrane pevností. Dĺžka hlavne je spravidla menej než 15 kalibrov.

Staré obliehacie mažiare mali krátku a veľmi masívnu hlaveň so zúženou komorou. Nabíjali sa ústím hlavne a vystreľovali výbušné strely plnené strelným prachom.

Modernejšie mažiare sa používali počas I. svetovej vojny, predovšetkým na západnom fronte, pri dobýjaní belgických a francúzskych pevností a opevnení, ale i na talianskom fronte.

Mažiare majú krátku hlaveň, ktorej dĺžka spravidla neprevyšuje 15 kalibrov a často je menej ako 10 kalibrov. Pri boji proti pevnostiam spoliehajú na to, že strela vystúpi do výšky a odtiaľ bude padať takmer kolmo voľným pádom, pričom získa dostatočnú rýchlosť a energiu na prerazenie betónových a železobetónových stropov pevnostných objektov. Z toho dôvodu sú tiež strely (granáty) pre mažiare veľmi ťažké – ťažšie ako súdobé letecké bomby.

Napríklad mažiar Škoda vzor 1911 kalibru 305 mm strieľal strely (granáty) s hmotnosťou 287 kg na vzdialenosť 11,3 km a strely s hmotnosťou 384 kg na vzdialenosť 9,8 km. Rýchlosť streľby bola okolo 10 rán za hodinu.

Jednou z posledných armád, ktoré používala mažiare, bola nemecká armáda počas II. svetovej vojny. Zaviedla ťahaný 211mm (21cm/L29) mažiar 18, s dostrelom 16725 metrov a dĺžkou hlavne 29 kalibrov (na mažiar veľmi dlhá hlaveň). 
Samohybný mažiar Karl (Gerät 040) mal kaliber 60 cm/L8,45 (neskôr prestavaný na kaliber 54 cm/L13 – Gerät 041) a mal byť použitý počas západného ťaženia proti pevnostiam Maginotovej línie, neskôr boli nasadené proti Brestskej pevnosti a pri bojoch o Sevastopoľ a nakoniec počas Varšavského povstania. Používal dva typy protibetónových granátov – o hmotnosti 1,7 tony, s náplňou 280 kg trhaviny a s dostrelom 4,2 – 6,6 km a s hmotnosťou 2,18 tony, náplňou 384 kg trhaviny a dostrelom 2,8 – 4,3 km, a trhavý granát s hmotnosťou 1 250 kg a náplňou 460 kg trhaviny a dostrelom 4,2 – 6,6 km. Pracovná náplň bola premenlivá 32 – 36 kg strelného prachu a počiatočná rýchlosť striel bola 190 – 290 ms−1. Protibetónové granáty prebíjali 2,5 m hrubý železobetón alebo 35 cm hrubý oceľový pancier. Gerät 041 kalibru 54 cm mal dlhšiu hlaveň a vystreľoval ľahšie granáty na vzdialenosť až 10 400 m. Bolo vyrobených šesť vozidiel so zbraňou kalibru 60 cm a jedno so zbraňou 54 cm, každé vážilo viac ako 120 ton. Jedno (jediné?) zachované vozidlo sa nachádza v ruskom tankovom múzeu Kubinka pri Moskve.

Po druhej svetovej vojne sa mažiare prestali používať.