recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ing. Gustáv Prokeš** (\* 14. september 1915, Bratislava – † 21. jún 1995, Bratislava) bol slovenský fyzik.

Životopis
---------

V rokoch 1926 – 1934 študoval na Masarykovom reálnom gymnáziu v Bratislave, kde aj maturoval. Po skončení štúdia na Elektrotechnickej fakulte ČVUT v Prahe (1934 – 1938) nastúpil ako asistent na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. V r. 1941 sa tu stal prednostom Ústavu elektriny. Od r. 1950 pôsobil na Katedre fyziky Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity ako vedúci oddelenia elektriny. Pre svoju otvorenosť a kritičnosť bol po niekoľkých rokoch nútený z fakulty odísť. Prešiel do Ústavu merania SAV, kde pracoval až do odchodu do dôchodku. 

G. Prokeš patril medzi zakladateľov experimentálnej i teoretickej elektrofyziky na PF SU. Vďaka svojmu nadaniu, hlbokému vzdelaniu, skúsenostiam, tvorivosti a technickej zručnosti sústredil okolo seba mladých asistentov, a tak sa podarilo vybudovať laboratórium pre experimentálnu výuku i výskum. Myšlienkovo sa podieľal na vzniku pracoviska vysokofrekvenčnej magnetickej spektroskopie, čo bol v tom čase svetový trend v experimentálnej fyzike.

Skonštruoval viacero elektrotechnických zariadení. O jeho gnozen na meranie elektrického poľa prejavila záujem aj armáda. V posledných rokoch pôsobenia sa venoval problematike kapacitných snímačov. 

Gustáv Prokeš bol brilantný učiteľ s presvedčivým pedagogickým vystupovaním, logickým výkladom a perfektným podaním matematického aparátu teórie elektromagnetického poľa, osobitne v aplikáciách na oblasť mikrovĺn. Bol principiálnym zástancom praktickej výuky s vysokým podielom samostatnej experimentálnej práce v laboratóriu. Mal hlboko citlivý a trpezlivý osobný prístup voči študentom. Mnohí odchovanci sú mu vďační za svoje neskoršie vedecké úspechy.

Externé odkazy
--------------

Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * SNK: 169467
* VIAF: 2323156565689623500001
**Manželstvá a nevery** (*Marriages and Infidelities*) je zbierka poviedok J. C. Oatesovej. Vydaná bola už v roku 1972, no preložená do slovenčiny bola až v roku 1985.[1]

Zbierka obsahuje spolu 10 poviedok, ktorých názvy sú:

1. Posvätné manželstvo
2. Záhada
3. Láska a smrť
4. Problémy adaptácie tých, čo prežili prírodné/neprírodné pohromy
5. Pri rieke
6. Zvlášť obľúbené sebaklamy
7. Šťastná cibuľa
8. Pohodené deti
9. Dáma so psíčkom
10. Už si sa pošmykol na čerstvej krvi?

V jednotlivých poviedkach sa autorka zaoberá najmä citovým svetom hrdiniek a hrdinov, mladých i starších Američanov, ktorých život sa nejakým spôsobom zauzlil či zauzľuje. Hľadajú zmysel života i samých seba, veľký, či aspoň skutočný cit. Zväčša ho však nenachádzajú, pretože sami nie sú schopní hlbších citov a porozumenia, alebo zastierajú pravdu sami pred sebou, prípadne sú bezohľadne oklamaní alebo beznádejne sebeckí. Iba tí silní z nich môžu nájsť po rozčarovaní a sklamaní svoje skutočné ja. Ostatní buď rezignujú, alebo hľadajú útechu v neverách či drogách.

Predmetom jej umeleckého záujmu sú duševné drámy ľudí, ktorí sa zmietajú v sociálnom a politickom virvare „krajiny zázrakov". Jej poviedky sa odohrávajú najmä v mysli jednotlivca. Poviedky sú úprimnou výpoveďou citlivého umelca o tragických polohách ľudského života v odcudzenej spoločnosti. Vo svojej poviedkovej tvorbe citlivo zobrazuje narušené ľudské vzťahy. Pocity osamelosti a sklamania prenikajú predovšetkým do citovej sféry postáv, do rodinného i manželského života. 

Oatesová sa zameriava na pochmúrne stránky moderného amerického života – opakuje sa téma strachu, násilia, vraždy a smrti. Často využíva motív šialenosti, viaceré z jej postáv trpia duševnými chorobami. 

Silnou stránkou Oatesovej prózy je analýza ľudskej psychiky podvedených, ale aj analýza polovedomých pohnútok konania, pocitov a postojov, ktoré vždy vedú k logicky neodvratnému záveru. J.C. Oatesovej talent a zručnosť vychádza z hlbokého poznania súčasnej Ameriky, o nej podáva svojské umelecké svedectvo.[2]

Referencie
----------

1. ↑  Oatesová, J. C.: *Manželstvá a nevery*, Mladé Letá, Bratislava, 1985
2. ↑  Baštín, Š. a kol.: *Dejiny anglickej a americkej literatúry*, Obzor, 1993, 347 s.
Dňa 17. august 1982 zmizlo 9 týždnové bábätko, Azaria Chamberlain v Austrálii, počas kempingového výletu s jej rodinou. Jej rodičia Lindy a Michael Chamberlain nahlásili, že ju z ich stanu odniesol pes dingo.

Prvotné pátranie podporilo toto tvrdenie. Následne po ďalšom vyšetrovaní a druhom pátraní, bola Azariina matka, Linda, súdená a usvedčená z jej vraždy. Dňa 29. októbra 1982 bola odsúdená na doživotné väzenie. Azariin otec, Michael Chamberlain, bol usvedčený ako spolupáchateľ po vykonaní činu a dostal podmienečné odsúdenie.

Médiá sa sústredili na súdny proces, ktorý bol mimoriadne intenzívny a budil senzáciu. Chamberlainovci podali niekoľko neúspešných odvolaní, vrátane záverečného odvolania u Najvyššieho súdu. 
Po tom čo vyčerpali všetky právne možnosti, náhodný objav kúska Azariiných šiat v oblasti plnej brlohov psa dingo viedol ku prepusteniu Lindy Chamberlain z väzenia „na základe milosti". Neskôr bola zbavená všetkých obvinení. Zatiaľ čo prípad je stále oficiálne nevyriešený, všeobecne sa prijíma správa o útoku dinga. Nedávne smrteľné útoky týchto psov v ostatných oblastiach Austrálie len posilnili teóriu v prípade o útoku dinga.
Carnon
**Carnon** je francúzske prímorské letovisko, časť obce Mauguio v departemente Hérault. Keďže je to druhá aglomerácia tejto obce, zvykne sa označovať aj ako „obec Mauguio-Carnon".

Carnon sa nachádza na pobrežnom páse a od obce Mauguio je oddelený „étang de l´Or" (Zlatým jazierkom) nazývaným aj „étang de Mauguio". Najstaršie obydlia rybárov, „les cabanes de Carnon" (chatrče v Carnon), sa nachádzajú neďaleko Pérols, viac do vnútrozemia od jazierka.

Carnon bol vybudovaný podľa predlohy moderného mesta s plánom ulíc do pravouhlého tvaru. Stred prístavu je centrom turistického ruchu. Zo západu je možné prísť cestou, ktorá je spoločná pre susednú obec, takisto prístavné mestečko, Palavas-les-Flots. Východná časť obce sa ťahá popri ceste, ktorá spája Carnon s La Grande-Motte, kde sa nachádzajú miesta pre plážové športy a niekoľko diskoték.

Stredisko profituje z výhodnej cestnej infraštruktúry, ktorá spája strediská zálivu Golfe du Lion s Montpellierom a diaľnicou A9.
**Zmluva o konečnom usporiadaní vo vzťahu k Nemecku** (nem. Vertrag über die abschließende Regelung in bezug auf Deutschland, angl. Treaty on the Final Settlement With Respect to Germany) alebo neoficiálne **Zmluva dva plus štyri** (nem. Zwei-plus-Vier-Vertrag, angl. Two Plus Four Agreement) je medzištátna zmluva medzi Nemeckou demokratickou republikou, Nemeckou spolkovou republikou, Francúzskom, USA, Spojeným kráľovstvom a ZSSR, ktorá umožnila po 45 rokoch znovuzjednotenie Nemecka. Podpísali ju ministri zahraničných vecí uvedených štátov dňa 12. septembra 1990 v Moskve a do platnosti vstúpila 15. marca 1991. Podľa tejto zmluvy sa mali všetky sovietske jednotky do konca roku 1994 stiahnuť z východného Nemecka a zjednotené Nemecko získa úplnú suverenitu a nemecké jednotky budú patriť do NATO. Nemecko potvrdilo nedotknuteľnosť existujúcich hraníc (najmä s Poľskom na riekach Odra Nisa) a tiež, že žiadne zahraničné ozbrojené sily nebudú umiestnené na východonemeckom území. Bundeswehr sa zredukoval na 370 000 vojakov. Okrem toho sa Nemecká spolková republika vzdala jadrových, biologických a chemických zbraní.

Body zmluvy
-----------

* Zjednotené Nemecko zahŕňa územie NSR, NDR a obe časti mesta Berlín.
* Súčasné hranice sa nebudú meniť, Nemecko si nebude činiť žiadne územné nároky.
* Zjednotené Nemecko sa vzdáva atómových, biologických a chemických zbraní.
* Počet vojakov v Bundeswehru sa zníži z 500 000 na 370 000.
* Vojská ZSSR opustia územie NDR najneskôr do roku 1994.
* Atómové zbrane nemôžu byť umiestnené na území východného Nemecka.
* Zjednotené Nemecko získava úplnú suverenitu.

Referencie
----------

1. ↑   *Zwei-plus-Vier-Vertrag* [online]. deutschland.de, 2015-09-10, [cit. 2022-02-23]. Dostupné online. (po nemecky)

Externé odkazy
--------------

* Text zmluvy po anglicky
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Hniezdo* pozri *Hniezdo (rozlišovacia stránka)*.
Vtáčie hniezdo
**Hniezdo** je príbytok (konkrétne miesto), v ktorom niektoré živočíchy kladú vajíčka, sedia na nich alebo vychovávajú v ňom svoje potomstvo. Príbytok môže byť prirodzeného pôvodu (napríklad trhlina v skale), ktorý si živočích len upraví, môže byť živočíchom cielene vybudované (lastovičie hniezdo), prípadne môže byť prevzaté po inom živočíchovi. Niektoré druhy kladú tajne svoje vajíčka do cudzích hniezd do cudzej znášky, ich rodičia sa tak potom o ich mláďatá starajú (tzv. hniezdny parazitizmus). Najznámejším prípadom sú niektoré kukučky, napríklad kukučka obyčajná.

U druhov (resp. rodov), ktoré si svoje hniezda stavajú samy, možno podľa typu hniezda určiť jeho staviteľa.

Pre vtáky, ktoré hniezdia v dutinách, ľudia niekedy budujú hniezda umelé. Najbežnejším typom je vtáčia búdka.

Hniezda si stavajú nielen vtáky, ale aj cicavce, ryby, plazy a hmyz.

Pozri aj
--------

* hniezdny parazitizmus
* hniezdne teritórium
* penové hniezdo
* vajce

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hniezdo**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hnízdo na českej Wikipédii.*
Mastix

**Mastix** je prírodná živica z kríka druhu *Pistácia mastixová (lat. Pistacia lentiscus)*.

Z konárikov kríka, ktorý rastie v oblasti Stredozemného mora, vyteká živičný balzam, ktorý na vzduchu zasychá v podobe žltkastých kvapôčok.

Vlastnosti
----------

Pozostáva približne zo 40 % živicových kyselín, 50 % resénu a 2 % z éterických olejov.
Začína mäknúť asi pri 80 stupňoch Celzia, taví sa pri 100 stupňoch Celzia za príjemnej vône. Rozpúšťa sa v benzéne, alkohole i v terpentínovej silici. Používa sa na prípravu pružných a priehľadných vzdorokrytov v leptárskych technikách.

Predaj
------

V predaji je Mastix ako

* Mastix electa (svetložltý, vo veľkosti hrachu)
* Mastix prírodný (hnedastý)
* Mastix Bombay (veľmi tmavý)

Najväčším európskym producentom je grécky ostrov Chios. Na získanie kilogramu mastixu je potrebný výťažok asi 10 stromov. Momentálne (2004) je cena mastixu na trhu asi 85 €/kg.

Použitie
--------

* lepidlo v maskérstve (umelé brady, bradavice a pod.)
* záverečná fermež na olejomaľby
* v temperových farbách ako súčasť emulzie
* súčasť ochranného laku na drevo v husliarstve
* v krajinách Orientu
	+ žuvačka na dezinfekciu úst a zubov
	+ na prípravu alkoholu zvaného *raki* alebo *mastiki* (vnútorné použitie proti žalúdočným ťažkostiam, vonkajšie proti reume alebo na ošetrenie povrchových zranení)
* historické použitie ako *conditum paradoxum*
* lepidlo materiál na sklo a porcelán
* ako kyselinovzdorná látka pri leptoch
* fajčivo
**Bystrá** je potok na strednom Liptove, v južnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Štiavnice s dĺžkou 6,2 km a je tokom IV. rádu. Tečie na území NAPANT-u, na hornom toku v NPR Ďumbier.

Prameň
------

Vzniká v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, v horskej skupine Ďumbiera, kde vyteká z plesa v ľadovcovom kare na severovýchodnom svahu Krúpovej hole (1 921,9 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 660 m n. m.

Opis toku
---------

Z plesa vyteká smerom na severozápad, následne preteká druhým, väčším plesom a ďalej pokračuje smerom na sever. Na južnom úpätí Prašivej (1 591,7 m n. m.) sa potom stáča severoseverovýchodným smerom, vytvára oblúk prehnutý na juhovýchod k masívu Ludárovej hole (1 731,6 m n. m.) a pokračuje viac severovýchodným smerom. Z ľavej strany následne priberá prítok spod sedla Javorie (1 487 m n. m.) a stáča sa východným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok zo severovýchodného úpätia Ludárovej hole, stáča sa k ústiu severovýchodným smerom a do Štiavnice ústi na začiatku Jánskej doliny, pri horárni Pred Bystrou, v nadmorskej výške približne 867 m n. m.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-08-21]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-08-21]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Štiavnice (Váh) |
| --- |
| *Štiavnica* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Biela
* Bystrá
* Červený jarok
* Hlboká
* Javorový potok
* Kňazová
* Ludárov potok
* Nižné Šumiace
* Okoličianska
* Skopový potok
* Stanišovský potok
* **Štiavnica**

 |
**Hnefatafl** (staronórsky kráľov stôl: hnefa - kráľ a tafl (vyslov [tabl]) - stôl) je stará nórska dosková hra pre dvoch hráčov. Je jednou z mála hier, ktorá sa hrá medzi dvoma nerovnými stranami. 

Ilustrácia hry na kameni z lokality Ockelbo vo Švédsku

História
--------

Hra sa pôvodne nazývala len Tafl. Neskôr sa premenovala na Hnefatafl, aby sa odlíšila od ostatných doskových hier, ako sú Skáktafl (Šach), Kvatrutafl(Backgammon) a Halatafl(Vlci a ovce). Hra bola v Severnej Európe veľmi rozšírená už od roku 400. V 12. storočí, tak ako aj väčšinu ostatných taflových hier, ju postupne vytlačil šach. Laponská verzia hry s názvom Tablut sa hrala až do 18. storočia. 

Pôvodné pravidlá hry niesu známe. Súčasné pravidlá sú odvodené od popisu pravidiel hry Tablut, ktoré si Carl Linné zapísal do svojho denníka počas svojej cesty Laponskom v roku 1732.

Pravidlá
--------

Hracia doska obsahuje 11x11 (prípadne 13x13) polí, s vyznačeným stredovým poľom nazývaným hrad alebo trón. Brániaci hráč má k dispozícii 12 hracích kameňov a jedeného kráľa. Útočiaci hráč má k dispozícii 24 kameňov. Cieľom útočníka je zajať kráľa, cieľom obrancu je utiecť s kráľom na rohové pole hracej dosky. 

Na začiatku hry rozmiestnia hráči svoje kamene do štartovacej pozície. Hráči sa v jednotlivých ťahoch pravidelne striedajú. Každý hráč môže v jednom svojom ťahu premiestniť jeden svoj hrací kameň. Všetky hracie kamene sa pohybujú rovnakým spôsobom - o ľubovolný počet polí vodorovne alebo zvisle (rovnako ako veža v šachu). Hracie kamene sa nemôžu preskakovať a na každom poli môže stáť najviac jeden hrací kameň. Po tom čo kráľ opustí stredové pole, žiadny z kameňov nemôže vstúpiť na toto pole (ani kráľ). 

Každý hráč môže zajať súperove kamene a to tak, že obkľúči súperov kameň z dvoch protiľahlých strán vodorovne alebo zvislo. Pokiaľ hráč dobrovoľne posunie svoj kameň medzi dva súperove, nie je tento kameň zajatý. Zajatý kameň bude okamžite odstránený z hry. Jedným ťahom je možné zajať aj viacero súperových kameňov. K zajatiu je možné použiť aj rohové a stredové polia, ktoré tak zastupujú jeden obkľučujúci kameň.

Hru je možné ukončiť dvomi spôsobmi. 

* Kráľ dosiahne ľubovolné pole v rohu hracej dosky. Víťazom hry sa stane brániaci hráč.
* Kráľ je obkľúčený zo všetkých štyroch strán, alebo z troch strán a trónom. Víťazom sa stane útočiaci hráč.

Varianty hry
------------

* **Alea evangelii** hrá sa na doske 18x18
* **Ard-Ri** je škótska verzia hry, ktorá sa hrá na doske 7x7
* **Brandub** je írska verzia hry, ktorá sa hrá na doske 7x7
* **Tablut** je fínska verzia hry, ktorá sa hrá na doske 9x9
* **Tawlbwrdd** waleská verzia hry, ktorá sa hrá na doske 11x11

Galéria
-------

* HnefataflHnefatafl
* Alea EvangeliiAlea Evangelii
* TawlbwrddTawlbwrdd
* BrandubhBrandubh
* Ard RiArd Ri
* TablutTablut

Pozri aj
--------

* Vlci a ovce

Externé odkazy
--------------

* Hnefatafl na boardgamegeek.com (po anglicky)
* Taflové hry na boardgamegeek.com (po anglicky)
* Online hranie proti AI (po anglicky)
Chladiarenský náves Schmitz Cool & Fresh
Cisternový náves v USA
Typická európska jazdná súprava s ťahačom Renault Magnum a plachtovým návesom
**Náves** je nemotorové prípojné vozidlo, príves bez prednej nápravy. Časť hmotnosti návesu je prenášaná na ťahač, príves dolly, alebo zadnú časť iného prívesu. Náves je bežne vybavený podvozkom (podpery, ktoré sa vysúvajú), ktorý sa používa ak nie je náves pripojený k ťahaču. 

Náves je k ťahaču pripojený prostredníctvom točnice. S ťahačom tvorí jazdnú súpravu, zvyčajne schopnú prepravovať okolo 24 ton nákladu. Návesy majú jednu a viac náprav, najčastejšie však tri nápravy. V niektorých krajinách ako Austrália, USA či Argentína je za ťahač pripájaných viac návesov. Vznikajú tak cestné vlaky, ktoré majú dĺžku okolo 50 metrov.

Typy návesov
------------

* skriňové
* plachtové
* chladiarenské
* oplenové
* cisternové
* silové
* podvalníkové
* sklápacie
* kontajnerové
* plošinové
* autombilové prepravníky
* prepravníky zvierat
* návesy s posuvnou podlahou
* klanicové

Pozri aj
--------

* Ťahač
* Kamión
* Cestný vlak
* Nákladný automobil

Referencie
----------

1. ↑  Európska hospodárska komisia OSN, Eurostat, ITF (Medzinárodné fórum dopravy). *Slovník pre dopravnú štatistiku*. 4. vyd. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online.
**Bystrý potok** je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, meria 5 km a je tokom VII. rádu.

Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na severozápadnom svahu Kyjova (821,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 668 m n. m. Na hornom toku tečie severozápadným smerom územím Vojenského obvodu Valaškovce, sprava priberá krátky prítok zo severozápadného úpätia Kyjova a vytvára oblúk prehnutý na juhozápad. Následne sa stáča západným smerom, z pravej strany priberá krátky prítok z južného úpätia Čiernej (612,0 m n. m.) a opúšťa územie vojenského obvodu. Zároveň vstupuje do výbežku Beskydského predhoria, stáča sa západojuhozápadným smerom a preteká rekreačným strediskom Bystrá. Napokon sa oblúkom stáča na juh a juhovýchodne od obce Chlmec ústi v nadmorskej výške cca 251 m n. m. do Ptavy.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ptavy |
| --- |
| *Ptava* → *Laborec* → *Latorica* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Banka
* Bystrý potok
* Fenkov potok
* Motyčka
* **Ptava**
* Ptavka

 |
| Vodná plocha | 
* Vodná nádrž Chlmec

 |
**Hlavátka podunajská** (*Hucho hucho*) je najväčšia lososovitá ryba v Európe. Je nazývaná aj kráľovnou slovenských riek.

Iné slovenské názvy: Gadovica, hadovica, hlavátka, hlavátka vážska, hlavatka, hlavátka obyčajná, hlavatica, hlawatka, losos jäzerný, tuba, tubica (iba mladé jedince).

Rozšírenie
----------

Je to typický druh podhorských riek s rýchlym tokom, studenou vodou a štrkovým dnom. Je citlivá na znečistenie, nízky obsah kyslíka a regulácie vodných tokov. Je to endemický druh Dunaja a jeho prítokov v horských a podhorských oblastiach. Introdukovaná bola aj do riek Odra, Visla, Tajo, Rhôna alebo Bodamského jazera. Na Slovensku v minulosti žila v celom toku Hrona, Váhu aj v Dunaji, Turci a Orave. Po vysadzovaní sa dnes vyskytuje hlavne v horných úsekoch riek Hron a Váh, v rieke Turiec, Orava, Poprad a Dunajec.

Populácie sú, v rámci povodia Dunaja, výrazne fragmentované a závislé od umelého nasadzovania.

Opis
----

Jej farebnosť je variabilná a mení sa s vekom aj medzi jednotlivými populáciami. Bok a horná časť tela býva hnedá alebo medená so zelenými odtieňmi. Na rozdiel od ostatných lososovitých nemá červené bodky. Hlava je podlhovastá a sploštená. Môže vážiť do 25 kg, vzácne aj 50 kg a 1,5 m, ale bežne majú jedince iba do 10 kg a 60 až 100 cm. Dožíva sa viac ako 20 rokov. Najväčší zaznamenaný jedinec mal 1,65 m a 60 kg.

Spôsob života
-------------

Samce sú pohlavne zrelé približne po 3 roku, keď majú asi 1 kg. Samice až po 4 roku a 2 kg. Neresí od konca marca do začiatku mája. Často pritom migruje proti prúdu. Ikry zahrabáva do hniezda na štrkovom dne. Hniedzo ochraňujú obe pohlavia približne dva týždne po vyliahnutí.

Sú to teritoriálne ryby. Mladé ryby požierajú malé bezstavovce, neskôr lovia ostatné ryby a malé pozemské stavovce.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Freyhof, J. & Kottelat, M. 2008. Hucho hucho. The IUCN Red List of Threatened Species 2008: e.T10264A3186143.. Prístup 25. december 2021.
2. ↑  hlavátka. In:  *Encyclopaedia Beliana* [online]. Bratislava: Slovenská akadémia vied, [cit. 2021-12-25]. Dostupné online.
3. 1 2  HOLČÍK, J.; HENSEL, K.; NIESLANIK, J.; SKÁCEL, L.. *The Eurasian Huchen, Hucho hucho (Largest Salmon of the World)*. [s.l.] : Springer Science & Business Media, 1988. 240 s. ISBN 978-94-009-3093-3.
4. 1 2 3 4 5  Holčík J. Hensel K.. *Ichtyologická príručka*. 1971. vyd. Bratislava : Obzor. S. 92 – 93.
5. 1 2 3 4 5  KOTTELAT, Maurice; FREYHOF, Jörg. *Handbook of European Freshwater Fishes*. Cornol : Publications Kottelat, 2007. 646 s. ISBN 978-2-8399-0298-4.
6. ↑  Igor Kokavec. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2021-12-25]. Dostupné online.
7. ↑   *Hlavátka podunajská* [online]. biomonitoring.sk, [cit. 2021-12-23]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hlavátka podunajská**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Hlavátka podunajská**
**Hlavný kontrolór** je v prípade právneho systému Slovenskej republiky zamestnanec obecného (mestského) úradu, príp. viacerých obecných (mestských) úradov, ktorý vykonáva dohľad nad zákonitosťou, účinnosťou, hospodárnosťou a efektívnosťou pri nakladaní s majetkom obce (mesta), kontroluje príjmy, výdavky a finančné operácie obce (mesta), vybavovanie sťažností a petícií, dodržiavanie všeobecne záväzných právnych predpisov, interných predpisov. Postavenie hlavného kontrolóra upravuje zákon č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov.

Do jeho kompetencie spadá kontrola obecného (mestského) úradu, rozpočtových a príspevkových organizácií zriadených obcou (mestom), právnických osôb s majetkovou účasťou obce (mesta) a osôb, ktorým boli poskytnuté z rozpočtu obce účelové dotácie alebo finančné výpomoci.

Hlavného kontrolóra volí a odvoláva obecné (mestské) zastupiteľstvo na šesť rokov a po uplynutí tohto obdobia sa jeho pracovnoprávny vzťah k mestu skončí. Obec (mesto) môže zriadiť útvar hlavného kontrolóra, ktorý je súčasťou obecného (mestského) úradu a zabezpečuje odborné, administratívne a organizačné veci súvisiace s plnením úloh hlavného kontrolóra.

Zdroje
------

* Zákon č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov. Dostupné online.
**Juraj Kriváň** (pôv. Karoly-Kriváň) (\* 13. november 1926, Šumiac – † 7. október 1960, Hronská Breznica) bol slovenský športovec a pedagóg.

Rodina
------

* otec: Ján Karoly-Kriváň
* matka: Mária rod. Tajbošová

Životopis
---------

V roku 1946 absolvoval Učiteľskú akadémiu v Banskej Bystrici. Roku 1946 – 1948 pôsobil ako učiteľ v Krahuliach, od 1950 inštruktor parašutizmu Sokola, od 1951 Dobrovoľného zväzu ľud. letectva, od 1952 Zväzu pre spoluprácu s armádou v Banskej Bystrici.

Bol organizátor parašutistického športu na Slovensku. Československý rekordér v zoskoku na cieľ, vo voľnom páde a v skupinovom zoskoku. Člen československého reprezentačného družstva v ktorom sa na MS v Moskve 1956 stal majstrom sveta, majster sveta v zoskoku zo 600 m na presnosť pristátia. Člen československého družstva, ktoré získalo na MS 1954 a 1958 striebornú medailu.

Ocenenie
--------

* 1956 – Majster športu

Pamiatky
--------

* v Banskej Bystrici poriadali po ňom nazvaný memoriál

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 158809
* VIAF: 463156565742523500003
*Obrátenie svätého Pavla*, 1600 - 1601, olej na plátne, súkromná zbierka kniežaťa Guida Odescaldiho, Rím. Prvá, odmietnutá verzia obrazu
**Obrátenie svätého Pavla** (tal. *Conversione di San Paolo*) je názov obrazu talianskeho barokového maliara Caravaggia.

Obraz vznikol súčasne s dielom *Ukrižovanie svätého Petra* pre bočnú kaplnku rímskej baziliky Santa Maria del Popolo. Objednávateľom obrazov bol Tiberio Cerasi, strážca pokladu pápeža Klementa VIII. ktorý nimi plánoval vyzdobiť spomínanú kaplnku.

V prípade *Obrátenia svätého Pavla* ide o druhú verziu obrazu. Prvá verzia, namaľovaná niekedy v priebehu rokov 1600 - 1601 bola odmietnutá a skončila v súkromnej zbierke. Druhá verzia bola, síce s výhradami, prijatá.

Ani v prípade tohto obrazu Caravaggio nezaprel svojský prístup k zobrazeniu námetu, čerpajúceho zo Skutkov apoštolov. Tu je príbeh Saulovho obrátenia vylíčený celkom trikrát. Saul, obávaný a neúprosný prenasledovateľ kresťanov bol s jeruzalemskými kňazmi na ceste do Damasku, keď sa stala udalosť, ktorá spôsobila zmenu v jeho živote:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | 3 Ako šiel a blížil sa k Damasku, ožiarilo ho odrazu svetlo z neba; 4 padol na zem a počul hlas, ktorý mu vravel: Saul, Saul, prečo ma prenasleduješ? 5 A on povedal: Kto si, Pane? Odpovedal mu: Ja som Ježiš, ktorého ty prenasleduješ. 6 Ale [ťažko sa ti bude spierať ostňu. Trasúc sa a diviac, spytoval sa (Saul): Čo chceš, Pane, aby som činil? Pán odpovedal:] Vstaň a choď do mesta a povedia ti, čo máš robiť. 7 A mužovia, ktorí šli s ním, stáli ako ohromení, lebo počuli síce hlas, ale nevideli nikoho. 8 Saul teda vstal zo zeme, ale keď otvoril oči, nič nevidel; i vzali ho za ruky a zaviedli do Damasku. | "|

 (Sk 9,3-8)

Udalosť Caravaggio zobrazil veľmi prosto a stroho. Jemný lúč svetla zasiahol Pavla, ktorý s roztiahnutými rukami padá, zhodený z koňa. Na rozdiel od prvej verzie obrazu tu Pavol nie je starý bradatý muž, ale mladík v odeve rímskeho vojaka. V ležiacej polohe je očividne zraniteľný a pokorný.

Pri zhliadnutí hotového diela prítomným prelátom vadil nezvyčajný postoj Pavlovho koňa a zdalo sa im, že umelec kládol príliš veľký dôraz na konský zadok. Napokom obraz prijali a dnes je spolu s protiľahlým *Ukrižovaním svätého Petra* vyhľadávaným umeleckým dielom.

Zdroje
------

* G. Lambert, *Caravaggio*, Taschen/Nakladateľstvo Slovart, Praha, 2005, ISBN 80-7209-750-4
* H. Langdonová, *Caravaggio*, BB art, Praha, 2002, ISBN 80-7257-898-7
**Návratnosť kapitálu** (iné názvy: **rentabilita kapitálu, výnos z kapitálu, kapitálový výnos, výnosnosť kapitálu, kapitálová výnosnosť**, ak ide o percentá tak presnejšie **miera návratnosti kapitálu, miera rentability kapitálu, miera výnosu z kapitálu, miera výnosnosti kapitálu**; angl. *(rate of) return on capital*) môže byť: [1][2]

* návratnosť investície (v oboch významoch)
* návratnosť vloženého kapitálu
* (angl. *ROE*) rentabilita vlastného kapitálu
* (angl. *dividend yield*) dividendový výnos
* (angl. *earnings yield*) výnos z akcie (t.j. opačná hodnota ukazovateľa P/E ratio)

**Výnosnosť kapitálu** (iné názvy: **kapitálová výnosnosť, výnos z kapitálu, kapitálový výnos, miera výnosnosti kapitálu, miera výnosu z kapitálu**) môže byť aj časť rendity (a podobne) tvorená len zmenou ceny finančného nástroja (t.j. bez kupónov, dividend a podobne), angl. *capital (gains) yield*, pozri kapitálová výnosnosť (capital yield)

**Výnos z kapitálu** alebo **kapitálový výnos** môže byť:

* všeobecne: výnos plynúci z (vlastníctva) kapitálu
* (angl. *capital gain*) rozdiel medzi predajnou a nákupnou cenou aktív, pozri výnos z kapitálu (zmena ceny)

**Kapitálový výnos** môže byť aj druh príjmu na účely dane z príjmov, pozri kapitálový výnos (dane)

Referencie
----------

1. ↑  Greener, M.: *The Penguin Dictionary of Commerce*, 1970, str. 272
2. ↑  Adam, J. H.: *Longman Dictionary of Business English*, 1989

Symbol rozcestia

*Toto je rozlišovacia stránka. Obsahuje rozličné významy uvedeného hesla.*

Ak ste sa sem dostali cez odkaz v článku, prosím, vráťte sa a opravte ho tak, aby odkazoval priamo na najvhodnejší význam.
**Eduard Alexander Doležal** (tiež **Doleschall**) (\* 26. november 1830, Modra, Slovensko – † 15. február 1893, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ; syn Michala Dionýza Doležala, brat Ľudovíta Karola Doležala a nevlastný brat slovenského spisovateľa Viliama Pauliny-Tótha; otec Alfréda Doležala.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Michala Dionýza Doležala a jeho manželky zemianskeho pôvodu Jany, rodenej Lačnej (Lacsny de Folkusfalva). Študoval na gymnáziu v Modre, evanjelickom lýceu v Bratislave a na univerzite vo Viedni. V roku 1855 sa stal profesorom na lýceu v Banskej Štiavnici, od roku 1858 pôsobil ako evanjelický farár, v roku 1865 sa stal zvolenským seniorom v Banskej Bystrici a od roku 1875 pôsobil ako farár nemeckej obce v Budapešti.

Tvorba
------

Je autorom príležitostných kázní, náboženských prác, prispieval tiež do náboženských ročeniek a časopisov. Bol predsedom Lutherovej spoločnosti v Budapešti.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 82 - evanjelická cirkev v Modre; pokrstený ako Eduardus Alexander Doleschall

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004252207
* SNK: 164094
* VIAF: 84591184
Schéma obrábania abrazívnym vodným lúčom  

1 – prívod vysokotlakovej vody
2 – vodná dýza
3 – zmiešavacia komora
4 – ochranný kryt
5 – odstrekujúca voda
6 – obrobok
7 – rošt
8 – voda v zbernej nádobe
9 – vyrezaný otvor v obrobku
10 – abrazívna – znmiešavacia dýza
11 – abrazív – granát, olivín, kremičitý piesok
**Obrábanie vodným lúčom** je pôsobenie kinetickej energie vodného prúdu malého priemeru, ktorý vychádza z dýzy na obrobok, čo má za následok úber materiálu. Kvapalinový lúč pri pracovných tlakoch až 350 MPa získava rýchlosť až 4-krát väčšiu ako rýchlosť zvuku, pričom sa správa ako pevné teleso a svojím energetickým účinkom delí všetky zatiaľ známe druhy prírodných a technických materiálov.

Obrábanie abrazívnym vodným prúdom
----------------------------------

Pri opracovaní tvrdých a húževnatých materiálov, alebo na zvýšenie účinnosti rezania sú do prúdu kvapaliny pridávané brúsne zrná (brúsivo). Táto metóda sa nazýva *obrábanie abrazívnym vodným lúčom*.

Využitie
--------

Obrábanie vodným lúčom sa využíva najmä na delenie, vyrezávanie, vŕtanie a vyvrtávanie. V špecifických prípadoch môže nahradiť operáciu odhrotovania, pieskovania, gravírovania a sústruženia.

* Vodným lúčom sa obrábajú: kompozitné materiály, pórovité materiály, betón, plasty, drevo, koberec, pena, potraviny, kože, guma, linoleum
* Abrazívnym vodným lúčom sa obrábajú: kovy, keramika, sklo, stavebné materiály, zliatiny, volfrám, nehrdzavejúca oceľ, hliník, keramické dlaždice, oceľ, laminát, kameň, invar (zliatina), titán
* V stavebníctve sa používa na rezanie/demoláciu betónových konštrukcií (VVL – vysokotlakový vodný lúč), ktoré sa nesmú demolovať konvenčnými metódami. Hlavne mosty, pri ktorých by mechanické búranie mohlo poškodiť statiku. Zároveň sa zachová všetká oceľová výstuž (bez použitia abrazíva). Oproti konvenčným technikám ma výhodu použitia vo výbušnom prostredí a minimálne vibračné pôsobenie. Svoje využitie má aj v čistení povrchov a podláh. Pri malých alebo nedostupných plochách sa s lúčom manipuluje ručne, pri väčších roboticky.

Referencie
----------

1. ↑  KRAJNÝ, Z.: *Vodný lúč v praxi* - WJM, Bratislava 1998, s. 383.
2. KRAJNÝ, Z.: Vysokotlakový vodný lúč - WJM, STU Bratislava, Jún 2011, s. 172.
**Andrej Balogh** (iný zápis: **Andor Balogh**; maď. *Balogh Andor*; \* 5. september 1846, Soľ, Rakúska monarchia, dnes Slovensko – † 13. máj 1887, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko, dnes Maďarsko) bol uhorský stenograf, advokát a súkromný učiteľ. Bol priekopníkom a propagátorom stenografie v Uhorsku, čím sa stal známym aj v zahraničných odborných kruhoch.

Život
-----

Narodil sa 5. septembra 1846 v Soli v rodine tunajšieho evanjelického farára Andreja Balogha (maď. *Balogh András*). Študoval na Evanjelickom gymnáziu v Rožňave a následne na Evanjelickom kolégiu v Prešove, kde po ukončení gymnaziálneho štúdia pokračoval v štúdiu práva. V tomto období sa naučil stenografiu a ešte počas štúdia v Prešove viedol kurz stenografie pre poslucháčov práva.

16. septembra 1866 sa zamestnal ako advokátsky koncipient v advokátskej kancelárii Júliusa Ghyczyho (maď. *Ghyczy Gyula*) v Pešti. V roku 1867 pracoval s poslancom Uhorského snemu Júliusom Kautzom a 25. septembra 1867 bol prijatý za právneho praktikanta ku Kráľovskej súdnej tabuli. V tomto roku bol tiež zapisovateľom na súde. 28. septembra 1868 ukončil štúdium práva na univerzite a získal advokátsky diplom. V decembri 1868 ho prijali za stenografa do Uhorského snemu.

Venoval sa výučbe stenografie ako profesor na budapeštianskej vyššej reálke a univerzite (12. september 1877 – 30. jún 1878). Vydal učebnicu stenografie, niekoľko učebných textov a propagačných brožúr. Založil stenografickú spoločnosť Gabelsberger-egyesület (v doslovnom preklade z maď. „Gabelsbergerov spolok") a 10. januára 1872 odborný časopis *Gabelsberger Gyorsiró* („Gabelsbergerov stenograf"). Publikoval aj v časopisoch *Belond Miska* („Blázon Miško"), *Fővárosi Lapokba* („Listy hlavného mesta") a *Ország Világ* („Krajina a svet"). V roku 1875 vydal knižné publikácie *A magyar gyorsírás rendszere* („Systém uhorskej stenografie") a *Válaszom Markovics Ivánnak* („Moja odpoveď Ivanovi Markovičovi").

Po ťažkej chorobe zomrel 13. mája 1887 v Budapešti.

Výberová personálna bibliografia
--------------------------------

* *A magyar gyorsírás rendeszere* [Systém uhorskej stenografie]. Budapest 1875.
* *Váloszam Markovits Ivánnak* [Moja odpoveď Ivanovi Markovičovi]. Budapest 1875.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  Kónya 1997, s. 161
2. 1 2 3 4  SBS, s .128

Použitá literatúra
------------------

* Balogh Andor. In Szinnyei József (ed.). *Magyar írók élete és munkái*. I. (Aachs–Bzenszki). Budapest : Hornyánszky, 1891, o. 452-453.
* „Balogh, Andrej", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, I. zväzok. A – D, Martin: Matica slovenská, 1986, str. 128
* KAPCZY, Zoltán. *A Gyorsírás Fejlődésének és Irod.*[almi] *Vázlata*. Győr, 1876, o. 20.
* KÓNYA, Peter. Andor Balogh. In Kónya, Peter – Michnovič, Imrich (eds.). *Dejiny obce Soľ*. Prešov : L.I.M. 1997. ISBN 8096777815, s. 161.
**Edmund Massányi** (\* 15. január 1907, Nitra - † 29. november 1966, Nitra) bol slovenský maliar, ilustrátor a reštaurátor.

Rodina
------

* otec Augustín Massányi (1870-1953) - cukrár
* matka Mária rod. Červeňová
* manželka Elena rod. Svobodníková
* syn Mario Massanyi
* vnúčatá Michael Massanyi & Paolo Massanyi

Životopis
---------

Maliarstvo a reštaurátorstvo študoval v Prahe, Nitre, vo Viedni, v Mníchove a Hodkovciach. V rokoch 1930-1932 pracoval ako scénický výtvarník v SND v Bratislave, potom slobodný umelec. Spolupracovník Slovenského ústavu na ochranu kultúrnych pamiatok v Bratislave. Výborne ovládal techniku pravej fresky a perspektívu. Maľoval a reštauroval kostolné obrazy a fresky, portrétoval významné osobnosti, venoval sa časopiseckej a knižnej ilustrácii, navrhoval výpravy pre SND v Bratislave. Reštauroval fresky v Thurzovom dome v Banskej Bystrici. 

Jeho diela sú v SNG Bratislava, v galérii v Nitre a v Bojniciach.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 23178
* GND: 132841347
* ISNI: 0000 0000 5546 9536
* NK ČR: xx0079934
* PIM: PIM1941947
* SNK: 170667
* VIAF: 30710094
* Web umenia: 6376
**Menón** (starogr. *Μένων* – *Menón*) je v gréckej mytológii trójsky bojovník v trójskej vojne.

Menón bol trójsky bojovník, ktorý bojoval v trójskej vojne. Jediná zmienka o ňom je v dvanástom speve Homérovej Iliady, kde umiera rukou lapithského bojovníka Leontea, bojujúceho na strane Achájcov.

V dvanástom speve Iliady sa rozpútala bitka o hradby, ktoré chránili achájsky tábor pred Trójanmi. Aj keď boli hradby veľmi pevné, vybudované z kameňov a dreva, urputný nápor nevydržali a Trójania pod velením hlavného veliteľa Hektora prenikli do achájskeho tábora.

Homér veľmi pútavo opisuje obraz boja, plného krutosti, počas ktorého umiera aj Menón: „*Vtedy syn Peirithoov, udatný muž Polypoites, Damasa zasiahol kopijou skrz prilbu s kovovými lícnicami, nemohla kovová prilba úder zadržať, kovový hrot prerazil naskrz jeho lebku, až celý mozog mu v hlave zaliala krv – tak Damasa zabil, keď sa na neho rútil. Potom chrabrého Pylóna a Ormena preklal, zbroj im odňal; Potom zas Leonteus, bojovník neľútostný, syna Antimacha, Hippomacha pri opasku prepichol svojím oštepom presným. Nato zas brúsený meč Lenteus vytasil z pošvy a najskôr na Antifa sa vyrútil a jemu zblízka ranu zasadil – ten naznak zvalil sa na zem. Potom zas Trójanov Iamena, Menóna a Oresta, všetkých do jedného mečom zrazil na živnú pôdu.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 12, 193.
2. 1 2  Homér, *Iliada*, 12, 182 – 194.
3. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 142 – 144.
**Andrej Chmelko** (pseudonym **Ach**; \* 19. november 1908, Hliník nad Hronom – † 25. august 1998, Banská Štiavnica) bol slovenský prozaik, dramatik a publicista.

Životopis
---------

V rokoch 1924 – 1928 študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. V rokoch 1930 – 1932 pôsobil ako riaditeľ štátnej školy v Horných Turovciach a v Novej Bani, v rokoch 1939 – 1941 bol profesorom na gymnáziu v Kremnici, v rokoch 1941 – 1943 pôsobil ako člen činohry SND v Bratislave, v rokoch 1943 – 1945 bol režisérom a hercom Slovenského divadla v Prešove, v rokoch 1945 – 1953 pôsobil ako šéf činohry a v rokoch 1953 – 1968 bol riaditeľom Štátneho divadla v Košiciach.

Tvorba
------

Prvé poviedky a novely publikoval časopisecky, knižne debutoval lyrizujúcim románom, ako dramatik sa prezentoval rozhlasovými hrami pre deti a mládež. Pre divadlo upravil a prepracoval hru Martina Kukučína *Bacúchovie dvor* (1948) a zdramatizoval Timravinu novelu *Hrdinovia* (1953). Vo svojom diele spracoval skúsenosti z oblasti divadelníctva, dejiny slovenského, maďarského, českého, ukrajinsko-rusínskeho divadla, vydal výber z teatrologických a popularizačných príspevkov a spomienok a je autorom memoárových kníh. Sporadicky sa venoval prekladateľskej činnosti z češtiny.

Dielo
-----

* 1938 – *Posledný Dóczy na Revišti*
* 1947 – *Na čiernej hrude*
* 1950 – *Po širokej koľaji*
* 1962 – *Tvorivé problémy divadla*
* 1971 – *Divadlo na východnom Slovensku*
* 1989 – *V zajatí Tálie*
* 1995 – *Keď stráne kopneli*
* 1996 – *Spoza opony*

Literatúra
----------

* *Encyklopédia slovenských spisovateľov*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6323 5510
* LCCN: n91030252
* NK ČR: jn20000603114
* SNK: 166048
* VIAF: 53325406
* WorldCat: lccn-n91030252
**Archilochos** (starogr. *Ἀρχίλοχος* – *Archilochos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 544 pred Kr.

Archilochos z Korkyry bol na 59. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Meno olympionika Archilocha je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Šprint** je označenie pre rýchle krátke športové alebo aj motoristické preteky, ktorý je charakteristický tým, že dochádza k maximálnemu fyzickému vypätiu pretekára (alebo jeho technického prostriedku) po celú dobu pretekov; tento extrémne rýchly pohyb nazývame šprintovanie. Pretekár v šprinte sa nazýva šprintér, pretekárka potom šprintérka.

Príklady šprintov
-----------------

### Ľahká atletika

* beh na 60 metrov
* beh na 100 metrov - kto v tejto disciplíne dominuje, je prezývaný "najrýchlejší muž (alebo žena) planéty"
* beh na 200 metrov
* beh na 400 metrov - najdlhší atletický šprint
* beh na 110 metrov prekážok - muži
* beh na 100 metrov prekážok - ženy

### Plavecký šprint

* 50 metrov voľným spôsobom

### Cyklistika

* špecializované preteky v dráhovej cyklistike na 3 bicykle s meraním rýchlosti na posledných 200 metroch

### V prenesenom zmysle

V prenesenom zmysle môže šprint znamenať krátke ale intenzívne úsilie o dosiahnutie určitého cieľa.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sprint na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°33′47″S 17°16′38″V﻿ / ﻿48,563133°S 17,277124°V﻿ / 48.563133; 17.277124

**Šranecké piesky** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.
Nachádza sa vo vojenskom obvode Záhorie v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2012 na rozlohe 987,59 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Je súčasťou CHKO Záhorie. Na území areálu platí 3. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany sú: *Biotopy európskeho významu: Teplomilné ponticko-panónske dubové lesy na spraši a piesku (91I0), Vnútrozemské panónske pieskové duny (2340), Vresoviská (4030), biotopy národného významu: Kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy, druhy európskeho významu a druhy národného významu.*

Referencie
----------

1. ↑  Šranecké piesky. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Šranecké piesky v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šranecké piesky na českej Wikipédii.*
Súradnice: 53°37′00″S 87°20′00″V﻿ / ﻿53,616667°S 87,333333°V﻿ / 53.616667; 87.333333

**Osinniki** sú banícke mesto v Rusku, v Kemerovskej oblasti. Leží na sútoku riek Velikij Kandaler a Kondoma. 

Osinniki sú veľmi ďaleko od všetkých okolitých miest; ležia 3 637 km vzdušnou čiarou od Moskvy a 249 km južne od oblastného mesta Kemerovo. 25 km severne odtiaľto leží významné priemyselné centrum Novokuzneck.

Prvé banícke osídlenie tu vzniklo roku 1926. Rýchlo sa rozrastalo; už v roku 1938 získalo štatút mesta. Vtedy bolo známe pod názvom *Osinovka*. Vzniklo tu veľa závodov, hlavnými odvetviami priemyslu sú tie, ktoré sa viažu priamo na ťažbu. Od roku 1991 je však priemyselná výroba v útlme.

Dnes tu žije menej ako 50 tisíc ľudí, počet obyvateľov však klesá už od čias rozpadu ZSSR, v roku 1992 tu žilo dokopy 63400 obyvateľov.

Pozri ai
--------

* Električková doprava v Osinnikách

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Osinniki na českej Wikipédii.*
Atlant je príkladom architektonického sochárstva.
**Architektonické sochárstvo** predstavujú sochárske diela, ktoré tvoria súčasť architektúry. Sú to architektonické články (hlavice stĺpov, konzoly) a sochárske doplnky stavby (reliéfy, skulptúry a plastiky, architektonická dekorácia, štukatúra).

Spĺňa aj určité kritéria architektúry pri formovaní vonkajšieho priestoru (napr. Veľká Sfinga v Egypte, Socha Slobody v New Yorku). Alebo, naopak, potláča ich (napr. v gotike a v baroku, kde pokrytie steny týmito prvkami ju môže až eliminovať). Ale architektonické sochárstvo má skôr podporný význam v interiéri aj v exteriéri stavby. Zdobí alebo nahrádza architektonické články, a tak tvoria navzájom jednotu. Dnes, v modernej architektúre, sa takéto architektonické plastiky vyskytujú len výnimočne. Častejšie však dotvárajú urbanistický priestor.

Rozdelenie podľa funkcie
------------------------

* dekoratívne
	+ figurálne
	+ rastlinné
	+ zoomorfné
	+ geometrické
* s ideovým (náboženským) významom
* s výpovednou hodnotou

Literatúra
----------

* Raul Trojan, Bohumír Mráz: *Malý slovník výtvarného umění*, ISBN 80-7168-329-9
* Vladimír Dudák a kol.: *Encyklopedie světové architektúry I. A-K*, Praha 2000, ISBN 80-86223-90-6
Ruiny Holyroodskeho opátstva
**Opátstvo Holyrood** sú ruiny augustiniánskeho opátstva v Edinburghu, v Škótsku. Opátstvo bolo postavené v roku 1128 na príkaz kráľa Dávida I. .

Etymológia názvu
----------------

"Holy" znamená svätý a "rood" je starý názov pre kríž, zvyčajne znamenajúci kríž, na ktorom bol ukrižovaný Ježiš; čiže názov je ekvivalentom slova „svätý kríž". Legenda hovorí, že škótsky kráľ Dávid I. sa dostal do problémov pri poľovačke v lesoch a bol zachránený jeleňom, ktorý mal namaľovaný kríž medzi parohmi, a tak prisľúbil, že postaví na tom mieste kostol.

Legenda o založení opátstva
---------------------------

V roku 1127, zatiaľ čo kráľ Dávid I. poľoval v lese neďaleko Edinburghu, sa znenazdajky pred ním objavili nebezpečné parohy dospelého jeleňa. Dvaja bratia, Ján a Gregan z barónstva Crawfordovcov v Upper Strathclyde, zachránili kráľa. Vďačný kráľ ich pasoval za rytierov a v nasledujúcom roku založil opátstvo Holyrood. Od toho dňa vetva rodiny Crawfordovcov prijala erb s hlavou jeleňa s parožím, aby si pripomenula založenie opátstva. Táto rodina tiež prijala motto *Tutum Te Robore Reddam* ("Naša sila vás ochráni"). Tento kríž bol prijatý rodom Crawfordovcov po roku 1700, keď táto vetva rodiny prišla vďaka výhodnému sobášu k moci.

Využitie a premena na ruiny
---------------------------

Od 15. storočia sa konali v opátstve mnohé kráľovské korunovácie a svadobné ceremónie. Kráľ Jakub VII. nariadil opátstvu, aby sa prestavalo na kaplnku, hoci novoprestavaná budova bola následne zbúraná davom ľudí. Strecha opátstva sa zrútila v 18. storočí, a z opátstva zostali len ruiny. V roku 1691 bolo opátstvo nahradené miestnym farským kostolom.

Kostol holyroodskeho opátstva (Dalziel Place, Edinburgh)
--------------------------------------------------------

Ešte stále sa tu nachádza presbyteriánsky kostol, ktorý sa nazýva *Holyrood Abbey* (Holyroodske opátstvo), hoci táto kongregácia používa neskoroviktoriánsky kostol na Dalziel Place na križovatke Marionville Road a London Road, trochu ďalej od starého holyroodskeho opátstva. Budova kostola bola otvorená v decembri v roku 1900 ako *Abbeyhill United Free Church*.

Po náboženskej schizme v roku 1843 časť kongregácie odišla a postavila novú budovu pred palácom Holyrood. Táto kongregácia sa spojila v roku 1915 s *Abbeyhill United Free Church*, a odvtedy používala kostol na Dalziel Place. Druhá časť kongregácie od roku 1929 po zlúčení začala byť známou ako *Holyrood Abbey Church*. Budova opátstva bola značne vylepšená v rokoch 2006 a 2007.

Literatúra
----------

1. Crawfurd, George, "History of the Shire of Renfrew," Alexander Weir Publisher, Paisley, Scotland, 1782.
2. Crawfurd, George, "Peerage of Scotland, Account of Nobility," George Stewart Publisher, Glasgow, Scotland, 1716.

Externé odkazy
--------------

* Článok o opátstve v Catholic Encyclopedia (po anglicky)
* Holyrood Abbey Church, Dalziel Place (po anglicky)
Pôdorys opátstva (autor: Eugène Viollet-le-Duc)
Zvonica kostola pochádzajúca z 11. storočia
Južná strana kostola
**Opátstvo Saint-Germain-des-Prés** je najstaršie parížske opátstvo. Nachádza sa v štvrti Saint-Germain-des-Prés v 6. parížskom obvode.

Dejiny
------

V polovici 6. storočia založil na popud parížskeho biskupa Germanusa (franc. *Germain de Paris*) franský kráľ Childebert I. syn Chlodovika I. na mieste baziliku **Saint-Vincent-Sainte-Croix**, aby v nej uchoval zo Zaragozy prinesené relikvie sv. Vincenta. 

Pri bazilike vzniklo aj opátstvo, mnísi, ktorí doň prišli z Autunu, sa riadili regulou sv. Bazila. Po Childebertovej smrti roku 558 sa z opátstva stala nekropola merovejovských kráľov, roku 576 tu bol pochovaný aj Germanus, ktorý bol v 8. storočí svätorečený. Posledný franský kráľ tu bol pochovaný roku 675. V 8. storočí Karol Veľký opátstvo podporoval a zaviedol v ňom regulu sv. Benedikta. 

V 9. storočí opátstvo, vďaka svojim pozláteným strechám údajne nazývané aj *Saint-Vincent-le-Doré*, úplne vyplienili Vikingovia. Znovu vybudovať sa ho podarilo v 10. storočí, tentokrát už pod názvom *Saint-Germain-des-Prés*. Rekonštrukciu začal opát Morard s podporou kráľa Róberta II. Dnešný gotický chór vystaval opát Hugues de Saint-Denis, posvätil ho sám pápež Alexander III. roku 1163. Od tej doby spadalo opátstvo výlučne pod pápežskú autoritu. 
Po francúzskej revolúcii bolo opátstvo v roku 1792 opäť zničené, pretrval iba kostol a palác opáta v *Rue Jacob*.

Kostol
------

Budova kostola pochádza z 11. - 17. storočia. Zvonica je najstaršia v Paríži. V jednej z bočných kaplniek kostola je pochovaný filozof René Descartes.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Opátstvo Saint-Germain-des-Prés**

Externé odkazy
--------------

* Fotografia

Zdroje
------

* Informačný leták kostola *Saint-Germain-des-Prés*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |