recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
**Simultánka** v bridži je bridžový turnaj, ktorý sa hrá súčasne vo viacerých kluboch s tými istými rozdaniami. Hlavný organizátor turnaja zašle lokálnym organizátorom v zapečatenej obálke alebo v elektronickej podobe rozpis rozdaní. Lokálny organizátor tieto rozdania namieša a v určenom čase sa v kluboch rozdania odohrajú. Výsledky sa vyhodnotia v rámci klubu, ale zašlú sa aj hlavnému organizátorovi, ktorý ich vyhodnotí v rámci všetkých klubov. Vzhľadom na rozdielne polia v rámci klubu a všetkých klubov, sa môže stať, že pár ktorý sa v klube umiestnil horšie, v celkovom vyhodnotení sa umiestní vyššie. Na Slovensku sa medzinárodnej simultánky organizovanej Maďarským bridžovým zväzom pravidelne zúčastňuje Košický bridžový klub, pričom sa väčšinou zúčastňujú aj hostia z Michaloviec.
Alkalický článok
**Alkalický článok** alebo (v praktickom vyhotovení) **alkalická batéria** je galvanický článok (čiže chemický zdroj elektrickej energie), ktorý je variantom klasického zinko-uhlíkového článku (t.j. suchého článku v užšom zmysle). Konkrétne je založený na chemickej reakcii medzi zinkom a uhlíkom za prítomnosti alkalického elektrolytu. Na rozdiel od klasického zinko-uhlíkového článku v alkalickom článku reagujú s uhlíkom zinkové piliny, ktorých reakčná plocha je väčšia ako pri zinkovej nádobke, a preto je možné z batérie odoberať väčší prúd.

Kladný pól článku sa skladá z oceľovej nádobky (ktorá tvorí aj telo batérie) vyplnená zmesou burelu (MnO2) a uhlíka (C). 

Záporný pól je vytvorený rúrkou separátora (obvykle papier), v ktorej je emulzia elektrolytu a práškového zinku (Zn). Ako zberač prúdu pre elektródu sa používa mosadzná tyčka, na ktorú je pripevnený záporný pól článku (batérie). 

Elektrolyt je alkalický gél hydroxidu draselného (KOH).

Napätie jedného článku je približne 1,5 V.

Chemické reakcie
----------------

katóda: 2 MnO2 + H2O + 2 e– → Mn2O3 + 2 OH–
anóda: Zn + 2 OH– → Zn(OH)2 + 2 e–
výsledná reakcia: 2 MnO2 + H2O + Zn → Mn2O3 + Zn(OH)2

Použitie
--------

Alkalické články majú vyššiu kapacitu a dlhšiu životnosť ako suché články, preto sa používajú ako náhrada za suché články v aplikáciách náročnejších na spotrebu energie a na nárazové odbery (blesk fotoaparátu, digitálny fotoaparát, MP3 prehrávač, hračky). Ich najväčšou výhodou je, že majú veľmi malú samovybíjaciu schopnosť, a preto je z nich možné odoberať malé množstvá prúdu po dlhý čas (náramkové hodinky, zálohovacie batérie). Mylne sa tvrdilo, že alkalické batérie nevytekajú, čo nie je pravdou. Alkalické batérie tiež vytekajú a môžu poškodiť zariadenia, v ktorých sa používajú. Vyrábajú sa v rovnakej rozmerovej škále, ale najväčšie využitie majú v tzv. gombíkových batériách (rozmerov mince a menších).


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |
Sindelfingen
**Sindelfingen** je mesto v nemeckej spolkovej krajine Bádensko-Württembersko. Leží uprostred spolkovej krajiny, približne 15 km juhozápadne od Stuttgartu, hlavného mesta Bádenska-Württemberska. Je tiež najväčším mestom zemského okresu Böblingen s ktorého správnym centrom, mestom Böblingen, susedí. V roku 2015 tu žilo vyše 60 tisíc obyvateľov.

Prvá písomná zmienka o meste je z roku 1155. Neďaleko Sindelfingene pramení rieka *Schwippen*, ktorá sa vlieva o 16 km ďalej do rieky Wurm. Od 1. februára 1962 má Sindelfingen status veľkého okresného mesta.

V športovom svete je Sindelfingen známy predovšetkým svojou halou s 200 metrovým atletickým oválom. V roku 1980 sa v nej konali halové majstrovstvá Európy a atletike.

Partnerské mestá
----------------

* France  Corbeil-Essonnes, Francúzsko, 1961
* UK  Dronfield, Spojené kráľovstvo, 1981
* Maďarsko  Győr, Maďarsko, 1989
* Poľsko  Chełm, Poľsko, 2001
* Švajčiarsko  Schaffhausen, Švajčiarsko, 1952
* Italy  Sondrio, Taliansko, 1972
* Nemecko  Torgau, Sasko, Nemecko, 1988

Galéria
-------

* Kostol sv. MartinaKostol sv. Martina
* Stará radnicaStará radnica
* RadnicaRadnica

Referencie
----------

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sindelfingen**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sindelfingen na českej Wikipédii.*
**Alketos** (starogr. *Ἄλκετος* – *Alketos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 384 pred Kr.

Alketos, syn Alkina z arkádskej obce Kleitor, zvíťazil v boxe dorastencov na 99. olympijských hrách v roku 384 pred Kr. V Olympii sa box dorastencov zaradil do programu na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a prvý víťaz tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa takmer všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Boj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Socha Arkáďana Alketa stála kedysi v olympijkej Altide. V druhom storočí ju ešte nezničenú videl grécky cestovateľ Pausanias, ktorý o tom uvádza: „*za touto sochou stojí mainalský Xenokles, víťaz nad chlapcami, účastníkmi v zápasení, a Alketos, syn Alkinov, ktorý premohol chlapcov v pästnom zápase, sám taktiež Arkáďan, a to z Kleitoru. Jeho sochu vytvoril Kleón, Xenokleovu Polykleitos.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,9,2.
2. 1 2  Lando Ferretti, *Olimpiadi: 776 a. C. - 1960*, str. 261.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
O droge pozri *kokaín.*
Koks
**Koks** je pevný, uhlíkatý zvyšok získaný z nízkopopolového, nízkosírneho čierneho uhlia, z ktorého sú odstránené prchavé zložky v koksárenskej batérii s obmedzeným prístupom kyslíka v teplotách okolo 1 000 °C. Pri procese tiež vzniká kamenouhoľný decht, čpavok, ľahké oleje a svietiplyn. Koks sa používa ako palivo a ako redukčné činidlo o. i. vo vysokej peci. Koks z uhlia je šedý, tvrdý a pórovitý. Má výhrevnosť 29,6 MJ/kg.

*Petrolejový koks* je pevný zvyšok získaný rafináciou ropy. Obsahuje ale príliš veľa nečistôt na to, aby mohol byť využívaný v metalurgických aplikáciách.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |

| * z
* d
* u
Fosílne palivá |
| --- |
| Ropa | 
* LPG
* nekonvenčná ropa
* dechtový piesok
* ropná bridlica
* benzín

 |
| Zemný plyn | 
* CNG
* LNG

 |
| Uhlie | 
* čierne uhlie
* hnedé uhlie
* drevné uhlie
* antracit
* koks

 |
| ostatné | 
* vodný plyn
* drevoplyn
* koksárenský plyn
* svietiplyn

 |
Analógové hodinky Tagheuer Indy 500 s tachymetrom**Tachymeter** je meračský prístroj na optické meranie dĺžok, vodorovných a výškových uhlov.

Tachymeter na hodinkách
-----------------------

Tachymeter je stupnica, ktorá sa nachádza na vonkajšom obvode ciferníka na niektorých analógových hodinkách. Slúži na meranie rýchlosti na základe uplynutého času, pričom dráha je pevne daná (najčastejšie 1 kilometer, míľa, námorná míľa).

Princíp merania je veľmi jednoduchý. Zoberme si pohybujúce sa auto po diaľnici. Zapnite stopky hodiniek v okamihu, kedy míňate kilometrovník (informačná dopravná značka, ktorá udáva počet kilometrov z istého bodu). V momente, kedy míňate kilometrovník vzdialený presne 1 km od predchádzajúceho zastavte stopky. Hodnota na tachymetri, na ktorú ukazuje ručička na stopkách je vaša aktuálna rýchlosť.

Problém je však v tom, že stupnica má najmenšiu hodnotu 60 km/h. Ale aj to sa dá vyriešiť, a to tak, že meraný úsek má menšiu dĺžku ako 1 km. Tak napríklad 250 m. Na hodinkách nameriame približne 40 sekúnd, čo na tachymetri ukazuje 90 km/h, avšak úsek je štyrikrát kratší a teda aj rýchlosť musíme deliť štyrmi. Tým pádom je výsledná rýchlosť 22,5 km/h. Podobný ale opačný postup uplatňujeme pri vysokých rýchlostiach. 
Aby sme mohli meranie označiť za presné, musí byť v časovom intervale od 7,2s do 60s. Hodnoty mimo tohto intervalu sa merať nedajú.

Praktické využitie tachymetra však nie je len pri meraní rýchlosti, tak napríklad jeho pomocou je možné vypočítať spotrebu benzínu - ak spálenie litra benzínu trvá 50 sekúnd, po odčítaní hodnoty 72 na tachymetri, získame priemernú spotrebu za hodinu t. j. v našom prípade 72 litrov za hodinu. Ďalej môžeme vypočítať napr. koľko vyjde výrobkov z výrobnej linky za hodinu, atď.

Napriek širokému uplatneniu sa tachymeter v praxi takmer nevyužíva z dôvodu obmedzeného merateľného časového intervalu a problémom s určením dĺžky meranej dráhy. Na hodinkách sa preto vyskytuje skôr ako "módny doplnok".
**Koku** (石) je japonská jednotka objemu, ktorá zodpovedá desiatim kubickým šaku. Približne 3,6 koku zodpovedá jednému kubickému metru.

Koku pôvodne definovalo množstvo ryže, historicky potom toto množstvo predstavuje dostatočnú zásobu potravy pre jedného človeka na jeden rok. (Jeden masu znamená dostatok ryže k nasýteniu jedného človeka na jeden deň). V roku 1891 bola jednotka definovaná tak, že 1 koku sa rovnalo približne 180,39 litrom alebo tiež 5 bušelom (40 imperiálnym alebo 48 americkým galónom).

V priebehu obdobia Edo bolo každé kniežatstvo (léno, han) charakterizované svojím výnosom (úrodou ryže) v koku. Najmenšia veľkosť bola 10 000 koku, ale 22 najväčších panstiev presahovalo 200 000 koku. Pozemkový majetok priamo vlastnený šógunmi Tokugawa predstavoval 6 480 000 koku a zodpovedal jednej štvrtine celkovej japonskej poľnohospodárskej produkcii.

Pomocou koku sa tiež meral výtlak (veľkosť) lodí, teda podľa toho koľko ryže uviazli. Najväčšie lode dokázali prepraviť cez 1 000 koku, ale v priebehu izolácie Japonska (Sakoku) bola zakázaná stavba lodí väčších ako 500 koku.

V priebehu obdobia Meidži boli tradičné japonské jednotky vytlačené metrickým systémom. Jediné odvetvie, kde koku zostalo zachované, je japonský drevospracujúci priemysel.

Externé odkazy
--------------

* Prevod koku do iných jednotiek (česky)
*St. Louis Blues*, 1929
**Bessie Smithová** (\* 9. júl 1892, alebo 15. apríl 1894, Chattanooga, Tennessee - † 26. september 1937, Clarksdale, Mississippi, USA) bola americká bluesová speváčka, pričom v rokoch 1920 až 1930 bola považovaná za najlepšiu bluesovú interpretku. Spolu s Louisom Armstrongom je tiež často považovaná za najväčšiu umelkyňu svojej éry.

Kariéra
-------

Bessie Smithová začala svoju kariéru ako pouličná speváčka v Chattanooge. V roku 1912 sa ako tanečníčka a speváčka pridala k putovnej show, ktorá bola uvádzaná Pa a Ma Raineyovými, pričom s Ma si Bessie vytvorila priateľský vzťah. Ma Rainey sa stala Bessienou radkyňou, avšak všetky vtedajšie finančné výkazy svedčia o tom, že Ma Rainey neučila Bessie Smith spievať. Pravdepodobne jej iba pomáhala zdokonaliť jej vystupovanie na pódiu. Smithová začala vytvárať svoje vlastné pódiové číslo niekedy okolo roku 1913 v atlantskom divadle „81". S putovnou show Ma Rainey potom zostala až do roku 1915. 

Rokom 1920 iba potvrdila svoju povesť vystupovaním na juhu a pozdĺž východného pobrežia.

Zomrela na následky dopravnej nehody.

Referencie
----------

1. ↑  Jasen, David A.; Gene Jones (1998). Spreadin' Rhythm Around: Black Popular Songwriters, 1880-1930. Schirmer Books. s. 289. ISBN 978-0-02-864742-5.
2. ↑  Albertson. Bessie (aktualizované a rozšírené vydanie), Yale University Press (New Haven), 2003. ISBN 0-300-09902-9.

Externé odkazy
--------------

* Redhotjazz.com - jazzový archív

Autoritné údaje: * BnF: 13899855g
* GND: 118748548
* ISNI: 0000 0001 2022 5643
* LCCN: n83071529
* NK ČR: ola2002158361
* VIAF: 24788472
* WorldCat: lccn-n83071529
Sophia Antipolis
**Sophia Antipolis** je technologický park, ktorý sa nachádza severozápadne od Antibes a juhozápadne od Nice, na juhu Francúzska, na Francúzskej riviére.

Antipolis je staroveké grécke meno pre mesto Antibes a meno Sophia odkazuje na bohyňu múdrosti. Technologický park založený v roku 1970 je domovom približne 1 300 spoločností, najmä v sektore IT, elektroniky, farmácie a biotechnológie, a úzko spolupracuje s *Université Côte-d'Azur*. Oblasť má viac ako 9 000 obyvateľov a rozkladá sa na ploche 2 400 hektárov v obciach Antibes, Biot, Vallauris, Valbonne a Mougins.

*European Telecommunications Standards Institute* sídli v Sophia Antipolis.

Referencie
----------

1. ↑  Sophia-Antipolis a 50 ans : un logo humain réalisé avant d'autres grands moments
2. ↑  HPE to build supercomputer for the Maison de l'Intelligence Artificielle
3. ↑  Comment l'Institut européen des normes de télécommunications basé à Sophia lutte contre la propagation du Covid-19

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sophia Antipolis**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Croatian Indoors 1997** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 27. do 3. februára 1997 v hale na tvrdom povrchu v chorvátskom meste Záhreb. Titul v dvojhre získal Chorvát Goran Ivanišević, ktorý vo finále porazil Brita Rusedského. Bol to jeho 18. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Chorváti Saša Hiršzon a Goran Ivanišević, ktorí vo finále porazili juhoafricko-americký pár Brent Haygarth, Mark Keil. Pre Hiršzona to bol druhý a pre Ivaniševića 8. titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Croatian Indoors 1997*
**Chorvátsko Goran Ivanišević** vs. Spojené kráľovstvo Greg Rusedski 7-6(4) 4-6 7-6(6)

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Croatian Indoors 1997*
**Chorvátsko Saša Hiršzon / Chorvátsko Goran Ivanišević** vs. Južná Afrika Brent Haygarth / USA Mark Keil 6-4 6-3

Externé odkazy
--------------

| * z
* d
* u
Turnaje v Záhrebe |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | 1996 | 1997 | – | – |
| – | – | – | – | – | – | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | – | – | – | – | – | – | – | – |

 |
Peruánske Andy - mladé sopečné pohorie.
**Sopečné pohorie** je pohorie, ktorého reliéf výrazne modelovala sopečná činnosť (sopečné kužele, lávové tvary ap.). Sopečný reliéf sa vyskytuje najmä v sústavách mladých pohorí, sústredených predovšetkým okolo základne Tichého oceánu, kde leží takmer 80 % činných sopiek sveta (známy je aj pod názvom Ohnivý kruh.

Sopečné pohoria na Slovensku
----------------------------

Pohoria sopečného pôvodu sa v hojnom počte vyskytujú aj na Slovensku. Vznikli prevažne koncom treťohôr a tak ich prvotné sopečné tvary zotrela erózia a denudácia. Vyskytujú sa v nich najmä andezity, ryolity a bazalty, z nerastných surovín sú zaujímavé výskytom olova, zinku, antimónu, zlata či striebra.

Sopečné pohoria a kotliny Slovenského stredohoria:

* Vtáčnik
* Štiavnické vrchy
* Kremnické vrchy
* Krupinská planina
* Poľana
* Javorie
* Ostrôžky
* Pohronský Inovec
* Žiarska kotlina
* Pliešovská kotlina
* Zvolenská kotlina

Sopečné pohoria Matransko-slanskej oblasti: 

* Burda
* Slanské vrchy
* Zemplínske vrchy
* Cerová vrchovina

Sopečné pohorie Vihorlatsko-gutinskej oblasti:

* Vihorlatské vrchy

Pozri aj
--------

* Pohorie
* Orogenéza

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaGeografický portálPortál vedy o Zemi |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**George Hamilton Gordon Aberdeen** (\* 28. január 1784, Edinburgh, Spojené kráľovstvo – † 14. december 1860, Londýn) bol britský konzervatívny politik. 

V roku 1813 pôsobil ako mimoriadny vyslanec vo Viedni a presvedčil rakúskeho cisára, aby vstúpil do aliancie proti Napoleonovi. V následných bojoch sa potom zúčastnil bitky pri Drážďanoch a bitky pri Lipsku.

Neskôr zastával funkcie ministra zahraničných vecí (1828 – 30 a 1841 – 46), ministra pre vojnu a kolónie (1828 – 30) a predsedu koaličnej vlády (1852 – 55). Bol zástancom priateľských vzťahov s USA a Francúzskom, podporoval Metternicha. Počas krymskej vojny bol donútený podať demisiu.

Zdroj
-----

* Aberdeen, George Hamilton Gordon. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 23.

Autoritné údaje: * BnF: 119601998
* GND: 131351850
* ISNI: 0000 0000 8077 6220
* LCCN: n82023883
* ULAN: 500437554
* VIAF: 66475619
* WorldCat: lccn-n82023883
**Atropín** je alkaloid odvodený od tropánu, pôvodne izolovaný z ľuľkovca zlomocného (*Atropa belladona*). Vyskytuje sa aj v iných rastlinách, napríklad durman obyčajný (*Datura stramonium*) alebo blen čierny (*Hyoscyamus niger*).

Názov rastliny a aj alkaloidu pochádza z mena mytologickej gréckej sudičky Atropos, ktorá rozhodovala o spôsobe smrti.

Vlastnosti
----------

Biely kryštalický prášok. Je prudko jedovatý.

Pôsobenie
---------

Pôsobí podobne ako parasympatolytikum a spazmolytikum, má excitačné účinky na centrálnu nervovú sústavu a pôsobí na žľazy s vnútorným vylučovaním.

Atropín zvyšuje dynamogéniu (schopnosť pohybu), sklon k smiechu, výkyvy nálady zrakovým a zvukovým halucináciám. Prejavuje sa značná tendencia k agresii. Vyvoláva ťažké poruchy vedomia, horšie ako hašiš, LSD či DMT (delirogénny účinok).

Využitie
--------

Používa sa ako liek na uvoľňovanie kŕčov hladkého svalstva (koliky apod.), v očnom lekárstve na rozšírenie zreničiek (mydriáza), pri niektorých poruchách srdcového rytmu a pri otrave organofosfátmi. Atropín sa používa ako antidotum (protijed) pri skonzumovaní muchotrávky tigrovanej.

Príznaky otravy
---------------

Zahrňujú zrakové a sluchové halucinácie, sucho v ústach, dehydrovanú kožu, zvýšenie telesnej teploty, rozšírenie zreníc, nepokoj, poruchy vedomia (delírium) až kóma. Najzávažnejším dôsledkom je smrť spôsobená dychovou nedostatočnosťou a srdcovou arytmiou. Smrteľná dávka pre človeka je 0,1 g.

Ako protijed sa používa fyzostigmín (eserín).

Chémia a farmácia
-----------------

Najbežnejšia soľ atropínu používaná v medicíne je atropínsulfát (hemihydrát atropínhemisulfátu; síran atropínia) (C17H23NO3)2. H2SO4. 1/2 H2O

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Atropín**
**George Edward Moore** (\* 4. november 1873, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 24. október 1958, Cambridge) bol anglický filozof, jeden zo zakladateľov analytickej filozofie; predstaviteľ neorealizmu.

V rokoch 1925 – 1939 pôsobil ako profesor v Cambridgei, počas rokov 1940 – 1944 pôsobil ako hosťujúci profesor v USA. V rokoch 1921 – 1947 vydával časopis Mind.

Jeho najvýznamnejším prínosom do filozofickej diskusie bolo objasňovanie výpovedí ostatných filozofov, a síce takých výrokov, ktoré sa mu zdali byť paradoxné. Podnetom pre filozofovanie sa mu teda nestali problémy sveta alebo vied, ale to, čo o nich vypovedali iní filozofi. Mierou jeho kritiky bol common sense, suma presvedčení, ktoré ľudia už neustále vo svojom každodennom živote považujú za pravdivé.

Jeho obhajoba common sensu proti filozofickým tézam, ktoré mu odporovali, ho viedla neskôr k analýzam významu mienok účinkujúcich v každodennom živote ľudí.

Dielo
-----

* *Refutation of Idealism*, 1903
* *Principia Ethica*, 1903
* *Ethics*, 1912
* *Philosophical Studies*, 1922
* *A Defence of Common sense*, 1924
* *Philosophical Papers*, 1959
* *Commonplace Book of G. E. Moore*, 1919 – 53, 1962
* *Lectures on Philosophy*, 1966

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12034164j
* GND: 118583859
* ISNI: 0000 0001 2142 8290
* LCCN: n78087053
* NK ČR: jn20000604072
* SNK: 158537
* VIAF: 88634979
* WorldCat: lccn-n78087053
**Armando Mance** (\* 27. október 1992, Rijeka, Chorvátsko) je chorvátsky futbalový záložník, ktorý v súčasnosti hráva za futbalový klub Inter Bratislava.

Futbalová kariéra
-----------------

Armando Mance odštartoval svoju kariéru v chorvátskom klube HNK Rijeka. V roku 2010 šiel na hosťovanie do tímu NK Grobničan. 30. júna 2010 sa vrátil do futbalového klubu HNK Rijeka. V klube HNK Rijeka odohral 10 zápasov a strelil jeden gól v zápase Lučko - Rijeka 1:1. Z Rijeky šiel na hosťovanie do klubu NK Pomorac, kde odohral 20 zápasov a strelil dva góly. V sezóne 2013/14 šiel na hosťovanie do klubu NK Solin za ktorý odohral 11 zápasov a strelil 2 góly. V sezóne 2014/15 prestúpil do slovenského klubu MFK Ružomberok za ktorý odohral 4 zápasy v klube sa nepresadil a v tú istú sezónu odišiel do klubu FC ViOn Zlaté Moravce. V klube FC ViOn Zlaté Moravce odohral 22 zápasov a strelil dva góly. Prvý gól v najvyššej futbalovej súťaži na Slovensku strelil v zápase Podbrezová - Zlaté Moravce 0:2, svoj druhý gól strelil v zápase Zemplín Michalovce - Zlaté Moravce 2:1. Armando Mance v sezóne 2015/16 hrával za klub Borac Banja Luka za ktorý odohral šesť zápasov a strelil jeden gól v zápase Travnik - Borac Banja Luka 0:2. Od sezóny 2017/18 hráva v klube Inter Bratislava.

Reprezentácia
-------------

Armando Mance reprezentoval svoju krajinu v mládežníckych tímoch Chorvátska do 17, 18, 19 a 20 rokov. Reprezentovať začal v roku 2008 za reprezentáciu Chorvátska do 17 rokov odohral dva zápasy. V sezóne 2009/10 odohral za reprezentáciu Chorvátska do 18 rokov 9 zápasov a strelil jeden gól. Za reprezentáciu Chorvátska do 19 rokov reprezentoval na európskom šampionáte v Rumunsku kde odohral 5 zápasov a strelil tri góly v zápasoch Chorvátsko - Faerské Ostrovy 2:2, Litva - Chorvátsko 1:2, Chorvátsko - Taliansko 1:3. V reprezentačnom tíme do 20 rokov odohral päť zápasov a strelil jeden gól.

Referencie
----------

1. ↑   *Croatia - A. Mance - Profile with news, career statistics and history - Soccerway* [online]. int.soccerway.com, [cit. 2017-09-18]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Armando Mance (Inter Bratislava) - profil hráča - FlashScore.sk* [online]. www.flashscore.sk, [cit. 2017-09-18]. Dostupné online.
3. ↑   Armando Mance - Player Profile 17/18. *transfermakrt*. Dostupné online [cit. 2017-09-18]. (po anglicky)
4. ↑   *Zemplín Michalovce vs. Zlaté Moravce - 8 August 2015 - Soccerway* [online]. int.soccerway.com, [cit. 2017-09-18]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑   *Armando Mance | Futbalnet - všetky góly v jednej sieti* [online]. futbalnet.sk, [cit. 2017-09-18]. Dostupné online.
6. ↑   Kroatien U19 - Vereinsprofil. *transfermarkt*. Dostupné online [cit. 2017-09-18]. (po nemecky)
7. ↑   Croatia U18 - Club's profile. *transfermarkt*. Dostupné online [cit. 2017-09-18]. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Profil hráča
**Donald Orlando „Duck" Bailey** (\* 26. marec 1933, Philadelphia, Pensylvánia – † 15. október 2013, Montclair, Kalifornia) bol americký jazzový bubeník.

Život
-----

V rokoch 1956 – 1964 hral v skupine organistu Jimmyho Smitha, s ktorým tiež nahral rad albumov. V nasledujúcich rokoch pôsobil v Los Angeles ako štúdiový hudobník a neskôr sa usadil v Japonsku, kde spolupracoval s mnohými tunajšími jazzovými hudobníkmi. Počas svojej kariéry nakrútil niekoľko albumov pod svojím menom a spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patria Hampton Hawes, Harold Land, Oliver Nelson, George Benson, Sarah Vaughan alebo Carmen McRae.

Referencie
----------

1. ↑   *Donald Bailey* [online]. All About Jazz, 2009-03-29, [cit. 2013-11-17]. Dostupné online. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Donald Bailey na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13891062m
* GND: 13431980X
* ISNI: 0000 0000 7747 4491
* LCCN: n80120378
* VIAF: 79677588
* WorldCat: lccn-n80120378
**Don** (rus. Дон) je rieka v európskej časti Ruskej federácie, prameniaca na juh od Moskvy v meste Novomoskovsk a vlievajúca sa do Azovského mora pri meste Rostov nad Donom. Dĺžka toku je približne 1 870 kilometrov. Jeho hlavným prítokom je rieka Donec.

Základná charakteristika
------------------------

* **Dĺžka:** 1870 km
* S Volgou ju spája od roku 1952 Volžsko-donský kanál

### Prítoky

* **Pravé:** Nepriadva, Krasivaja Meča, Bystraja Sosna (tiež známa jednoducho ako Sosna), Tichaja Sosna, Čornaja Kalitva, Čir, Severský Donec
* **Ľavé:** Voronež, Bitjug, Chopjor, Medvedica, Ilovľa, Sal, Manyč

Dejiny
------

V staroveku bola rieka považovaná za hranicu medzi Európou a Áziou. Od 9. do 12. storočia stávala na brehu rieky chazarská, neskôr staroruská pevnosť Sarkel, ktorá kontrolovala prenášanie lodí medzi Donom a Volgou. V súčasnosti je toto mesto zatopené Cimľjanskou priehradou a medzi Donom a Volgou je vybudovaný vodný kanál. Pomenovanie dala rieka aj donským kozákom, ktorí osídlili úrodné nížiny okolo Donu v 16. a 17. storočí. Toto miesto bolo počas druhej svetovej vojny svedkom ťažkých bojov operácie Uran, jedného zo zlomov v priebehu vojny.

Rieka tvorí ústredný motív v diele spisovateľa Michaila Šolochova, ktorý sa narodil v dedinke Kružilino, (súčasť stanice Vjošenskaja) na hornom toku Donu.

Priehrady a kanály
------------------

Na svojom najvýchodnejšom bode, kde sa Don najviac približuje Volge, bol vybudovaný Volžsko-donský kanál, ktorý spája obe rieky a umožňuje tak lodnú prepravu medzi Azovským a Kaspickým morom. Hladina vody v kanáli je regulovaná Cimľjanskou priehradou na Done.

Medzi Cimľanskou priehradou a mestom Rostov nad Donom je vybudovaná trojstupňová sústava vodných diel, ktoré regulujú spád rieky a plavebnými komorami umožňujú preplávať lodiam. Prvé je postavené pri meste Nikolajevsk, ďalšie v Konstantinovsku a tretí stupeň je pri stanici Kočetovskaja. Posledné z nich, Kočetovskaja, je postavené iba 7,5 kilometra pod ústím rieky Donec do Donu, čím reguluje nielen hladinu Donu, ale aj dolný tok Donca. Kočetovský stupeň bol postavený v rokoch 1914 – 1919 a v rokoch 2004 – 2008 bol zdvojený pridaním ďalšej plavebnej komory. Je zároveň posledným vodným dielom na Done, na zvyšku rieky (131 km) je už hladina regulovaná prehĺbením dna.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  Davies, N.: Europe: A History. 1997 (ISBN071266633-8)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Don**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Don River (Russia) na anglickej Wikipédii.*
Erb kartuziánskeho rádu
**Kartuziánsky rád** alebo **kartuziáni** je katolícka rehoľa s prísnymi rehoľnými pravidlami založená v roku 1084 sv. Brunom, pomenovaná podľa latinského názvu Chartreuse Cartusia (kláštor v Chartreuse). Motto kartuziánskej rehole je: lat. Stat crux dum volvitur orbis – Kríž stojí, kým svet sa krúti.

Dejiny
------

Rehoľu založil spolu so šiestimi spoločníkmi sv. Bruno z Kolína pri Grenoble vo Francúzsku. V rokoch 1122 - 1127 spísal Gvigo - piaty prior kláštora regulu tohto rehoľného spoločenstva. V roku 1141 sa zišla *generálna kapitula* - najvyšší orgán kartuziánskej rehole.

Rehoľné pravidlá boli pod názvom "Statuta ordinis cartusiensis a domino Guigone priore cartusie edita" kníhtlačou vydané v Bazileji, v roku 1510.

Už niekoľko storočí sa rodí v horskom prostredí kartuziánskeho kláštora Grande Chartreuse blízkosti Grenoble známy likér Chartreuse s nezameniteľnou chuťou a vôňou. Likér pôvodne vyvinul neznámy alchymista ako "elixír dlhého života". Mníchom dal zašifrovaný recept maršal François Annibale d' Estrees v roku 1605 a údajne im trvalo 150 rokov ho rozlúštiť.

Súčasnosť
---------

*Monastère de la Grande Chartreuse* (Isère, Francúzsko)
Kartuziánsky rád má približne 400 členov, počet mužských kláštorov je 18, ženských je 5. Najviac kláštorov sa nachádza vo Francúzsku a v Španielsku po 5.

Na Slovensku bol kartuziánsky kláštor v Kláštorisku v Slovenskom raji (založený 12. mája 1299), druhý kláštor bol v Hamburku (teraz Brezovička), filiálka kláštora na Kláštorisku (fungoval v rokoch 1307 – 1329) a tretí Červený kláštor pri Dunajci.

Štruktúra
---------

Na čele kartuziánskeho rádu je generálna kapitula, na ktorú prichádzajú každé dva roky všetci priori. Mimo generálnej kapituly vedie rád *generál*, ktorého zvolí spoločenstvo vo Veľkej Kartúze (tu vznikol kartuziánsky rád), a ktorý je pritom aj jej prior. Taktiež spoločenstvá v jednotlivých kláštoroch si samé zvolia priora. Generálna kapitula a rehoľná vizitácia v jednotlivých kláštoroch ubezpečuje jednotu rádu.

Na Slovensku bol založený v roku 1319 ďalší kláštor kartuziánov v Červenom Kláštore na Spiši (Zamagurie). Neskôr v období baroka ho spravoval rád Kamaldulov.

Referencie
----------

1. ↑  ULIČNÝ, Ferdinand. *Dejiny osídlenia Šariša*. Vyd. 1. Košice : Východoslovenské vydavateľstvo, 1990. 513 s. ISBN 80-85174-03-0. S. 41 – 42.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kartuziánsky rád**

Literatúra
----------

* LOCKHART, Robin Bruce. *Na cestě do nebe: skrytý život kartuziánů*. Preklad Sylva Kolísková. 1. vyd. Praha : Zvon, 1996. ISBN 80-7113-163-6. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka kartuziánskeho rádu
* stránka kartúziánskeho kláštora v Pleterje v Slovinsku
**Donald Edward Williams** ( \* 13. február 1942, Lafayette, Indiana, USA - † 23. február 2016) bol americký astronaut z raketoplánov.

Životopis
---------

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole sa v roku 1964 stal na univerzite Purdue strojným inžinierom. Po nástupe do armády slúžil ako námorný pilot. Do strediska astronautov NASA bol vybraný roku 1978 ako astronaut – pilot v hodnosti poručíka. V tom čase bol ženatý a mal dve deti.. 

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letel na raketopláne Discovery spoločne so šiestimi ďalšími astronautmi, medzi ktorými bol aj senátor Jake Garn, ďalej veliteľ lode Karol Bobko, Donald Williams, dr. Margaret Seddonová, Stanley Griggs, dr. Jeffrey Hoffman a technik firmy McDonnell Douglas Charles Walker. Štartovali na Floride, mys Canaveral. Na orbite vypustili družice *Anik C-1* a *Leasat 3*. Druhá družica však po vypustení nezačala fungovať aj napriek množstvu pokusov kozmonautov ju opraviť. Každý taký neúspech ovplyvnil finančný výťažok letu. Let Williamsa zaradil na 160. miesto medzi kozmonautmi Zeme. 

Druhý let s označením misia STS-34 nasledoval až po štyroch rokoch. Raketoplán Atlantis odštartoval z rampy 39B Kennedyho vesmírneho strediska na Floride. Na palube do kozmu vyviezol sondu Galileo, ktorá neskôr uskutočnila prieskum Jupitera. Posádku raketoplánu tvorila pätica Donald Williams, Michael McCulley, Shannon Lucidová, Ellen Bakerová a Franklin Chang-Diaz. Pristáli na základni Edwards po štyroch dňoch letu.

Viackrát Williams do vesmíru, v ktorom strávil takmer 12 dní, neletel.

* STS-51-D Discovery (12. apríl 1985 – 19. apríl 1985)
* STS-34 Atlantis (18. október 1989 – 23. október 1989)

### Po letoch

Pol roka po svojom druhom lete z NASA odišiel do spoločnosti Science Applications International Corp.

Referencie
----------

1. ↑  VÍTEK, Antonín; LÁLA, Petr. *Malá encyklopedie kosmonautiky*. Praha : Mladá fronta, 1982. Kapitola Kosmonauti-piloti USA, s. 360.
2. ↑   *NASA astronaut Don Williams, led mission to launch Jupiter probe, dies at 74* [online]. collect Space, [cit. 2016-02-28]. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑  CODR, Milan. *Sto hvězdných kapitánů*. Praha : Práce, 1982. Kapitola Američtí astronauti-kandidáti vybraní v USA v roce 1978, s. 462.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Donald Edward Williams**

Externé odkazy
--------------

* Na webe Kosmo

Zdroje
------

* (po česky) Donald Williams v encyklopédii SPACE-40
* (po česky) Williams, D.E. v Malej encyklopédii kozmonautiky

Autoritné údaje: * BnF: 167118287
* ISNI: 0000 0004 1887 1293
* LCCN: n2019013322
* VIAF: 305306716
* WorldCat: lccn-n2019013322
**Sopotnička** je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Banská Bystrica. Je to najvýznamnejší, pravostranný prítok Sopotnice, meria 3,7 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Tečie na južnej strane Nízkych Tatier, v podcelku Ďumbierske Tatry, kde pramení na juhojuhovýchodnom svahu Holice (1 340,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 135 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu severojužným smerom, v pramennej oblasti priberá zľava i sprava krátke prítoky a oblúkom sa postupne stáča juhovýchodným smerom. Následne priberá dva ľavostranné prítoky z lokality Breziny a na dolnom toku už tečie juhojuhovýchodným smerom. V strednej časti Sopotnickej doliny, severne od horárne Sopotnica, ústi v nadmorskej výške 579 m n. m. do Sopotnice.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Sopotnice |
| --- |
| *Sopotnica* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Javorinka
* Potôčik
* Ramžené
* **Sopotnica**
* Sopotnička
* Studenec

 |
**Sophie Barkerová** je speváčkou známou pre spoluprácu s britskou hudobnou skupinou Zero 7. 

Sophie zanechala štúdium na University College London po dvoch rokoch, aby sa stala speváčkou. Vydavateľský dom Sony Records s ňou podpísal zmluvu. Je spoluautorkou najväčšieho hitu skupiny, piesne "*Destiny*", kde spieva spolu so speváčkou Siou Furlerovou. Ďalej sa podieľala na piesňach ako "*In The Waiting Line*" a "*Spinning*" na albume *Simple Things*, a "*Passing By*" a "*In Time*" na albume *When It Falls*. 

Sophie Barkerová vydala sólový album, *Earthbound* v roku 2006 a taktiež *Lullaby*, album upokojúcich piesní na dobrú noc pre deti, v spolupráci s hudobníkom Kevinom Kerriganom. Okrem toho spolupracovala aj s kapelou The Egg, hudobnými skupinami v žánre electronica, Grooverider a Groove Armada (vrátane ich prelomového hitu "*If Everybody Looked the Same*") a s acid-jazzovým duom Muki. 

Sophie Barkerová vystupovala aj v marketingovej kampani pre British Airways v Spojenom kráľovstve s piesňou Johna Denvera "*Leaving on a Jet Plane*".
Súradnice: 1°28′12″J 78°26′41″Z﻿ / ﻿1,47000°J 78,44472°Z﻿ / -1.47000; -78.44472

**Tungurahua** je 5 023 m vysoká aktívna sopka, nachádzajúca sa v Ekvádore, pri meste Baños. Je to jedna ja najaktívnejších sopiek Ekvádora. Známa je aj pod menom *Čierny obor*.

Sopka je tvorená prevažne andezitovými až dacitovými horninami. Počas svojej existencie bola dvakrát nanovo vybudovaná. Prvýkrát pred cca 14 000 rokmi (**Tungurahua II**), druhýkrát pred 3 000 rokmi (**Tungurahua III**). Po dlhšej prestávke od rokov 1918-1919 sa zaktivizovala v roku 1999, mesto Baños, rozprestierajúce sa na jej úpätí muselo byť evakuované.

14. júna 2006 sopka vyprodukovala asi 7 km vysoký stĺp popola, sopečného prachu a plynov, čím uviedla do stavu pohotovosti obyvateľstvo v provinciách Chimborazo a Tungurahua.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Tungurahua**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Tungurahua na Global Volcanism Program (po anglicky)
Súradnice: 45°00′S 147°53′V﻿ / ﻿45,000°S 147,883°V﻿ / 45.000; 147.883

**Iturup** (rus. : Итуруп; po āinsky: エ ト ゥ オ ロ プ シ リ, *Etuworop-sir*; jap. : 択 捉 島, *Etorofu-tó*) je najväčší ostrov a zároveň jeden z najjužnejších ostrovov Kuríl. Patrí do Sachalinskej oblasti na krajnom východe Ruskej federácie.

Iturup leží blízko južného konca reťazca Kurilských ostrovov, medzi Kunaširom (19 km na juhozápad) a Urupom (37 km na severovýchod). Najväčšie mesto ostrova je Kuriľsk, má 2 200 obyvateľov (2002) a je správnym sídlom Kuriľského mestského okruhu (v tom leží celý ostrov), leží zhruba v polovici západného pobrežia ostrova. 

Na ostrov si robí nárok Japonsko, ktoré ho považuje za súčasť prefektúry Hokkaido. Súčasné zloženie obyvateľstvo ostrova je výsledkom migrácie po druhej svetovej vojne, po ktorej je ostrov súčasťou ZSSR, resp. Ruska.

* Rozloha - 3139 km²
* Počet obyvateľov - 6 387 obyvateľov
* Dĺžka - 200 km
* Šírka - 7 až 27 km

Geografia
---------

Iturup je tvorený sopečnými horninami. Na Iturupe sa nachádza dvadsať sopiek, ktoré sa tiahnu po celej dĺžke ostrova, z nich je deväť aktívnych. Najvyššie sú Čirippudate (Čiriporupuri, 1587 m n.m.), Berutarube (1 220 m) a neďaleko ležiaca nížšia Atsonupuri (1 206 m), obe posledné ležia na juhu ostrova. Na ostrove je niekoľko väčších jazier sopečného pôvodu. Brehy ostrova sú vysoké a príkre. 

Na Iturupe rastú smreky, smrekovce, borovice, jedle. Okrem nich ostrov pokrýva zmiešaný les s jelšami, lianami a bambusovým podrastom. 

Na ostrove sa nachádzajú veľké zásoby rénia.

História
--------

Mapa znázorňujúca históriu Kurilských ostrovov. Iturup, ako jeden z južných ostrovov, bol súčasťou Japonska v rokoch 1855 až 1945. Väčšina ostrovov Kuríl bola súčasťou Japonska v rokoch 1875 až 1945.
Japonci a budhistický chrám na Iturup (pred rokom 1939)
Iturup bol pôvodne obývaný etnikom Ainu, ale neskôr bol osídlený ruskými osadníkmi a zabraný Japoncami. V roku 1855 bol zmluvou zo Šimody upravený jeho status, keď ho Rusko priznalo Japonsku. Na konci roka 1941 z Hitokappskej zátoky (jap. : 単 冠 湾, *Hitokappu-wan*) na ostrove vyplávala japonská flotila k útoku na Pearl Harbor. 

Na konci druhej svetovej vojny na základe dohody z Jalty vyhlásil Sovietsky zväz Japonsku vojnu, za čo mu bol sľúbený južný Sachalin a Kurilské ostrovy, ktoré sa podarilo ZSSR rýchlo obsadiť. Od roku 1945 bol tak Iturup súčasťou Sovietskeho zväzu, po ktorého rozpade zostal súčasťou Ruska. Hoci v roku 1956 obe krajiny obnovili diplomatické styky, nebol status Kurilských ostrovov upravený mierovou dohodou medzi ZSSR, resp. Ruskom a Japonskom.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Iturup na českej Wikipédii a Итуруп na ruskej Wikipédii.*
Prierez ľudského oka
**Zrenica** (lat. *pupilla*) (iné názvy: **zornica, zornička, zrenička, pupila, očná zrenica/zornica/zornička/zrenička**, nárečovo alebo nespisovne: *panenka*) je otvor oka obklopený dúhovkou, ktorá má dva hladké svaly: zvierač zrenice (*musculus sphincter*) a rozširovač zrenice (*musculus dilatator pupillae*). Ich protichodnou funkciou sa zrenica môže zúžiť (mióza) asi na priemer 2 mm a rozšíriť (mydriáza) až na priemer 7 mm. Tým sa jednak mení množstvo svetla vstupujúceho do oka (pri daných zmenách priemeru asi v pomere 1 : 12), jednak sa môžu účelne zacloniť okrajové časti šošovky. Očná šošovka sa tak podobne ako technické šošovky vyznačuje sférickou a chromatickou chybou, vplyvom ktorých vznikajú na sietnici z bodového predmetu rozptylové krúžky. 

V súvislosti s glaukómom sa používa výraz pupilárna (zrenicová) rovina.

Rozšírenie a zúženie zrenice
----------------------------

Uprostred dúhovky je čierna bodka. V skutočnosti ide o otvor - zrenicu, ktorý prepúšťa svetelné lúče do oka. Keď je intenzita svetla nízka, svaly dúhovky upravia tvar dúhovky tak, aby sa zrenička rozšírila. To znamená, že do oka môže vstúpiť viac svetelných lúčov a pohľad je jasnejší. Za jasného svetla zmenia svaly tvar dúhovky tak, aby zreničku zúžili, čím zabránia poškodeniu citlivej sietnice príliš veľkým množstvom svetla. Vtedy tam vstupuje málo svetla, ale oko vidí zreteľne väčšie rozpätie vzdialeností.
**Sinfonietta** je dielo českého skladateľa Leoša Janáčka.

Skladba z roku 1926 patrí do poslednej etapy Janáčkovej tvorby. Myšlienkou na jej kompozíciu sa zaoberal od roku 1925, kedy v parku sledoval vystúpenie vojenského dychového súboru. Bojovo naladené pochodové skladby mu vnukli nápad zložiť cyklické dielo, ktoré by otvárali a uzatvárali mohutné fanfáry. Do tohto zámeru prišla vhod požiadavka na skladbu od organizátorov Sokolského festivalu, po ktorej začal pracovať na prvých skiciach Sinfonietty. Pôvodný titul skladby "Vojenská" nakoniec vypustil, no dodatočne dal jednotlivým vetám opisné názvy poukazujúce na miesta v Brne, Janáčkovom bydlisku a útočisku. Premiéra diela sa však uskutočnila v Prahe, 26. júna 1926 pod taktovkou Václava Talicha. 

Netradičným názvom Sinfonietta Janáček vyjadril rozdiely v porovnaní s tradičnou symfóniou. Janáčková skladba je menšia rozsahom i závažnosťou, hoci výborná práca s tematickým materiálom, ktorý v zásade celý vychádza z motívu úvodnej vety a nápaditosť radia skladbu k významným symfonickým dielam. V inštrumentácii zaujme hlavne nezvyčajne bohato obsadená sekcia plechových dychových nástrojov.

Skladbu otvárajú známe fanfáry zverené výlučne plechovým dychovým nástrojom a tympanom. V druhej časti po žblnakní klarinetu v dvaatridsiatinových notách, ktoré sa ozvu niekoľkokrát počas časti, zaznieva tanečný motív v základnej forme zverený hobojom. Ten voľne prechádza do lyrického dielu, v ktorej trúbky pripomínajú úvodné fanfáry, avšak tentokrát v mäkšej, až pastorálnej podobe. V závere sa znovu vracia hobojová tanečná téma. Tretia časť tvorí akési jadro cyklickej formy. Je v pomalšom tempe, s jemnými úsekmi tremola sláčikov prekladanými tajomne znejúcimi motívmi dychových nástrojov. Vyvrcholenie prichádza v krátkej téme trombónov, po ktorej časť pomaly smeruje k tichému zakončeniu. Štvrtá časť sa nesie v radostnom duchu s témou pripomnajúcou rýchly pochod. V úvode záverečnej časti počujeme zamyslenú hru fláut s ozvenami sláčikov. Naratívne sólo Es-klarinetu prepája tento diel s nasledujúcim, ktorý už postupne smeruje k veľkolepému finále. O slovo sa hlásia plechové nástroje s návratom fanfár z úvodu skladby. Mohutný nápor početných plechových nástrojov postupne graduje. Sláčikové nástroje s ich kontramelódiou musia hrať s maximálnym nasadením, aby sa aspoň priblížili dychovým nástrojom a zohrali tak svoju rolu v tomto eruptívnom vyvrcholení diela. 

Sinfonietta je svetovo najznámejším orchestrálnym dielom Leoša Janáčka. So svojou invenciou a výborným spracovaním sa radí k jedným z mála hodnotných symfonických diel z 20. rokov 20. storočia, ktoré sa považujú za obdobie krízy symfónie.
**Vojenská prísaha** je slávnostný sľub, ktorým vojaci deklarujú svoju vernosť vlasti. V Ozbrojených silách Slovenskej republiky tento slávnostný sľub vojaci spravidla skladajú po skončení základného vojenského výcviku.

Text vojenskej prísahy v OS SR
------------------------------

Obsah vojenskej prísahy stanovuje § 3 zákona č. 321/2002 Z. z. o ozbrojených silách Slovenskej republiky takto:

(1) Príslušník ozbrojených síl (ďalej len „vojak") skladá vojenskú prísahu, ktorá znie:
„Slávnostne prisahám, že budem verný Slovenskej republike. Sľubujem, že budem zodpovedne plniť úlohy, ktoré ozbrojeným silám vyplývajú z Ústavy Slovenskej republiky, ústavných zákonov, zákonov, a budem vykonávať vojenské rozkazy. Budem čestným, statočným a disciplinovaným vojakom. Som pripravený brániť slobodu, nezávislosť, zvrchovanosť, územnú celistvosť Slovenskej republiky a nedotknuteľnosť jej hraníc. Na to som pripravený vynaložiť všetky svoje sily a schopnosti a nasadiť aj svoj život. Tak prisahám!".

Referencie
----------

1. 1 2  Zákon č. 321/2002 Z. z. o ozbrojených silách Slovenskej republiky
**Alternatívne rozdelenie** (iné názvy: **alternatívne pravdepodobnostné rozdelenie, alternatívne rozdelenie pravdepodobnosti, nula-jednotkové rozdelenie, Bernoulliho rozdelenie**) je v teórii pravdepodobnosti a štatistike diskrétne rozdelenie pravdepodobnosti. Je to špeciálny prípad binomického rozdelenia.

Rozdelenie opisuje situáciu, v ktorej môžu nastať iba dva prípady, a to, že daná udalosť nastane alebo nenastane. Udalosť nastáva s pravdepodobnosťou *p* a nenastáva s pravdepodobnosťou *(1-p)*.

Definícia
---------

Diskrétna náhodná premenná X má alternatívne rozdelenie s parametrom {\displaystyle p\in (0,1)}, ak:

* {\displaystyle \operatorname {P} \left(X=1\right)=p}
* {\displaystyle \operatorname {P} \left(X=0\right)=1-p}

Pravdepodobnostná funkcia má pre {\displaystyle k=0,1} nasledovný tvar:

{\displaystyle p\_{k}=\operatorname {P} \left(X=k\right)=p^{k}(1-p)^{1-k}}
Označujeme: 

* {\displaystyle \operatorname {X} \sim Alt(p)}

Základné charakteristiky rozdelenia
-----------------------------------

* Stredná hodnota:

{\displaystyle \operatorname {E} (X)=p}
* Rozptyl:

{\displaystyle \operatorname {D} (X)=p(1-p)}
* Koeficient šikmosti:

{\displaystyle \gamma \_{1}={\frac {1-2p}{\sqrt {p(1-p)}}}}
* Koeficient špicatosti:

{\displaystyle \gamma \_{2}={\frac {1-6p(1-p)}{p(1-p)}}}
* Momentová vytvárajúca funkcia:

{\displaystyle m(t)=p\mathrm {e} ^{t}+(1-p)}

Zdroj
-----

* PACÁKOVÁ, Viera. *Aplikovaná poistná štatistika*. Bratislava : IURA EDITION, 2004. (Ekonómia.) ISBN 80-8078-004-8. Kapitola Pravdepodobnostné rozdelenie v poisťovníctve, s. 261.
* JANKOVÁ, Katarína; PÁZMAN, Andrej. *Pravdepodobnosť a štatistika*. Bratislava : Vydavateľstvo Univerzity Komenského, 2011. ISBN 978-80-223-2931-6. Kapitola Základné rozdelenia diskrétnych náhodných veličín a ich stredné hodnoty, s. 150.
Súradnice: 45°22′40″S 20°23′10″V﻿ / ﻿45,377778°S 20,386111°V﻿ / 45.377778; 20.386111

**Zrenjanin** (srb. Зрењанин, maď. Nagybecskerek) je mesto v srbskej autonómnej oblasti Vojvodina. Je správnym centrom Stredobanátskeho obvodu. Spolu s okolitými dedinami tvorí obec Zrenjanin. Niekoľko kilometrov západne od mesta sa nachádza rieka Tisa a Zrenjaninom samotným preteká rieka Begej. V roku 2011 malo mesto 76 511 obyvateľov, z toho 71% Srbov a 13% Maďarov. Úradnými jazykmi sú srbčina, maďarčina, slovenčina a rumunčina.

Dejiny
------

Prvá zmienka o meste pochádza z roku 1331, v roku 1441 sa nachádza prvá zmienka o Bečkereckej pevnosti. Mesto sa pôvodne volalo *Veliki Bečkerek*, v roku 1935 bolo premenované na *Petrovgrad* podľa kráľa Petra I. Posledným premenovaním mesto prešlo v roku 1946, kedy dostalo mesto dnešné meno *Zrenjanin* podľa partizánskeho bojovníka Žarka Zrenjanina. V súčasnosti je Zrenjanin centrom prevažne poľnohospodárskej výroby; od roku 1746 má vlastný pivovar. Polovica všetkých priemyselných objektov sa venuje potravinárstvu.

Partnerské mestá
----------------

* Maďarsko Békéscsaba, Maďarsko
* Rumunsko Arad, Rumunsko
* Rumunsko Timişoara, Rumunsko

Referencie
----------

1. 1 2 3  STAMENKOVIĆ, Srboljub. *Geografska enciklopedija naselja Srbije 2 (Ž-Lj)*. Beograd : Stručna knjiga, 2000. ISBN 86-82657-14-7. Kapitola Zrenjanin, s. 57. (srbčina)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zrenjanin na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zrenjanin**
Nemecké okupačné jednotky kráčajú po porážke Francúzska roku 1940 pod Víťazným oblúkom v Paríži.
**Vojenská okupácia** alebo **okupácia** je násilný čin štátu alebo entity, ktorá proti vôli iného štátu alebo entity obsadí jeho/jej územie a priamo či nepriamo získa nad územím kontrolu a moc. Okupujúca klika často ustanoví okupačnú správu alebo kolaboračnú vládu, orgán spravujúci okupované územie. Okupácia môže byť dočasná (napr. počas 2. svetovej vojny) alebo trvalá. Pripojenie (okupovaného) územia k územiu iného štátu je anexia.

Príklady vojenských okupácii v histórii
---------------------------------------

* 1839 Okupácia Afganistanu Britským impériom
* 1939 Okupácia zvyšku Česka Nemeckom
* 1939 Okupácia Poľska Nemeckom a Sovietskym zväzom
* 1940 Okupácia Litvy, Lotyšska a Estónska Sovietskym zväzom
* 1940 Okupácia Francúzska Nemeckom
* 1945 Okupácia Nemecka Spojenými štátmi, Sovietskym zväzom, Spojeným kráľovstvom a Francúzskom
* 1968 Okupácia Česko-Slovenska Sovietskym zväzom
* 1978 Okupácia Afganistanu Sovietskym zväzom
* 1991 Okupácia Kuvajtu Irakom
* 2003 Okupácia Iraku koalíciou vedenou USA

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Okupace na českej Wikipédii.*