recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Faeton červenozobý
 *Phaethon aethereus*
**Faeton červenozobý** alebo **faeton belohlavý** (lat. *Phaethon aethereus*) je druh vtáka z čeľade faetonovité.

Je to slabý plavec, ktorý na hladine trávi iba málo času, vďaka vynikajúcim letovým schopnostiam sa často vyskytuje na otvorenom mori, stovky kilometrov od pevniny. Korisť loví ponáraním sa zo strmhlavého letu. Jeho korisťou sú najmä „lietajúce" ryby. Má hodvábne biele perie s ružovým nádychom. Prostredné kormidlovacie perá má extrémne predĺžené. Mávanie chvostom zo strany na stranu je súčasťou ceremoniálu toku, ktorý sa odohráva v povetrí. Je jedným z troch druhov čeľade faetonovitých, vyskytujú sa iba v tropických oblastiach. Preto sa po anglicky nazývajú „tropic birds" (tropické vtáky).

Súhrnné informácie
------------------

* Dĺžka: 78-81 cm
* Hmotnosť: 600-825 g
* Operenie: Pohlavia sú si podobné
* Výskyt: V. Pacifik, stredný Atlantik, Indický oceán
* Migrácia: Sťahovavý
* Status: Menej ohrozený (podľa dostupných údajov)
* Biotopy výskytu: Pobrežia, otvorené more a oceán

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Faeton červenozobý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Faeton červenozobý**
**Faidra** alebo **Faidré** alebo **Fédra** (po grécky *Φαίδρα* - Faidra alebo *Φαίδρη* - Faidré; lat. *Phaedra*) je v gréckej mytológii dcéra krétskeho kráľa Minoa a jeho manželky Pasifaé. Mala štyroch bratov - Deukalióna, Glauka, Androgea a Katrea - a staršiu sestru Ariadnu.

Syn aténskeho kráľa Aigea Théseus priplával na Krétu, aby v preslávenom labyrinte zabil Minotaura - obludu s telom muža a hlavou býka. Vtedy sa do neho zamilovala jej sestra Ariadna a pomohla mu ťažkú úlohu splniť: pred vstupom do labyrintu mu dala klbko nití, ktoré Théseus za sebou rozmotával. Dostal sa k býčej oblude dlhými temnými a zložitými chodbami, aby s ňou podstúpil ťažký boj. Nakoniec býka prepichol mečom a zvíťazil. Pomocou Ariadniných nití sa dokázal vrátiť späť k východu z labyrintu. Atény aj Kréťania si vydýchli, že nebezpečná obluda je preč.

Théseus si mal vziať Ariadnu za manželku, ale nestalo sa to, či už z vôle bohov alebo (ako sa uvádza iná verzia) preto, že to Théseus nakoniec nechcel urobiť.

V najbližších rokoch prežil Théseus mnohé dobrodružstvá, stal sa athénským kráľom, oženil sa s Antiopou, vodkyňou Amazoniek. Tá však v boji zomrela. Théseus prežil mnohé dobrodružstvá, ale vrátil sa zase do Atén a oženil sa druhýkrát - s Faidrou ktorá mu porodila syna Akamasa a Démofóna.

Faidra sa však zamilovala do Théseovho syna z prvého manželstva - Hippolyta. Bola z toho tragédia, ktorá skončila Hippolytovou smrťou a Faidrinou samovraždou. Príbeh má niekoľko verzií. Jedna hovorí, že sa láske bránila a vzala si život, aby zachránila svoju aj manželovu česť. Podľa inej verzie ona sama Hippolyta zvádzala, bola však odmietnutá a z urazenej samoľúbosti ho obvinila, že bola zvedená. Keď vyšla pravda najavo, spáchala samovraždu.

Théseus požiadal boha Poseidóna, aby Hippolyta zahubil. Poseidón poslal netvora, ktorý splašil kone a tí Hippolyta udupali k smrti.

Odraz v umení
-------------

Generácie umelcov sa sporia o tom, či Faidra bola zvodkyňa alebo nevinná obeť. Jej príbeh spracovali:

* Euripidova Faidra v tragédii *Hippolytos*, tragédia
* Senecova *Phaedra*
* Racinova *Faidra*
* Sarah Kane, *Faidra z lásky*
* Per Olov Enquist, *Pre Faidru*
* Karol Horák, *Domov z plastelíny [Faidra.vertikálny rez]*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Faidra**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Faidra na českej Wikipédii.*

* Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, *ABC Antiky*
* Publius Ovidius Naso, *Prwmeny*
* Rudolf Mertlík, *Starověké báje a pověsti*
* Vojtech Zamarovský, *Bohovia a hrdinovia antických bájí*
**Mnésiboulos** alebo **Mnasiboulos** (starogr. *Μνησίβουλος, Μνασίβουλος* – *Mnésiboulos, Mnasiboulos*, iný prepis: *Mnésibúlos, Mnasibúlos*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v roku 161.

Mnésibúlos z fóckej Elateie zvíťazil na 235. olympijských hrách v roku 161 v behu na jedno stadion a v behu ťažkoodencov. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou súťažnou disciplínou, menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. Beh ťažkoodencov (hoplitodromos) sa stal olympijskou disciplínou v roku 520 pred Kr.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias zaznamenal, že olympijský víťaz Mnésibúlos sa preslávil aj hrdiskou smrťou pri obrane svojej vlasti. Pausanias o tom uvádza: „*Za mojich časov vtrhla lúpeživá tlupa Kostobókov (pravdepodobne tráckeho pôvodu) do Hellady a dostala sa aj k Elatei. Mnésibúlos vtedy zostavil okolo seba čatu vybraných bojovníkov, usmrtil mnoho barbarov a padol v boji. Tento Mnésibúlos získal okrem iného víťazstva aj veniec za jednoduchý beh a za dvojitý so štítom na dvesto tridsiatych piatych olympijských hrách. V Elatei stojí kovová Mnésibúlova socha v ulici, ktorá je po ňom pomenovaná.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 340-341.
2. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 252.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 248.
6. ↑  Ammianus Marcellinus, *Rerum gestarum libri*, 22,8,42.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Faerčania** (faerč. Føroyingar) sú severný germánsky národ. Väčšina z nich žije na Faerských ostrovoch, ktoré boli osídlené predkami moderných Faerčanov v 8.-9. storočí.

Jazyk
-----

Faerčania hovoria faerčinou, ktorá patrí medzi germánske jazyky, presnejšie medzi ich severnú vetvu a ešte presnejšie medzi tzv. ostrovnú vetvu severogermánskych jazykov, kam patrí spoločne s islandčinou.

Pôvod
-----

Predkovia moderných Faerčanov sa priplavili na Faerské ostrovy niekedy v 7. storočí, vytlačili niekoľko kresťanských mníchov a sami ich ovládli. Prvým písomným dôkazom o prítomnosti germánskych kolonizátorov na ostrovoch je nápis v runovom písme na slávnom Sandavágurskom kameni. Prvotné osídlenie je tiež zaznamenané v islandských ságach. 

Moderný výskum DNA preukázal, že faerskí muži majú pôvod z 87% škandinávsky, ale ženský pôvod je z 84% škótsko - írsky, takže skôr keltský, čo by svedčilo o kontaktoch medzi Vikingami a írskymi a škótskymi Keltmi.

Referencie
----------

1. ↑  Faerčania. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2005. 698 s. ISBN 80-224-0847-6. Zväzok 4. (Eh – Gala), s. 287.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Faeřané na českej Wikipédii.*
Na území Ukrajiny sa Rumuni delia na dva rumunofónne národy (ukrajinských) Rumunov a Moldavcov.

Ukrajinskí Rumuni
-----------------

Etnické zloženie v Černovickej oblasti v roku 2001.
     Ukrajinci
     Rumuni
     Moldavci
     Rusi
     Poliaci
Etnické zloženie Zakarpatskej oblasti v roku 2001.
     Ukrajinci
     Maďari
     Rumuni
V roku 2001 žilo na Ukrajine **151 000** Rumunov, z ktorých 91,7 % (138 500 osôb) deklarovalo ako svoj materinský jazyk rumunčinu, 6,2 % ukrajinčinu a 1,5 % ruštinu. Delia sa na dve skupiny: ***Bukovinských** (*114 tis.) a ***Zakarpatských*** Rumunov *(*32 tis.)*.* Okrem týchto oblastí obývajú ešte Odeskú oblasť (724 osôb).

Rumunské školstvo tvorí v súčasnosti 105 škôl s vyučovacím jazykom rumunským a 33 škôl, kde sa vyučuje rumunčina ako predmet.

### Bukovinskí Rumuni

Rumunské obyvateľstvo v Černovickej oblasti, ktorá bola súčasťou Bukoviny. Ide o 114 600 (12,5 % obyvateľov oblasti) osôb sústredených hlavne v Hlybockom rajóne. 

### Zakarpatskí Rumuni

Rumunské obyvateľstvo na území Zakarpatskej oblasti (Podkarpatskej Rusi) o počte asi 32 100 osôb (2,6 % obyvateľov oblasti) v Ťačevskom (21 300 osôb - 12,4 % obyvateľstva rajónu) a Rjachovskom rajóne. (10 300 osôb - 11,6 % obyvateľov rajónu). Jedná sa o zátiské obce: *Bila Cerkva*, *Solotvina*, *Sredne* *Voďanoje* a *Dibrova*.

Ukrajinskí Moldavci
-------------------

Etnické zloženie Odeskej oblasti v roku 2001.
     Ukrajinci
     Moldavci
     Bulhari
     Rusi
     Albánci
     Gagauzi
Moldavské obyvateľstvo o počte 259 000 osôb, Ukrajincami a Rusmi nazývané *Volochi* alebo *Vlachi* žijúce predovšetkým v Odeskej (123 700 Moldavcov - 5,0 % obyvateľstva oblasti) a Černovickej oblasti (67 200 Moldavcov - 7,3 % obyvateľov oblasti). Ďalej žijú ešte vo významnejšom počte v Mykolajivskej (13 100 Moldavcov - 1,0 %) a Kirovohradskej oblasti (8 200 Moldavcov - 0,7 %). 

Moldavčinu ako svoj materinský jazyk deklarovalo len 70 % Moldavcov (181 300 osôb), ruštinu 17,6 % (45 500 osôb) a ukrajinský materinský jazyk 10,7 % (27 700 osôb). Ich počet prudko klesá (v roku 1989 bolo na Ukrajine ešte 324 tis. Moldavcov). V Černovickej oblasti existuje 84 moldavských škôl a v Odeskej oblasti, to je 14 moldavských a 5 dvojjazyčných škôl.

Referencie
----------

1. 1 2  MRUŠKOVIČ, Viliam. *Európa jazykov a národov na prahu tretieho tisícročia*. Martin : Matica slovenská, 2008. 517 s. ISBN 978-80-7090-858-7. S. 220, 223-224.
Formula 1
**Pretekársky automobil** (nesprávne resp. zastarano *závodný automobil*, staršie *pretekový automobil*) je kategória prevažne športových automobilov určená pre rôzne druhy automobilového pretekania.

Je skonštruovaný a vyrobený pre vyššie záťaže než civilný osobný automobil, ktorý stretávame na cestách. Existuje viacej variantov druhu. Štandardné rozdelenie sa presne špecifikovať nedá, nakoľko v dnešnej dobe patrí medzi populárne športy. Jednou z najznámejších pretekárskych automobilov 20-21 storočia sú monoposty F1. Tieto vozidlá sú špeciálne upravené na vysokú rýchlosť presahujúcu 300 km/h nielen konštrukčne, ale i z hľadiska bezpečnosti. Sú poháňané vysokootáčkovými agregátmi cez 700 konských síl čo predstavuje akceleráciu v pokoji z 0 na 100 km/h pod 2 sekundy. Pretekárske vozidlá sú vyrábané zo špeciálnych odľahčených materiálov (napr. uhlíkové vlákno), čo napomáha nižšej váhe a tým ľahšie zrýchlenie alebo aj zastavenie vozidla. Brzdy, nápravy, a všetky súčasti taktiež podliehajú veľkej účinnosti pri nízkej hmotnosti z dôrazom na bezpečnosť, preto oproti bežným vozidlám sú niekoľkonásobne drahšie. Medzi ďalšie známe pretekárske súťaže patria pretekárske špeciály WTC, sú postavené zo sériovo vyrábaných vozidiel ktoré taktiež podliehajú rôznym kritériám. V USA je populárny NASCAR kde sa taktiež nachádzajú vozidlá špeciálne upravené zväčša na konštantnú rýchlosť z dôrazom na vysokú stabilitu kde naopak ako pri spomínaných dvoch formách pretekov NASCAR využíva okruh v tvare elipsy.
Snoubording
**Snoubording** (*pôv. pís.* **snowboarding**) je zimný šport spočívajúci v spúšťaní sa po svahu na snouborde. Snoubord je široká krátka lyža, na ktorej sa stojí oboma nohami na zasneženom zvažujúcom sa teréne.

Dejiny
------

Predchodcom snouboardu bol snurfer z roku 1965, ktorý vytvoril Sherman Poppen z *Michigan*u spojením dvoch lyží vedľa seba. Neskôr vznikol snowskate, ktorý pozostával zo skejtbordu, ktorý mal namiesto koliesok namontovanú krátku lyžu alebo dve.

Na prelome 60. a 70. rokov vyvinuli Američania Tom Sims a Jake Burton zo snurfu prvý snoubord.

V 80. rokoch vznikol v Európe zo snoubordingu poddruh swingboarding. Namiesto jednej dosky sa používali dve lyže spojené mechanizmom viazaní a kĺbov.

Referencie
----------

1. 1 2  snoubording. In:  *Krátky slovník slovenského jazyka*. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava : Veda, 2003. 985 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0750-X. S. 682.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Snoubording**
**Mnohočlen** alebo **polynóm** je súčet alebo rozdiel jednočlenov.

Je to výraz v tvare

{\displaystyle p(x)=\sum \_{i=0}^{n}{a\_{i}x^{i}}=a\_{0}+a\_{1}x+a\_{2}x^{2}+\cdots +a\_{n}x^{n}},
kde {\displaystyle a\_{n}\neq 0}. Čísla {\displaystyle a\_{0},a\_{1},...a\_{n}} sa nazývajú *koeficienty polynómu*.

Funkciu {\displaystyle P} dvoch premenných {\displaystyle x\in R,y\in R} označíme ako polynóm, ak existujú prirodzené čísla {\displaystyle n,m} a konštanty {\displaystyle a\_{ij}} také, že platí

{\displaystyle P(x,y)=\sum \_{i=0}^{n}\sum \_{j=0}^{m}a\_{ij}x^{i}y^{j}}

Stupeň polynómu
---------------

Stupeň polynómu *p(x)* je najvyšší exponent *x* s nenulovým koeficientom. Nulový polynóm *p(x)* = 0 sa niekedy označuje ako polynóm stupňa −1. Stupeň polynómu sa niekedy označuje deg *p(x)*.

Súčin a súčet polynómov
-----------------------

Nech sú dané polynómy v zmysle vyššie uvedenej definície: {\displaystyle p(x)=\sum \_{i=0}^{n}{a\_{i}x^{i}}=a\_{0}+a\_{1}x+a\_{2}x^{2}+\cdots +a\_{n}x^{n}}
{\displaystyle g(x)=\sum \_{i=0}^{n}{b\_{i}x^{i}}=b\_{0}+b\_{1}x+b\_{2}x^{2}+\cdots +b\_{n}x^{n}}

**Súčet** polynómov je definovaný (pre {\displaystyle n\leq m}) 
{\displaystyle f(x)+g(x)=(a\_{0}+b\_{0})+(a\_{1}+b\_{1})+...+(a\_{n}+b\_{n})x^{n}+b\_{n+1}x^{n+1}+...+b\_{m}x^{m}}, 

**Súčin** polynómov je definovaný 
{\displaystyle f(x)g(x)=a\_{0}b\_{0}+(a\_{0}b\_{1}+a\_{1}b\_{0})x+(a\_{0}b\_{2}+a\_{1}b\_{1}+a\_{2}b\_{0})x^{2}+...+a\_{n}b\_{m}x^{n+m}=\sum \_{i=0}^{n}\sum \_{j=0}^{m}a\_{j}b\_{j}x^{i+j}}

Koreň polynómu
--------------

Číslo {\displaystyle \alpha } sa nazýva **koreň polynómu** {\displaystyle p(x)}, ak platí

{\displaystyle p(\alpha )=0}
Táto skutočnosť, spoločne so základnou vetou algebry, sa využíva pri riešení algebraických rovníc.

### Léma

Nech {\displaystyle c} je číslo a nech {\displaystyle z} je zvyšok po delení {\displaystyle f(x)} polynómom {\displaystyle x-c}. Potom {\displaystyle z=f(c)}.

### Dôsledok

Polynóm {\displaystyle f(x)} je delitelný polynómom {\displaystyle x-c} práve vtedy, keď {\displaystyle c} je koreň polynómu {\displaystyle f(x)}.

Príklady polynómov
------------------

* {\displaystyle p(x)=0} je tzv. *nulový polynóm*, teda polynóm, ktorý má všetky koeficienty nulové, čiže {\displaystyle a\_{i}=0,i=0,1,2,...}
* {\displaystyle p(x)=4} je polynóm nultého stupňa (konštanta)
* {\displaystyle p(x)=2x+3} je polynóm 1. stupňa (lineárny polynóm)
* {\displaystyle p(x)=3x^{2}+2x-2} je polynóm 2. stupňa (kvadratický polynóm)
* {\displaystyle p(x)=3x^{3}-8x} je polynóm 3. stupňa (kubický polynóm)

Externé odkazy
--------------

* Kalkulačka pre výpočet reálnych koreňov polynómu
Rampinov jazdec, cca 550 pred Kr. Múzeum Akropoly v Aténach
Predná časť vápencového bloku zo základne pohrebnej sochy signovaná Faidimom, štýl záznamu je bustrofédon, 6. stor. pred Kr.
**Faidimos** (starogr. *Φαίδιμος* – *Faidimos*) bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.

Faidimos, grécky sochár neznámeho pôvodu, tvoril v 2. polovici 6. storočia pred Kr. Známe sú jeho signatúry z dvoch podstavcov zo sôch uložené v Národnom archeologickom múzeum v Aténach a v Metropolitnom múzeu v New Yorku. Na oboch podstavcoch stáli kedysi pohrebné sochy. Aténsky podstavec, ktorý pochádza z Vourvy (Erchia (?) - Vourva, Atika), bol základňou ženskej sochy, z ktorej sa zachovali len dolné končatiny. Jeho nápis, datovaný približne do roku 550 pred Kr. hlása, že bola darom otca svojej zosnulej dcére. Podľa nápisu na podstavci z New Yorku, sochu venoval istý Anfichares k pamiatke svojho mŕtveho syna Chairedema.

Tieto nápisy sú zaznamenané ešte v štýle zápisu *bustrofédon* („ako sa otáča vôl", označuje vola, ktorý ťahá pluh v riadkoch). Písmená sú otočené tak, aby smerovali patričným smerom (prvý riadok sa teda číta sprava doľava, následný opačne). Štýl písania bustrefédon, typický pre 7. a 6. stor. pred Kr. pretrval do 5. stor. pred Kr.

Znalci antického umenia mu pripisujú aj autorstvo *loveckého psa* (Múzeum Akropoly v Aténach), ktorý je vo svojom takmer živom postoji pripravený zaútočiť na nejaké zviera, sochu *Koré Peploforé*, nazvanú tak preto, lebo má na sebe odetý dórsky peplos a *Rampinovho jazdca*, pomenovanom podľa francúzskeho diplomata, ktorý daroval jeho hlavu Louvru, kde je s odliatkom tela, kým originál tela je v aténskom Múzeu Akropoly spolu s odliatkom hlavy. Socha zhotovená okolo roku 550 pred Kr. zobrazuje víťaza pýtických hier. Mierne naklonená hlava prestáva uplatňovať archaický princíp frontálnosti. Tvár a postava sú už pekne stvárnené, kým úsmev a dekoratívna pravidelnosť účesu sú ešte typicky archaické.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IG I³ 1196*
2. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Phaidimos*
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 721. (po nemecky)
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG I³ 1251*
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 264.
6. ↑  Antický svět, *Akropolské muzeum*
7. ↑  Fodor's Travel Publications, Inc. *Fodor's the Complete Guide to European Cruises*. New York : Fodor's Travel, 2011. ISBN 978-14-0000-513-0. S. 576.
8. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 58.

  

Autoritné údaje: * ULAN: 500066896
* VIAF: 96143089
**Bryan Daniel O’Connor** (\* 6. september 1946, Orange, Kalifornia, USA) je bývalý dôstojník námornej pechoty, americký kozmonaut, činovník NASA. Vo vesmíre bol dvakrát.

Život
-----

### Štúdium

Strednú školu absolvoval v roku 1964 a potom nastúpil na námornú akadémiu United States Naval Academy. Tu ukončil štúdium v roku 1968 a pokračoval vo vysokoškolskom štúdiu na University of West Florida. Školu úspešne ukončil roku 1970 a vrátil sa k ďalšiemu štúdiu na námornej akadémii.

### Zamestnanie

Slúžil u amerického vojenského námorníctva ako pilot. V roku 1980 bol prijatý medzi kandidátov astronautov a neskôr do tímu astronautov NASA. Zostal tu do roku 1996.

Oženil sa so Susan a majú spolu dve deti, chlapcov Thomasa a Kevina.

### Lety do vesmíru

Na obežnú dráhu sa v raketoplánoch dostal dvakrát a strávil vo vesmíre 15 dní, 23 hodín a 18 minút. Bol 191 človekom vo vesmíre.

* STS-61-B Atlantis (27. november 1985 – 3. december 1985), pilot
* STS-40 Columbia (5. jún 1991 – 14. jún 1991), veliteľ

### Po letoch

V období rokov 2002 až 2011 bol šéfom NASA pre bezpečnosť a zaistenie misií. Koncom augusta 2011 sa rozhodol odísť do dôchodku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bryan D. O’Connor**

Externé odkazy
--------------

* Web MEK Kosmo
* Web Space

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bryan Daniel O'Connor na českej Wikipédii.*
**Brušnobrvky** (iné názvy: **bruchobrvky**, **brušnobrvce**, **bruchobrvce**; lat. Gastrotricha) sú kmeň prvoústovcov. Sú to drobné, najviac 1 mm veľké vodné živočíchy, zaraďované donedávna ako trieda do kmeňa *Nemathelminthes*.

Tielko fľaškovitého tvaru je ukončené vidlicovitou „nohou" s cementóznami žľazami, ktoré produkujú vo vode tuhnúci sekrét. Ním sa prichytávajú na predmety vo vode. Na brušnej strane je niekoľko radov bŕv (–» brušnobrvky), ktoré slúžia na pohyb. Chrbtová strana tela je vyklenutá. Na povrchu tela je kutikula, čo je jedinečný jav u obrveného živočíšneho druhu. Kutikula sa člení na doštičky, ktoré môžu byť ostnité.

Tráviaca sústava
----------------

Majú mohutný svalnatý hltan, ktorý má trojboký prierez. Trubicovitý žalúdok je tvorený štyrmi radmi epitelových buniek. Anus je u sladkovodných druhov vzadu na chrbte, u morských na brušnej strane. Druhy z rodu *Urodaphys* majú slepo ukončené črevo, podobne ako ploskule. Trávenie je výlučne intracelulárne. Vylučovanie u sladkovodných druhov zabezpečujú protonefrídie, morské majú kožné exkrečné žľazy.

Ostatné sústavy
---------------

Nervová sústava je jednoduchá pásová, receptory sú vzácne (ploché oči). Sú hermafrodity. Brázdenie pomerne veľkých vajíčok je extrémne determinované – jednotlivé druhy majú stály počet buniek (eutélia). Ich postavenie v systéme nie je stále jasné. Poznáme asi len 200 druhov, delia sa do dvoch tried (bývalé rady).

Systematika
-----------

* kmeň: **brušnobrvky** (*Gastrotricha*)
	+ trieda: *Chaetonotoidea*
	+ trieda: *Macrodasyoidea*

Referencie
----------

1. ↑  bruchobrvky. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2001. 686 s. ISBN 80-224-0671-6. Zväzok 2. (Bell – Czy), s. 336.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brušnobrvky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Brušnobrvky**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Anton Hollý** (\* 6. november 1915, Stupava - † 6. február 1989, Bratislava) bol maliar, grafik, pedagóg.

Životopis
---------

Pedagóg na gymnáziu v Martine, rozhlasový pracovník, šéfredaktor satirického časopisu Roháč, slobodný umelec. Účastník SNP a protifašistického odboja. Počas SNP zástupca vedúceho Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Svoje zážitky z Povstania a z väzenia zachytil na kresbách a v sérii grafických listov. Samostatne vystavoval v Stredoslovenskej galérii v Banskej Bystrici (1977). Autor prvého výtvarného návrhu typografického písma na Slovensku, autor viacerých návrhov na čs. poštové známky. Nositeľ niekoľkých vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Diela Antona Hollého v SNG

Autoritné údaje: * abART: 41037
* NK ČR: jx20040720231
* SNK: 171263
* VIAF: 84298979
* Web umenia: 4027
**Anton Miššuth** (*Mišúth*; \* 19. november 1866, Donovaly – † 3. február 1935, Prievidza) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, publicista. Pseudonym: *Alfa, Gama, Kyjak, Tatrín*.

Jeho otec bol Ján Miššuth a matka Apolónia rod. Mistríková.

Životopis
---------

Gymnázium a teológiu vyštudoval v Banskej Bystrici. Ako kaplán a farár pôsobil na viacerých miestach, v Banskej Bystrici - Radvani (1897 – 1921). Organizátor národného, kultúrneho a cirkevného života, šíriteľ ľudovej osvety. Autor básní s náboženskými a sociálnymi motívmi. Pod vplyvom Tichomíra Milkina sa dostal do kruhu tzv. Osvaldovej družiny. Organizoval ochotnícke predstavenia a spevácke vystúpenia, ako aj protialkoholickú osvetu. Publikoval básne a články v Tovaryšstve, Katolíckych novinách a i. Samostatne vydal umelecky nenáročnú zbierku básní hlavne s náboženskými vlasteneckými a sociálnymi motívmi.

Dielo
-----

* Z víru života, Trnava, roku 1924

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - indexovaný záznam – farnosť Donovaly; pokrstený ako Antonius Missuth
**Transatlantický tunel** je stavba, ktorá by spojila Európu a severnú Ameriku suchou nohou. Plány na realizáciu sa však nedostali za fázu náčrtu konceptu a žiadna spoločnosť ani vláda sa o projekt aktívne nezaujímajú. Väčšina konceptov hovorí o spojení severnej Ameriky a Spojeného kráľovstva. Hlavnými zábranami v realizácii sú cena a hranice súčasného materiálu. S jeho návrhom už prišli niektorí futurológovia, filmári (natočené boli dva filmy o tuneli v rokoch 1913 a 1935) i stavitelia. Tiež bol uvedený i v programe *Extreme engineering* televíznej stanice Discovery Channel.

Prípadný tunel by meral zhruba 5 000 km a vzhľadom na charakter morského dna pod Atlantickým oceánom by bol najskôr zavesený v tubuse, umiestnenom hlboko pod hladinou mora, určite však nie pod zemou (tunel razený pod zemou by sa potýkal s extrémnym tlakom a tektonickými problémami v oblasti stredoatlantického chrbátu, navyše by musel byť založený niekoľko kilometrov hlboko pod hladinou mora).

Externé odkazy
--------------

* Informácie na stránke televíznej stanice Discovery Channel

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Transatlantický tunel na českej Wikipédii a Transatlantic tunnel na anglickej Wikipédii.*
PhDr. **Ján Kováč**, CSc. (\* 21. december 1918, Nová Ves nad Žitavou – † 3. apríl 1977, Bojnice, pochovaný v Novej Vsi nad Žitavou) bol slovenský historik a múzejník.

Jeho otec Jozef Kováč a matka Etela rod. Horváthová.

Životopis
---------

Rodák z Novej Vsi nad Žitavou po stredoškolskom štúdiu na gymnáziu v Zlatých Moravciach vyštudoval históriu a slovenčinu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Po štúdiu pôsobil ako stredoškolský profesor vo Zvolene (1942-1944), v Nitre (1944-1946) a v Košiciach (1946-1949). V rokoch 1949-1952 pôsobil ako stredoškolský profesor na škole dôstojníckeho dorastu v Košiciach.

V roku 1952 prišiel pracovať na úsek slovenského múzejníctva. Stal sa riaditeľom Krajského múzea v Banskej Bystrici a v roku 1961 pracovníkom historického oddelenia Vlastivedného múzea v Bojniciach.

Získal si zásluhy pri budovaní nových muzeálnych expozícií a to nielen v spomínaných múzeách, ale aj v ďalších múzeách Stredoslovenského kraja.
S úspechom sa venoval aj vedecko-výskumnej a vedecko-organizačnej práci. Zaoberal sa najmä dejinami hornej Nitry, napísal veľa štúdií a článkov o histórii Prievidze, Handlovej, Bojníc a iných obcí hornonitrianskej oblasti.

Zaoberal sa metodikou dokumentácie a evidencie muzeálnych zbierok. Zredigoval 6 ročníkov zborníka *Horná Nitra* a rad publikácií z dejín hornonitrianskeho regiónu, pre *Vlastivedný slovník obcí na Slovensku* spracoval časť Nitrianskej župy.

Bol dlhoročným členom výboru Slovenskej historickej spoločnosti, členom historicko-archeologickej komisie Slovenskej rady pre múzeá a galérie, členom redakčnej rady bulletinu Múzeum.

V roku 1971 obhájil v Historickom ústave SAV kandidátsku prácu *Kapitoly z dejín miest a obcí na hornej Nitre do r. 1848* a získal hodnosť kandidáta historických vied.

Dielo
-----

* *Bojnice*, B. Bystrica, 1967 (zostavovateľ a spoluautor)
* *Protifašistické hnutie a odboj na Hornej Nitre*, B. Bystrica, 1969 (zostavovateľ a spoluautor)

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20071207043
* VIAF: 102470721
**Arvo Pärt** (\* 11. september 1935, Paide, Estónsko) je estónsky hudobný skladateľ, predstaviteľ minimalizmu, presnejšie tzv. *sakrálneho minimalizmu*. Ďalšími predstaviteľmi tohto prúdu sú Henryk Górecki a John Tavener. 

Vo svojich kompozíciách Pärt využíva dodekafóniu, serializmus, aleatoriku, sonorizmus, algoritmickú kompozíciu a podobné kompozičné postupy. Od roku 1976 tiež používa vlastnú minimalistickú techniku zvanú *tintinnabuli* (z lat. „zvončeky"), ktorej hlavným elementom sú jednoduché harmónie, jednotlivé pomaly doznievajúce noty alebo trojzvuky v jednej tónine pripomínajúce zvuk zvonov. Prvou skladbou, v ktorej Pärt túto techniku použil, bola klavírna skladba *Für Alina*. 

Od roku 1980 žije v Berlíne.

Diela
-----

* *Kanon Pokajanen*
* *Litany*
* *Fratres*
* *Cantus In Memoriam Benjamin Britten*
* *Te Deum*
* *Orient & Occident*
* *Festina Lente*
* *Arbos*
* *Passio*
* *Tabula Rasa*
* *Spiegel Im Spiegel*
* *Berliner Messe*
* *Miserere*
* *Für Alina*
* *Lamentate*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Arvo Pärt**

Autoritné údaje: * abART: 18247
* BnF: 13921856m
* GND: 119359979
* ISNI: 0000 0001 1005 0480
* LCCN: n82003117
* NK ČR: jn20000604380
* VIAF: 111612090
* WorldCat: lccn-n82003117
**Arytamas** (starogr. *Ἀρυτάμας*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 7. stor. pred Kr.

Arytamas zo Sparty si na 36. olympijských hrách v roku 636 pred Kr. vydobyl veniec víťaza v behu na jedno stadion. Jeho olympijské víťazstvo zaznamenal Hippias z Elidy, prvý známy historik, ktorý zostavil zoznam olympionikov (tento zoznam poznáme už len vo fragmentoch).

V zozname olympijských víťazov od historika Eusebia z Kaisereie (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu, uvedených v diele Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*) sa ako víťaz v tejto disciplíne uvádza Aténčan Frynón, ktorý ale podľa Diogena Laertia zvíťazil v boxe.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 33-34 (57).
2. 1 2  Robert Develin, *Athenian Officials 684-321 BC*, str. 29
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 61.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Fruits Basket** (jap.: フルーツバスケット, Furúcu Basketto) je japonská manga séria vytvorená Nacuki Takajovou. Podľa nej bol vytvorený aj anime seriál. Manga je už ukončená.

Príbeh
------

*Fruits basket* je príbeh o živote 16-ročnej študentky *Tóru Hondovej*. Jej matka *Kjóko Hondová* zomrela pri autonehode. Tóru sa presťahovala k svojmu dedkovi, ale dom potrebuje prestavbu a tak sa Tóru rozhodne, že nebude nikomu na ťarchu. Preto sa rozhodne bývať v stane a nájsť si prácu. Neskôr zistí, že sa "ubytovala" na pozemku rodiny Sómovcov. Keď zistia, že Tóru býva sama v lese, pozvú ju bývať k sebe s tým, že sa im Tóru bude starať o domácnosť a variť.

Veľmi skoro po príchode k Sómovcom, zistí Tóru ich rodinné tajomstvo: Keď sú v strese, alebo pri nejakých iných pocitoch (napr. pocit nebezpečia), ale hlavne keď ich objíme človek opačného pohlavia, premenia sa na 12 zvierat z čínskeho zvieratníka a na mačku, ktorá bola podľa legendy zo zvieratníka vyhodená. Väčšinou ľudom, ktorí zistili ich tajomstvo vymazali pamäť, ale keďže Tóru u nich bude bývať a sľúbila, že to nikomu nepovie, ušetrili ju tejto procedúry.

Postavy
-------

Tóru Hondová
Sirota, študentka strednej školy. Zbožnuje varenie a domáce práce. Je vždy zdvorilá, ale prehnane láskavá, optimistická a naivná. Jej najlepšími kamarátkami sú *Arisa Uotaniová* a *Saki Hanadžimová*. Tóru si želá spoznať a spriateliť sa so všetkými členmi rodiny Sómovcov a zistiť, aké zviera zo zverokruhu sú.
*Hlas* - Jui Horiová
Kjó Sóma
Väčšinou sa správa netrpezlivo, impulzívne a hrubo, ale to je len jedna stránka jeho osobnosti. Kjó sa premieňa na oranžovú mačku. Má najhoršiu kliatbu, pretože sa premení na odporného zvera, keď si dá dole svoj náramok *Juzu beads*. Kjó neznáša *Jukiho* a je rozhodnutý ho poraziť predtým ako skončí školu. Stavil sa totiž a *Akitom*, že ak Jukiho porazí tak ho prijmú medzi ostatných členov zverokruhu.
*Hlas* - Tomokazu Seki
Juki Sóma
Jukiho znamenie je potkan. Je veľmi atraktívny,ale má nie je príliš spoločenský. Má dokonca v škole aj vlastný fanklub(Fan Klub Princa Jukiho). Ale radšej by si prial byť so spolužiakmi kamarát ako byť neustále len obdivovaný. Mal veľmi traumatické detstvo hlavne kvôli Akitovi, ktorý ho neustále niekde zatváral a mentálne ubližoval. Tajne žiarli na Kya, pretože si myslí, že môže normálne žiť a kamarátiť sa s ľuďmi, nie je oficiálnou súčasťou zverokruhu, po čom Juki túži. Má tiež trochu zlý vzťah so svojím starším bratom Ayame, pretože má pocit,že ho v detstve opustil. Ayame je však až priveľmi bezstarostný, aby si s tým lámal hlavu. Jukiho priťahuje Tóru, ktorá v ňom vidí jeho pravá ja, dáva mu rady a povzbudzuje ho na duchu svojím optimistickým správaním.
*Hlas* - Aya Hisakawa
**Ján Petrikovich** (\* 14. marec 1846, Banská Bystrica-Radvaň – † 22. máj 1914, Martin) bol slovenský lekár, publicista, múzejník a vlastivedný pracovník zemianskeho pôvodu.

Rodina
------

* otec: Mikuláš Petrikovich
* matka: Zuzana rod. Klimová
* syn: Mikuláš Petrikovich
* manželka: Gabriela rod. Köcková
* brat: Samuel Petrikovich

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici-Radvani a v Kremnici, 1861 – 1866 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a 1866 – 1869 v Banskej Štiavnici, 1869 – 1876 na lekárskej fakulte univerzity vo Viedni, 1876 MUDr. Od roku 1876 súkromný lekár, od roku 1879 stoličný lekár, od roku 1889 primár stoličnej nemocnice a od roku 1891 aj vedúci zdravotnej agendy okresnej nemocenskej pokladnice v Martine. V lekárskej praxi sa uplatnil aj v špeciálnych disciplínach (chirurgia, pediatria, očné lekárstvo) a ako vedecko-výskumný pracovník, zaoberal sa aj ľudovým liečiteľstvom.

Odborník v numizmatike, archeológii, botanike, paleontológii a antropológii. Člen národných spolkov a vedeckých spoločností. Spoluzakladateľ a prvý podpredseda Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS). Autor prác o ochrane zdravia detí a opatere dojčiat, o ľudovom liečiteľstve, úvahy o nákazlivých chorobách, odborných článkov a i.

Pamiatky
--------

* rodinný archív Petrikovichovcov a fotografická dokumentácia v LAMS
* hrob na Národnom cintoríne v Martine

Dielo
-----

* *Opatrovanie detského zdravia*, Martin, 1892
* *Ochrana proti chytlavým a nákazlivým nemociam*, Nár. noviny, 18, 1897, č. 171 – 172

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 28 - evanjelická cirkev v Radvani

Autoritné údaje: * GND: 1025881273
* ISNI: 0000 0000 5771 8364
* LCCN: no2016073832
* NK ČR: nlk20010092891
* SNK: 165733
* VIAF: 84817382
* WorldCat: lccn-no2016073832
**Ján Ondruš**, vlastným menom *Ján Ondrus*, iný pseudonym *Ján Bábik* (\* 11. marec 1932, Nová Vieska – † 7. november 2000, Stupava) bol slovenský básnik a prekladateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine úradníka ako Ján Ondrus a vzdelanie získaval v Novej Vieske, Nových Zámkoch a v Nitre, kde v rokoch 1948 – 1951 študoval na Pedagogickom gymnáziu. Neskôr pokračoval v štúdiu na Vysokej škole politických a hospodárskych vied (zo zdravotných dôvodov nedokončil). Pracoval ako účtovník v Uhoľných baniach v Novákoch, neskôr vo viacerých knižniciach (Trnava, Modrý Kameň a inde), od 1958 organizačný pracovník v Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Po vážnom zhoršení zdravotného stavu bol od roku 1961 v invalidnom dôchodku. Neskôr žil v domove dôchodcov v Stupave, kde v roku 2000 aj zomrel.

Hrob Jána Ondruša na Slávičom údolí
Je jedným z najvýraznejších reprezentantov modernej slovenskej poézie, ktorého básnická imaginácie dosahuje vrcholy metafyzickej symboliky, zaradil sa k básnikov – konkretistom z okruhu tzv. trnavskej skupiny, ktorá programovo uprednostňovala dominantnosť konkrétnej metafory pri poetickom zobrazovaní reality. V rukopise zanechal zbierku básní *Dobré ráno každé ráno* a verše pre deti ' Kreslím koňo koňaté*. Autor prekladu pézie Vaska Popu* Večne neviditeľná *(1966).*

Tvorba
------

Prvé diela publikoval v roku 1956 v časopise Mladá tvorba, knižne debutoval až v roku 1965 zbierkou básní *Šialený mesiac*. Jeho poézia je založená na analýze vnútorných stavov a rozporov a nadväzuje na tradície surrealizmu. Vo svojich dielach píše o vnútorných pocitoch, o protichodných stavoch bytia (život a smrť), o vzťahoch človeka ku skutočnosti, ale tiež sa zameriava na písanie satirickej poézie a pokúšal sa i o písanie knihy pre deti, ktorá vyšla až v roku 2020.

Dielo
-----

### Básnické zbierky

* 1965 – *Šialený mesiac*
* 1968 – *Posunok s kvetom*
* 1968 – *V stave žlče*
* 1970 – *Kľak*
* 1972 – *Mužské korenie*
* 1984 – *Vajíčko*, „zrekonštruovaný" debut (pôvodne mu ho vydavateľstvo Mladé letá vrátilo)
* 1996 – *Prehĺtanie vlasu*
* 1997 – *Ovca vo vlčej koži*
* 2020 – *Kreslím koňo koňaté*

### Výbery

* 1982 – *Pamäť* (zostavovateľ Štefan Strážay)

Externé odkazy
--------------

* Plné texty diel J. Ondruša

Autoritné údaje: * GND: 121676927
* ISNI: 0000 0001 2136 0978
* LCCN: nr91035848
* NK ČR: ola2002152401
* SNK: 160248
* VIAF: 62410299
* WorldCat: lccn-nr91035848
**Ján Országh** (\* 19. máj 1816, Lazany – † 22. október 1888, Turčiansky Ďur) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár a národnokultúrny dejateľ.

Jeho otec bol Ján Országh a matka Anna Országhová.

Životopis
---------

Teológiu študoval v Banskej Bystrici a v Pešti, 1839 vysvätený za kňaza. V rokoch 1839 – 1844 kaplán na viacerých miestach v banskobystrickej diecéze, 1844 – 1949 študijný prefekt a profesor cirkevného práva na bohosloveckom seminári v Banskej Bystrici.

Aktívne sa zúčastňoval národnokultúrneho pohybu, angažoval sa v príprave Memoranda národa slovenského, zakladajúci člen, 1863 – 1866 druhý podpredseda Matice slovenskej, podporovateľ a mecén gymnázia v Kláštore pod Znievom, pôsobil v Spolku svätého Vojtecha. Nadaný rečník, znalec histórie, propagátor slovenskej tlače.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike pokrstený ako Joannes Orszak
**Ján Pavlovič** (\* 17. január 1909, Bzince pod Javorinou – † 25. máj 1996, Tábor) bol slovenský amatérsky entomológ – jeden z členov prvej „Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline" a gymnaziálny profesor v Martine.

Životopis
---------

Univerzitné štúdium ukončil na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.

Ako entomológ sa venoval tomuto odboru skôr iba okrajovo, čo vyplývalo hlavne z jeho povolania – prírodopisára, kde jeho pracovnou náplňou bola čiastočne i entomológia. Z tohto dôvodu aj vstúpil do Prvej žilinskej entomologickej spoločnosti. 

Počas svojho života pracovne pôsobil ako profesor na reálnom gymnáziu v Turčianskom sv. Martine, ako pedagóg, ktorý vyučoval hlavne prírodovedu. Poznáme ho skôr ako významného pedagóga, metodika prírodných vied a zemepisu. Ako profesor v Martine pôsobil veľa rokov, prakticky od školského roku 1934/1935. Počas Slovenského národného povstania sa tiež zúčastnil bojov. Po skončení vojny sa ako profesor gymnázia aktívne zaoberal i mimoškolskou činnosťou. Bol kustódom prírodovedných zbierok SNM v Martine, vzdelávateľom a matrikárom Sokola, podpredsedom okresnej komisie pre zber liečivých rastlín a tajomníkom Podporovacieho spolku študentov. Pracoval aj vo funkcii správcu prírodovedných zbierok na Gymnáziu v Martine. Okrem toho pôsobil aj ako lektor niektorých ročníkov Kmetiana – vlastivedného sborníka, ktorý vydávalo Turčianske múzeum Andreja Kmeťa v Martine.

Ján Pavlovič

Zdroj
-----

* Smutný, A. E.: 1941 – 1945, Zápisnice z činnosti „Prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline.
* Kolektív: 1967, Sto rokov Slovenského gymnázia v Martine. Obzor, Bratislava, 194, 230, 243, 244 + kolektívne foto [244].
* Vongrejová, R.: 1968, Storočnica martinského gymnázia. Stredoslovenské vydavateľstvo, 212, In: Kmetianum, vlastivedný sborník, I. 203 – 215, Martin.
* Mikuš, M. & Strohnerová, Ľ.: 2003, *Osobnosti vedy trenčianskeho regiónu - biobibliografický slovník lekárov, prírodovedcov, poľnohospodárov a banských odborníkov od najstarších čias po súčasnosť*. Verejná knižnica Michala Rešetku v Trenčíne. p. 248.
**Anton Hatiar** (\* 30. január 1901, Ružomberok – † 3. júl 1984, Kováčová) bol lesný inžinier.

Jeho otec Jozef Hatiar, matka Anna rod. Kralovenská.

Životopis
---------

V roku 1912 – 1921 študoval na gymnáziu v Ružomberku, 1921 – 1926 na lesníckom odbore Vysokej školy zemědělskej v Brne, 1926 Ing. Asistent Správy mestských lesov v Košiciach, Třeboni, v roku 1930 taxátor, 1939 – 1945 a 1946 – 1951 vedúci taxačného oddelenia Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici (od roku 1946 pre celé územie Slovenska). Zakladateľ a organizátor hospodárskej úpravy lesov na Slovensku. Venoval sa vypracúvaniu lesných hospodárskych plánov. Vypracoval spôsob použitia leteckej snímky a fotogrametrie v lesnej taxácii. Spoluautor technickej príručky hospodárskej úpravy lesov. Autor smerníc a článkov v odborných časopisoch.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 164029
* VIAF: 8813156565708623500003
**Kapadóčtina** je grécky jazyk patriaci medzi atické jazyky, často je považovaný len za nárečie novogréčtiny. 

Hoci bol tento jazyk všeobecne považovaný za mŕtvy, najnovšie výskumy objavili prežívajúcu komunitu hovoriacich.
Hovorilo sa ním v centrálnej Anatólii (Kapadócia), dnes ním hovoria Kapadócki Gréci v Grécku. Jazyk je na úpadku a hovorí nim iba veľmi málo ľudí. Žijú hlavne v mestách Simandra na Chalkidiki, v Kavale, Volose, Solúne a v Konitsi v Epire.

Dejiny
------

Kapadócky jazyk vznikol v 10 storočí po Kr. keď sa rozpadlo helenistické koiné. Zmena nastala hlavne potom, ako sa zmenila výslovnosť gréckeho písmena η (éta, E) na íta, I. Aby sa výslovnosti slov nemuseli meniť, kapadócki a pontskí Gréci v niektorých prípadoch nahradili ítu za epsilon (ε). Taktiež sa prestalo vyslovovať h. Po bitke pri Mantzikerte (1071) Gréci stratili Kapadóciu v prospech Turkov. Potom sa začal jazyk vyvíjať úplne samostatne, pričom sa do jazyka dostalo veľa turkizmov, celé turecké slova, ako napr. kapadócke slovo κερίφος (kerífos – manžel), po turecky herif, alebo παδισάχης (padišachis-kráľ), turecky padişah. Ďalší turecký prvok je používanie mäkčeňov (š,č,dž). Ako príklad môže byť slovo ψυσή (pšyší,duša), po starogrécky ψυχή (psyché), po novogrécky psychí. Mnoho kapadóckych Grékov sa asimilovalo s Turkami, pretože boli nútení prijať islam. Po najväčšej gréckej genocíde zo strany Turkov v r. 1921 boli všetci anatólski Gréci vyhostení z Anatólie, väčšina sa usadila v materskom Grécku a musela sa tak naučiť novogrécky jazyk. Podľa niektorých názorov v Kapadócii stále žije malá grécka menšina, ktorá rozpráva kapadóčtinou, ide o moslimov, alebo kryptokresťanov.

Jazyk
-----

Kapadóčtina sa zapisuje pomocou gréckej abecedy, stále je aspoň trocha podobná modernej gréčtine. Na rozdiel od novogréčtiny má kapadóčtina iba jeden člen pre všetky tri rody. Pre jednotné číslo je to člen Δο (Do), napr. Do andra (muž) a pre množné číslo je to člen Δα (Da), napr. Da andres (muži).

Príklad kapadóckych fráz (kapadócka gréčtina-latinský prepis kapadóčtiny-novogrécky preklad-latinský prepis novogréčtiny-preklad):

έναικα του κι πόταν γιουκού-éneka tu ki potan juku-όταν τα ακούει η γυναικα του-otan ta akui i jineka tu-keď to počuje jeho žena
σον-šon-στον-ston-spojka v,na,k pre mužský rod
σην-šin-στην-stin-spojka v,na,k pre ženský rod
σο-šo-στο-sto-spojka v,na,k pre stredný rod
νταρό-daro-καιρός-keros-čas, počasie
ατζεί-atži-εκεί-eki-tam
ήσανται-isande-ήταν-itan-(oni) boli
κόμμα-koma-δομάτιο-domatio-izba
τζο-tžo-δεν-den-ne (zápor)
τσουφάλιν-čufalin-κεφάλι-kefali-hlava
νομάτος-nomatos-άνθροπος-anthropos-človek
O rovnomennej planétke pozri *24587 Kapaneus.*
*Kapaneus*, červenofigúrová amfora, cca 340 pred Kr.
**Kapaneus** (starogr. Καπανεύς – Kapaneus, lat. *Capaneus*) je v gréckej mytológii syn hrdinu Hipponoa a jeho manželky Laodiky, jeden z veliteľov vojska vo vojne zvanej Siedmi proti Tébam.

Kapaneus vynikal fyzickou silou, jeho nešťastím ale bolo, že sa vystatoval, že mu ani najvyšší boh Zeus svojimi bleskami nezabráni aby dobyl Téby. To Dia tak rozhnevalo, že Kapanea zrazil svojím bleskom v okamihu, keď sa chystal skočiť z hradieb do mesta. Stal sa tak prvým zabitým v tejto vojne.

Po vojne jeho telo obradne spálili na hranici, na ktorú sa za ním vraj vrhla aj jeho manželka Euadné. Kapaneus a Euadné boli rodičmi Sthenela, ktorý spolu s ďalšími epigonmi (potomkami) po uplynutí desiatich rokov nakoniec Téby dobyli.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kapaneus na českej Wikipédii.*
Prvá strana prvého vydania románu.
**Bratia Karamazovovci** (rus. Бра́тья Карама́зовы) je štvorzväzkový román F.M. Dostojevského vydaný vo forme 12 kníh. Pôvodne vychádzal postupne v časopise Ruský vestník. Autor román napísal v priebehu 2 rokov a dokončil ho koncom roku 1880. Je to jeho posledné dielo, autor zomrel 4 mesiace po jeho vydaní.

Román sa dotýka hlbokých otázok o Bohu, slobode a mravnosti. Inšpirovaný bol pôvodne skutočnou udalosťou. Medzi mnohými postavami v ňom, je osem z nich označných (v rôznych kontextoch) za „jurodivých".

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Hlavnými postavami sú despotický statkár Fiodor Pavlovič Karamazov a jeho synovia citovo zraniteľný Dmitrij (Miťa), racionalista Ivan a náboženský hĺbavec Aľoša, ktorí otca nenávidia. Jeho štvrtým synom so slúžkou Jelizavetou je nemanželský Smerďakov, ktorý v rodine žije ako sluha. Smerďakov zavraždí svojho otca, no za vraždu je však zatknutý impulzívny Miťa. Ten je nakoniec odsúdený na život vo vyhnanstve na Sibíri. Smerďakov sa neskôr prizná Ivanovi, no neskôr spácha samovraždu. Ivan však neskôr duševne ochorie a pred súdom sa mu nepodarí očistiť Miťove meno. Aľoša po smrti svojho duchovného učiteľa Zosima odíde z kláštora.

Autor v diele reagoval na problémy, s ktorými sa stretával po celý život, konfrontoval západné a ruské myslenie. Pokúsil sa o zodpovedanie existencionálnych otázok človeka. Ruská dráma v diele prerastá do všeľudskej drámy.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. ↑  Válek, I. *Malý lexikón literárnych diel - svetoví autori*. Knižné centrum, Žilina, 2002, s. 19-20
2. ↑  IVANOV, Sergey A. *Holy Fools in Byzantium and Beyond*. Preklad Simon Franklin. 1. vyd. Oxford : Oxford University Press, 2006. 492 s. (Oxford Studies in Byzantium; zv. 2.) ISBN 978-0-19-927251-8. S. VI. (po anglicky)
3. 1 2  Hovorková, V. a kol. *Svetová literatúra na dlani.* Príroda, Bratislava, 1997, s. 65-66
**Transakčná analýza**, označovaná aj skratkou **TA** je psychoanalytická teória, ktorú v 50-tych rokoch 20. storočia vyvinul psychiater Eric Berne.

Berne rozoznáva v ľudskej psychike tri „stavy ega", *Rodič*, *Dospelý* a *Dieťa*. Tieto stavy sa rozvinú v detstve, a človek môže v danej situácii konať z pozície niektorého stavu ega.

Ľudská komunikácia sa dá rozdeliť na základné prvky nazývané *transakcie*, pri ktorých každý zúčastnený vystupuje v niektorom stave ega a snaží sa osloviť niektorý stav ega u druhého. Ak oslovená osoba reaguje očakávaným spôsobom (napríklad Rodič osloví Dieťa; Dieťa odpovedá Rodičovi), je to *komplementárna transakcia*; v opačnom prípade je to *skrížená transakcia*.

Jednotlivé medziľudské interakcie možno rozdeliť do nasledujúcich skupín (kde každá nasledujúca je na úrovni štrukturalizácie času komplexnejšia s vyšším ziskom zo sociálnej interakcie):

* stiahnutie – ľudia spolu vôbec nekomunikujú
* rituál – ľudia konajú formálnym, predvídateľným spôsobom
* aktivita – ľudia vykonávajú spoločnú činnosť, ktorou je daná ich interakcia
* hra – ľudia konajú hľadajúc psychologický zisk
* intimita – ľudia konajú úprimne, bez vzájomného využívania

V prípade hry môžu hráči spolupracovať tak, aby každý dosiahol svoj hľadaný psychologický zisk, alebo sa jeden hráč môže pokúšať dosiahnuť svoj zisk na úkor druhého, tak že predstiera iný cieľ a potom spoluhráča podrazí a ukončí hru. Hry sú zdrojom mnohých medziľudských problémov. V knihe „Jak si lidé hrají" Berne uvádza niekoľko bežných typov hier a rozdeľuje ich na niekoľko skupín.