recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Redaktor denníka Gazeta Wyborcza pri práci
**Redaktor** je osoba, ktorá rediguje nejaké diela – upravuje ich pred vydaním, obvykle ako člen redakcie.

Jeho práca spočíva najmä v obsahovej, jazykovej a technickej príprave rôznych tlačovín pre tlač (knihy, brožúry, periodické alebo neperiodické publikácie – redigovanie tlače) alebo elektronické publikovanie, ďalej tiež v aktívnom riadení obsahovej stránky nejakého média (noviny, časopisy, televízia, rozhlas, internet, v minulosti tiež spravodajský film a pod.). Svojich redaktorov mávajú všetky väčšie vydavateľstvá.

Charakteristika
---------------

Jednotliví redaktori potom môžu byť vo veľkej redakcii či vydavateľstve v rámci svojej pôsobnosti rozdelení do skupín či podskupín podľa rôznych kritérií (vecných, technických, organizačných a podobne). Napríklad takto:

* šéfredaktor (hlavný alebo vedúci redaktor)
* zodpovedný redaktor
* technický redaktor
* nakladateľský redaktor
* športový redaktor
* kultúrny redaktor
* hudobný redaktor
* jazykový redaktor
* edičný redaktor

Označenie *editor* sa používa pre takého redaktora, ktorý je zodpovedný za úpravu príspevkov, knihy, edície pod. do konečnej podoby. Úloha editora, ktorý sa podieľa na konečnej finalizácii pripravovanej publikácie, je niekedy prirovnávaná k úlohe *babice*, zatiaľ čo rola publikácie k *novorodencovi*. Tým je zdôraznená mimoriadna dôležitosť jeho práce v procese prípravy publikácie.

Referencie
----------

1. ↑  Služby redaktora sú pre knihu, web aj leták nesmierne dôležité, ToSiPiš.cz, 16. 3. 2015
2. ↑  Redaktor zvaný Editor - Pôrodná babica finálna verzia Vášho textu, ToSiPiš.cz, 1. 2. 2014

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Redaktor na českej Wikipédii.*
Rodový erb
Barón **Štefan Andráši** (staršie: Andrássy de Csíkszentkirály et Krasznahorka ; \* 1650 – † 1720) bol kurucký generál a uhorský šľachtic, príslušník rodu Andrášiоvcov. 

Bol prívržencom Imricha Tököliho v osemdesiatych rokoch 17. teho storočia, neskôr Františka II. Rákóciho v novembri 1703 počas Rákociho stavovského povstania. Stal sa veliteľom kuruckej armády v oblasti medzi Dunajom a Tisou.

Počas stavovských povstaní Františka II. Rákociho už ako vydatá, bola jeho milenkou Juliana Korponaiová-Géciová - známa ako levočská biela pani. Štefan Andráši bol už v tom čase vdovec.

Andráši sa zúčastnil bitky pri Győrvári v dňoch 6. až 7. júna 1706. Stal sa generálom Dolného Uhorska na jeseň roku 1707. Kapituloval pred cisárskym generálom Löffelholzom počas obliehania Levoče 13. februára 1710. Neskôr sa pripojil k rakúskej armáde (stal sa labancom). Založil rodovú vetvu z Betliara (de Betlér) kde vybudoval aj rodinné sídlo.

Jeho mladším bratom bol Juraj Andráši – kurucký generál, zakladateľ monockej vetvy (de Monok) andrášiovského rodu.

Externé odkazy
--------------

* Hungarian Biographical Lexicon

 Zdroj
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku István Andrássy (general) na anglickej Wikipédii.*
**Štefan Andrášik** (\* 11. september 1924 Kľačany - † 20. september 1983 Sereď) bol hospodársky pracovník, politický pracovník.

Jeho otec Štefan Andrášik (1894-?), jeho matka Filoména rod. Matejčíková.

Životopis
---------

V rokoch 1940-1943 navštevoval Učňovskú školu v Nitre, v rokoch 1976-1977 študoval na Inštitúte priemyselnej výroby v Brne. Sprvu robotník v Nitre a v Hlohovci, v roku 1944 účastník SNP, 1949-1951 tajomník OV KSS v Hlohovci, 1951-1954 zástupca vedúceho odboru hutníctva a strojárstva ÚV KSS v Bratislave, 1955-1960 podnikový riaditeľ Závodu SNP v Žiari nad Hronom, od 1960 Niklovej huty v Seredi. Spoluorganizátor modernej farebnej metalurgie na Slovensku. Ako riadiaci pracovník sa zaslúžil o inováciu vo výrobe hliníka a jeho produktov (od 1957 kysličníka hlinitého) v Závodoch SNP v Žiari nad Hronom. Budovateľ, 1961 spoluzakladateľ Niklovej huty v Seredi ako prvého hydrometalurgického závodu v bývalej ČSR a iniciátor jeho modernizácie. V rokoch 1955-1960 člen KV KSS v Banskej Bystrici.

Ocenenie
--------

* Roku 1964 vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu, 1966 Za obranu vlasti, 1973 Radom Víťazného februára, ako aj rezortnými vyznamenaniami.

Literatúra
----------

* ANDRÁŠIK, Štefan. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 80.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 164503
* VIAF: 6838156858578749780000
**Evolučná teória poznania** je viacero smerov filozofického, resp. biologicko-filozofického skúmania rastu a vývoja ľudského poznania buď (1) pri aplikácii biologických princípov (predovšetkým princípu prírodného výberu) alebo (2) odvodzujúcich fenomén ľudského poznania z biologickej evolúcie či organickej evolúcie.

Predstaviteľom prvej skupiny zástancov evolučnej teórie poznania ide o hladanie analógií medzi vývojom poznania a vývojom biologických druhov. Sem možno zaradiť predovšetkým koncepciu vývoja poznania Poppera a Toulmina.

Do druhej skupiny patria koncepcie, ktoré vychádzajú z tvrdenia, že ak človek je výsledkom organickej evolúcie, potom aj jeho poznanie pochádza z tejto evolúcie a musí svoje predpoklady hladať v princípoch evolúcie. Tento smer sa konštituoval na pôde tej časti biológie, ktorá dostala názov porovnávací výskum správania živočíchov a človeka - etológia.

Predstavitelia
--------------

* Konrad Lorenz
* Donald T. Campbell
* Rupert Riedl
* G. Vollmer
* Franz M. Wuketits

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Hlavný vysielací čas** alebo **prime time**/**prime-time** (angl. *prime time*, z *prime* – hlavný, najdôležitejší, najlepší a *time* – čas) je v televíznej a rozhlasovej terminológii čas, kedy má masmédium štatisticky najvyššiu sledovanosť a eviduje najväčší záujem o reklamu, ktorá sa preto v tomto čase stáva najdrahšou. V tomto čase médiá zvyčajne vysielajú najsledovanejšie alebo najdrahšie relácie z ich ponuky.

Hlavný vysielací čas sa môže v jednotlivých kultúrach, štátoch alebo regiónoch líšiť. Na Slovensku možno za hlavný vysielací čas označiť v televízií 19:00 – 23:00 (príp. 18:00 – 23:00, 19:00 – 22:00) a pri spravodajských a všeobecných rozhlasových staniciach ranné až dopoludňajšie hodiny (cca 6:00 – 10:00), pri hudobných popoludňajšie hodiny.

Referencie
----------

1. ↑  Balážová, Ľubica; Bosák, Ján, edi. (2005), „prime time", *Slovník cudzích slov (akademický)* (2. vyd.), Bratislava: Mladé letá, ISBN  8010003816,
2. ↑  Reifová, Irena, ed. (2004), „prime time", *Slovník mediální komunikace*, Praha: Portál, str. 191, ISBN  8071789267
3. ↑  „prime-time", *Mediální slovník*, Praha: Mediaguru.cz, c2015
4. ↑  „Prime Time", *Slovník mediálních pojmů : Praktická příručka pro všechny, kteří se zabývají komunikací*, Praha: Regie Radio Music, [2012], str. [12], ISBN  8071789267
doc. JUDr. **Juraj Kolesár**, CSc. (\* 27. august 1955, Šternberk – † 29. máj 2011, Bratislava) bol slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg a advokát. Bol prodekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského a odborníkom na trestné právo.

Životopis
---------

Narodil sa v meste Šternberk v okrese Olomouc. V roku 1978 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Ihneď po ukončení štúdia začal na tejto fakulte pracovať ako asistent. V tomto období tu pôsobil aj jeho otec prof. JUDr. Juraj Kolesár, DrSc. no na rozdiel od neho sa začal venovať trestnému právu na Katedre trestného práva. Následne sa stal odborným asistentom a začal sa špecializovať na trestné právo procesné a kriminalistiku. V roku 1980 absolvoval rigoróznu skúšku a získal titul doktor práv (JUDr.). Následne získal v odbore trestné právo titul kandidát vied (CSc.). V roku 1991 habilitoval v rovnakom odbore na docenta. V roku 2007 sa stal vedúcim Katedry trestného práva, kriminológie a kriminalistiky. Túto viedol až do roku 2011. Súčasne do roku 2009 pôsobil aj ako prodekan Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Pôsobil aj v Právnickom ústave Ministerstva spravodlivosti. Bol členom redakcii viacerých odborných časopisov zameraných na kriminalistiku. Od roku 1993 bol taktiež členom Slovenskej advokátskej komory, kde sa okrem iného venoval aj odbornému časopisu Bulletin slovenskej advokácie. Bol aj členom predsedníctva Slovenskej advokátskej komory. 29. mája 2011 spáchal v Bratislave samovraždu. Pôsobil ako honorárny konzul Albánska.

Jeho manželka Ľubica Kolesárová, ktorá pracovala ako advokátska koncipientka, bol zavraždená v apríli 2013.

Publikačná činnosť
------------------

* J. Kolesár *Repetitórium trestného práva hmotného*, VEDA, 2010, ISBN 9788022411479
* J. Kolesár *Repetitórium trestného práva procesného*, VEDA, 2010, ISBN 9788022411462
* J. Kolesár *Sankcie v trestnom práve*, Citicom, 2010
* E. Burda, J. Čentéš, J. Kolesár, J. Záhora a kol. *Trestný zákon. Všeobecná časť, komentár*, C.H.Beck, 2010
* E. Burda, J. Čentéš, J. Kolesár, J. Záhora a kol. *Trestný zákon. Osobitná časť, komentár*, C.H.Beck, 2011

Referencie
----------

1. ↑   *Stanovisko Predsedníctva Slovenskej advokátskej komory k úmrtiu advokáta a bývalého člena Predsedníctva SAK doc. JUDr. Juraja Kolesára CSc.* [online]. sak.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.
2. ↑   *Právnik Juraj Kolesár spáchal samovraždu* [online]. pravda.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.
3. ↑   *Právnik Juraj Kolesár spáchal samovraždu* [online]. sme.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.
4. ↑   *Smrť právničky otriasla Slovenskom* [online]. najpravo.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.

Zdroje
------

* Životopis Juraja Kolesára

Autoritné údaje: * NK ČR: jo2014827507
* SNK: 149049
* VIAF: 309866589
**Evolučná biológia** je široká interdisciplinárna syntetizujúca oblasť biológie, ktorá zahŕňa niekoľko veľkých a v súčasnosti na rozdielnom stupni rozvinutých disciplín. Je to ústredný teoretický smer všeobecnej biológie, odvolávajúci sa na každý nový veľký objav v hociktorej oblasti prírodovedy. Evolučná biológia umožňuje integrovať poznatky všetkých špeciálnych biologických disciplín (v značnej miere určuje smery každej z nich).

Evolučnú biológiu tvoria všetky vetvy biológie, vrátane ekológie, taxonómie, populačnej biológie, etológie a sociobiológie, ktoré študujú evolučný proces a charakteristiky celých populácií a spoločenstiev organizmov.

Literatúra
----------

* DAWKINS, Richard. *Slepý hodinář: zázrak života očima evoluční biologie*. Praha: Paseka, 2002; ISBN 80-7185-445-X
* FLEGR, Jaroslav. *Evoluční biologie*. Praha : Academia, 2009; ISBN 978-80-200-1767-3

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Juraj Košút** - "Kossuth de Udvard et Kossut" (\* 12. máj 1776, Košúty – † 31. júl 1849, Košúty) bol slovenský národovec, zeman a poľnohospodár. Bol strýkom, podľa iných prameňov bratrancom, Ľudovíta Košuta.

 Rodina
-------

* otec: Pavol Košút (1738–1791)
* matka: Zuzana, rod. Benická (1737–?)

 Život
------

Juraj Košút zavádzal nové výnosnejšie technológie a postupy hospodárenia na svojich majetkoch, prispieval do súvekej tlače, politicky sa angažoval v slovenskom národnom hnutí. Bol výrazným odporcom maďarizácie.  

Roku 1842 stál na čele turčianskych zemanov, ktorí podporovali Ľudovíta Štúra, zorganizoval podpisovú akciu žiadajúcu vydávanie slovenských novín i zbierku na podporu slovenských študentov, ktorí roku 1844 na protest proti zosadeniu Ľudovíta Štúra z profesúry odišli z Bratislavy do Levoče, podporoval spolok Tatrín. Písal si s Jánom Kollárom, Gašparom Fejérpatakym-Belopotockým i Ľudovítom Štúrom.

Oslavné básne mu venovali v roku 1843 Janko Kráľ (*Vysokourodzenému pánovi pánu Ďurkovi Košuthovi od Janka Kráľa*) a Janko Matúška (*Vysoceurozenému Pánu Pánu Jurkovi Košuthovi na Nový rok*).

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická farnosť Necpaly

Autoritné údaje: * SNK: 146631
Acetylkoenzým A je prototypický aktivovaný ester v biosyntéze.
Ako **aktivovaný ester** sa v organickej chémii označuje ester, ktorý je veľmi náchylný k nukleofilnému ataku. Aktivácia väčšinou spočíva v úpravách acylovej alebo alkoxy skupiny bežného esteru, napríklad etylacetátu. Typické modifikácie zahŕňajú elektronegatívne substituenty. Aktivované estery sa vyskytujú v syntetickej chémii i biochémii.

Reaktivita
----------

Aktivované estery sa používajú predovšetkým ako acylačné činidlá. Podstupujú tie isté reakcie, ako ich neaktivované analógy, ale výrazne rýchlejšie. Sú napríklad viac náchylné na hydrolýzu. Veľmi zaujímavou je aj zvýšená reaktivita aktivovaných esterov voči amínom, čím vznikajú amidy.

Príklady
--------

Tioestery sú prominentné aktivované estery. Typickým príkladom sú estery koenzýmu A.

V syntetickej chémii patria medzi aktivované estery deriváty nitrofenolu a pentafluorofenolu. Aktivované estery sa bežne používají v syntéze peptidov, napríklad N-hydroxysukcinimid alebo hydroxybenzotriazol. Aktivované estery kyseliny akrylovej sú prekurzory pre polyméry s reaktívnymi bočnými reťazcami.

Koncept aktivovaných esterov sa dá rozšíriť aj na kyseliny fosforečnú a sírovú. Príkladom je dimetylsulfát, ktorý sa používa ako silné metylačné činidlo.

Referencie
----------

1. 1 2   Evolution of Amide Bond Formation. *Arkivoc*, 2010, s. 189–250. Dostupné online.
2. ↑  Aimoto, Saburo. Polypeptide synthesis by the thioester method. *Biopolymers*, 1999, s. 247–265. DOI: 10.1002/(SICI)1097-0282(1999)51:4<247::AID-BIP2>3.0.CO;2-W. PMID 10618594.
3. ↑   Activated Ester Containing Polymers: Opportunities and Challenges for the Design of Functional Macromolecules. *Chem. Rev.*, 2016, s. 1434–1495. DOI: 10.1021/acs.chemrev.5b00291.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Active ester na anglickej Wikipédii.*
*Pylades a Orestes*, autor:François Bouchot (1800–1842)
**Pylades** alebo **Pyladés** (starogr. Πυλάδης – Pylades/iný prepis Pyladés, lat. *Pylades*) je v gréckej mytológii syn fóckeho kráľa Strofia a jeho manželky Anaxibie.

Bol vychovávaný spoločne so svojím priateľom Orestom, ktorý po zavraždení svojho otca Agamemnona, mykénskeho kráľa, našiel u kráľa Strofia útočisko. Z oboch chlapcov sa stali veľkí priatelia na celý život.

Keď Orestes dospel, mal už premyslenú pomstu vrahom svojho otca a spolu s Pyladom odišiel do Mykén, kde Aigistha zabil a taktiež i svoju matku Klytaimnéstru, ktorá svojho manžela zradila a jeho vraždu zosnovala so svojím milencom. Orestes sa nato stal novým mykénskym kráľom. Jeho ľud považoval túto pomstu a vraždu za pochopiteľnú, nie však bohyne pomsty Erínye, tie ho následne neúprosne prenasledovali až ho doháňali k šialenstvu. Ale boh Apollón sa nad ním zľutoval a prostredníctvom Pýthie mu poradil, nech odíde do Tauridy a tam sa od preliatej krvi nechá očistiť pred posvätnou sochou bohyne Artemis.

Pylades potom podnikol túto výpravu s ním. V Tauride však padli obaja do zajatia a jeden z nich mal byť následne obetovaný. Pylades okamžite ponúkol svoj ​​život za život priateľa. V poslednom okamihu ich však zachránila kňažka Ifigeneia a ako sa čoskoro ukázalo, Ifigeneia bola Orestova najstaršia sestra, ktorú kedysi zachránila bohyňa Artemis pred obetovaním pre úspešnosť výpravy ich otca Agamemnona do vojny proti Tróji.

Keď sa všetko vysvetlilo, Ifigeneia ľsťou zaistila ich prepustenie a s oboma mladými mužmi sa vrátila do vlasti. Orestes znovu získal mykénsky trón a Pylades sa oženil s jeho sestrou Élektrou.

Pylades sa tak stal v starovekom Grécku symbolom obetavého priateľstva a prešiel z mýtov aj do prísloví.

Referencie
----------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,29,4.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 257.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,16,7.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pyladés na českej Wikipédii.*
**Pylaios** (starogr. *Πύλαιος* – *Pylaios*) je v gréckej mytológii syn Létha, vodca Pelasgov v trójskej vojne.

Pylaios a jeho brat Hippothoos, rodáci z Larisy, velili vojsku prastarého národa Pelasgov, ktoré prišlo podporiť Tróju v boji proti spojeným achájskym vojskám. Epický básnik Homér uvádza, že vojsko Pelasgov v trójskej vojne vynikalo v boji s oštepom. Hovoria o tom jeho verše v druhom speve Iliady: „*Pelasgov oštepom slávnych viedol Hippothoos, tie kmene, ktoré v Larise mali svoje obydlia, vo veľkohrudé zemi; Hippothoos im velil a Pylaios, Areov ctiteľ, synovia Pelasga Létha, čo z Teutamovho bol rodu.."*

V Homérovej Iliade už viac jeho meno nezaznie, ale historik a cestovateľ Strabón uvádza, že sa pri návšteve ostrova Lesbos od miestnych dozvedel, že kedysi ich predkom vládol Pylaios, muž, ktorého básnik Homér nazval vládcom Pelasgov, po ktorom je dokonca u nich pomenovaný aj vrch.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2,840-843.
2. ↑  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis,* 3,35.
3. ↑  Strabón, *Geographica* 13,3,3.
**Aktor** alebo **Aktór** (starogr. *Ἄκτωρ* – *Aktor*/iný prepis *Aktór*, lat. *Actor*) je v gréckej mytológii syn Lapitha Forba a jeho manželky Hyrminy, dcéry kráľa Epeia.(podľa inej verzie bol jeho otec boh Poseidón.)

Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že keď sa élidský kráľ Augeias dopočul o vojne, ktorú proti nemu chystá Herakles, vymenoval dvojčatá svojho brata Aktora a jeho manželky Moliny, Euryta a Kteata za veliteľov vojsk v Élide. Pred vojenskou výpravou však Herakles nečakane ochorel a uzavrel radšej prímerie, ktoré bratia porušili, keď na Heraklovo vojsko nečakane zaútočili. Herakles bol nútený zatrúbiť na ústup, ale keď neskôr Eurytos a Kteatos odišli na oslavy tretích isthmických hier, Herakles ich dostihol pri meste Kleónais a zabil ich. Následne po rýchlom pochode zaútočil na Élidu, Augeia usmrtil a vymenoval za kráľa Augeiovho syna Fylea.

Podľa autora Pausania Augias sľúbil za vojenskú pomoc Aktorovi a jeho synom podiel na vláde v Élide. Aktor následne ako kráľ Élidy založil mesto, ktoré pomenoval po svojej matke. Jeho synovia boli neskôr zavraždení pri meste Kleónais, potom ako neunikli nástrahe, ktorú im prichystal Herakles.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,1,11.
2. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,2.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,2,1.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických kráľov Élidy
Ferdinand II. Habsburský (1578-1637)
**Švédsko-francúzska vojna** je posledná a zároveň najkrutejšia fáza tridstaťročnej vojny. Trvala v období 1635-1648.

Priebeh vojny
-------------

Začala sa vyhlasením vojny cisára Ferdinanda II. Francúzsku roku 1635. V 30. rokoch Francúzsko posúvalo svoje pozície až k Porýniu, ktoré aj mocensky ovládlo. Vojna s Habsburgovcami sa stala nevyhnutná. Roku 1635 Francúzsko uzavrelo zmluvu so Švédskom, v ktorej sa zaviazalo, že vstúpi do vojny po jeho boku. V tom istom roku Francúzsko napadlo španielske Nizozemsko a následne zaútočilo na španielske Milánsko. Švédsko zároveň dosiahlo úspechy na nemeckom bojisku. Po týchto úspechoch podpísalo Francúzsko so Švédskom nové spojenectvo, trvajúce až do konca vojny. Švédi dosiahli opäť niekoľko pozoruhodných úspechov (ťaženie Banéra do Čiech roku 1639), ale po presunutí časti armády na pomoc Francúzom zostali v ríši Švédi osamotení. Vojnové udalosti ukázali, že ani jedna strana nie je schopná dosiahnuť rozhodujúce viťazstvo. Francúzsko sa preto usilovalo o dojednanie celoeurópskeho mieru. Na začiatku 40. rokov však malo Švédsko výhodnú pozíciu, pretože v októbri 1643 jeho vojská stáli pred Prahou, a uzavrelo spojenectvo so sedmohradským kniežatom Jurajom Rákocim.

Koniec vojny
------------

V celom ďalšom období zostala iniciatíva vo švédskych rukách. Roku 1648 však bol podpísaný Vestfálsky mier, práve keď švédske vojská stáli pred Prahou a keď sa švédsky generál Wrangler po dobytí celého Bavorska chystal tiahnuť na Viedeň.

Referencie
----------

1. 1 2  BUDAJ, Marek. *Dejiny sveta od A po Z*. Bratislava : Príroda, 2013. ISBN 978-80-07-02138-9. S. 87.
Bod vo sférickej sústave súradníc
**Sférická sústava súradníc** (**guľová sústava súradníc**) je sústava súradníc v priestore, u ktorej jedna súradnica (označovaná {\displaystyle r} ) udáva vzdialenosť bodu od počiatku súradníc, druhá súradnica (označovaná \varphi  ) udáva uhol odklonu sprievodcu bodu od osi x a tretia súradnica (označovaná {\displaystyle \theta }) Uhol medzi sprievodcom a osou {\displaystyle z}.

Konverzia systému súradníc
--------------------------

Sférické súradnice bodu v konvencii ISO (t.j. pre fyziku: polomer r, sklon θ, azimut φ) je možné získať z karteziánskych súradníc (x, y, z) vzorcami

{\displaystyle {\begin{aligned}r&={\sqrt {x^{2}+y^{2}+z^{2}}}\\\theta &=\arccos {\frac {z}{\sqrt {x^{2}+y^{2}+z^{2}}}}=\arccos {\frac {z}{r}}\\\varphi &=\arctan {\frac {y}{x}}\end{aligned}}}

  
Naopak, karteziánske súradnice môžu byť získané zo sférických súradníc (polomer r, sklon θ, azimut φ), kde r ∈ [0, ∞), θ ∈ [0, π], φ ∈ [0, 2π)

{\displaystyle {\begin{aligned}x&=r\,\sin \theta \,\cos \varphi \\y&=r\,\sin \theta \,\sin \varphi \\z&=r\,\cos \theta \end{aligned}}}

V astronómii
------------

Sférické súradnice u rovníkového súradnicové systému Zeme. α - Rektascenzia**,** δ - Deklinácia, za r sa považuje polomer nebeskej sféry, ♈︎ - smer jarného bodu
V astronómii existuje séria sférických súradnicových systémov, ktoré merajú výškový uhol z rôznej základnej roviny. Tieto referenčné roviny sú obzor pozorovateľa, nebeský rovník (definovaný rotáciou Zeme), rovina ekliptiky (definovaná obežnou dráhou Zeme okolo Slnka), rovina zemského terminátoru (normála k okamžitému smeru k Slnku) a galaktický rovník (definovaný rotáciou Mliečnej cesty).

Referencie
----------

1. ↑   *Elementárny úvod do nebeskej mechaniky - Neslušan, Luboš - VEDA, vydavateľstvo SAV* [online]. veda.sav.sk, [cit. 2019-02-24]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Spherical coordinate system na anglickej Wikipédii.*

{\displaystyle }
Súradnice: 48°54′19″S 17°52′12″V﻿ / ﻿48,9052778°S 17,87°V﻿ / 48.9052778; 17.87

**Petrová** je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Chocholná-Velčice v okrese Trenčín v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 2,9100 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Chránené územie je zriadené za účelom zachovania vzácneho spoločenstva kyslých bučín, spoluvytváraného výberkovým spôsobom. Nachádza sa v Bielych Karpatoch v Chocholanskej doline na úpätí Melčického vrchu v nadmorskej výške 400 – 500 m n. m.*

Referencie
----------

1. ↑  Petrová. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Petrová v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petrová (přírodní památka) na českej Wikipédii.*
**Anna Krčulová** (\* 4. február 1920, Banská Bystrica - † 2. apríl 1969, Banská Bystrica) bola osvetová pracovníčka, dramaturgička, pedagóg.

Životopis
---------

Pôvodným povolaním učiteľka, v roku 1954-1963 vedúca Krajskej poradne ľud. umeleckej tvorivosti, 1963-1969 dramaturgička Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici. Ako organizátorka ľudovej umeleckej tvorivosti v Stredosl. kraji pripravila prehliadky, festivaly a školenia, pracovala v porotách a komisiách ochotníckych súborov na Slov. Podieľala sa na zakladaní ochotníckych scén, v roku 1950-1960 spolupracovala s bábkarským súborom Domu osvety v Banskej Bystrici, 1949-1961 členka Mestského divadelného združenia Banská Bystrica, resp. Divadelného súboru A. Sládkoviča v Banskej Bystrici, s kt. naštudovala 4 divadelné hry a viacero krátkych scénok. Prekladala z češ.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5807 2059
* NK ČR: mzk2004262285
* SNK: 148874
* VIAF: 84599744
**Mine's** je japonská tuningová firma, ktorá sídli v meste Jokosuka. Firmu v roku 1985 založil Tsuzo Niikura. Firma sa stala známou vďaka tomu, že ako prvá ponúkala preporogramované riadiace jednotky pre populárne japonské športové automobily. Dnes predáva množstvo produktov od vstrekovacích ventilov až po kompletné motory.

V súčasnosti robí softvérové vylepšenia pre stovky japonských automobilov, ale iba pre niekoľko vybraných automobilov robí aj hardvérové úpravy. Ich výkonostné úpravy zahŕňajú výfukové systémy, riadiace jednotky, vačkové hriadele, podvozkové časti, brzdové systémy a karbónové časti karosérie. Firma je takisto známa úpravami automobilu Nissan Skyline GT-R, a to predovšetkým modelov R32, R33, R34 a R35. Okrem modelu Skyline tiež predáva diely pre automobily ako Mitsubishi Lancer Evolution, Subaru Impreza WRX a Nissan 350Z.

Väčšiu pozornosť si firma získala aj vďaka sériám videohier *Gran Turismo* a *Forza Motorsport*.

Referencie
----------

1. ↑   *Mine's Cars in Gran Turismo 6* [online]. ign.com, [cit. 2014-09-24]. Dostupné online.
2. ↑   *2002 MINE'S R34 Skyline GT-R* [online]. wikia.com, [cit. 2014-09-24]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mine's na anglickej Wikipédii.*
**Dejiny esperanta** začali nápadom Ludwika Lejzera Zamenhofa vytvoriť medzinárodný pomocný jazyk.

Vznik esperanta
---------------

Zamenhof sa narodil v Białystoku, národnostne veľmi zmiešanom meste. Obyvatelia žili v neustálom nepriateľstve, spoločenské a národnostné roztržky boli na dennom poriadku. To priviedlo Zamenhofa na myšlienku, že ak by si ľudia rozumeli tak by sa stýkali priateľsky a v mieri. Už ako študent gymnázia sa zaoberal myšlienkou vytvoriť medzinárodný jazyk pre dobro ľudstva a ku koncu svojho štúdia v roku 1878 bol jeho projekt *Lingwe uniwersala* prakticky hotový. Zamenhofov otec, učiteľ jazykov, považoval túto prácu za márnu a utopistickú a teda zničil rukopis, ktorý mu jeho syn zveril. Počas svojho štúdia zdravovedy v Moskve a Varšave v rokoch 1879 – 1885 opäť začal pracovať na svojom jazykovom projekte. Počas šiestich rokov ho skúšal na praktických záležitostiach, napríklad na prekladoch literatúry, opravoval a vylepšoval až ho nakoniec v roku 1887 vydal pod pseudonymom *dr. Esperanto* (Dr. Dúfajúci) v knihe *Lingvo Internacia* (Medzinárodný jazyk). Neskôr používatelia tohto jazyka tento jazyk premenovali podľa tohto pseudonymu.

Prvé opravy
-----------

Od používateľov jazyka dostal Zamenhof stovky nadšených a súhlasných listov ale aj rady a návrhy na zmeny. Zamenhof si tieto návrhy zaznamenával a v roku 1894 ich začal uverejňovať v prvom esperantskom časopise Esperantisto, ktorý vychádzal už od 1889 v Norimbergu. Vydávanie časopisu umožnil L. Einstein, nemecký novinár, jeden z najoddanejších a idealistických spolupracovníkov dr. Zamenhofa. Einstein svojimi brožúrami a článkami položil základ esperantského hnutia v Nemecku. Z ďalších finančných problémov zachránil časopis H. Trompeter, nemecký zememerač, ktorý zabezpečil všetky výdavky s vydávaním časopisu. V tomto časopise dal Zamenhof dvakrát hlasovať o návrhoch na zmeny v jazyku, väčšina však hlasovala proti zmenám a priala si aby jazyk ostal bez zmien. Po hlasovaní skončili všetky jazykové otázky, s nimi aj neplodná doba a začala doba voľného rozvoja.

Rozvoj esperanta
----------------

Roku 1912 sa dr. Zamenhof počas ôsmeho Svetového kongresu esperanta vzdal svojej oficiálnej úlohy v esperantskom hnutí. Desiaty kongres sa mal uskutočniť roku 1914 v Paríži, prihlásilo sa naň skoro 4 000 ľudí, ale začínajúca sa svetová vojna ho znemožnila a Zamenhof sa do svojej vlasti dostal len okľukou cez Škandináviu.

Po prvej svetovej vojne
-----------------------

Po prvej svetovej vojne vzbudila túžba po miery nové nádeje a esperanto sa pozoruhodne šírilo. Prví povojnový kongres sa konal v Haagu v roku 1920. V roku 1921 sa konal 13. svetový kongres v Prahe s účasťou skoro 3 000 ľudí z 35 krajín. V roku 1929 bolo v novom viedenskom hrade otvorené Esperantské múzeum ako súčasť Rakúskej národnej knižnice. Jeho zakladateľom a vtedajším riaditeľom bol H. Stefner.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Historie esperanta na českej Wikipédii.*
Čína v roku 1580
Dynastia **Ming** (čín. 明朝, pchin-jin: *Ming Chao*; doslova „žiarivá dynastia") vládla v Číne v rokoch 1368 – 1644, na juhu krajiny sa stúpenci mingského rodu udržali do roku 1661. Bola poslednou čínskou národnou dynastiou, po nej nastúpila mandžuská dynastia Čching.

Jej zakladateľom bol Ču Jüan-Čang, vodca povstania proti mongolskej dynastii Jüan. On a jeho potomkovia pozdvihli Čínu k dlhodobej ekonomickej prosperite a politickej stabilite. Časom vďaka polygamii bežnej u vyšších vrstiev čínskej spoločnosti vzrástol počet mužských členov rodu na sto tisíc. Z politiky však boli, okrem cisárov a následníkov trónu, v záujme stability vlády vylúčení.

Od konca 16. storočia hospodárske ťažkosti a z nich plynúce roľnícke povstania priniesli oslabenie mingskej moci, využitej roku 1644 Mandžujmi na zvrhnutie dynastie a prevzatie moci v Číne.

Ďalšia literatúra
-----------------

* BROOK, Timothy. *Čtvero ročních dob dynastie Ming : Čína v období 1368 – 1644*. Preklad Vladimír Liščák. Vyd. 1. Praha : Vyšehrad, 2003. 362 s. ISBN 80-7021-583-6.
* ČARNOGURSKÁ, Marina; ČAPLICKÝ, Peter. *Mingovia v príbehoch a v histórii*. 1. vyd. Bratislava : Paralympijská marketingová spoločnosť, 2017. 216 s. ISBN 978-80-972875-9-7.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ming**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dynastie Ming na českej Wikipédii.*
**Ferrari Challenge** je medzinárodný motoristický šampionát založený pre potreby majiteľov vozidiel Ferrari 348 Berlinetta v roku 1993, ktorí mali záujem o závodenie. Obsahuje tri oficiálne šampionáty (jeden v USA a dva v Európe). Jazdí sa na identických modeloch značky Ferrari. Dnes sa používa súčasný model značky Ferrari F 430 Challenge. V seriáli Ferrari Chalenge pôsobí aj slovenský pretekár Ján Daniš.

Série
-----

Obe Európske série sa delia na dve triedy, triedu s profesionálnymi jazdcami (Trofeo Pirelli class) a amatérsku "džentlmenskú" (Copa Shell class), americká séria má len jednu triedu.

Vozidlá
-------

Ferrari Challenge používa bežný model auta vyrobený pre cestné použitie, modifikovaný o bezpečnostné prvky. Kvôli zníženiu hmotnosti nepoužíva nič z komfortnej výbavy. V roku 1993 sa začínalo jazdiť s Ferrari 348 Berlinetta, nasledovaný modelom Ferrari 355 Berlinetta a v roku 2000 Ferrari 360 Modena. Ferrari 360CS (Challenge Stradale) bol prvý pretekársky model predávaný pre použitie na verejných komunikáciách.

F430 Challenge vstúpil na scénu v roku 2006. Na tomto modeli boli prvýkrát použité carbon-keramické brzdové kotúče a výkon vzrástol o 80 koní oproti predchodcovi 360CS, čo posunulo F430 Challenge bližšie ku modelu F 430 GT2 používanom v American Le Mans Series, Le Mans Series, FIA GT Championship a 24 Hours of Le Mans.

Médiá
-----

V rokoch 1999 a 2009 vznikli videohry inšpirované šampionátom Ferrari Challenge.
**Anaaxandridas II.** alebo **Anaxandridás II.** (starogr. *Ἀναξανδρίδας*) bol kráľ Sparty z kráľovského rodu Agiovcov približne od roku 560 pred Kr. do roku 520 pred Kr. Jeho spolukráľmi z kráľovského rodu Eurypontovcov boli Agasikles (Vládol cca 575 – 550 pred Kr.) a Aristón (vládol cca 550 – 515 pred Kr.).

Rodina
------

Anaxandridas bol podľa historika Herodota synom a nástupcom Leóna. Jeho manželstvo uzavreté s dcérou vlastného brata bolo dlho bezdetné a keďže tým hrozilo vymretie kráľovského rodu Agiovcov, efori mu navrhli, aby sa s ňou rozviedol. On to odmietol a preto mu aj keď to bolo proti spartským mravom dovolili uzavrieť druhé manželstvo. Druhá manželka (Prinetades) mu porodila syna Kleomena. Onedlho však otehotnela aj prvá manželka a porodila syna Dóriea a neskôr synov Kleombrota a Leónida.

Vojna s Tegeou
--------------

Vojnu s Tegeou neúspešne viedli už jeho otec León a starý otec Eurykratides. Anaxandridovi sa po dlhých bojoch približne v roku 554 pred Kr. Tegeu podarilo dobyť. Tegea si z rozhodnutia Sparty zachovala istú nezávislosť vo vnútroštátnych záležitostiach, ale stali sa jej závislými spojencami. Pre Spartu to bol prelomový čas a stáva sa tým najmocnejším štátom na Peloponéze.

Založenie peloponézskeho spolku
-------------------------------

Okolo roku 550 pred Kr. pod vedením Sparty sa peloponézske štáty s výnimkou Argu a Acháje združili do ústredne riadeného vojenského zväzu tzv. peloponézskeho spolku. Tento vojenský spolok zohral dôležitú úlohu pri dosiahnutí hegemónie Sparty v Gréckom svete.

Víťazstvo nad Argom
-------------------

Pozíciu hegemóna si na Peloponéze Sparta upevnila víťazstvom, ktoré dosiahli Sparťania pod vedením Anaxandrida a jeho spolukráľa Aristóna v roku 546 pred Kr. Nebolo to však konečné víťazstvo. Argos sa stal pre Spartu aj v blízkej budúcnosti po Aténach ich najväčším protivníkom.

Nástupníctvo
------------

Po smrti Anaxadrida, ktorý vládol dlhých štyridsať rokov sa z rozhodnutia eforov a gerúzie stal následníkom okolo roku 520 pred Kr. syn jeho druhej manželky Kleomenes. O nástupníctve Kleomena rozhodli na základe Lykurgových zákonov, podľa ktorých sa dedičom stáva najstarší syn kráľa.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anaxandridas (König von Sparta) na nemeckej Wikipédii.*
* Pausanias (geograf), *Periégésis tés Hellados*
* Herodotos, *Historia*

Pozri aj
--------

V zoznamoch kráľov sa Anaxandridas uvádza ako druhý, lebo v zozname kráľov z rodu Eurypontovcov je uvedený u niektorých antických historikov tiež Anaxandridas, ktorý vládol približne sto rokov pred ním. V zozname kráľov Eurypontovcov z týchto rokov vládne zmätok a niektorí historici spochybňujú existenciu Anaxandrida I. ale keďže je v zoznamoch uvádzaný jeho existencia nie je nemožná.

* Zoznam kráľov Sparty

  


|  |
| --- |
| Anaxandridas II.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**León** | **kráľ**cca 560 pred Kr. – cca 520 pred Kr. | Nástupca**Kleomenes I.** |
**Anaxandros** (starogr. Ἀνάξανδρος) bol kráľ Sparty približne od roku 640 pred Kr. do roku 615 pred Kr. Pochádzal z kráľovského rodu Agiovcov.

Anaxandros syn Eurykrata patrí medzi málo známych panovníkov Sparty. V zoznamoch antických historikov je v poradí dvanástym panovníkom kráľovského rodu Agiovcov od jej mýtického zakladateľa Eurysthena. Anaxandros vládol približne v období druhej messénskej vojny. 

Druhú messénsku vojnu viedli Sparťania proti Messénčanom, ktorí sa opätovne pokúsili vydobyť si slobodu. Pausanias historik a geograf z druhého storočia vo svojej v knihe  *Opis Grécka*  píše, že kráľ Anaxandros v tejto vojne prejavil vytrvalosť a hrdinstvo, keď bol v jednej z bitiek dokonca aj vážne zranený. Jeho nástupcom sa stal syn Eurykratides, ktorý po druhej messénskej vojne začal vojnu proti Tegei, ktorá za predchádzajúcej vojny podporovala boj Messénčanov za slobodu.

Zdroje
------

* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,3,4; 4,6,10; 4,16,3; 4,16,8.
* Herodotos, *História*, VII, 204.

  


|  |
| --- |
| Anaxandros**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Eurykrates** | **kráľ**cca 640 pred Kr. – cca 615 pred Kr. | Nástupca**Eurykratides** |
**Hutná** je vodný tok na strednom Slovensku, ľavostranný prítok Hrona na strednom Pohroní, má dĺžku 15,4 km.

Pramení v sopečnom pohorí Poľana, na juhovýchodnom úpätí Ľubietovskej Bukoviny (1 194,4 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 1 120 m

Od prameňa tečie najprv na severovýchod, oblúkom sa postupne stáča na severozápad, priberá niekoľko kratších prítokov z oboch strán a vstupuje do severovýchodnej časti Zvolenskej kotliny. Preteká v blízkosti obce Strelníky, sprava priberá Slobodný potok, neskôr ďalší pravostranný prítok z oblasti Kováčovho majera a koryto sa viac rozširuje. Vstupuje na územie obce Ľubietová, postupne preteká jej časťami Píla, Zábava i samostatnou obcou, v blízkosti stredu obce priberá ľavostrannú Vôdku a stáča sa viac na severoseverozápad.

Potom tečie cez Ľubietovskú dolinu, ktorá oddeľuje Bystrickú vrchovinu na západe od Veporských vrchov (podcelok Čierťaž) na východe a vlieva sa do Hrona neďaleko obce Lučatín, na styku troch geomorfologických celkov: Zvolenská kotlina, Horehronské podolie a Veporské vrchy.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.

  

Súradnice: 48°46′42″S 19°20′03″V﻿ / ﻿48,778261°S 19,334232°V﻿ / 48.778261; 19.334232

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hutnej |
| --- |
| *Hutná* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Bukovina
* Červený jarok
* **Hutná**
* Slobodný potok
* Veľké Maselné
* Vôdka
* Zadná
* Železná

 |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Čierneho Hrona po Bystricu) |
| --- |
| 
* Borovský potok
* Brezový potok
* **Brusnianka**
* Bukovec
* Bystré
* **Bystrianka**
* **Bystrica**
* Čelno
* Driekyňa
* Gregorov potok
* Hlboký potok
* Hnusné
* **Hutná**
* Istebník
* **Jasenský potok**
* Kostolný potok
* Lukáčovský potok
* **Ľupčica**
* Malé Čelno
* Malé Plavno
* Moštenický potok
* Môlčanský potok
* Nemčiansky potok
* Oselné
* Plavno
* Prostredná
* Ráztocký potok
* Revištský potok
* Richtárovo
* **Selčiansky potok**
* Slobodný potok
* **Sopotnica**
* Staré uhlisko
* Uhliarsky potok
* **Vajskovský potok**
* Vážna
* Veľký Grapeľ
* Vlčí potok
* Vôdka
* Zahruškový potok
* Záhradná
* Zubová

 |
**Cathay Pacific Limited** (číns. 國泰航空公司 – transkripcia: *Kuo-tchaj chang-kchung kung-si’*) je ázijská komerčná letecká spoločnosť založená v roku 1946. Cathay Pacific sídli v Hongkongu a operuje osobné aj nákladné lety do 179 destinácií na celom svete.

Flotila
-------

Sídlo Cathay Pacific v Hongkongu
Boeing 747-400 spoločnosti Cathay Pacific pristáva na lertisku Londýn-Heathrow
Flotila Cathay Pacific (stav z októbra 2018):


**Flotila Cathay Pacific**| Lietadlo | V prevádzke | Objednávky |
| --- | --- | --- |
| Airbus A330-300 | 34 | - |
| Airbus A350-900 | 22 | 6 |
| Airbus A350-1000 | 5 | 15 |
| Boeing 777-200 | 3 | - |
| Boeing 777-300 | 13 | 4 |
| Boeing 777-300ER | 52 | - |
| Boeing 777-9 | - | 21 |
| **spolu** | **129** | **46** |

* Airbus A330-300Airbus A330-300
* Airbus A340-300Airbus A340-300
* Boeing 747-400Boeing 747-400
* Boeing 747-8FBoeing 747-8F
* Boeing 777-200Boeing 777-200
* Boeing 777-300Boeing 777-300

Ocenenia
--------

**2003** Airline of the Year

**2005** Airline of the Year

**2007 - prítomnosť** World's Five Star Airline

**2009** Airline of the Year

**2009** Best Airline Asia

**2014** Airline of the Year

**2014** Best Airline Asia

Externé odkazy
--------------

* Cathay Pacific


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Ján Zavarský** (\* 31. júl 1948, Banská Bystrica – † 29. máj 2022, Bratislava) bol slovenský scénograf a grafik.

Životopis
---------

V roku 1975 absolvoval štúdium scénografie na Divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave. Roku 1972/1973 scénograf KD v Nitre, 1973/1974 v slobodnom povolaní, 1975 – 1979 scénograf ŠBD v Bratislave, od 1979 Divadla pre deti a mládež v Trnave. Jeho scénografická tvorba mala už v začiatkoch silný intelektuálno-racionálny prvok prejavujúci sa v strohej vecnosti a funkčnosti. V slov. a sčasti aj v českom divadle presadzoval funkčnú scénografiu, vyrastujúcu z akčného prepojenia priestoru a hereckej reakcie, meniacu sa s narastajúcou aktivitou hercou na scéne, svoju scénografiu rozvíjal jednak v klas. talianskom priestore, jednak vo variabilných priestoroch. Spolupracoval s bábkovými divadlami a amatérskymi súbormi. Jeho archit. príprava spoluurčila racionálny rozvrh scénického urbanizmu. Zaoberal sa aj teóriou a dejinami scénografie, autor publikácie Kapitolky zo scénografie (Bratislava roku 1980), a tvorbou divadelných plagátov. Na divadelných súťažných prehliadkach získal viackrát cenu za scénografie.

Ocenenia
--------

* 2021: Pribinov kríž III. triedy za mimoriadne zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Vo veku 73 rokov zomrel scénograf a pedagóg Ján Zavarský. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2022-05-30. Dostupné online [cit. 2022-08-02].
2. ↑   *Zomrel Ján Zavarský (\*31. 7. 1948 † 29. 5. 2022)* [online]. Bratislava: Divadelný ústav, 2022-05-30, [cit. 2022-06-04]. Dostupné online.
3. ↑   *Prezidentka vyznamenala 24 osobností* [online]. Kancelária prezidenta SR, 2021-06-27, [cit. 2021-06-30]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 72080
* BnF: 14527627c
* GND: 122731271
* ISNI: 0000 0000 7866 3913
* LCCN: n83006560
* NK ČR: jo20000080707
* SNK: 150247
* VIAF: 84118453
* Web umenia: 12089
* WorldCat: lccn-n83006560
*O rovnomennom myse v Indonézii v Západnom Iriane pozri Mys dobrej nádeje (Indonézia).*
Pohľad na oblasť Mysu dobrej nádeje od západu. (satelitná snímka, doplnená o výškopisné znázornenie)
**Mys dobrej nádeje** (podľa pravopisu platného do roku 1991: *mys Dobrej nádeje*; angl. Cape of Good Hope, afrik. Kaap die Goeie Hoop) je ostrý pevninský výbežok v Južnej Afrike neďaleko Kapského Mesta. Je tradične (a nesprávne) označovaný ako miesto, na ktorom sa stretávajú Atlantický oceán a Indický oceán. Technicky rozhranie medzi týmito oceánmi leží 160 km juhovýchodnejšie pri Strelkovom myse, ktorý je najjužnejším bodom Afriky. Až k Mysu dobrej nádeje však z Indického oceána zasahuje teplý prúd Strelkového mysu, ktorý sa tu stýka so studeným Benguelským prúdom.

Dejiny
------

Mapa Mysu dobrej nádeje z r. 1888
Maják na Myse dobrej nádeje
Prvým Európanom, ktorý oboplával Mys dobrej nádeje bol portugalský moreplavec Bartolomeo Dias (Diaz) v roku 1488. Ten tomuto miestu dal názov „Mys búrok" (*Cabo das Tormentas*). Neskôr kráľ Ján II. premenoval mys na „Mys dobrej nádeje" (*Cabo da Boa Esperança*), pretože otváral cestu na východ. Holandský obchodník Jan van Riebeeck založil 6. apríla 1652 neďaleko mysu zásobovací tábor pre Nizozemskú východoindickú spoločnosť. Dnes na tomto mieste stojí Kapské Mesto.
Holandská východoindická spoločnosť potrebovala v oblasti Mysu dobrej nádeje skúsených poľnohospodárov. Holandská vláda preto rozhodla o vyslaní hugenotov, ktorí opustili kvôli náboženskému prenasledovaniu Francúzsko. Skupina hugenotov bola vyslaná 31. decembra 1687 a dostala sa tak cez Holandsko až na juh Afriky. 19. januára 1806 obsadila mys Veľká Británia. Okupácia bola potvrdená anglicko-holandskou zmluvou v roku 1814. Územie bolo potom spravované ako Kapská kolónia.

Legendy
-------

Námorníci Mys dobrej nádeje považovali za najnebezpečnejšie miesto na ceste do Indie, po prekonaní ktorého mali to najhoršie za sebou a čakala ich už len relatívne pokojná plavba. Viažu sa k nemu legendy o bludnom Holanďanovi, ktorý brázdi tieto vody na lodi, ktorej posádku tvoria duchovia námorníkov. Loď je odkázaná na večné blúdenie a nikdy nenájde cestu domov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mys dobrej nádeje**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky (po anglicky)

Súradnice: 34° 21′ j. š. 18° 29′ v. d.
**Myocyt** alebo **svalová bunka** je základnou bunkou svalového tkaniva. V ich cytoplazme sa nachádza aktíno-myozínový komplex, ktorý umožňuje skrátenie – kontrakciu bunky, a to až na jednu osminu pôvodnej dĺžky. Mikroskopicky ide o *myofibrily*, zložené z ešte tenších, optickým mikroskopom neviditeľných *myofilamentov*.

Myocyt hladkého svalstva má vretenovitý tvar, s centrálne uloženým paličkovitým jadrom. Patrí medzi najväčšie bunky, nakoľko môže dosiahnuť dĺžku až 500 µm (maternica pri gravidite), pri hrúbke iba 4 – 7 µm. Na rozdiel od myocytu priečne pruhovaného svalstva nie je ovládateľný vôľou.

Základnou jednotkou priečne pruhovaného svalstva je mnohojadrové svalové vlákno.

Myocyty v organizme zabezpečujú mechanický pohyb.

Pozri aj
--------

* svalové vlákno
* hladká svalovina
* priečne pruhovaná svalovina

Zdroj
-----

* ČIHÁK, Radomír. *Anatomie 1*. 3. vyd. Praha : Grada, 2011. ISBN 978-80-247-3817-8. Kapitola Tkáně svalové, s. 23. (po česky)
Súradnice: 35°00′25″S 25°35′26″V﻿ / ﻿35,00694°S 25,59056°V﻿ / 35.00694; 25.59056

**Pyrgos** (novogr. Πύργος, tiež Myrtos-Pyrgos) je archeologické nálezisko minojskej kultúry v blízkosti dedinky Myrtos, ktorá podlieha miestnej samospráve v Ierapetre kraja Lasithi na južnom pobreží Kréty.

Výhľad z Pyrgos Myrtos na Líbyjské more 
Názov Pyrgos je moderný a po grécky znamená veža (na pozorovanie). Ďalšie minojské nálezisko Fournou Korifi leží iba 1,7 km východne od Pyrgosu.

Toto sídlo pri ceste do Ierapetry sa pýši niekoľkými minojskými stavbami: kanalizáciou, dláždenými podlahami a chodníkmi. Pri vykopávkach sa našli tabuľky s lineárnym písmom A, hlinené nádoby a krčahy. Archeologický výskum v tejto oblasti bol vykonaný v dvoch etapách v rokoch 1969-1970 a 1981-1982 pod vedením Geralda Cadogana.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Myrtos Pyrgos**

Externé odkazy
--------------

* Archeologické vykopávky Pyrgos (po anglicky)
* Pyrgos a Fournou Korifi (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Myrtos Pyrgos na anglickej Wikipédii.*
Kráľ Oinomaos a jeho vozataj Myrtilos
**Myrtilos** (starogr. *Μυρτίλος* – *Myrtilos*) je v gréckej mytológii syn boha Herma a Theoboulé, alebo Amazonky Myrto, vozataj élidského kráľa Oinomaa.

Oinomaos, kráľ élidskej Pisy, mal krásnu dcéru Hippodameiu. Jej otec nechcel, aby sa vydala, lebo mu vyveštili, že jej manžel sa stane príčinou jeho smrti. Pretože mal najrýchlejšie kone na svete, vyzval každého jej nápadníka na preteky na voze s podmienkou, že víťaz smie porazeného zabiť kopijou. Oinomaos tak pripravil o život až trinásť mladíkov.

Osud Oinomaa sa však naplnil, keď do Élidy prišiel o ruku jeho dcéry požiadať Tantalov syn Pelops, ktorý bol vyhnancom zo svojho kráľovstva. Pelops vlastnil kone, ktoré mu daroval boh Poseidón a uchýlil sa aj ku ľsti. Pred pretekom podplatil kráľovho vozataja Myrtila, aby na voze uvolnil zákolesník. Podľa inej verzie mu Hippodameia sľúbila polovicu kráľovstva, lebo sa chcela za Pelopa vydať.

Oinomaios sa potom pred cieľom prevrátil a prišiel o život. Podľa antického autora Diodora Sicílskeho po prehratých pretekoch zo žiaľu spáchal samovraždu. Pelops následne získal ruku Hippodameie a aj kráľovský trón. Myrtilos sa však od Pelopa vďaky nedočkal. Namiesto odmeny ho dal Pelops zhodiť z vysokej skaly do mora. Podľa jednej verzie ho dal zabiť preto, lebo Myrtilos požadoval za mlčanie polovicu kráľovstva, podľa druhej, že Hippodameiu obťažoval. Mýty sa však zhodujú v tom, že Myrtilos stihol pred smrťou Pelopa prekliať a s ním aj celý jeho rod. Boh Hermes vyslovenú kliatbu svojho syna splnil. Pelopovi synovia Atreus a Thyestes zomreli násilnou smrťou a aj jeho vnuk Agamemnón.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 224.
2. ↑   zo schólia Apollónia Rodského, *Argonautica*, 1,752.
3. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 308.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,2,4.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,73,4.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 337-338.
7. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 340.
8. ↑  Hyginus, *Fabulae* 84.
9. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,752–756.
10. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,73,6.
11. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,2,7-8.