recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tomáš kardinál de Vio** (nazývaný aj Kajetán, Gaetano), (\* 20. február 1469, Gaeta – † 10. august 1534, Rím) bol filozof, teológ, exegéta, kardinál Katolíckej cirkvi, generálny predstavený dominikánskej rehole.

Život
-----

Narodil sa v Gaete 20. februára 1469. V roku 1484 vstúpil do dominikánskeho kláštora Gaeta, kde prijal meno Tomáš, a pokračoval v štúdiu teológie a filozofie v Neapole, Bologni a Padove. Bol profesor teológie na univerzitách v Pavii a Ríme; v tejto oblasti získal značnú reputáciu vďaka verejnej debate s Pico della Mirandola v 1494 vo Ferrare. Od 1508 do 1518 pôsobil ako generálny predstavený rehole a poradca pápežov. Ukázal veľkú horlivosťou pri obrane pápežstva na koncile v Pise, v sérii publikácií, ktoré boli v Sorbonne zakázané a spálené na rozkaz francúzskeho kráľa Ľudovíta XII.

V 1517 ho pápež Lev X. vymenoval za kardinála a arcibiskupa Palerma, nasledujúci rok sa stal arcibiskupom Gaeta. V roku 1518 bol poslaný do Nemecka ako pápežský legát, aby sa zúčastnil snemu vo Frankfurte. S úspechom pracoval na zvolení Karola V. za cisára Svätej ríše rímskej 28. júna 1519 (konkurent František I. kráľ Francúzska), a tam sa snažil zastaviť vznikajúcu protestantskú „reformáciu" Martina Luthera. V roku 1519 sa vrátil do Ríma bez toho, že by sa mu podarilo presvedčiť Martina Luthera, aby opustil svoje plány reforiem. Pomohol pápežovi pri predložení buly Exsurge Domine, zameranej na boj proti šíreniu reformácie.

V 1523 až 1524 organizoval odpor proti Turkom v Nemecku, Poľsku a Uhorsku. V roku 1527 bol zajatý počas „Sacco di Roma" (vyplienenia Ríma) v Lanzichenecchi, neskôr však bol prepustený. V 1534 vydal konečné rozhodnutie o platnosti manželstva Henricha VIII. a Kataríny Aragónskej.

Zomrel v Ríme v roku 1534.

Dielo
-----

Popri teologickej tvorbe v súlade s tomistickou školou, Tomáš De Vio sa tiež vyznačil ako exegéta. Medzi 1523 a 1532 vydal niekoľko zväzkov prekladov a literárnych komentárov Biblie, ktorý zahŕňa veľkú časť Starého zákona a takmer celý Nový zákon, s výnimkou Zjavenia svätého apoštola Jána.

* Summula Caietani, 1530*Summula Caietani*, 1530
* Opuscula omnia, 1596*Opuscula omnia*, 1596

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tomáš de Vio**

Zdroj
-----

* MIRANDA, Salvador. *The Cardinals of the Holy Roman Church, July 1, 1517 (V)* [online]. [Cit. 2016-04-23]. Dostupné online. (po anglicky)
* CHENEY, David M.. *Tommaso (Jacopo) Cardinal De Vio, O.P. †* [online]. catholic-hierarchy.org, [cit. 2016-04-23]. Dostupné online. (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 11987560f
* GND: 118518348
* ISNI: 0000 0001 1875 8416
* LCCN: n84106739
* NK ČR: uk2005272017
* VIAF: 49196005
* WorldCat: lccn-n84106739
**Štruktúra typickej živočíšnej bunky:**  

1. Jadierko  

2. Jadro  

3. Ribozóm (malé bodky)  

4. Vezikula  

5. Drsné endoplazmatické retikulum  

6. Golgiho aparát  

7. Cytoskelet  

8. Hladké endoplazmatické retikulum  

9. Mitochondria  

10. Vakuola  

11. Cytosól (spolu s ostatnými organelami tvorí cytoplazmu)  

12. Lyzozóm  

13. Centrozóm spolu s centriolami

**Živočíšna bunka** je bunka živočíchov (vrátane ľudí), a to v užšom zmysle len bunka mnohobunkových živočíchov a v širšom zmysle aj bunka prvokov (čiže jednobunkových živočíchov).
Bumku tvori prevazne psie vikali alebo inak povedane STOLICA
Je to elementárna a najmenšia jednotka živočíšneho organizmu, schopná základných životných funkcií: metabolizmu, rastu, rozmnožovania a dráždivosti. Je to druh eukaryotickej bunky. Od ostatných eukaryotických buniek, napríklad od rastlinných buniek, sa odlišuje absenciou bunkovej steny a chloroplastu a menšími vakuolami.

Jej optimálne členenie umožňuje, aby všetky procesy prebiehajúce v nej boli čo najrýchlejšie. Cez bunkovú membránu sa dovnútra dostávajú jednoduché chemické látky tvorené vodíkom, kyslíkom, uhlíkom a dusíkom. Tam sa premieňajú na zložitejšie organické zlúčeniny, napr. bielkoviny a cukry. Bielkoviny sa potom používajú na stavbu telesnej hmoty bunky a cukry bunke dodávajú energiu. Vznik organických zlúčenín je riadený deoxyribonukleovou kyselinou (DNA). Tá je organizovaná v chromozómoch vo vnútri jadra, ktoré riadi všetky procesy v bunke. V DNA sú zapísané informácie, ktoré umožňujú vytváranie iných zložitých látok. Ďalšou dôležitou vlastnosťou DNA je jej schopnosť reprodukovať samu seba. To je podstatou života. Umožňuje jednobunkovému organizmu rásť a rozmnožovať sa.

Zdroje
------

1. ↑  živočíšna bunka. In:Malá encyklopédia biológie 1975, S. 553
2. ↑  LENOCHOVÁ, Mária; NEČAS, Oldřich; DVOŘÁK, František; VILČEK, František; BOHÁČ, Ivan. *Biológia pre 1. ročník gymnázií*. 3. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1994. 211 s. ISBN 80-08-02318-X. S. 126.
3. ↑   FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. (Text je prevzatý z Malej enc. biológie 1975)
**Jozef Szentiványi** (maď. *Szent-Iványi, József*; \* 15. november 1884, Liptovský Žiar – † 1. december 1941, Balatonfüred) bol maďarský právnik, statkár, verejný činiteľ a jeden z najvýznamnejších politikov maďarskej menšiny v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Životopis
---------

Absolvoval štúdium gymnázia v Bratislave a v Kežmarku. Pokračoval štúdiom práva na univerzite v Budapešti. Po predčasnom ukončení štúdia začal hospodáriť na majetku v Behynciach (dnes časť Tornale). Vzdelanie v oblasti poľnohospodárstva si dopĺňal štúdiom v Nemecku a iných západoeurópskych krajinách. Verejne činným bol už v období pred rokom 1918. Pôsobil vo vedení Gemersko-novohradského hospodárskeho spolku, masovej roľníckej organizácie, z ktorej sa neskôr vytvorila Krajinská maďarská maloroľnícka strana. Do jej čela sa postavil práve J. Szentiványi. Strana sa v roku 1922 premenovala na Krajinskú stranu maloroľníkov, poľnohospodárov a živnostníkov a v roku 1925 na Maďarskú národnú stranu. Po Krajinskej kresťansko-socialistickej strane išlo o druhú najvýznamnejšiu maďarskú politickú stranu, taktiež s negativistickým postojom k ČSR.

V prvých parlamentných voľbách v roku 1920 bol Szentiványi spolu s Kolomanom Füssym zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. Kandidovali v rámci formácie Maďarsko-nemecká kresťansko-socialistická strana, avšak v poslaneckej snemovni si vytvorili vlastný poslanecký klub. Poslanecký mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1925, kedy už Maďarská národná strana kandidovala spoločne s nemeckým Zväzom poľnohospodárov a Spišskou nemeckou stranou, ako aj po parlamentných voľbách v roku 1929 i 1935. Po Viedenskej arbitráži v závere roku 1938 väčšine maďarských poslancov (vrátane Szentiványiho) mandát zanikol. Ako zástupca novopripojených území však bol kooptovaný do maďarského parlamentu, v ktorom zotrval aj po parlamentných voľbách v roku 1939 až do svojej smrti v roku 1941.

Referencie
----------

1. 1 2  MAŤOVČÍK, Augustín. *Slovenský biografický slovník: (od roku 833 do roku 1990)*. Martin : Matica slovenská, 1992. S. 205.
2. 1 2  HAEFFLER, István. *Országgyűlési almanach 1884-1944*. Budapešť : [s.n.], 1940. Dostupné online. S. 317. Archivované z originálu.
3. 1 2   *Národní shromáždění republiky československé v prvém desítiletí,*. Praha : [s.n.], 1928. Dostupné online. S. 1231-1232. Archivované z originálu.
4. ↑   *Poslanecká sněmovna v II. volebním období*. Praha : [s.n.], 1926. Dostupné online. S. 155. Archivované z originálu.
5. ↑   *Národní shromáždění republiky Československé v druhém desítiletí (1928-1938)*. Praha : Predsednictvo poslanecké sněmovny a senátu, 1938. Dostupné online. S. 930. Archivované z originálu.
6. ↑   *Národné zhromaždenie 1935 - 1938: Register - menný* [online]. nrsr.sk, [cit. 2024-01-13]. Dostupné online.
**Atmosféra** alebo **ovzdušie** môže byť:

* plynný obal kozmického telesa, pozri atmosféra (kozmického telesa)
* skrátene atmosféra Zeme
* prenesene: nálada, ráz, pomery

**Atmosféra** môže byť aj v technike a fyzike:

* jednotka tlaku, pozri atmosféra (jednotka)
* plynná zmes, ktorá vypĺňa priestor v zásobníkoch alebo priestor uzavretých priemyselných objektov či zariadení, pozri atmosféra (plynná zmes)
* plynné prostredie

**Ovzdušie** môže byť zriedkavo aj vzduch v uzavretom priestore (najmä miestnosti) 

**Ovzdušie** je: 

* zmes plynov tvoriaca atmosféru Zeme.

Pozostáva hlavne z: 

* dusíka a
* kyslíka, ale aj z
* iných plynov.

**Kvalita ovzdušia** sa zaoberá prítomnosťou škodlivých látok, ako sú emisie: 

* z priemyslu,
* z vozidiel a
* iných ľudských aktivít.

**Znečistené ovzdušie** má negatívny vplyv na zdravie, rastliny a životné prostredie, preto je monitorovanie a zlepšovanie kvality ovzdušia dôležité pre ochranu životného prostredia a zdravia ľudí.

Symbol rozcestiaSymbol rozcestia

*Toto je rozlišovacia stránka. Obsahuje rozličné významy uvedeného hesla.*

Ak ste sa sem dostali cez odkaz v článku, prosím, vráťte sa a opravte ho tak, aby odkazoval priamo na najvhodnejší význam.
Generálmajor Ing.  **Anton Petrák**  (\* 14. apríl 1912, Viedeň – † 7. február 2009, Ružomberok) bol slovenský vojnový veterán, účastník druhej svetovej vojny, príslušník zahraničného odboja.

Život
-----

### Mladosť

Anton Petrák sa narodil 14. apríla 1912 vo Viedni rodičom českého pôvodu. Mladosť prežil v Bratislave. Vyrastal v prostredí slobodného Česko-Slovenska v duchu ideálov náboženskej, národnostnej i politickej tolerancie. V roku 1935 absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave a v hodnosti poručíka bol prijatý za vojaka z povolania v Česko-slovenskej armáde. Ako mladý dôstojník slúžil vo vojenskej posádke Bratislava. Počas výkonu vojenskej služby pôsobil v pešom a tankovom vojsku na rôznych funkciách od funkcie veliteľa čaty až po náčelníka štábu tankovej brigády.

### Druhá svetová vojna

Po rozbití predvojnovej ČSR ušiel cez Budapešť, Belehrad a Bejrút do Francúzska. Vo Francúzsku viedol výcvik brancov. Neskôr odišiel do Spojeného kráľovstva, kde sa prihlásil do česko-slovenskej parašutistickej jednotky. Prešiel funkciami inštruktor, cvičiteľ, tlmočník a veliteľ roty sprievodných zbraní. Po vylodení spojencov v Normandii velil rote v prístave Dunkerque. Osobne ho za vojenské zásluhy vyznamenal maršal Montgomery. V roku 2004 mu bol udelený rad - Rytier čestnej légie Francúzskej republiky.

### Povojnové obdobie

Po vojne sa ako veliteľ roty vrátil späť do vlasti k rodičom a snúbenici. Roku 1948 absolvoval Vysokú vojenskú školu v Prahe. V hodnosti major bol 8. novembra 1949 prepustený z vojenskej služby. Ako bývalý legionár západného frontu, v komunistickom režime čelil vykonštruovaným obvineniam z protištátnej činnosti a velezrady. Bol kruto vypočúvaný a nakoniec aj uväznený. Roku 1960 sa vďaka prezidentskej amnestii dostal na slobodu. Čiastočne ho roku 1968 rehabilitovali. Úplnej rehabilitácie sa dožil až v roku 1990. Vtedy bol povýšený do hodnosti generálmajora.

Anton Petrák zomrel 7. február 2009 v Ústrednej vojenskej nemocnici Ružomberok. Pochovaný je v Bratislave.

V roku 2012 vydal Ústav pamäti národa knihu spomienok generála Antona Petráka pod názvom *Anglán*.

Vyznamenania
------------

* Rad Čestnej légie, II. trieda – Rytier, udelené roku 2004

Bol nositeľom mnohých ďalších česko-slovenských a zahraničných radov, vyznamenaní a medailí.

Referencie
----------

1. 1 2 3
2. 1 2 3  ?

Externé odkazy
--------------

* Ján Štaigl a kol. - *Generáli - slovenská vojenská generalita 1918 - 2012*, 2. vyd. Magnet Press, ISBN 978-8089169-25-2
* LÁNIK, J. a kol.: *Vojenské osobnosti československého odboje 1939 – 1945*. Praha 2005. ISBN 80-7278-233-9
* Pamiatku generála Petráka pripomína pamätná tabuľa Archivované 2020-09-30 na Wayback Machine - Bojovník č. 17/2012, PDF

Autoritné údaje: * GND: 1031831983
* NK ČR: pna2013749517
* VIAF: 296208524
**Krosná** je názov potoka v Hornom Zemplíne, na území okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Laborca, meria 8,8 km a je tokom VI. rádu.

Pramení v Laboreckej vrchovine východoseverovýchodne od kóty 543 m, západne od obce Hrabovec nad Laborcom, v nadmorskej výške približne 465 m n. m. V pramennej oblasti tečie viac-menej juhovýchodným smerom, zľava najprv priberá krátky prítok zo západného svahu Malého (500,1 m n. m.), potom sprava prítok z juhovýchodného svahu Turia (528 m n. m.) a na krátkom úseku tečie na východ. Zľava ďalej priberá prítok z východného svahu Malého a pokračuje juhojuhovýchodným smerom. Postupne priberá ďalšie prítoky: zľava krátky prítok zo západného svahu Janova (485,1 m n. m.), prítok z južného svahu Janova, zo severozápadného svahu Hrišova (446,9 m n. m.); sprava významný prítok (2,4 km) z južného svahu Turia a potok výraznejšie meandruje. Nasleduje opäť zľava ďalší prítok zo severozápadného svahu Hrišova, prítok zo západného svahu Kremenca (439,5 m n. m.), sprava prítok z oblasti Suchej doliny, zľava prítok (216,1 m n. m.) zo západného svahu Jašova (418,5 m n. m.). Následne preteká popri samote Krosná s horárňou na pravom brehu, kde z pravej strany priberá prítok (1,7 km) a pokračuje juhovýchodným smerom. Potom výraznejšie rozširuje svoje koryto, opäť meandruje a sprava priberá prítok zo severovýchodného svahu Dielu (431,3 m n. m.). Napokon sa rozvetvuje na dve ramená, obe sa stáčajú na juhojuhovýchod a hlavné koryto ústi na okraji obce Hankovce v nadmorskej výške cca 180,5 m n. m. do Laborca.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Laborca (od prameňa po Cirochu) |
| --- |
| 
* Bakunovský potok
* Belianka
* Borovský potok
* Brestovský potok
* Bzovatý
* Cirocha
* Čabalovský potok
* Čertižnianka
* Dedačovský potok
* Demková
* Dolinský potok
* Habura
* Hlinica
* Hubková
* Húšťava
* Jaseňovský potok
* Jedľovec
* Krosná
* Lapený potok
* Lesíkový potok
* Lieštinský potok
* Ľubiška
* Monastiersky potok
* Ňagovský potok
* Obrúbaný potok
* Olšava
* Podňagovčík
* Rakytovec
* Ráztoky
* Sekerový potok
* Skromný potok
* Slížov
* Smrekový potok
* Sterkovský potok
* Stredná
* Sukovský potok
* Tieňový potok
* Udava
* Veský potok
* Vydranka
* Výrava

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Cirochy
Vodné toky v povodí Laborca (2. časť)
Vodné toky v povodí Udavy
Vodné toky v povodí Vydranky
Vodné toky v povodí Výravy
 |
**Elektronické peniaze** (iné názvy: **e-peniaze**, **elektronická hotovosť**, **elektronická mena**, **digitálne peniaze**, **digitálna hotovosť**, **digitálna mena**) sú peniaze, ktoré sa vymieňajú výhradne elektronicky. Využívajú sa hlavne pri používaní počítačových sieti, internetu. Elektronický prevod peňazí (EFT), kreditné či debetné karty sú príkladom elektronických peňazí.

Technicky sú elektronické peniaze reprezentáciou, alebo systémom debetov a kreditov, používaných najmä na výmenu hodnoty s iným systémom alebo samotným systémom, na ktorom sa nachádzajú. 

Niektoré súkromné organizácie, ako napríklad Americká armáda, používajú svoju vlastnú súkromnú menu nazývanú Eagle Cash. Súkromná mena môže byť na zvýšenie bezpečnosti krytá zlatom, potom hovoríme o zlatých elektronických peniazoch. Systém elektronických peňazí môže byť úplne krytý zlatom, čiastočne krytý alebo vôbec nemusí byť krytý zlatom. 

Veľa systémov predáva elektronické peniaze priamo svojim koncovým používateľom ako napríklad PayPal, Payza a Web Money, ale niektoré, ako napríklad FoxPay, na to využívajú výlučne tretie strany nazývané digital currency exchangers. Digital currency exchangers sú nezávislí obchodníci, ktorí obchodujú na trhoch a vymieňajú elektronické peniaze za nekryté peniaze (teda peniaze, ktoré majú hodnotu na základe prísľubu vlády alebo si ich vláda vyžaduje napr. pri platení daní).

So vznikom elektronických peňazí sa otvorilo veľa nových možností ako napríklad Ripple monetary system. Je to projekt, ktorý vyvíja distribuovaný systém elektronických peňazí, ktorý bude nezávislý od lokálnej meny. Vynorilo sa aj veľké množstvo otázok napríklad so zabezpečením proti krádeži, inflácií a podobne.

Externé odkazy
--------------

* FoxPay Archivované 2021-07-15 na Wayback Machine
* Pay Pal
* Payza Archivované 2012-04-22 na Wayback Machine
* Web Money
**Jiří Dienstbier**, Dr. h. c. (\* 20. apríl 1937, Kladno – † 8. január 2011, Praha) bol český politik, novinár a disident. V rokoch 1989 až 1992 bol česko-slovenským ministrom zahraničných vecí a podpredsedom federálnej vlády, od roku 2008 bol senátorom za volebný obvod Kladno.

Životopis
---------

V rokoch 1955 – 1960 vyštudoval žurnalistiku na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity.

Ešte ako študent vstúpil v roku 1958 do Komunistickej strany Česko-Slovenska. V rokoch 1958 – 1969 pracoval ako redaktor a komentátor Československého rozhlasu, bol spravodajcom v západnej Európe, na Ďalekom východe a v Spojených štátoch.

V šesťdesiatych rokoch sa zúčastnil demokratizačného procesu („Pražská jar") a v čase sovietskej okupácie Česko-Slovenska sa postavil proti nej. Preto bol vylúčený z KSČ a prepustený z rozhlasu.

V roku 1977 sa stal Dienstbier jedným z prvých 250 signatárov Charty 77 a v rokoch 1979 a 1985 bol jej hovorcom. Bol aj jedným zo zakladajúcich členov Výboru na obranu nespravodlivo stíhaných a podieľal sa na vydávaní samizdatov. Z týchto dôvodov bol v rokoch 1979 – 1982 vo väzení a neskôr mohol vykonávať iba podradné manuálne práce.

Po vzniku Občianskeho fóra (OF) v novembri 1989 sa nakrátko stal hovorcom jeho koordinačného centra. Už v decembri bol vymenovaný za ministra zahraničných vecí. Do zániku Česko-Slovenska bol podpredsedom vlády a poslancom Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia za OF, neskôr za Občianske hnutie.

V rokoch 1998 – 2001 bol zvláštnym spravodajcom Komisie pre ľudské práva OSN pre Juhosláviu, Bosnu a Hercegovinu a Chorvátsko. V roku 2000 neúspešne kandidoval do Senátu.

V senátnych voľbách v roku 2008 bol zvolený ako nestraník na kandidátke ČSSD do Senátu za volebný obvod Kladno. Bol predsedom senátneho Výboru pre zahraničné veci, obranu a bezpečnosť.

Zomrel 8. januára 2011 v pražskej vinohradskej nemocnici.

Rodina
------

Bol štyrikrát ženatý, jeho štvrtou manželkou bola Jiřina Dienstbierová. Jeho syn Jiří je taktiež politikom. Mal aj tri dcéry (Moniku, Kristínu a Ivetu, ktorá zomrela v roku 1998).

Referencie
----------

1. ↑   *Zemřel Jiří Dienstbier, první polistopadový ministr zahraničí* [online]. 2011-01-08. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Charta 77

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jiří Dienstbier (1937-2011) na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Ministri zahraničných vecí Česko-Slovenska (1918-1992) |
| --- |
| Prvá republika (1918-1938) | Edvard Beneš ·  Milan Hodža ·  Kamil Krofta |
| Druhá republika (1938-1939) | František Chvalkovský |
| Exilová vláda a prechod ku komunizmu (1940-1948) | Jan Masaryk |
| Komunistický režim (1948-1989) | Vladimír Clementis ·  Viliam Široký ·  Václav David ·  Jiří Hájek ·  Ján Marko ·  Bohuslav Chňoupek ·  Jaromír Johanes |
| Česká a Slovenská Federatívna Republika (1990-1992) | Jiří Dienstbier ·  Jozef Moravčík |

Autoritné údaje: * abART: 61450
* BnF: 12300089j
* GND: 121149757
* ISNI: 0000 0001 1470 5085
* LCCN: n88221982
* NK ČR: jn99240000163
* SNK: 153758
* VIAF: 34522870
* WorldCat: lccn-n88221982
**Ludvík Kalma** (\* 9. október 1941, České Budějovice – † 24. september 1996, Horusice) bol český manažér a riaditeľ niekoľkých podnikov predovšetkým z oblasti automobilového priemyslu. Pôsobil tiež v Združení automobilového priemyslu ako jeho predseda. Bol uznávaným technikom a človekom s veľkou osobnou charizmou.

Úmrtie
------

Kalma mal k dispozícií auto Škoda Octavia a na ňom štátnu poznávaciu značku s písmenom F. Pre auta s týmto označením neplatí rýchlostný limit na rýchlostnej ceste ani na diaľnici. Počas cesty dňa 24. septembra 1996 o 20:10 mal blízko obce Horusice dopravnú nehodu, kde so svojím autom idúcim rýchlosťou cca 160 km/h narazil do kamiónu Scania prevážajúcim drevo, ktorému sa pokazili brzdy (pravdepodobne praskla hadica brzdového systému návesu). Do Kalmovovho auta potom ešte narazil automobil Peugeot 405. Sám Kalma bol na mieste mŕtvy. Podľa výsledkov pitvy nebol Kalma v čase nehody pod vplyvom alkoholu.

Konšpiračné teórie
------------------

Nešťastie vyvolalo veľké emócie a mnoho otázok. Objavili sa špekulácie, že Kalma mohol byť mnohým ľuďom nepohodlný, pretože rázne vystupoval proti podvodom pri dovozoch ojazdených áut zo zahraničia. Vyšetrovanie nehody túto teóriu nepotvrdilo a skončilo sa výsledkom, že skutočne išlo o nehodu.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ludvík Kalma na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 92923
* ISNI: 0000000056811655
* NK ČR: jn99240000413
* VIAF: 84105714
**Nabú** bol bohom Novobabylonskej ríše. Jeho meno v preklade znamená Ten, kto povoláva alebo Ten, kto žiari. Bol spätý s planétou Merkúr. Syn najvyššieho boha Starobabylonskej ríše Marduka. Centrom jeho kultu bolo mesto Borsippa (dnešný Birs Nimrúd), v ktorom mal Ézida (Stálosť) s chrámovou vežou Euriminanki (Dom siedmich otcov neba a zeme). 
Jeho manželkou bola bohyňa Tašnetum (Porozumenie), alebo bohyňa Nanaja.

Nabú napísal Tabuľky osudu, kde bolo opísané všetko dianie. Neskôr jeho moc začala upadať a stal sa bohom vegetácie, obilia a prameňov. V mytológii nemá veľký význam, v starých textoch sa nespomína a v neskorších textoch zohráva úlohu iba pri obradoch. Jeho znakom bolo rydlo.

Nabú sa dostal do povedomia Babylončanov v 1. tisícročí pred Kr. keď bol označený za syna boha Marduka a Zarpanitu.

Referencie
----------

1. ↑  Bertman, Stephen (2005). Handbook to Life in Ancient Mesopotamia (Paperback ed.). Oxford: Oxford University Press. p. 122. ISBN 9780195183641. Retrieved 2016-08-08.
**Philippe Marc Moreels** (\* 25. február 1959, Belgicko) je prezident Českých aerolínii.

Život a kariéra
---------------

Philippe Moreels je absolvent Vrije Universiteit v Bruseli a Solvay Business School. Po skončení štúdia pôsobil na pozícii analytika, neskôr vnútorného audítora v Unilever Group v Bruseli (1982 - 1986). Ďalších sedem rokov pracoval na rôznych pozíciach, vrátane zástupcu prevádzkového riaditeľa skupiny Standard Chartered Bank (Westdeutsche Landesbank). Od roku 1993 potom pôsobil v slovenskej Tatra banke ako riaditeľ operations, od roku 1998 aj ako člen predstavenstva. Od 1. marca 2002 zastával pozíciu člena predstavenstva a vrchného riaditeľa ČSOB.

Od novembra 2009 pracuje v Českých aerolíniách, najprv zastával pozíciu viceprezidenta pre marketing, predaj a ekonomiku. Zároveň bol od 1. decembra 2009 do 31. marca 2011 podpredsedom predstavenstva Českých aerolínií. Post predsedu predstavenstva Českých aerolínií zastáva od 1. apríla 2011, zároveň pôsobí aj ako viceprezident pre ekonomiku. Dňa 14. februára 2011 sa stal podpredsedom predstavenstva akciovej spoločnosti Český aeroholding.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Philippe Moreels na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Belgický portálBiografický portál |
Továreň Oskara Schindlera v Krakov
Návštevná kniha
Pamätná doska
Smaltová továreň v Krakove (po poľsky: Fabryka Emalia Oskara Schindlera) je bývalá železiareň v Krakove. Teraz hostia dve múzeá: Krakovské múzeum moderného umenia v Poľsku, ktoré sa nachádza v starých dielňach, a pobočku Múzea histórie mesta Krakova, ktorá sa nachádza v ul. Lipowa 4 v štvrti Zabłocie, v administratívnej budove bývalej smaltovne známej ako „Deutsche Emailwarenfabrik Oskara Schindlera" (DEF), ako je vidieť vo filme Schindlerov zoznam. Pred DEF tu fungovala prvá malopoľská továreň na smaltovaný tovar a výrobky zo železa, spoločnosť s ručením obmedzeným, založená v marci 1937.

V roku 2007 bolo rozhodnuté o prevode administratívnej budovy bývalej Továrne na smaltované plechy do Historického múzea mesta Krakova, ktorá bola postavená zo stĺpu. Ulica Lipowa 4 v Krakove, pobočka na vytvorenie stálej expozície dokumentujúce obdobie nemeckej okupácie mesta 1939-1945. Stála expozícia na túto tému prezentovaná v odbore nesie názov Krakov – obdobie práce 1939-1945. Účelom múzea je priblížiť históriu továrne v ul. Lipowa v širšom historickom kontexte. 45 výstavných miestností ukazuje Krakov a jeho obyvateľov počas druhej svetovej vojny. Výstava je rozdelená do niekoľkých sekcií venovaných konkrétnym problémom: vojna roku 1939, rola Krakova ako centra moci generálneho gouvernementu, každodenný život obyvateľov, osudy Židov v Krakove, tajná oblasť, rovnako ako história továrenských robotníkov a príbeh samotného Oskara Schindlera. Exponáty múzea dopĺňajú bohaté fotografie a archívne dokumenty zhromaždené z Poľska aj zo zahraničia. Pobočka bola oficiálne otvorená 10. júna 2010.

V budove Schindlerovej továrne bolo vybudované aj Múzeum moderného umenia.

Po nemeckej invázii do Poľska a následne po vypuknutí druhej svetovej vojny v septembri 1939 bol Oskar Schindler jedným z prvých nacistov, ktorí sa snažili z tejto situácie vyťažiť čo najviac. V továrni, ktorá bola po príchode Nemcov do Poľska skonfiškovaná židovským majiteľom v rámci arizačných opatrení, Oskar Schindler začal vyrábať smaltové výrobky (hrnce, panvice, ešusy atď) prevažne pre potreby frontu. V tejto továrni zamestnával približne 1 000 robotníkov, pričom asi polovicu tvorili Židia z krakovského geta. Na založenie prevádzky mu požičali peniaze práve samotní Židia. Fabriku pomenoval Deutsche Emailewaren-Fabrik. Pod vplyvom nacistického zaobchádzania so židovskými zajatcami, predovšetkým po brutálnej a krvavej likvidácii krakovského geta v marci 1943, sa jeho spočiatku odmeraná, povrchná a oportunistická obchodnícka povaha začala vo vzťahu k Židom meniť. Svojich židovských robotníkov začal intenzívne chrániť pred nacistickými vykorisťovateľmi. Pri presune židovského obyvateľstva z krakovského geta do koncentračného tábora Krakov-Płaszów sa Schindler dohodol s veliteľom tohto koncentračného tábora Amonom Göthom na osobitnom presune zhruba 700 Židov do pobočného tábora pri továrni, kde mali v porovnaní s inými židovskými väzňami podstatne lepšie postavenie. Jeho továreň bola akýmsi „útočiskom pre Židov".

Referencie
----------

1. ↑  Múzeum v Schindlerovej továrni v Krakove
2. ↑  Fabryka Schindlera już otwarta
**Johannes Eugenius Bülow Warming** (\* 3. november 1841, Mandö – † 2. apríl 1924, Kodaň) bol dánsky botanik a univerzitný profesor.

Životopis
---------

Eugenius Warming študoval od roku 1859 prírodné vedy na univerzite v Kodani. Od roku 1863 do roku 1866 bol sekretár dánskeho zoológa Petra Wilhelma Lunda v Lagoa Santa (Brazília) a precestoval s ním tropické savany Brazílie. V 1867 začal študovať botaniku na mníchovskej univerzite a od 1871 študoval mikroskopické metódy u Johannesa von Hansteina na univerzite v Bonne. Tam v roku 1871 zložil promóciu ako doktor filozofie. V roku 1875 obdržal Warming mimoriadnu profesúru na Kodaňskej univerzite a v roku 1882 prevzal katedru botaniky na Štokholmskej univerzite (Švédsko). V roku 1884 bol členom "*Fylla-expedície*" do západného Grónska. Neskôr podnikol viacero prieskumných ciest. V rokoch 1886-1911 bol Warming riadnym profesorom botaniky a riaditeľom botanickej záhrady v Kodani.

Dielo
-----

Jeho v dánskom jazyku vytvorené dielo *Plantesamfund* (1895) bolo v 1896 preložené do nemčiny a 1909 do angličtiny ako *Oecology of plants. An introduction to the study of plant communities*. Úlohou ekologickej geografie rastlín podľa Warminga je „*preskúmať v prírode sa vyskytujúce spoločenstvá, ktoré väčšinou zahŕňajú veľa druhov s mimoriadne rôznymi formami života.*"

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eugenius Warming**

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johannes Eugenius Bülow Warming na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12278647g
* GND: 117141984
* ISNI: 0000 0000 8118 1886
* LCCN: n85189550
* NK ČR: mub2015880756
* VIAF: 39438419
* WorldCat: lccn-n85189550
**Časomerný veršový systém** (alebo **časomerný prozodický systém**, **časomiera**) je veršový systém založený na striedaní krátkych a dlhých slabík, obyčajne bez rýmov. 

Tento typ veršu patrí do historickej verzológie, uplatňoval sa najmä v starogréckej a latinskej poézii. Pomerne obmedzená realizácia časomiery je podmienená zvláštnosťami jazyka. V starogréčtine dĺžka samohlásky funguje ako fonologický činiteľ, slovný prízvuk je melodický. So snahou organizovať verš časomerne sa stretávame aj v novodobých európskych jazykoch. Bolo to v tých vývinových obdobiach, ktoré programovo nadväzovali na antiku (renesancia, klasicizmus). Slovenčina má isté predpoklady na časomieru, lebo v porovnaní s inými jazykmi rozlišuje dlhé a krátke slabiky. V slovenskej a českej poézii bola snaha v období osvietenstva a klasicizmu organizovať verš časomerne na poprednom mieste. Pokúsili sa o to najmä:

* Pavol Jozef Šafárik a František Palacký – *Počátkové českého básnictví obzvláště prozodie* (1818)
* Ján Hollý
* Ján Kollár – časomerný Předzpěv v Slávy dcere
* Bohuslav Tablic – preložil klasicistickú poetiku Nicolasa Boilleaua *Umění básniřské* (1832)

Podľa zásad časomernej prozódie si vyslovenie každej slabiky vyžaduje určitý čas; na vyslovenie dlhej slabiky treba raz toľko času ako na vyslovenie krátkej slabiky. Jednotka, ktorou sa meria trvanie slabiky, sa volá *móra*. Vyslovenie krátkej slabiky trvá jednu móru a vyslovenie dlhej slabiky dve móry. **Ťažká doba** v časomiere si vyžaduje dlhú slabiku a **ľahká doba** krátku. Existujú dva druhy slabičných dĺžok (spôsobujúcich ťažké doby verša):

* **prirodzené dĺžky**, keď je slabika prirodzene dlhá
* **polohové (pozičné) dĺžky**, ktoré vznikajú vtedy, keď za krátkou samohláskou nasleduje skupina najmenej dvoch spoluhlások (ak sa v skupine spoluhlások vyskytuje *r* alebo *l*, slabika sa považuje za krátku alebo dlhú podľa potreby, poprípade u rôznych autorov existovali aj iné výnimky)

Pozri aj
--------

* sylabotonický veršový systém
* sylabický veršový systém
* tonický veršový systém
* hexameter
* epos

Referencie
----------

1. ↑  časomerný verzifikačný/veršový systém. In: ŠTRAUS, František. *Príručný slovník literárnovedných termínov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2005. 416 s. ISBN 80-8061-208-0. S. 75 – 76.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Zdroj
-----

* HARPÁŇ, Michal: *Teória literatúry*. Obzor, Nový Sad: 1986, 247 s.
**Donč** (hist. Donch, maďarsky Dancs-mester alebo Domokos) (\* okolo roku 1278, pravdepodobne Liptov – † 1345, Komárno) bol uhorský šľachtic, diplomat v službách kráľa Karola I. Róberta, zvolenský veľžupan, neskôr komárňanský župan.

Životopis
---------

Od roku 1317 župan Zvolenskej stolice, do ktorej vtedy patril aj Liptov, Turiec a Orava, od roku 1337 aj Komárňanskej stolice. Podporoval rozvoj baníctva a rozširovanie mestských výsad a udeľovanie nových.

V roku 1318 pomohol Ružomberku získať mestské výsady. K tým, v roku 1340 kráľ Karol Róbert z Anjou doplnil mestu Ružomberok výsadu slobodného královského mesta.

V roku 1312 bol účastníkom bitky pri Rozhanovciach na strane kráľa Karola Róberta proti Omodejovcom a Matúšovi Čákovi. Vyviazol s ťažkými zraneniami a za zásluhy dostal od kráľa úrad zvolenského veľžupana (Zvolen predtým ovládal M. Čák.). Na strane kráľa stál aj v bojoch o Vyšehrad (1316) a v roku 1317 v bojoch o hrad *Adrián* (maď. Adorján 47°54′13″S 23°07′38″V﻿ / ﻿47,903691°S 23,127155°V﻿ / 47.903691; 23.127155 v blízkosti mestečka Livada, v Rumunsku v blízkosti súčasných maďarských a ukrajinských hraníc) a v bojoch o Komárno. 

Po smrti M. Čáka (1321) do roku 1327 nadobudol obrovský majetok a tituly a stal sa dôverným poradca kráľa. V roku 1323 v sprievode kráľa Karola Róberta navštívil pápežský dvor pápeža Jána XXII. v Avignone, kde sa zoznámil s gotickou architektúrou stal sa jej podporovateľom a šíriteľom. Zaslúžil sa aj o prestavbu kostola v Banskej Bystrici v gotickom slohu.

Zastával aj úrad liptovského, zemplínskeho a komárňanského župana. Majiteľ hradov a panstiev vo Zvolene, Likave, Slovenskej Ľupči, Dobrej Nive a v Orave. Výmenou jeho dedičného majetku v Orave dostal od kráľa Karola Róberta hrady Čakovec a Štrigova v Chorvátsku, ktoré následne v roku 1334 vymenil za hrad a panstvo Komárno. V roku 1330 bol členom súdneho tribunálu, ktorý nariadil potrestať rod Feliciána Zacha až do tretieho pokolenia za účasť na nevydarenom atentáte na kráľa.

Donč v kultúre
--------------

Jeho život inšpiroval Ladislava Nádaši-Jégého k napísaniu poviedky *Magister rytier Donč*  (r. 1926) a Jozefa Cígera-Hronského k napísaniu románu Sokoliar Tomáš (r. 1932).

Donč, staviteľ hradov
---------------------

Magister Donč bol veľkým staviteľom hradov na Strednom Slovensku. Mnoho hradov postavil ale aj prestaval a opravil, medzi nimi aj Sklabinský hrad, Hrad Liptovský Hrádok, Hrad Dobrá Niva, a mnohé ďalšie. Zvolenský Pustý Hrad, na ktorom sa narodil, dal prestavať a viac opevniť.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Augustín Maťovčík, Pavol Parenička, Zdenko Ďuriška, *Lexikón osobností mesta Martin* (Osveta, 2006)
* I. Houdek, Kto bol majster Donč? In: Slovenské pohľady, č. 47/1931

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * PIM: PIM55298
**Milan Dubec** (\* 27. september 1980, Žilina) je slovenský podnikateľ, vizionár, investor a filantrop, ktorý vlastní a riadi projekty v developmente, online a médiach.

Je zakladateľom viacerých úspešných portálov ako Azet.sk, Aktuality.sk, Pokec.sk alebo Bistro.sk a spolumajiteľom viacerých ďalších úspešných firiem na Slovensku (napríklad GoodRequest, EIV.AI, Zilinak.sk). Naďalej je akcionárom multimediálneho vydavateľstva Ringier Slovakia, výkonným riaditeľom developerskej spoločnosti Reinoo, a.s. a investorom do technologických start-upov.

V uplynulých rokoch bola jeho aktivita cielená najmä na mesto Žilina, kde investuje do výstavby administratívnych a rezidenčných budov s dôrazom na udržateľnosť, ekologické riešenia a podporu zelene v meste.

V roku 2022 mu redakcia magazínu Forbes Slovensko udelila titul Osobnosť roka 2022.

Životopis
---------

Ako šestnásťročný založil prvý internetový portál s cieľom poskytnúť priestor pre stretávanie sa v online priestore – Zoznamka.sk. Táto stránka bola neskôr spojená platformou Pokec.sk, ktorá je dodnes jednou z najnavštevovanejších online komunít na Slovensku.[chýba zdroj]

V roku 2015 založil coworkingové centrum Banka Žilina v spolupráci s Vedecko-technologickým parkom (VTP) Žilina.

V roku 2021 založil Nadáciu Milana Dubca, ktorá podporuje diskusiu a iniciatívy v oblasti klimatickej krízy, vzdelávania a demografickej zmeny. Svojimi aktivitami nadväzuje na zelené projekty, ktorým sa podnikateľ a investor Milan Dubec dlhodobo venuje. Nadácia vyhlasuje na ročnej báze grantový program #krajsievmeste, kde podporuje projekty zamerané na obnovu zanedbaných verejných priestorov, zeleň a komunitný život v meste Žilina. 

V roku 2023 sa objavil v relácii Jama levova od TV Markíza, v ktorej účastníci predstavujú svoj podnikateľský nápad. Päť investorov sa musí rozhodnúť, do ktorého podnikateľského projektu investujú vlastné peniaze.

Referencie
----------

1. ↑   *Milan Dubec skončí ako CEO slovenského Ringier Axel Springer* [online]. Startitup.sk, 2019-06-14, [cit. 2023-08-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Osobnosťou roka 2022 je Milan Dubec. Reprezentuje všetkých, ktorí pomáhajú Ukrajine* [online]. 2022-12-05, [cit. 2023-08-08]. Dostupné online.
3. ↑   *Milan Dubec založil najnavštevovanejšiu stránku na Slovensku a nechcel ju predať* [online]. podcasty.sme.sk, [cit. 2023-08-08]. Dostupné online.
4. ↑   V budove bývalej banky otvorili podnikateľské a startupové centrum | oPeniazoch. *oPeniazoch.sk*, 2015-06-16. Dostupné online [cit. 2017-03-26].
5. ↑   Banka Žilina otvorila oficiálne svoje brány. *StartItUp.sk*, 2015-06-17. Dostupné online [cit. 2017-03-26].
6. ↑   *Domov* [online]. Nadácia Milana Dubca, [cit. 2023-08-08]. Dostupné online.
7. ↑   *Nová šou Jama levova: Týchto päť investorov rozhodne, kto dostane peniaze! | TV Markíza* [online]. www.markiza.sk, [cit. 2023-08-08]. Dostupné online.
**Fake** je japonská manga podľa autorky Sanami Matohovej. Fake sa považuje za klasiku v žánri šónen-ai (prvých 6 dielov) a jaoi (posledný diel).
V roku 1998 bolo na základe mangy urobené jednodielne OVA.
12. mája 2007 začalo pokračovanie mangou Fake "Second Season" jej premiérou v novom japonskom časopise *Hug*.

Príbeh
------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Polovičný Japonec Randy Ryo Maclean, nový policajt v 27. okrsku v New Yorku, sa stáva partnerom Dee Laytnera, príliš sebaistého Američana. Manga detailne rozoberá ich dobrodružtvá v meste násilia, odkrývajúc ich minulosť a rovnako tak rozvíjajúc ich pomaly sa rodiaci vzťah.

Anime
-----

Obsahovo je toto 60 minútové OVA založené na druhom dieli mangy. Ryo a Dee si chcú oddýchnuť na dovolenke v Anglicku v malom hoteli pri brehu jazera. Pri člnkovaní po príchode chce Dee Rya zviesť, ale ten sa bráni. Ich situácia sa zmení nájdením mŕtvoly v jazere. A to ešte netušia, že nie je prvou a ani poslednou. Do toho sa zamiešajú dve spolubývajúce z hotela a tajomný muž, ktorého Ryo uvidel z balkóna svojej izby po príchode. Hladinu rozvíri aj nečakaný príchod Bikkyho a Caroly, ktorí chcú chrániť Ryovu počestnosť pred dravosťou Deea. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Postavy
-------

* Randy McLane - Nobuo Tobita
* Dee Laytner - Tomokazu Seki
* Bikky - Rica Matsumoto
* Carol - Wakana Yamazaki
* Jemmy J. (JJ) Adams - Tetsuya Iwanaga
* Berkeley Rose - Masashi Ebara
* Diana Spacey
* Drake Parker - Kenichi Ono
* Ted - Kazuhiro Nakata
* Chief - Smith Yousuke Akimoto

Hudba
-----

Opening: "Everybody! Shake It, Buddy!" od KIX-S

Ending: "Starlight Heaven" od Rica Matsumoto

Externé odkazy
--------------

### Po slovensky a česky

* otakuland.cz Archivované 2007-10-22 na Wayback Machine
* bluelove.wz.cz - manga Archivované 2008-03-29 na Wayback Machine
* bluelove.wz.cz - OVA Archivované 2008-03-29 na Wayback Machine

### Po anglicky

* anidb.net
* animenfo.com
* animenewsnetwork.com

### Po nemecky

* anisearch.de
**Vigdís Finnbogadóttir** (\* 15. apríl 1930, Reykjavík, Island) je islandská politička, v rokoch 1980 – 1996 bola štvrtým islandským prezidentom. Stala sa prvou prezidentkou v Európe a vôbec prvou ženskou hlavou štátu na svete zvolenou v demokratických voľbách.

Životopis
---------

Študovala na univerzite v Grenobli a na Sorbone francúzsku literatúru, potom v Kodani a na islandskej univerzite dejiny divadla.

Pracovala v divadelníctve a vyučovala francúzštinu, neskôr sa stala známou ako aktivistka bojujúca proti ozbrojeným silám Spojených štátov so sídlom na územiach Islandu a vyžadujúca vystúpenie Islandu z NATO ("Ísland úr NATO, herinn burt").

Po zvolení za prezidentku pracovala na vytvorení dobrého mena svojej krajiny v zahraničí. Po odchode z funkcie sa podieľala na rôznych medzinárodných mierových projektoch, dodnes je vyslankyňou dobrej vôle UNESCO.

Literatúra
----------

* Catronia Burness: *Fighting our Fight*. In: Iceland Review 48.02 (2010), s. 20 – 24.
* Páll Valsson: *Kona verður forseti*. JPV Útgáfa, Reykjavík 2009 ISBN 978-9935-11-086-2

Referencie
----------

1. ↑   *Club of Madrid: Vigdís Finnbogadóttir* [online]. Club of Madrid, [cit. 2010-07-19]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vigdís Finnbogadóttir**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vigdís Finnbogadóttir na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Prezidenti Islandu |
| --- |
| 
* Sveinn Björnsson (1944 – 1952)
* Ásgeir Ásgeirsson (1952 – 1968)
* Kristján Eldjárn (1968 – 1980)
* Vigdís Finnbogadóttir (1980 – 1996)
* Ólafur Ragnar Grímsson (1996 – 2016)
* Gudni Jóhannesson (2016 – súčasnosť)

 | Štandarda prezidenta Islandskej republiky |

Autoritné údaje: * BnF: 12364175b
* GND: 136228704
* ISNI: 0000000110595675
* LCCN: n81137459
* NK ČR: xx0211906
* VIAF: 43170438
* WorldCat: lccn-n81137459
Porovnanie Wienovho zákona s Rayleigh-Jeansovým zákonom a Planckovým zákonom pre teleso s teplotou 8 mK.
**Wienov zákon** je fyzikálny zákon používaný na popísanie spektra žiarenia čierneho telesa. Tento zákon odvodil Wilhelm Wien v roku 1896. Wienov zákon presne popisuje časť spektra s krátkymi vlnovými dĺžkami (vysokými frekvenciami), ale nesedí pre časť spektra s dlhými vlnovými dĺžkami.

Hlbšie
------

Rovnicu možno zapísať ako:

{\displaystyle I(\nu ,T)={\frac {2h\nu ^{3}}{c^{2}}}e^{-{\frac {h\nu }{kT}}}}
kde

* {\displaystyle I(\nu ,T)} je množstvo energie na jednotky plochy na jednotku času na jednotku uhla na jednotku frekvencie vyžarovanej pri frekvencii ν.
* T je teplota čierneho telesa.
* {\displaystyle h} je Planckova konštanta.
* {\displaystyle c} je rýchlosť svetla.
* {\displaystyle k} je Boltzmannova konštanta.

Rovnicu možno tiež zapísať ako

{\displaystyle I(\lambda ,T)={\frac {2hc^{2}}{\lambda ^{5}}}e^{-{\frac {hc}{\lambda kT}}}}
kde {\displaystyle I(\lambda ,T)} je množstvo energie na jednotky plochy na jednotku času na jednotku uhla na jednotku frekvencie vyžarovanej pri vlnovej dĺžke λ.

Maximum tejto krivky, určené bodom s nulovou deriváciou, nastáva pri vlnovej dĺžke λmax a frekvencii νmax v rovnici:

{\displaystyle \lambda \_{max}\cdot T\ =\ 0.290\ \mathrm {cm\cdot K} }
{\displaystyle \nu \_{max}\ =\ 5.88\times 10^{10}\cdot T}
v jednotkách cgs.

Vzťah Planckovho zákona k Wienovmu zákonu
-----------------------------------------

Wienov zákon bol pôvodne vytvorený v snahe popísať úplné spektrum tepelného vyžarovania, ale sklamal pri presnom popisovaní pre nízkofrekvenčnú časť spektra. Neskôr bol nahradený Planckovým zákonom, ktorý sformuloval Max Planck. Na rozdiel od Wienovho zákona, Planckov zákon presne popisuje celé spektrum tepelného vyžarovania. Planckov zákon je daný rovnicou:

{\displaystyle I(\nu ,T)={\frac {2h\nu ^{3}}{c^{2}}}{\frac {1}{e^{\frac {h\nu }{kT}}-1}}}   
Wienov zákon možno odvodiť z Planckovho zákona predpokladom, že {\displaystyle h\nu \gg kT}. Ak to platí, tak

{\displaystyle {\frac {1}{e^{\frac {h\nu }{kT}}-1}}\approx e^{-{\frac {h\nu }{kT}}}}   
a preto sa sa Planckov zákon približne zhoduje s Wienovým pri vysokých frekvenciách.

Iné aproximácie tepelného žiarenia
----------------------------------

Rayleigh-Jeansov zákon sformulovaný Lordom Rayleighom možno použiť na popísanie nízkofrekvenčnej časti tepelného vyžarovania, ale úplne zlyháva pri popise vysokofrekvenčnej časti spektra (vedie k takzvanej ultrafialovej katastrofe).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Wien approximation na anglickej Wikipédii.*
Hrebeň Koschuta
Hochstuhl – 2 236 m n. m.
**Karavanky** (nem. *Karawanken*, slovin. *Karavanke*) sú pohorie, ktoré spoločne so Savinjskými Alpami tvoria prirodzenú 120 km dlhú hranicu medzi Rakúskom a Slovinskom. V minulosti prechádzalo pohorím mnoho dôležitých obchodných ciest, dnes zabezpečujú dopravu medzi oboma krajinami železničný a diaľničný tunel, ktoré spájajú rakúsky Villach a slovinské Jesenice. Najvyšším vrchom je Stol (Hochstuhl, 2 236 m). Karavanky sú zároveň najdlhším pohorím Slovinska. Najrozšírenejším porastom v Karavankách je les, ktorý siaha až do výšky 1 700 m. Vrcholové partie hôr sú holé s lúkami, niektoré úseky sú skalnaté (hlavne centrálna časť). Naprieč celým hrebeňom Karavaniek vedie značkovaný chodník, súčasť *„Slovinske planinarske poti"*.

Poloha
------

Plocha Karavaniek je 1 300 km². Od juhu ich delí od Júlskych Álp údolie Savy Dolinky a od Savinjských Álp sú to rieky Kokra a Tržaška Bistrica. Najvýchodnejšie výbežky Karavaniek končia pri meste Slovenj Gradec. Na západe plynulo prechádzajú v Karnské Alpy.

Rozdelenie pohoria
------------------

Celé pohorie je pre väčšiu prehľadnosť rozdelené na tri skupiny – *Westkarawanken'* (Západné Karavanky – Mittagskogel – 2 145 m), *Mittelkarawanken* (Stredné Karavanky – Hochstuhl – 2 236 m) a *Ostkarawanken* (Východné Karavanky – Koschutnikturm – 2 136 m)

* Oblasť *Mittagskogel* (Kepa) začína na trojmedzí Talianska, Rakúska a Slovinska. Celá skupina je len veľmi málo navštevovaná.
* Oblasť *Golice* priamo nadväzuje na predošlú skupinu. Najvyšším vrcholom je Golica – 1 835 m.
* Oblasť *Hochstuhl* (Stol) tvorí stred Karavaniek a zároveň najvyšší masív celého pohoria. Táto časť hôr je vďaka dobrej infraštruktúre často navštevovaná.
* Oblasť *Koschuta* (Košuta či Košúty) je najmohutnejším hrebeňom Karavaniek. Je viac ako 10 km dlhý a na juhovýchode bezprostredne susedí so Savinjskými Alpami. Tiež tu je turistika skôr výnimkou. Vrchy sú tu málo navštevované. Najvyšším vrcholom je Koschutnikturm – 2 136 m
* Oblasť *Olševa* je už nepríliš skalnatou časťou hôr. Najvyšším vrcholom je Olševa – 1 929 m
* Oblasti *Pece* a *Uršlje gora* sú na východ poslednými, pomerne vysokými skalnatými vrcholmi. Najvyšším vrcholom skupiny je Kordževa glava – 2 126 m. Pokračovaním Karavaniek na východ je masív Kozjak pri Maribore.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karavanky**

Externé odkazy
--------------

* Alpské pohoria - Karawanken Archivované 2012-11-01 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karavanky na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°10′48″S 20°06′59″V﻿ / ﻿49,179862°S 20,116341°V﻿ / 49.179862; 20.116341

Hviezdoslavov vodopád
**Hviezdoslavov vodopád** je ľadovcový vodopád na potoku Zelený potok vo Vysokých Tatrách v okrese Poprad. Vodopád vysoký približne 20 metrov padá z výrazného skalného prahu do Bielovodskej doliny. Nachádza sa v nadmorskej výške 1 575 m n. m. a jeho podložie tvoria granodiority.

Prístup
-------

Neďaleko vodopádu prechádza  modrá turistická značka prístupná verejnosti v období od 16. júla do 31. októbra. Výstup po nej je možný:

* zo severu z Lysej Poľany a trvá asi 3,5 hodiny,
* z juhu existujú dve značené prístupové trasy:
	+ od Zbojníckej chaty vo Veľkej Studenej doline cez Sedlo Prielom trvá výstup 3 hodiny,
	+ Po zelenej turistickej značke od Sliezského domu vo Velickej doline cez sedlo Poľský hrebeň na modrú turistickú značku a potom po nej približne 3 hodiny.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hviezdoslavov vodopád**

Zdroj
-----

* *Hviezdoslavov vodopád* [online]. severovychod.sk, [cit. 2017-08-05]. Dostupné online.
Dolná časť Vajanského vodopádu v Temnosmrečinskej doline.
**Vajanského vodopád** je ľadovcový vodopád selektívneho typu vo Vysokých Tatrách, ktorý sa nachádza na dolnej terase skalného prahu medzi Kôprovou a Temnosmrečinskou dolinou.

Charakteristika
---------------

Vajanského vodopád má výšku okolo 30 metrov a tvorí ho Temnosmrečinský potok tečúci z Nižného Temnosmrečinského plesa. Voda padá zo skalného prahu v nadmorskej výške 1620 m n.m. v závere Temnosmrečinskej doliny v lokalite Temné smrečiny. Podložie je tvorené granodioritom.

Prístup
-------

* Neďaleko vodopádu prechádza červená turistická značka od rázcestia pod Temnými smrečinami k Nižnému Temnosmrečinskému plesu.

Referencie
----------

1. ↑   *Vajanského vodopád | Severovýchod.sk* [online]. Severovychod.sk, [cit. 2019-09-05]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vajanského vodopád**

Externé odkazy
--------------

* Vajanskeho vodopad jeden z najkrajsich v Tatrach
* Vajanskeho vodopad

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vajanského vodopád na českej Wikipédii.*

Súradnice: 49°06′50″S 20°07′25″V﻿ / ﻿49,113864°S 20,123716°V﻿ / 49.113864; 20.123716
Empress Augusta Bay je veľká zátoka na západnom pobreží ostrova Bougainville.
Zátoka cisárovnej Augusty na satelitnej snímke.
**Empress Augusta Bay** je veľká zátoka na západnej strane ostrova Bougainville, ktorý patrí do Papuy-Novej Guinei. Miestni obyvatelia sú závislí na love rýb vo vodách zátoky. Pomenovaná bola podľa manželky posledného nemeckého cisára Viliama II. Augusty Viktórie Šlezvicko-holštajnskej.

Dejiny
------

V novembri 1943 sa tu odohrala bitka medzi námornými silami Japonska a Spojených štátov známa ako bitka v zátoke cisárovnej Augusty. Počas 70. a 80. rokov 20. storočia bola zátoka silne znečistená odpadom z bane Panguna, najväčšej bane na meď na svete, ktorú prevádzkovala spoločnosť Rio Tinto. Tento problém prispel k vzniku separatistickej Bougainvillskej revolučnej armády a občianskej vojny na ostrove medzi rokmi 1989 a 1997.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zátoka císařovny Augusty na českej Wikipédii.*