recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Štefan Pilárik** (\* 1615, Očová – † 8. február 1693, Neusalz, Nemecko) bol slovenský básnik, prekladateľ a autor autobiografických diel radiaci sa medzi barokových autorov.

Rodina
------

* otec: Štefan Pilárik
* matka: Anna rod. Mazurková
* manželka: Eufrozína rod. Paarová
* dcéra: Anna Piláriková, manželka Jonáša Hadíka a matka Jána Hadíka - evanjelického kňaza a spisovateľa

Životopis
---------

Pochádzal zo zemianskej rodiny evanjelického farára a dostalo sa mu solídneho vzdelania vo viacerých školách: Očová, Bardejov (1630 – 1633), Banská Bystrica (1633 – 1635). Po ukončení štúdia pracoval ako učiteľ, evanjelický farár a kazateľ. Pôsobil na pomerne veľkom území Slovenska, pretože sa neustále sťahoval (Ilava, Spišská Teplica, Trenčín, Senica (1663 – 1672), Dolná Strehová). Počas vojny proti Turkom sa v roku 1663 dostal do tureckého zajatia, kde zostal len mesiac. Neskôr sa presťahoval do Nemecka, kde pôsobil v hornolužickej exulantskej obci Neusaltz ako farár.

Tvorba
------

Jeho prvé literárne diela boli preklady teologickej literatúry. Svoje diela písal v nemčine, češtine i latinčine. Vo svojej tvorbe sa venoval náboženským dielam a súdobým problémom, akými boli aj konflikty panovníka s tureckými útočníkmi, ale tiež sa venoval problémom medzi protestantmi a katolíkmi. Vo viacerých dielach využíva pri opisoch vlastné zážitky, čím sa stali čiastočne autobiografickými. 

Používal účinné naturalistické opisy udalostí, ale tiež ich hodnotil zo silne moralistického postavenia, pretože sa snažil napraviť ľudstvo vierou v Boha, vďaka čomu sa jeho diela stávajú jasne barokovými, pričom používal aj mystické motívy. Pilárikove diela sa často prikláňali ku kazateľskému a rečníckemu štýlu. Vďaka dokumentárnosti a dôslednému zobrazovaniu skutočností je jeho dielo *Sors Pilarikiana…* jediným viac-menej faktografickým dielom v slovenskej literatúre.

Diela
-----

* 1648 – *Favus distillans, to jest Strd tekaucy utěšenych, srdečnych a nabožnych modlitéb*, kniha modlitieb
* 1651 – *Harpha Davidica, to jest Harfa Davidova*
* 1666 – *Sors Pilarikiana – Los Pilárika Štěpána*, epicko-lyrická veršovaná skladba o vojne s Turkami
* 1678 – *Podivuhodný voz boží (Currus Jehovae mirabilis)*, autobiografické dielo
* 1678 – *Chválospev na dobre zaslúžený doktorský klobúk (Eufemia in bene meritam doctoralem cidarim)*, latinská príležitostná poézia
* 1684 – *Turecko-tatárska ukrutnosť (Turcico-Tartarica crudelitas)*, próza o tureckej vojne

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Plné texty diel Š. Pilárika
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 121111946
* ISNI: 0000 0000 5538 4161
* NK ČR: xx0014332
* SNK: 166575
* VIAF: 42685923
**Tuhá fáza** alebo menej vhodne **pevná fáza** (angl. *solid state*) je slovné spojenie, ktoré v prívlastkovom postavení (napr. v spojeniach elektronika tuhej fázy, technológia tuhej fázy, obvod v tuhej fáze atď.) - zriedkavo aj v adjektívnom tvare **tuhofázový/pevnofázový** - označuje súčiastku, systém, technológiu, obvod a podobne, ktorý je založený výlučne na tuhých materiáloch, v ktorých je pohyb elektrónov alebo iných nosičov náboja obmedzený iba v časti pevného materiálu. Inými slovami je to súčiastka a podobne, ktorá používa polovodičovú technológiu na rozdiel od napr. elektrónok alebo relé, a teda neobsahuje ani plyn (resp. vákuum s plynom ako v elektrónke), ani pohyblivé (väčšie) časti (ako v relé). 

Technológia tuhej fázy je oproti staršej technológii (elektrónky, výbojky), kde sa elektróny prenášajú vo vákuu alebo inom na to vhodnom plyne, no vylučuje aj bežné elektromechanické zariadenia (relé, spínače, pevné disky a ďalšie zariadenia s pohyblivými časťami), ktoré tiež patria do pevných materiálov. 

Prvým zariadením tuhej fázy bola "kryštálka" – kryštálový detektor, ktorý sa použil v roku 1930 v rozhlasových prijímačoch, kde sa drôt dotýkal pevného kryštálu s cieľom prijímať rádiový signál.
Zvrat v prechode na technológiu tuhej fázy nastal v 50. a 60. rokoch minulého storočia, keď technológie elektrónok nahradili polovodičové diódy a tranzistory. 

Najčastejším stavebným prvkom v technológiách tuhej fázy je kryštalický polovodič, ale v technológii tuhej fázy sa môžu využívať monokryštalické, polykryštalické a amorfné tuhé látky určené ako vodiče, ako aj izolátory a polovodiče. V prvkoch v tuhej fáze je pohyb elektrónov a iných nosičov obmedzený len na pevnú časť alebo zlúčeninu, kde sa používa na zosilnenie alebo spínanie. Tok elektrónov môžeme chápať v dvoch formách: ako záporne nabité elektróny a kvázi-častice s kladným nábojom teda tzv. diery. V niektorých polovodičoch je prúd tvorený z elektrónov v iných zas z dier. Elektrón a diera sa nazývajú nosiče náboja.

Medzi zariadenia, postavené na báze tuhej fázy, patria tranzistory, mikroprocesorové čipy, LED diódy, integrované obvody (IO), LCD a DRAM. DRAM zariadenia sa používajú v počítačoch a flash diskoch. V poslednej dobe disky v tuhej fáze nahrádzajú mechanicky rotujúce magnetické pevné disky. Ma ukladanie dát sú zariadenia v tuhej fáze oveľa rýchlejšie a spoľahlivejšie, čo sa ale odráža na ich cene. Hoci náklady na takéto zariadenia neustále klesajú, disky, optické disky, pásky aj naďalej zlepšujú svoj pomer "cena/výkon".
**Monopol ponuky** alebo **monopol** (gr. *mono(μονό)*, jediný + *polο (πωλώ)*, predávať) je v ekonómii stav, kedy je na konkrétne vymedzenom trhu iba jediný dodávateľ (monopolista) konkrétneho statku alebo služby. Tento dodávateľ môže byť jednoduchý podnik ale aj napríklad kartel, trust a podobne. Opačná situácia (keď je na trhu iba jeden odberateľ) sa označuje ako monopol dopytu alebo monopson.

V širšom zmysle sa ako monopol niekedy označuje stav, kedy má dodávateľ výsadné postavenie realizované špecificky vysokou cenou; v tomto zmysle majú monopol aj jednotlivé subjekty duopolu, triopolu a podobne.

Zákonný monopol je stav, kedy je výlučné postavenie dodávateľa stanovené zákonom. Štát môže zákonom stanoviť, že takýmto dodávateľom bude on alebo ním zriadená organizácia. Vtedy ide o štátny monopol. 

Zástancovia trhovej ekonomiky presadzujú takú hospodársku politiku, v ktorej je priestor pre vznik a udržanie monopolov akéhokoľvek druhu čo najmenší. V koncepte ideálnej trhovej ekonomiky má podľa liberálnych ekonómov štátny monopol miesto iba v oblasti ozbrojených síl, súdnictva a zahraničnej politiky.
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Kózuke
Provincia **Kózuke** (jap. 上野国 – Kózuke no kuni) bola bývalá japonská provincia ležiaca v regióne Tósandó, na ktorej území sa dnes nachádza prefektúra Gunma. Jej prezývka je **Jóšú** (上州). 

Jej staré hlavné provinčné mesto ležalo v blízkosti dnešného mesta Maebaši. V období Sengoku bolo Kózuke ovládané postupne Šingenom Takedom, Kenšinom Uesugim, klanom Hódžó a Iejasuom Tokugawom. Hlavné hradné mesto bolo Takasaki, neďaleko Maebaši.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kōzuke Province na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Kórejské meno** sa skladá z dvoch častí – z priezviska a rodného mena. Väčšinou sa súčasné kórejské mená zapisujú aj pomocou kórejskej abecedy hangul, čím sa vyjadruje zvuková stránka mena t. j. výslovnosť, ale aj pomocou znakov hanča, čím sa vyjadrí význam mena.

Priezvisko väčšinou pozostáva z jednej slabiky a podľa Pravidiel slovenského pravopisu sa v slovenčine uvádza ako prvé. Existuje však niekoľko priezvisk pozostávajúcich z dvoch slabík. V súčasnosti existuje v Kórei okolo 300 priezvisk. Ak sa žena vydá, ponecháva si svoje rodné priezvisko, ale deti (tak chlapci, ako aj dievčatá) dostávajú priezvisko po svojom otcovi.

Po priezvisku nasleduje rodné meno, ktoré sa väčšinou skladá z dvoch slabík a podľa Pravidiel slovenského pravopisu sa tieto dve slabiky uvádzajú v slovenčine rozdelené pomlčkou. Napríklad Pan Ki-mun, kde Pan je priezvisko a Ki-mun je rodné meno. Rozdiel medzi slovenčinou a kórejčinou je ten, že kým v slovenčine je na výber konkrétne meno (napr. Adam), v kórejčine je na výber z asi 5000 znakov (slabík), z ktorých sa „poskladá" rodné meno.

45% Kórejčanov nosí jedno z týchto troch priezvisk Kim, I, alebo Pak
Najčastejšie kórejské priezviská sú Kim, I a Pak. Ich nositelia tvoria v Južnej Kórei asi až 45 % populácie. V Kórei je veľmi dôležitý klanový systém, kde každý jednotlivec je príslušníkom konkrétneho klanu. Spoločným znakom klanu je okrem nosenia rovnakého priezviska aj pôvod z tej istej oblasti, mesta. (Napríklad klan Kim z Kimhä). Väčšinou toto miesto je miestom narodenia najstaršieho predka daného klanu. Kvôli tomu Kórejčania po stáročia uchovávajú záznamy o svojich predkoch (tzv. genealogické tabuľky), ktoré môžu siahať aj viac ako 1000 rokov dozadu.

Mená na Kórejskom polostrove sa časom vyvíjali. Ešte pred 2000 rokmi príslušníci rôznych kmeňov, ktoré obývali tieto teritóriá, nepoužívali priezvisko a ich meno bolo pôvodom z ich rodného jazyka. Až počas obdobia Troch kráľovstiev pod vplyvom čínskej kultúry začali prijímať, najprv králi a šľachta, čínske mená s „kórejskou" výslovnosťou. Tento spôsob sa stal v kruhoch vládnej vrstvy bežný počas panovania kráľovstva Šilla a obyvatelia kráľovstva Korjo už prevažne používajú tento systém.

V niektorých obdobiach, keď Kórea bola pod nečínskym vplyvom – menovite pod nadvládou Mongolska, mandžuskej dynastie či počas japonskej okupácie Kórey (1910-1945) – bolo zaužívané používanie mien z týchto krajín. Najväčší nátlak na zmenu kórejských mien bol práve medzi rokmi 1940-1945, keď japonská okupácia vrcholila. V tom čase až 84% populácie bolo donútených si zmeniť, alebo aspoň registrovať nové, japonské meno.

Zvyk dávať rovnaké meno synovi po otcovi (dcére po svojej matke), po predkovi, alebo po nejakom významnom človeku je nielen v Kórei, ale skoro v celej východnej Ázii tabu.
Súradnice: 40°18′38″S 45°20′57″V﻿ / ﻿40,310556°S 45,349167°V﻿ / 40.310556; 45.349167

**Sevan** (armén. Սևանա լիճ, nazývané tiež *Gokča* z tureckého Gökça) je horské jazero v Arménsku, najväčšie jazero na Kaukaze. Má rozlohu 1 262 km² (v roku 1968). Priemernú hĺbku má 28,5 m a maximálnu hĺbku 86 m. Leží v nadmorskej výške 1 900 m medzi Malým Kaukazom a Arménskou vysočinou obklopené horskými chrbtami. Na severovýchode je to Sevanský chrbát Malého Kaukazu. Zvyšné tri chrbty patria pod Arménsku vysočinu. Sú to na severozápade Pambacký chrbát, na západe Gegamský chrbát a na juhu Vardenisský chrbát. Sevan zaberá centrálnu časť medzihorskej tektonickej prepadliny.

Rozčlenenie
-----------

Dvoma mysmi je jazero rozdelené na menšiu severozápadnú časť Malý Sevan a veľkú rozšírenú juhovýchodnú časť Veľký Sevan, ktoré sú spojené prielivom. Malý Sevan sa odlišuje veľkou hĺbkou (86 m) a členitejšími brehmi. Vo Veľkom Sevane je dno rovné, brehy málo členité a má maximálnu hĺbku 35 m. V severozápadnej časti sa týčil skalnatý ostrov Sevan so zvislými brehmi. Po odpustení časti vody sa ostrov stal polostrovom. Nachádza sa na ňom Sevanský kláštor.

Vodné bilancie
--------------

Do jazera ústí 28 neveľkých riek a vyteká zoň rieka Hrazdan. Vodná hladina má blankytne modrú farbu a je priezračná do hĺbky 11 m. Priemerná mineralizácia vody je 716 mg/l. Ročný rozsah kolísania hladiny je do 0,6 m, najvyššia hladina je v júli a auguste a najnižšia vo februári a marci. Vo vodnej bilancii hrajú hlavnú prírastkovú rolu povrchové prítoky (0,727 km³ za rok) a zrážky (0,491 km³ za rok). Hlavnú úbytkovú úlohu potom hrá odpar (1,083 km³ za rok), podzemný odtok (0,085 km³ za rok) a rieka *Hrazdan* (0,050 km³ za rok). Hladina jazera je tak udržiavaná v rovnováhe.

Vlastnosti vody
---------------

Priemerná teplota povrchovej vrstvy vody v júli a auguste je 17 až 19 °С, maximálna 24°С. V januári a februári teplota klesá na 1,5 až 1,8°С. Veľkú časť roka je teplota konštantná. Celé jazero zamŕza len vo výnimočne chladných zimách.

Využitie
--------

Voda jazera rieky *Hrazdan* je využívaná Sevanskou kaskádou hydroelektráreň. Z dôvodu zväčšenia vodnej zásoby jazera a *Sevanskej kaskády* bol v roku 1975 vybudovaný tunel Arpa-Sevan (dĺžka 48,6 km), ktorý privádza vodu rieky Arpa do jazera.

Na brehu leží mesto Sevan. Jazero je jedno z najobľúbenejších miest oddychu obyvateľov Arménska. Je tu rozvinutý turistický ruch.

Z rýb sa v jazere loví pstruh sevanský, mrena, *Varicorhinus* a tiež naturalizovaný sih severný.

Galéria
-------

* Sevanský kláštor, v pozadí jazeroSevanský kláštor, v pozadí jazero
* Pohľad na jazero SevanPohľad na jazero Sevan

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sevan (jazero)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sevan na českej Wikipédii.*
Súradnice: 69°39′S 18°57′V﻿ / ﻿69,650°S 18,950°V﻿ / 69.650; 18.950

**Tromsø** je nórske prístavné mesto a správne centrum regiónu Troms. Žije tu okolo 57 015 obyvateľov (2012). Mesto je druhým najväčším európskym mestom za polárnym kruhom (po ruskom Murmansku).

Charakteristika
---------------

Ôsme najväčšie mesto krajiny sa nachádza v severnej časti Nórska, na pobreží Nórskeho mora, asi 350 km severne od polárneho kruhu. Polárny deň tu vďaka polohe trvá od 18. mája do 26. júla, polárna noc zasa od 26. novembra do 15. januára. Dôležité prístavné mesto je kultúrnym, hospodárskym aj politickým centrom regiónu a rozkladá sa na ostrove Tromsøya, Kvaløya a priľahlej pevnine, nazývanej Tromsdalen. Ostrovy s pevninou spájajú mosty, no aj podzemný tunel.

Dejiny
------

Archeologické nálezy potvrdili prítomnosť ľudí pred 9 000 rokmi. Písomne je mesto nepriamo doložené v stredovekej kronike už v roku 892, kedy kráľa Alfréda navštívil náčelník kmeňa Sami, *Ottar*. Tromsø je ako cirkevná obec doložená v roku 1252, no status mesta získalo až v roku 1794. Observatórium na pozorovanie polárnej žiary tu vzniklo v roku 1927, univerzita v 1972.

Klíma
-----

Vplyv Golfského prúdu pôsobí aj v tejto časti Nórska a spôsobuje miernu zimu s nezamŕzajúcim morom a priemernými teplotami -2,2 °C v januári a 15,3 °C v júli. Priemerná ročná teplota tak dosahuje 5,1 °C a ročný úhrn zrážok je 1031 mm.

Partnerské mestá
----------------

* USA  Anchorage, Aljaška, USA, 1969
* Palestína  Gaza, Palestína, 2001
* Spojené kráľovstvo  Grimsby, Spojené kráľovstvo, 1961
* Fínsko  Kemi, Fínsko, 1940
* Švédsko  Luleå, Švédsko, 1950
* Rusko  Murmansk, Rusko, 1972
* India  Pune, India, 1966
* Guatemala  Quetzaltenango, Guatemala, 1999
* Dánsko  Ringkøbing, Dánsko, 1950
* Chorvátsko  Záhreb, Chorvátsko, 1971

Panoráma
--------


Panoráma mesta

Referencie
----------

1. ↑  Folkemengde og areal, etter kommune. 1. januar 2012 (štatistika počtu obyvateľov) prístup: 10.10.2013, Dostupné online

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tromsø**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Tromsø na anglickej Wikipédii a Tromsø na českej Wikipédii.*
**Lonsdaleit** je minerál kryštalizujúci v hexagonálnej sústave, chemicky je to jedna z alotropických modifikácií uhlíka (C).

Vzhľad
------

Lonsdaleit je zvyčajne hnedej farby s odtieňmi do žltej, alebo tmavohnedej. Vytvára drobné kryštály (často pozorovateľné len v mikroskope) tvaru kocky. Väčšinou býva pomiešaný s diamantom.

Výskyt
------

Výskyt bol zaznamenaný v mieste dopadu meteoritov napr. Diablov kaňon v Arizone. Okrem meteoritického pôvodu sa vyskytuje aj v kimberlitických horninách a bol pripravený aj umelo pri výskume možnej syntézy umelých diamantov.

Priemyselne využívaným náleziskom lonsdaleitu by mohol byť napríklad impaktný kráter Popigaj na Sibíri v Rusku (priemer ~100 km, vek 35,7 ± 0,2 (2σ) miliónom rokov, 7. najväčší impaktný kráter na Zemi), kde dopadol chondritový asteroid pravdepodobne na ložisko grafitu. Existujú tu dve využívané náleziská impaktných diamantov vhodných na priemyslové využitie - Skaľnoe (Скальное) a Udarnoe (Ударное), tretie nálezisko (odhalené v roku 2012) je utajované a geologický prieskum bol dočasne zmrazený. V priestore kráteru Popigaj sú ťažiteľné hlavne priemyslové diamanty, ale obsah lonsdaleitu je vysoký a zásoby priemyslových diamantov na známych náleziskách odhadujú rusi na "triliony karátov" (stovky tisíc ton!).

Referencie
----------

* Cornelis Klein: Mineralógia, Oikos-Lumon, Bratislava 2006, s. 351

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **lonsdaleit**.

Externé odkazy
--------------

* www.mindat.org - lonsdaleit na mineralogickej databáze (po anglicky)
Pohľad na triptych v katedrále
**Vztýčenie kríža** je obraz flámskeho maliara Petra Paula Rubensa, pochádzajúci pravdepodobne z rokov 1610 až 1611.

Kompozícia
----------

Maliar Peter Paul Rubens tu zvolil - možno na naliehanie zadávateľa - stredovekú formu triptychu. Ide o jedno z najveľkolepejších Rubensových diel, ktoré prvýkrát predstavil antverpskej verejnosti. Rubensovi sa podarilo zachytiť vnútornú i vonkajšiu dynamiku, maľba má vyvážené farby, dej, silu a napätie. Kompozícia s mnohými tesne vedľa seba umiestnenými postavami v spojení s dôkladne premyslenou, symetrickou a zároveň dynamickou výstavbou ukazujú tú stránku barokového maliarstva, ako si ju najčastejšie predstavujeme. Postranné tabule a strednú tabuľu spája v priestorovú jednotu veľký oblúk, ktorý vytvára dynamickú rovinu pre vztýčenie kríža. Kompozične dôležitý je aj pes, sediaci v ľavom dolnom rohu strednej tabule. Rubens ním naznačuje protiľahlú diagonálu, ktorá vyvažuje sklon hlavného ramena vztýčovaného kríža.

Opis obrazu
-----------

Deväť silných mužov je zachytených v okamihu vztyčovania kríža s Kristom. Využívajú k tomu príkry svah. Na atletických postavách možno vysledovať prácu každého jednotlivého svalu. Rubens si najprv pripravil každý pohyb v starostlivej kresbe, až potom pracoval na olejovej skici. Tak dosiahol dojmu bezprostrednosti. To zodpovedalo protireformačnej zásade, podľa ktorej veriaci mal byť oslovený či vztiahnutý do deja na obraze tak, aby mohol všetko prežívať. Pozornosť je sústredená na ukrižovaného. Svetlom zaliaty Kristus obracia hlavu k nebu, nahor k Bohu otcovi. V hornej polovici Kristovho tela je poznať ozvena antickej plastiky *Laokoón*. Rubens ju rád kreslil z rôznych perspektív. Laokoón bol považovaný za stelesnenie smrteľného zápasu a vo *Vztýčení kríža* je postavený do služieb kresťanskej myšlienky spasenia. Na spodnú časť ľavej postrannej tabule umiestnil Rubens skupinu žien a detí spolu s Máriou a Jánom. Všetci spoločne cúvajú, tiež tým prispievajú k celkovému dianiu. Na pravej postrannej tabuli skupinu nie je vidieť, sú zakrytý kapitánom na koni. Ten spolu so svojím mužstvom rozkazuje vztýčiť kríž. Za ním pribíjajú na kríže dvoch lotrov odsúdených spolu s Ježišom. Rubensovi sa v obraze podarilo zachytiť vnútornú i vonkajšiu dynamiku, maľba má vyvážené farby, dej, silu a napätie. Kompozícia s mnohými tesne vedľa seba umiestnenými postavami v spojení s dôkladne premyslenou, symetrickou a zároveň dynamickou výstavbou predstavuje tú najlepšiu stránku barokového maliarstva.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vztýčenie kríža**

Literatúra
----------

* HOFFMANN, Thomas R. *Jak je poznáme? – umění baroka*. Ed. Jiří Barbaš; redakcia Alena Jakoubková, David Dvořák; preklad Ivana Vízdalová. 2006. vyd. [s.l.] : Euromedia Group, k.s. 2006. 128 s. ISBN 80-242-1585-3. S. 66–69.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vztyčení kříže na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°24′S 20°06′V﻿ / ﻿48,4°S 20,1°V﻿ / 48.4; 20.1

**Valická pahorkatina** je geomorfologickou časťou Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie medzi nivami riek Rimava, Blh a Turiec v okrese Revúca a Rimavská Sobota.

Polohopis
---------

Územie zaberá východnú časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie strednú časť Rimavskej kotliny. Východne, južne a západne susedia Gemerské terasy, severne Pokoradzská tabuľa, Železnícke predhorie a Blžská tabuľa a severovýchodne Licinská pahorkatina. Západnú časť územia odvodňujú prítoky Rimavy, strednú časť prítoky Blhu a východnú prítoky Turca, všetky v povodí rieky Slaná. V severnej časti je vybudovaná vodná nádrž Teplý Vrch, ktorej okolie je vyhľadávanou rekreačnou lokalitou. 

Valická pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresov Rimavská Sobota a Revúca. Z významných sídiel sa tu nachádzajú Zacharovce, Veľký Blh a Kaloša a Valice, ktoré dali tejto časti Rimavskej kotliny meno. Územím vedie rýchlostná cesta R2 a cesta I/16 z Lučenca do Rožňavy.

Chránené územie
---------------

V severnej časti sa nachádza chránený areál Hikóriový porast, v strednej prírodná rezervácia Horný Červený les, v južnej Ťahan a v západnej Pokoradzské jazierka.

Turizmus
--------

Pahorkatina je pre turistov zaujímavá predovšetkým kvôli historickým pamiatkam, stredovekým gemerským kostolom. V severnej časti sa nachádza rekreačná oblasť Teplý Vrch, kam smerujú viaceré značené turistické chodníky. Západnou časťou územia vedie z Rimavskej Soboty  červeno značený Chodník Márie Széchy z Fiľakova na Muránsky hrad.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-05-07]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-05-07]. Dostupné online.
3. ↑   *Podrobný autoatlas – Slovenská republika 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, a. s. 2008. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 105.

Pozri aj
--------

* Juhoslovenská kotlina
* Rimavská kotlina
* Geomorfologické členenie Slovenska

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Valinor** je ríša Valarov v Tolkienovom fiktívnom svete. Nachádza sa v Amane, najzápadnejšej zo všetkých zemí. Nazýva sa aj Krajina neumierajúcich, pretože ju obývajú Valari, Maiari a tri rody elfov: Vanyar, Noldor a Teleri. V Druhom veku závideli ľudia z Númenoru obyvateľom Valinoru nesmrteľnosť a namýšľali si, že si ju môžu od nich vybojovať, ale neuspeli.

Vznik
-----

Valari sa odsťahovali do Amanu zo Stredozeme, keď nepriateľ Melkor zničil ich prvé sídlo a ukončil Jar Ardy. Na východných, južných a severných hraniciach Amanu vztýčili Valari vysoké pohorie Pelóri, aby sa tak zabezpečili proti akémukoľvek Melkorovmu útoku.

Sídla Valarov vo Valinore
-------------------------

Najmocnejší z Valarov, Manwë a Varda, sídlili na najvyššej hore Taniqetil. Za hradbami pohoria Pelóri sa nachádzala nádherná, požehnaná krajina, s lesmi, vodami a poľami. Na východe krajiny bol vybudovaný Valimar, mesto Valarov a Maiarov. Pred jeho bránami stál pahorok Ezellohar, na ktorom vyrástli mocou Yavanny Dva stromy Valinoru, strieborný Telperion a zlatý Laurelin. Yavanna sídlila na juh odtiaľ, na svojich rozsiahlych pastvinách. Ešte ďalej, na úpätí Pelóri, stáli kováčne Aulëho, jej manžela. Severnejšie rástli lesy Valu Oromëho. 

V západnej časti ostrova sa nachádzali záhrady Lórienu, domov Irma, a jazero Lórellin, ktoré malo ostrov, kde bývala Irmova manželka Estë. Ďalej na západ stáli siene Valu Náma, Mandos, kde sa neskôr zhromažďovali mŕtvi elfovia. Spolu s Námom tam bývala aj jeho manželka Vairë. Najzápadnejšie zo všetkých Valarov sídlila Nienna, osamelá a smutná.
**Valhalla** je v staronordickej mytológii miesto, kam prichádzajú po smrti padlí hrdinovia.

V živote starých Vikingov mala vojna významné miesto. Svedčí o tom aj miesto ich posledného odpočinku - Valhalla (Valhôll), sieň slávy, sieň zabitých. Do Valhally sa dostali iba hrdinovia usmrtení v boji. Mýtická Valhalla bola obrovská vysoká sieň, mala nádvorie, 540 dverí, pričom z každých pri poslednom boji v Ragnaröku, naraz vyrazí 800 einherjov - mŕtvych bojovníkov. Einherjovia žili vo Valhalle spolu s Odinom (hlavný boh nórskej mytológie) a Valkýrami - Odinove bojovníčky a služobnice. Do Valhally sa však dostala len polovica mŕtvych bojovníkov. Medzi Odinom a bohyňou Freyou,jeho manželkou, bola tajná dohoda, podľa ktorej tá druhá polovica mŕtvych hrdinov putovala do jej sály vo Folkvangu. Mytológia opisuje život einherjov vo Valhalle celkom detailne, napr. ich jedálny lístok sa skladal z mäsa a slaniny z večne ožívajúceho kanca Saehrimniho a medoviny od kozy Heidrún, ktorá stojí na najvyššom mieste Valhally - na jej streche, odkiaľ sa kŕmi listami stromu laeradu. A krásne Valkýry mŕtvym bojovníkom nalievajú medovinu do pitných rohov. Za stolom spolu s nimi sedí aj sám boh Odin, ktorý kŕmi mäsom zo stola svojich dvoch vlkov - Geriho a Frekiho.

  


| * z
* d
* u
Severská mytológia |
| --- |
| Severskí bohovia | 
* Asovia
* Vanovia
* Dísy
* Obri
* Elfovia
* Valkýry
* Einherjovia
* Norny
* Odin
* Thor
* Frey
* Freya
* Loki
* Baldr
* Týr
* Yggdrasil
* Ginnungagap
* Ragnarök

 | Kresba Thórovho kladiva z roku 1877 |
| Literárne zdroje | 
* Poetická Edda
* Prozaická Edda
* Ságy
* Snorri Sturluson
* Runy
* Runové kamene
* Staroseverčina

 |
| Severská kozmológia |
**Zygmunt Florenty Wróblewski** (\* 28. október 1845, Hrodno, Bielorusko – † 16. apríl 1888, Krakov, Poľsko) bol poľský chemik a fyzik.

Životopis
---------

Narodil sa v Hrodne, vtedy patriacom Rusku. Vyštudoval na univerzite v Kyjeve a po 6 ročnom exile pre spoluúčasť na januárovom povstaní (1863), študoval v Berlíne a Heidelbergu. Obhajoval doktoranskú dizertačnú prácu na Mníchovskej Univerzite v roku 1879 a stal sa asistentom profesora na Štrasburgskej univerzite. V 1880 sa stal členom Poľskej akadémie učenia (po poľsky: *Polska Akademia Umiejętności*).

Profesor Caillet na École normale supérieure v Paríži ho oboznámil o dôsledkoch kondenzácie plynov. Keď mu ponúkli funkciu predsedu fakulty fyziky na Uniwersytet Jagielloński odišiel do Krakova, kde začal študovať plyny a čoskoro začal spolupracovať s Karol Olszewski. 29. marca 1883 použili novú metódu pri kondenzovaní kyslíka, a 13. apríla toho istého roku aj dusíka.

V roku 1888 pri skúmaní fyzikálnych vlastností vodíka, prevrátil kerozínovu lampu a ťažko sa popálil. O niekoľko dňí neskôr umrel na následky popálenín v Krakovskej nemocnici. Karol Olszewski pokračoval na experimentoch s použitím vylepšeného kolíkového kaskádového prístroja a využitia oxidu uhličitého a vriaceho etylénu vo vákuu, tak ako vriaceho dusíka a vracieho vzduchu ako ochladzovacích produktov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zygmunt Florenty Wróblewski**

Autoritné údaje: * BnF: 145267173
* GND: 119457512
* ISNI: 0000 0001 1061 6915
* LCCN: nb97082035
* NK ČR: jn20000720310
* SNK: 157448
* VIAF: 49458664
* WorldCat: lccn-nb97082035
**Henrich Bartek** (\* 25. marec 1907, Žilina – † 7. február 1986, Plattling) bol slovenský jazykovedec, vysokoškolský pedagóg a kultúrny pracovník.

Jeho otec Henrich Bartek, jeho matka Anna rod. Bayerová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Filozofickej fakulte KU v Prahe, začas v Paríži a v Štrasburgu, v roku 1945 sa stal univerzitným profesorom. Po štúdiách bol prof. gymnázia v Banskej Bystrici, neskôr tajomníkom Ústredia ochotníckych divadiel, v rokoch 1932 – 1939 referent Matice slovenskej v Martine, zakladateľ a redaktor časopisu Slovenská reč a Naše divadlo. Od roku 1940 zakladateľ a redaktor časopisu Slovenský jazyk. V roku 1945 emigroval do Mníchova. Významný bádateľ v oblasti slovenskej jazykovedy, zaslúžil sa o ustálenie pravidiel slovenského pravopisu.

Autor samostatných prác a početných jazykovedných štúdií publikovaných v odborných časopisoch. V emigrácii publikoval štúdie v zborníkoch a v slovenských periodikách, samostatne vydal prácu *Slovenský pravopis* s gramatickými poučkami a slovníkom (1956).

Je pochovaný v Niederaltaichu.

Dielo
-----

* *K základom slovenskej prozodie*. Turčiansky Sv. Martin, 1935
* *Príspevok k dejinám slovenčiny*. Trnava, 1936
* *Anton Bernolák 1787 – 1937*. Trnava, 1937
* *Ľ. Štúr a slovenčina*. Martin, 1943
* *Správna výslovnosť slovenská*. Bratislava, 1944
* *Nový pravopis slovenský*. Whiting, 1954
* *Slovenský pravopis s gramatickými poučkami a slovníkom*. Whiting, 1956

Literatúra
----------

* BARTEK, Henrich. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 246 – 247.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1162446161
* LCCN: no94002304
* NK ČR: mzk2002156809
* SNK: 161576
* VIAF: 292587072
* WorldCat: lccn-no94002304
**Henri Barbusse** (\* 17. máj 1873 Asnières-sur-Seine, Francúzsko – † 30. august 1935 Moskva, ZSSR) bol francúzsky básnik, prozaik a publicista. Do povedomia verejnosti sa dostal protivojnovými akciami.

Život
-----

Bol synom žurnalistu. Študoval filozofiu a literatúru. Bol prozaikom, publicistom a priekopníkom vojnového románu. Do jeho života prevratne zasiahla 1. svetová vojna, do ktorej sa prihlásil ako dobrovoľník. 

Do literatúry vstúpil zbierkou symbolistických básní *Plačky* (1895), ale neskôr prešiel k naturalizmu (román *Peklo*, 1918). Vyvrcholením jeho tvorby je protivojnový román *Oheň* (vychádzal časopisecky od roku 1916), ktorý nemá fabulu ani hlavného hrdinu. Je to denník bojového družstva s naturalistickými scénami z bojísk prvej svetovej vojny. Je zaujímavý svojou bezprostrednosťou a drastickými kontrastmi.

Po vojne sa do povedomia dostal svojimi protivojnovými akciami. Založil tiež intelektuálnu organizáciu a časopis Clarté (jasno). Zomrel v Moskve roku 1935.

Bibliografia
------------

* *Plačky* – zbierka symbolistických básní
* *Peklo* – naturalistický román
* *Oheň* – protivojnový román, ktorý nemá fabulu ani hlavného hrdinu. Je to denník bojového družstva s naturalistickými scénami z bojísk 1. svetovej vojny. Je zaujímavý svojou bezprostrednosťou a dramatickými kontrastmi.

V tomto diele sa Barbussovi presvedčivo podarilo vykresliť atmosféru zákopovej vojny a predstaviť reakcie ľudí tvárou v tvár smrti. Veľkú pozornosť venoval všedným dňom vojny, náladám i rozhovorom medzi vojakmi. Vojaci prežívajú pocity sklamania a rozhorčenia pri stretnutí s naivnými obdivovateľmi vojny. Vrcholom románu sú drsné bojové scény, obrazy ľudského utrpenia a smrť z fyzického vyčerpania a duševného rozkladu. Z nich sa rodí túžba vojakov odstrániť vojny, odsúdiť tých, ktorí ich vyvolávajú. Postupne vojaci strácajú ilúzie o spravodlivej vojne Francúzska. Ideové vyvrcholenie románu je zároveň vyznaním autora, ktorý sa v mene spolubojovníkov rozhodne organizovať medzinárodnú solidaritu proti vojne.Toto dielo vzniklo na základe listov, ktoré posielal žene z frontu. Kompozícia diela pozostáva z postupne spájaných príbehov, ktoré sa odohrávajú v zákopoch, na bojisku, ale aj počas dovolenky v zázemí. Dôležitú úlohu pri dynamizácii deja v Barbussovom románe Oheň plnia dialógy. Autor použil jednoduchý kompozičný postup reťazenia zážitkov a drobných príbehov. Postupnou gradáciou deja a myšlienky dospel k účinnej záverečnej pointe. V jazykových prostriedkoch aj v celkovom ladení rozprávania bol úsporný, so sklonom k expresivite výrazu.

Iné projekty
------------

CommonsWikicitátyCommons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Henri Barbusse**
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Henri Barbusse**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Henri Barbusse**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |

Autoritné údaje: * abART: 3884
* BnF: 11890183b
* GND: 11850651X
* ISNI: 0000 0001 2137 9396
* LCCN: n50021122
* NK ČR: jn19990000439
* SNK: 147251
* VIAF: 68925116
* WorldCat: lccn-n50021122
**Joe Dassin**, celým menom **Joseph Ira Dassin**, (\* 5. november 1938, New York, New York, USA – † 20. august 1980, Papeete, Tahiti) bol americko-francúzsky spevák, gitarista a hudobný skladateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v USA. Otec Jules Dassin bol filmový režisér a rodina pod tlakom mccarthizmu odišla koncom 40. rokov do Európy a v roku 1950 sa usadila v Paríži. 

Frankofónny svet dobre prijal jeho pokus skombinovať americký folk a country s francúzskym romantickým šansónom. Jeho najúspešnejšou piesňou bola *L'été indien* (Indiánske leto) z roku 1975, ktorú napísal Toto Cutugno. Dassin sám písal piesne napr. pre Melinu Mercouri (*Le Portugais*, *Je suis grecque*) alebo France Gall (*Bébé Requin*, *Toi que je veux*, *La Vieille Fille*, *24/36*, *souffler les Bougies*). K jeho hitom patria tiež *Si tú n'existais pas* či *Champs Elysées*. Spieval vo francúzštine, nemčine, angličtine, španielčine, taliančine i gréčtine.  
 
Zomrel na zlyhanie srdca v 42 rokoch na dovolenke na Tahiti.

Referencie
----------

1. ↑   *Joe Dassin, le roman de sa vie (France 3) – Le destin singulier d'une l'icône de la chanson française* [online].. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joe Dassin**

Externé odkazy
--------------

* Joe Dassin v Internet Movie Database (po anglicky)
* Životopis na All Music.com
* Diskografia na Discogs.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joe Dassin na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 126564420
* GND: 118889710
* ISNI: 0000 0001 1600 6544
* LCCN: n84234953
* NK ČR: xx0119372
* VIAF: 17343943
* WorldCat: lccn-n84234953
**Henrich I. Portugalský** (port. *Henrique I de Portugal*, \* 31. január 1512, Lisabon – † 31. január 1580, Almeirim) bol portugalský kráľ v rokoch 1578 – 1580.

Životopis
---------

Narodil sa ako piaty syn (ôsme dieťa) portugalského kráľa Manuela I. a jeho druhej manželky Márie Aragónskej. Nakoľko si ako jeden z piatich synov nerobil nádeje na následníctvo, svoj život zasvätil Bohu. Bol arcibiskupom v Brage, prvým arcibiskupom v Évore a taktiež arcibiskupom v Lisabone. Bol dokonca vybraný za jedného z dvoch favoritov na pápežský stolec v rámci dvoch konkláve konaných v roku 1555.

V roku 1550 založil univerzitu v Évore. Staral sa o neplnoletého infanta Sebastiána I. syna jeho najstaršieho brata Jána III.. Ten ale tragicky zahynul v bitke pri Alcácer-Quibir a tak sa Henrich 28. augusta 1578 Henrich stal kráľom Portugalska.

Henrich pre zachovanie rodu Aviz sa chcel vzdať duchovného stavu a chcel si začať hľadať manželku. Pápež Gregor XII. však jeho prosby nevyslyšal a nedal mu na to súhlas. Zomrel 31. januára 1580, skôr ako regentská rada stihla ustanoviť jeho nástupcu.

Po jeho smrti nasledovala veľký nástupnícka kríza v Portugalsko nakoľko portugalský trón si nárokoval okrem Antona I. syna Henrichovho brata Luisa, vojvodu z Beja, aj španielsky kráľ Filip II.. Súboj o trón nakoniec vyhral Filip II. pod podmienkou, že Portugalsko a jeho územia sa nestanú španielskymi provinciami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Henrich I. (Portugalsko)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jindřich I. Portugalský na českej Wikipédii.*

  


|  |
| --- |
| Henrich I. |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Sebastián I.** | **Kráľ Portugalska**1578 – 1580 | Nástupca**Anton I.** |

Autoritné údaje: * GND: 130008516
* LCCN: n80155906
* VIAF: 262012590
* WorldCat: lccn-n80155906
**Nasdaq-100** je americký akciový index. Index zahŕňa 100 najväčších spoločností z hľadiska kapitalizácie, ktorých akcie sa obchodujú na burze NASDAQ. Index nezahŕňa spoločnosti vo finančnom sektore.

Spoločnosti, ktoré už nespĺňajú pravidlá zaradenia do zoznamu Nasdaq 100, sú nahradené novými firmami raz za rok v tretí decembrový týždeň.

História
--------

História indexu začína v roku 1985, keď boli súčasne zavedené dva nové indexy: NASDAQ-100 a NASDAQ Financial-100. Prvý index zahŕňal priemyselné high-tech spoločnosti, druhý – finančné spoločnosti. Základňa indexu bola pôvodne 250 bodov.

V roku 1998 boli do indexu prijaté zahraničné spoločnosti. Spočiatku boli požiadavky na ne prísne, ale v roku 2002 sa zmiernili.

Historické maximum viac ako 4700 bodov dosiahol index v roku 2000 na vlne dot-comov.

V roku 2021 je 57% NASDAQ 100 technologickými spoločnosťami. Ďalším najväčším odvetvím v tomto odvetví sú spotrebiteľské služby s 21,99%. Zdravotníctvo tvorí 7,08% z NASDAQ 100, spoločnosti zaoberajúce sa spotrebným tovarom 6,14% z NASDAQ 100 a priemyselné spoločnosti 5,92%.

Obchodovateľné nástroje založené na NASDAQ-100
----------------------------------------------

Na burze NASDAQ pod tickerom QQQ sa obchoduje s fondom, ktorého štruktúra je podobná indexu NASDAQ-100, a svoju dynamiku opakuje s vysokou presnosťou.

Rozdiely od indexu NASDAQ Composite
-----------------------------------

Index Nasdaq Composite obsahuje akcie všetkých spoločností kótovaných na burze NASDAQ (celkovo viac ako 3 000).

Zmeny v roku 2021
-----------------

Dňa 21. júla nahradila spoločnosť Honeywell spoločnosť Alexion Pharmaceuticals po akvizícii spoločnosti AstraZeneca. Dňa 26. augusta spoločnosť Crowdstrike nahradí spoločnosť Maxim Integrated Products, ktorú získava spoločnosť Analog Devices.

Referencie
----------

1. ↑   Five facts about the Nasdaq 100 index. *morningstar.com.au*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
2. ↑   What Are The Nasdaq Composite And Nasdaq 100 Indexes?. *forbes.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
3. ↑   10 Fun Facts about the Nasdaq-100 Index. *nasdaq.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
4. ↑   3 Lessons for Investors From the Tech Bubble. *nasdaq.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
5. ↑   Best Nasdaq 100 Brokers Guide. *comparebrokers.co*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
6. ↑   Invesco QQQ Trust, Series 1. *nasdaq.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
7. ↑   Q: Why Did QQQQ drop a Q to Become QQQ?. *wsj.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
8. ↑   Honeywell International Inc. to Join the NASDAQ-100 Index Beginning July 21, 2021. *globenewswire.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
9. ↑   CrowdStrike Holdings, Inc. to Join the NASDAQ-100 Index Beginning August 26, 2021. *globenewswire.com*. Dostupné online [cit. 2021-09-13].
**Paschal III.** (lat. *Paschalis Tertius*) vl. menom **Guido z Cremy** (\* ? – † 20. september 1168, Rím) bol taliansky duchovný a protipápež pápeža Alexandra III. (od 22. apríla 1164 do 20. septembra 1168).

Bol druhým z radu protipápežov (celkom štyroch) zvolených proti riadnemu pápežovi Alexandrovi III. Za jeho voľbou stála procisárska strana Fridricha I. Barbarossu. 

Pochádzal z aristokratickej rodiny. Pôvodne bol kardinálom a kňazom kostola San Callisto v Ríme. Pôsobil v pápežských službách už za čias pápeža Inocenta II. K jeho zvoleniu ako nástupcu protipápeža Viktora IV. prispelo o. i. aj to, že patril k Viktorovým najvýraznejším podporovateľom. 22. apríla prebehla voľba a 26. bol v toskánskom meste Lucca vysvätený ako Paschal III.

Hlavného podporovateľa mal Paschal III. v osobe rímskeho cisára. 
Vrcholným prejavom cisárovej podpory Paschalovi bola Fridrichova verejná prísaha a záväzok, že nikdy neuzná Alexandra III. a vždy bude uznávať iba Paschala. V mene tejto prísahy vyžadoval cisár podporu pre Paschala aj od prelátov a ríšskych kniežat.

V júli 1167 Paschal sprevádzal svojho ochrancu na jeho vojenskom ťažení do Ríma. V obave o svoju bezpečnosť Alexander III. z mesta utiekol. 22. júla bol v Bazilike svätého Petra Paschal III. intronizovaný a 1. augusta tu sám korunoval Fridricha I. a jeho druhú manželku Beatrix.

Vzápätí po svojej intronizácii však Paschal v dôsledku vypuknutia malárie opustil Rím (spolu s cisárskymi vojskami). Späť sa vrátil až začiatkom nasledujúceho roku. V Ríme ho zastihli nálady obyvateľov vyjadrujúce podporu Alexandrovi III. Kvôli zaisteniu bezpečnosti sa Paschal uchýlil do pevnosti pri svätopeterskej bazilike, kde i koncom septembra 1168 zomrel.

Zdroj
-----

* PASCHAL III. In: KELLY, J. N. D. *Pápeži dvoch tisícročí : od sv. Petra po Jána Pavla II*. Preklad Otto Havrila; ilustrácie Monika Čulenová. Vyd. 1. Bratislava : Roal, 1994. 288 s. ISBN 80-88706-00-9. S. 143 – 144.

  


| * z
* d
* u
Protipápeži |
| --- |
| 
* Hippolitos
* Novacián
* Félix II.
* Ursinus
* Eulalius
* Vavrinec
* Dioscorus
* Teodor
* Paschal
* Konštantín II.
* Filip
* Ján VIII.
* Anastasius
* Christoforus
* Bonifác VII.
* Ján XVI.
* Gregor VI.
* Benedikt X.
* Honorius II.
* Klement III.
* Theodorich
* Adalbert
* Silvester IV.
* Gregor VIII.
* Celestín II.
* Anaklét II.
* Viktor IV. (1138)
* Viktor IV. (1159 – 1164)
* Paschal III.
* Kalixt III.
* Inocent III.
* Mikuláš V.
* Klement VII.
* Benedikt XIII.
* Alexander V.
* Ján XXIII.
* Klement VIII.
* Benedikt XIV. (1424 - 1429)
* Benedikt XIV. (1430 - 1437)
* Félix V.

 |

Autoritné údaje: * GND: 100957048
* VIAF: 66823035
**Joe Frank Edwards** (\* 3. február 1958, Richmond, Virgínia, USA) je americký vojenský pilot a kozmonaut, ktorý absolvoval na palube raketoplánu osemdňový let a pobyt na orbitálnej stanici Mir.

Životopis
---------

Stredoškolské štúdium ukončil roku 1976 na Lineville High School v Alabame a potom pokračoval v štúdiu na leteckej akadémii US Naval Academy. Túto zakončil v roku 1980 a stal sa vojenským letcom. V roku 1983 absolvoval nasadenie vo vojne v Libanone. V roku 1986 absolvoval na akadémii ďalšie štúdium, po ktorom sa stal testovacím pilotom. Absolvoval vysokoškolské štúdium na University of Tennessee v Knoxville so zameraním na letecké systémy. S úspechom školu ukončil v roku 1994. V roku 1992 bol odvelený do Pentagónu, kde zastával funkciu operačného dôstojníka. O dva roky neskôr ho získala NASA. V Houstonskom Johnsonovom vesmírnom stredisku prešiel potrebným výcvikom a v roku 1998 letel do vesmíru. Mal vtedy 40 rokov. U NASA zostal do roku 2000, potom sa rozhodol odtiaľ odísť a začať súkromne podnikať. Joe Edwards je ženatý, vzal si Janet rodenú Raganovú. V mladosti mal rád loptové hry, na škole hral futbal, softball a basketbal.

Let do vesmíru
--------------

V roku 1998 sa zúčastnil ako pilot misie STS-89 na palube raketoplánu Endeavour a stal sa tak 369. kozmonautom sveta. Misia bola katalogizovaná v COSPAR pod označením 1998-003A. Sedemčlenná posádka po dosiahnutí orbitálnej dráhy aktivovala laboratórium Spacehab na palube raketoplánu, potom zaparkovala pri ruskej stanici Mir, vyložila zásoby a spoločne s obsluhou stanice niekoľko dní plnila stanovené úlohy. Zanechala tu astronauta Thomasa a jeho miesto neho astronaut Wolf. Misia bola úspešná. Štart aj cieľ bol na Floride, na kozmodróme Cape Canaveral Air Force Station.

* STS-89 Endeavour štart 23. január 1998, pristátie 31. január 1998

Externé odkazy
--------------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joe Edwards na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Edwards na Space40
* Edwards na MEK
**Loferer Steinberge** je pohorie ležiace na severe Rakúska v spolkovej krajine Salzbursko. Horopisne sa radí do väčšej skupiny pohoria Steinberge. Najvyšší vrch je Grosses Ochsenhorn (2 513 m).

Poloha
------

Geomorfologický celok Steinberge sa delí na pohoria Loferer Steinberge a Leoganger Steinberge. *Loferské kamenné hory* sú od svojho vyššieho suseda *Leogangských kamenných hôr* oddelené sedlom Römer Sattel (1 194 m) a údolím potoka Römerbach. Na severe vymedzuje hranicu masívu dolina Strubtal, tiahnuca sa pozdĺž potokov Haselbach a Loferbach tečúcich tu v smere spojenia miest Lofer – Waidring. Údolie oddeľuje Loferer Steinberge od Chiemgauer Alpen. Dlhé údolie Saalachu oddeľuje horstvo od Berchtesgadener Alpen. Západ územia je ohraničený jazerom Pillersee.

Geografia
---------

Loferer Steinberge dominujú tri vrcholy (Ochsenhorn, Hinterhorn, Reifhorn), ktoré vytvárajú charakteristickú kulisu predovšetkým mestu Lofer. Prevyšujú tamojšie údolie o takmer 2 kilometre. Úpätie hôr je zelené, plné lúk a pasienkov. Vrchy z neho ostro vystupujú skalnatými stenami. Medzi nimi sa nachádza akási krasová planina a vyprahnuté vápencové polia. Pohorie tvorí hlavný hrebeň pretínajúci všetky najvyššie vrcholy, ktorý sa tiahne v smere východ – severozápad. Na sever je potom vystrčená jedna rázsocha s dominantným vrcholom Breithorn (2 413 m) k juhu vysiela pohoria ďalší bočný hrebeň k vrcholu Geislhörner 2 291 m. V uzlovom bode Groses Hinterhorn (2 504 m) sa hlavný hrebeň delí do písmena "Y" a už samostatná západna vetva pokračuje ostrým cimburím vrchov Groses Rothorn (2 409 m) a Ulrichshorn (2 155 m).

### Vrcholy

* Grosses Ochsenhorn (2 513 m)
* Groses Hinterhorn (2 504 m)
* Grosses Reifhorn (2 480 m)
* Breithorn (2 413 m)
* Groses Rothorn (2 409 m)
* Rothörnl (2 394 m)
* Geislhörner (2 291 m)
* Ulrichshorn (2 155 m)
* Seehorn (2 155 m)

Turizmus
--------

St. Ulrich am Pillersee
Loferer Steinberge poskytuje návštevníkom rad možností. Jednak to sú odvážne vedené zaistené cesty Nackter Hund (Groses Hinterhorn) a Nurracher Hohenweg (obiažnosť II. UIAA, rázsocha vrcholov Groses Rothorn a Ulrichshorn) a druhou možnosťou je prechod masívu pod skalnými stenami. Turistom a horolezcom slúži v celom masíve iba jedna chata Schmidt-Zabierow Hütte (1 960 m) a bivakovacia búda na ceste Schärdinger Steig. Pod západnými svahmi hôr leží horské jazero Pillersee (835 m).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Loferer Steinberge**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Loferer Steinberge na českej Wikipédii.*
Tufit z maďarského Tihany.
**Tufit** je súhrnné označenie pre pyroklastický sediment, ktorý obsahuje zmiešaný vulkanický aj terigénny materiál. Podľa definície IUGS obsahuje tufit 75% až 25% vulkanického (epiklastického) materiálu.

Existujú rôzne členenia, ktoré definujú tufit. Členenie uvádzané v odporúčaní IUGS sa opiera o definíciu zavedenú Schmidom (1981). Švecov označoval ako tufity horniny s obsahom 50-90% vulkanických fragmentov. Mal teda obsahovať nadpolovičnú väčšinu vulkanického materiálu. Ak hornina obsahuje viac než 75% resp 90% pyroklastického materiálu označuje sa ako tuf. Niektoré ďalšie, hlavne staršie zdroje uvádzajú, že tufit môže obsahovať 10-50% nevulkanického materiálu.

Prívlastok tufitický sa používa pre sedimenty, ktoré obsahujú menej ako 25% vulkanických fragmentov.

Zloženie
--------

Horninu tvoria ostrohranné a/alebo zaoblené úlomky efuzívnych hornín alebo časti ich minerálov, obsahuje tiež vulkanický popol, pemzu, ílové minerály. Nevulkanický materiál môžu predstavovať jak terigénne sedimenty tak chemogénna alebo organogénna prímes. Bežný môže byť kremeň alebo sľuda a prímes karbonátov, kremitých hornín alebo zvyšky schránok organizmov.

V závislosti od veľkosti častíc sa rozlišujú psefitické, psamitické aj aleuritické alebo pelitické tufity. Pre tufity je veľmi typická odlišná veľkosť častíc vulkanického a terigénneho pôvodu. Často sa jedná vulkanický popol zmiešaný s jemnozrnnými sedimentami.

Vznik
-----

Vzniká resedimentáciou vulkanického popola za prínosu terigénneho alebo iného (nevulkanického) materiálu. Môže vznikať usadzovaním na dne mora v okolí aktívnych sopiek vyvrhujúcich vulkanický materiál.

Referencie
----------

1. ↑  Le Maitre, R.W. (Editor), 2002, Igneous rocks A Classification and Glossary of Terms Recommendations of the International Union of Geological Sciences Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks. Cambridge University Press, Cambridge, s. 9
2. ↑  Schmid, R. 1981, Descriptive nomenclature and classification of pyroclstic deposits and fragments: Recommendations of the IUGS Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks. Geology. The Geological Society of America. Boulder, 9, s. 41–43
3. ↑  Vozárová, A. 2009, *Petrografia sedimentárnych hornín.* Univerzita Komenského, Bratislava, 173 s.
4. ↑  Petránek, J. *Pyroklastické horniny, On-line geologická encyklopedie* [online]. geology.cz, 2007, [cit. 2012-05-02]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |