recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Časový multiplex** (*TDM*- *Time-division multiplexing*) je multiplex, pri ktorom sa združovanie kanálov v spoločnom prenosovom prostredí uskutočňuje prepínaním kanálov v časovej oblasti. Jednotlivé signály sú oddelené tým, že sa každý z nich vysiela (prenáša) iba krátky pevne definovaný časový okamih. Prakticky vo všetkých prípadoch sa používa rámcovej štruktúry, ktorá je rozdelená na rovnako veľké timesloty, časové intervaly pre vysielanie. Tento rámec sa v čase neustále opakuje a teda každý signál sa prenáša stále s rovnakou pravidelnosťou.

Hlavný problém spočíva v tom, ako rozlíšiť kde timeslot pre konkrétny signál začína a kde končí. Najčastejším riešením je pridanie špeciálneho timeslotu s presne definovaným obsahom na začiatok rámca, ktorý označuje "toto je začiatok rámca". Pretože sú všetky timesloty rovnako dlhé (časovo), stačí na strane prijímača nájsť tento štartový bod a potom odpočítať potrebnú dobu do začiatku hľadaného TS. Tak vznikne napr ISDN BRI (2 hovory + 1 úzky signalizačné kanál)

TDM je základnou metódou prenosu signálov klasické digitálne telefónie. Hlasový signál sa pomocou modulácie typu PCM digitalizuje a niekoľko hovorových kanálov spolu s pomocnými a riadiacimi kanály sa skladá do časového multiplexu TDM. Časový multiplex je využívaný tiež vnútri klasických digitálnych ústrední, kde s ním pracuje spojovacie pole.

Novšie princíp telefónia využíva princíp VoIP, tj. Prenos hlasu paketových dát cez sieť, ktorá nie je spojovo orientovaná. Neexistuje tu vyhradený kanál pre hlasovú komunikáciu a zdieľanie siete rôznymi dátovými tokmi sa neriadi zásadami synchrónneho časového multiplexu. V tom je VoIP zásadne odlišné od TDM.
Sídlo centra
**Centrum ďalšieho vzdelávania Univerzity Komenského v Bratislave** vzniklo na základe rozhodnutia rektora, zo dňa 26. novembra 2004 v súlade s §10 ods.5 zákona č.131/2002 Z.z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov a v súlade s čl. 9 ods. Štatútu Univerzity Komenského v Bratislave  ako samostatne hospodáriaca súčasť s účinnosťou od 1.decembra 2004. História jej niektorých útvarov však siaha až do roku 1960.

Centrum ďalšieho vzdelávania poskytuje vzdelávame dospelých a má široké portfólio vzdelávacích programov pre zvyšovanie vedomostí, kompetencií a zručností profesijného a osobnostného rastu, kvalifikovanými odborníkmi s dlhoročnými skúsenosťami v oblasti  celoživotného vzdelávania a v troch riadených útvaroch.

V **Útvare pre celoživotné vzdelávanie**, ktorý organizuje, manažuje a zabezpečuje **Kontinuálne, kompetenčné a kariérové vzdelávanie** (**vzdelávanie pre verejnosť, vzdelávanie pedagógov, vzdelávanie krajanov**) a **Univerzitu tretieho veku.**

V **Útvare pre jazykovú a odbornú prípravu**, ktorý organizuje, manažuje a zabezpečuje **Jazykovú a odbornú prípravu cudzincov a krajanov** a **Cudzie jazyky.**

**Ich súčasťou je aj Študijné a kongresové stredisko v Modre – Harmónii.**

Okrem verejnosti, firiem, inštitúcií a jednotlivcov,  študenti z jednotlivých fakúlt, absolvovaním vzdelávacích programov majú možnosť k svojmu vzdelaniu získať pridanú hodnotu pri uplatnení sa v praxi po skončení štúdia.

Súčasti CĎV UK
--------------

Pod Centrum ďalšieho vzdelávania UK patrí:

* **Útvar pre celoživotné vzdelávanie /** *Kontinuálne, kompetenčné a kariérové vzdelávanie - KKKV* (vzdelávanie pre verejnosť, vzdelávanie pedagógov, vzdelávanie krajanov)
* **Univerzita tretieho veku** (UTV)
* **Útvar jazykovej a odbornej prípravy zahraničných študentov** (ÚJOP)
* **Študijné a kongresové stredisko Modra - Harmóni** (ŠaSK)

Externé odkazy
--------------

* Webstránka Centra ďalšieho vzdelávania UK

| * z
* d
* u
Univerzita Komenského v Bratislave |
| --- |
| Fakulty | 
* Evanjelická bohoslovecká fakulta
* Fakulta managementu
* Fakulta matematiky, fyziky a informatiky
* Fakulta sociálnych a ekonomických vied
* Fakulta telesnej výchovy a športu
* Farmaceutická fakulta
* Filozofická fakulta
* Jesseniova lekárska fakulta v Martine
* Lekárska fakulta
* Pedagogická fakulta
* Právnická fakulta
* Prírodovedecká fakulta
* Rímskokatolícka cyrilometodská bohoslovecká fakulta

 |
| Ľudia | 
* Rektor: Marek Števček
* Kategória Absolventi
* Kategória Dekani
* Kategória Vyučujúci

 |
| Ostatné | 
* Botanická záhrada
* Centrum ďalšieho vzdelávania
* Centrum informačných technológií
* Detská univerzita
* Informačné centrum
* Ústredná knižnica
* Vedecký park
* Vydavateľstvo

 |

Súradnice: 48°09′35″S 17°08′05″V﻿ / ﻿48,159653°S 17,134611°V﻿ / 48.159653; 17.134611
**Jozef Žmuráň** (\* 26. február 1921, Bobrov - † 26. september 1982, Bratislava) bol elektrotechnický inžinier, energetik.

Jeho otec Jozef Žmuráň, matka Mária rod. Šoltísová.

Životopis
---------

Študoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Banskej Bystrici (1939-1943), na Elektrotechnickej fakulte SVŠT v Bratislave (1943-1948), 1948 Ing. 1970 CSc. Pôsobil ako energetický referent Dopravných závodov mesta Bratislava, inšpektor výstavby elektrární Elektrovodu, výskumný pracovník Energetických laboratórií SAV, Výskumného ústavu energetického v Bratislave. Vo vedeckom výskume sa zameral na otázky rozvoja elektrizačnej sústavy. Zúčastnil sa na posudzovaní projektu sústavy vodných diel na Dunaji. Autor výskumných správ, štúdií a článkov v zborníkoch Výskumného ústavu energetického.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Kychreus** (starogr. *Κυχρεύς* – *Kychreus*) je v gréckej mytológii syn boha Poseidóna a nymfy Salamis, dcéry riečneho boha Asópa. Bol kráľ na ostrove Salamina.

Kychrea si obyvatelia Salaminy zvolili za kráľa, pretože ich zbavil hada (draka), ktorý pustošil ich ostrov. Keďže Kychreus zomrel bez potomka po meči, následníkom trónu sa stal Telamón, manžel jeho dcéry Glauké. Podľa Strabóna sa ostrov Salamis pôvodne volal *Kychreia*. Ostrovania ho nazvali po svojom kráľovi Kychreovi.

Antický autor Pausanias navštívil v druhom storočí ostrov Salamis a zaznamenal, že videl neďaleko svätyne bohyne Artemidy aj svätyňu zasvätenú kráľovi Kychreovi. Od miestnych obyvateľov si vypočul legendu, že v čase, keď Aténčania bojovali s Peržanmi na mori, na ich ostrove sa zjavil veľký had. Podľa veštca sa im v podobe hada objavil kráľ Kychreus, aby svoj ľud a Aténčanov podporil v boji.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,12,7.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,12,6.
3. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,72,4.
4. ↑  Strabón, *Geographica* 9,1,9.
5. ↑  Pausanias,*Periégésis tés Hellados*, 1,36,1.
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Mikawa
**Mikawa** (jap. 三河国 – Mikawa no kuni) je bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá východná polovica prefektúry Aiči.

Mikawa na západe susedila s provinciou Owari, na severe s provinciami Mino a Šinano, na východe s Tótómi. 
V súčasnosti sa ako Mikawa označuje východná časť Aiči, vrátane takých miest ako Tojohaši, Okazaki a Tojota.

V 16. storočí tu vládol Iejasu Tokugawa (1542 - 1616), zakladateľ posledného šógunátu (obdobia Edo), prv ako začal vládnuť oblasti Kantó. Prebehla tu bitka pri Nagašine (1575), v ktorej porazil Nobunaga Oda spoločne s Iejasuom Tokugawom Kacujoriho Takedu. Hlavným mestom bolo Okazaki, mesto s rovnomenným hradom založeným roku 1455. Udalosti 16. storočia opisuje historický román Taiko Eidžiho Jošikawu.

Mikawa je známa v Japonsku ohňostrojmi, ktorých tu vyrábajú najviac v Japonsku. Na základe nariadenia šóguna bola provincia Mikawa jediné územie, kde bolo povolené vyrábať pušný prach, čo viedlo k vytvorenie priemyslu na výrobu ohňostrojov. Výročný ohňostroj v Okazaki je jeden z najlepších v Japonsku.

Počas obdobia Edo boli v Mikawa nasledujúce hany (léna):

* Koromo, vládol mu klan Naitó.
* Jošida, vládol mu klan Macudaira (Ókóči).
* Tawara, vládol mu klan Mijake.
* Hatagamura, vládol mu klan Toda.
* Niši-Óhira, vládol jej klan Óoka.
* Okazaki, vládol mu klan Honda.
* Nišio, vládol mu klan Macudaira (Ogjú).
* Karija, vládol mu klan Doi.
* Okudono, vládol mu klan Macudaira (Ogjú).

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Elizabeth Jane Weston** (česky **Alžběta Johana Vestonie**) (\* 2. november 1581, Chipping Norton, Anglicko – † 23. november 1612, Praha, Česko), bola latinsky píšuca poetka anglického pôvodu, žijúca v Čechách, predstaviteľka tzv. *neolatinskej poézie*. Je považovaná za prvú autorku pôsobiacu na území Česka.

Život a tvorba
--------------

Narodila sa v mestečku Chipping Norton v anglickom grófstve Oxfordshire ako druhé dieťa Johna Westona a Joane Cowperovej. Otec jej zomrel, keď nemala ani rok. Matka sa čoskoro na to vydala za alchymistu írskeho pôvodu Edwarda Kelleyho a novomanželia sa presťahovali do Čiech, kde Kelley pôsobil na dvore Rudolfa II.. Elizabeth a jej starší brat John Francis sa zanedlho presťahovali za matkou do Čiech. Nevlastný otec zaistil obom deťom vynikajúce vzdelanie. Elizabeth údajne hovorila plynulo česky, anglicky, nemecky, taliansky a latinsky. Keď Kelley upadol u cisára v nemilosť a krátko na to v roku 1597 zomrel, finančná situácia rodiny sa zhoršila. Brat, ktorý študoval v Ingolstadte, sa netešil dobrému zdraviu a zomrel v roku 1600. 

Elizabeth rozosielala prosebné listy vplyvným ľuďom v snahe získať pre seba a matku finančnú podporu. Jej tvorbu si všimol sliezsky básnik Georg Martinius von Baldhoven a v roku 1602 jej vydal prvú zbierku latinských básní *Poemata* v dvoch zväzkoch. O šesť rokov neskôr jej vyšla druhá zbierka *Parthenica*. Obsahuje okrem iného i verše venované dobrodincovi, právnikovi menom Johannes Leo. V roku 1603 sa za neho Elizabeth vydala a postupne mu porodila tri dcéry a štyroch synov, tí však zomreli v útlom detstve. Elizabeth sama zomrela, zrejme na následky častých pôrodov, ako 31-ročná, v roku 1612, a bola pochovaná v kostole sv. Tomáša na Malej Strane v Prahe.

Dielo
-----

* 1602 - *Poemata*
* 1608 - *Parthenica*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elizabeth Jane Weston**

Autoritné údaje: * GND: 120398567
* ISNI: 0000 0000 8361 477X
* LCCN: n95054559
* NK ČR: jn20000720316
* VIAF: 18052286
* WorldCat: lccn-n95054559
Plk. Mgr. **Petr Lessy** (\* 18. august 1964, Prostějov) bol český policajt, od januára 2011 do augusta 2012 policajný prezident.

Vyštudoval Policajnú akadémiu, potom pôsobil postupne v Polícii ČR vo Frýdku-Místku, na krajskom policajnom riaditeľstve v Ostrave a nakoniec ako námestník riaditeľa Krajského riaditeľstva polície Juhomoravského kraja pre vonkajšiu službu. Velil mnohým zásahom proti extrémistom a futbalovým chuligánom.

Medzi rokmi 2006 a 2010 zasadal ako nestraník za ODS v zastupiteľstve obce Palkovice.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Petr Lessy**

Externé odkazy
--------------

* IHNED.cz – John jmenoval šéfa policie. Na vlastní odpovědnost, řekl Nečas (česky)
* Týden.cz – Lessy píše kolegům: Mocní se nás snaží umlčet, postavme se jim (česky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petr Lessy na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0003 5818 1628
* NK ČR: pna2011663093
* VIAF: 187284587
**Elizabeth McGovern** (angl. Elizabeth Lee McGovern; \* 18. júl 1961, Evanston, Illinois, Spojené štáty) je americká herečka. V roku 1981 získala nomináciu na Academy Awards za jej herecký výkon vo filme *Ragtime*.

Detstvo a mladosť
-----------------

McGovernová sa narodila ako dcéra stredoškolskej učiteľky a univerzitného profesora. Jej mladšou sestrou, je prozaička Cammie McGovern. Študovala na Juilliard School v New Yorku v rokoch 1979 až 1981.

Kariéra
-------

V roku 1980 debutovala v úspešnom filme *Obyčajný ľudia*. O rok neskôr bola obsadená do role Evelyn Nesbit vo filme *Ragtime*. Za svoj herecký výkon získala nomináciu na Academy Awards. V roku 1984 hrala vo filme *Preteky s mesiacom* po boku Seana Penna. 

V roku 1988 po boku Kevina Bacona hrala v komédii *Vyrieši to dieťa?*. O dva roky neskôr stvárnila lesbičku vo filme *Príbeh služobníčky*, po boku Faye Dunaway či Natashy Richardson. 

V roku 1994 hrala vo filme Priateľská služba, kde stvárnila ženu, ktorá podvedie jej filmového priateľa, ktorého stvárnil Brad Pitt. V roku 1999 účinkovala v televíznom seriály *Červený Bedrník*. 

V rokoch 2010 až 2015 stvárnila jednu z hlavných úloh v televíznom seriáli *Panstvo Downton*. V roku 2012 získala nomináciu na Zlatý glóbus v účinkovaní v seriáli. 

V roku 2015 účinkovala po boku Helen Mirren vo filme *Dáma v zlate*. V roku 2019 hrala vo filmovej adaptácii *Panstvo Downtown*. V rovnakom roku prijala úlohu v televíznom seriály *War of the Worlds*, ktorý mal osem epizód.

Súkromný život
--------------

V roku 1984 bola zasnúbená so Seanom Pennom. V roku 1992 sa vydala za britského režiséra a producenta Simona Curtisa. Spolu majú dve dcéry.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elizabeth McGovernová**

Externé odkazy
--------------

* Elizabeth McGovernová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Elizabeth McGovernová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Elizabeth McGovern na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 139889931
* GND: 136840515
* ISNI: 0000 0001 1466 6485
* LCCN: n88034912
* NK ČR: xx0049131
* VIAF: 5127182
* WorldCat: lccn-n88034912
Detail kvetu *Metteniusa tessmanniana*
**Meteniusa** (*Metteniusa*) je rod rastlín z čeľade meteniusovité (*Metteniusaceae*). Sú to stromy so striedavými jednoduchými listami a päťpočetnými pravidelnými kvetmi. Rastú v hmlových lesoch v Strednej Amerike a v juhoamerických Andách. Rod zahŕňa celkom 7 druhov.

Popis
-----

Zástupcovia rodu meteniusa sú stromy so striedavými jednoduchými listami. Kvety sú päťpočetné, pravidelné, obojpohlavné, v úžľabných určitých súkvetiach. Kalich je zrastený, vytrvalý a obklopuje semenník. Korunné lístky sú dužinaté, krátko zrastené v korunnej rúrke. Tyčiniek je päť a striedajú sa s korunnými lístkami. Semenník je vrchný, s jedinou komôrkou (pseudomonomernou) a s nitkovitou čnelkou, zakončenou málo diferencovanou bliznou. Koruna a tyčinky po opelení odpadávajú. Plodom je kôstkovica.

Rozšírenie
----------

Rod meteniusa zahŕňa 7 druhov a je rozšírený v Strednej Amerike a juhoamerických Andách od Kolumbie a Venezuely po Peru a Ekvádor. Typickým stanovišťom sú hmlysté horské lesy v nadmorských výškach 250 až 2000 metrov.

Taxonómia
---------

Tachtadžjan radil meteniusovité (*Metteniusaceae*) do samostatného radu meteniusotvaré (*Metteniusales*) v rámci nadradu *Celastranae*, vo väčšine ostatných systémov bol v minulosti radený rod *Metteniusa* do čeľade *Alangiaceae*. Tá bola následne v systéme APG zrušená, rod *Alangium* bol zaradený do čeľade drieňovité *(Cornaceae)* a rod *Metteniusa* bol preradený do samostatnej čeľade *Metteniusaceae*, ktorá bola zaradená do radu v rámci vývojovej vetvy nazývanej lamiidy (*Lamiids*). Vo verzii APG IV, vydanej v roku 2016, je čeľaď *Metteniusaceae* radená do samostatného radu *Metteunisales*, tvoriaceho jednu z bazálnych vetiev *Lamiids* a bolo do nej preradených 10 rodov vyňatých z čeľade ikacinovité (*Icacinaceae*).

Význam
------

Niektoré indiánske kmene severnej a východnej Kolumbie používajú semená *Metteniusa edulis* ako potravinu.

Referencie
----------

1. 1 2 3  GONDALES, Favio A.RUDALL,Paula J. Flower and fruit characters in the early-divergent lamiid family Metteniusaceae, with particular reference to the evolution of pseudomomery. American Journal of Botany. 2010, čís. 97(2)
2. ↑   *Botanical Journal of the Linnean Society: An Update of the APG Classification ...*. [s.l.] : [s.n.], 2009.
3. ↑   *Angiosperm Phylogeny Website* [online].. Dostupné online.
4. ↑  BYNG, James W. et al. An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APD IV. Botanical Journal of the Linnean Society. 2016, čís.181.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Metteniusa na českej Wikipédii.*
**Glaukias** (starogr. *Γλαυκίας* – *Glaukias*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 17.

Aischines Glaukias z Milétu bol na 199. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Aischines Glaukias dal ako víťaz v behu na jedno stadion 199. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov jednotlivých pretekov v tejto disciplíne sa označovali všetky olympiády.

Olympijské víťazstvo Aischina Glaukia je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Eusebios tiež uvádza, že na týchto hrách boli obnovené preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom a ich víťazom sa stal rímsky vojvodca Germanicus.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Apostle Arne Horn, *Eusebius of Caesarea*, str. 87
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Poľská krv** (*Polen Blut*) je opereta, ktorú zložil Oskar Nedbal. Premiéra sa konala 25. októbra 1913 v Carl Theater vo Viedni pod taktovkou autora.

Libreto napísal Leo Stein podľa predlohy Puškinovej poviedky *Slečna roľníčka*. Dej bol prenesený do Poľska a značne prepracovaný na veľmi kvalitné libreto. Opereta sa dočkala svetového úspechu a je najlepším Nedbalovým dielom. Hudba čerpá z poľských námetov (mazurka, krakoviana), ale miestami z nej cítiť aj české rytmy. Kladnou stránkou diela je skvelá hudobná charakterizácia postáv a hudba veľmi dobre vystihuje aj dramatické zvraty diela (hlavne v 3. dejstve).

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### I. dejstvo

Mladý Boleslav Baránsky je skrachovaný šľachtic, ktorému sa páči Wanda, speváčka Varšajskej opery. Na poľskom plese stretne bohatého statkára Jána Zarembu, ktorému k bohatstvu chýba titul. Rozhodne sa teda vydať za Boleslava svoju dcéru. Boleslav je však príliš hrdý na to, aby súhlasil s takouto „svadbou z rozumu" a vyhlási, že to by si radšej vzal hoci aj obyčajnú sedliačku.

### II. dejstvo

Helene sa Boleslav veľmi páči a preto sa ho rozhodne získať tak že sa preoblečie za sedliačku. S pomocou Boleslavovho priateľa Popiela sa zamestná ako spávkyňa Boleslavovho majetku. Hospodáriť dokáže priam skvele a postupne si získava sympatie aj srdce Boleslava.

### III. dejstvo

Počas dožinkov prezradí Wanda, ktorej sa Boleslav páči, že Helena je v skutočnosti dcéra Zarembu. Boleslav ju však má príliš rád na to, aby sa na ňu dokázal dlho hnevať. Za pomoci Zarembu sa udobria a napriek pôvodnému vyhláseniu si Boleslav predsa len vezme Helenu za ženu. Wanda sa dá dokopy s Popielom.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. ↑   *Musical-opereta - muzikál a opereta* [online]. Musical - opereta, [cit. 2010-06-13]. Dostupné online.
Rula - stredne až vysoko metamorfovaná hornina.
**Metamorfóza** alebo **metamorfizmus** alebo **premena hornín** je endogénny proces, pri ktorom sa menia fyzikálne a/alebo chemické vlastnosti horniny, najmä účinkami tlaku a teploty, chemickej aktivity cirkulujúcich roztokov a iných činiteľov v hlbších častiach zemskej kôry, pod zónou, v ktorej nastáva zvetrávanie a spevňovanie hornín. Horniny vzniknuté týmto procesom sa nazývajú metamorfované (premenené).

Zjednodušená schéma predstavujúca metamorfnú reakciu. Jednotlivé minerály znázorné skratkami i farbami predstavujú kompletnú schému reakcie (žiadne ďalšie minerály nevznikajú). Znázornená reakcia prebieha pri prechode z amfibolitovej do fácie zelených bridlíc. Skratky minerálov: act = aktinolit; chl = chlorit; ep = epidot; gt = granát; hbl = hornblend; plag = plagiokls. Dva minerály z horniny sa reakcie nezúčastňujú, môže to byť napríklad K-živec a kremeň.
Horniny sa pri metamorfóze prispôsobujú novým fyzikálno-chemickým podmienkam, odlišným od tých, ktoré jestvovali pri ich vzniku. Stupeň premeny hornín sa líši v závislosti od podmienok, pri miernych zmenách tlaku a teploty sa metamorfované horniny podobajú pôvodným (vyvretým, sedimentárnym, prípadne aj iným premeneným) horninám, pri veľkých rozdieloch teplôt a/alebo tlaku sa ich pôvodné znaky celkom strácajú. V závislosti od stupňa premeny sa mení aj minerálne a chemické zloženie.

Ak nastáva premena hornín iba na malej ploche (napr. pri styku hornín s prehriatymi (roztavenými) vyvretými horninami), nazýva sa kontaktná metamorfóza, v prípade metamorfózy na veľkých areáloch vo väčšej hĺbke sa nazýva regionálna metamorfóza. Spätná, alebo retrográdna metamorfóza či diaftoréza je opačný proces, teda minerálne fázy prechádzajú z vysokoteplotných/vysokotlakových stavov na nízkoteplotné/nízkotlakové. Podľa teplotno-tlakových podmienok, ktoré horniny pri metamorfóze postihli boli vyčlenené viaceré metamorfné fácie.

V minulosti sa usudzovalo, že metamorfóza prebieha len vo veľkých hĺbkach (katazóna). Epizonálna metamorfóza však môže nastať už v hĺbke 1,5 km (epizóna) a intenzívna metamorfóza, pri ktorej vznikajú amfibolity, prebieha do hĺbky asi 2,5 km.

Metamorfózu z hľadiska intenzity teda môžeme rozdeliť na:

* **katazonálna** - najsilnejšia, vznikajú pri nej ruly
* **mezozonálna** - stredná, vznikajú pri nej svory
* **epizonálna** - najslabšia, vznikajú pri nej fylity

Z hľadiska priebehu sa metamorfóza rozdeľuje na:

* **kontaktnú**: vzniká na kontaktoch intrúzií a okolitých hornín
* **regionálnu**: spojená s orogénnou kolíziou a môže mať veľmi komplikovaný priebeh
* **šokovú**: vysoké teploty a tlaky sú dosahované pri náhlych udalostiach, najčastejšie dopadoch mimozemských telies
* **kataklastická**: vzniká v úzkych (max. niekoľko km) zlomových zónach, nie je sprevádzaná zvyšovaním teploty, ale iba drvením
* **metasomatóza**: spojená so zmenou chemického zloženia v dôsledku migrácie fluíd

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portálPortál vedy o Zemi |

* Metamorfované horniny
**Dvorec sporta "Megasport"** (doslova "Palác športu Megasport"; staršie: *Ledovyj dvorec sporta na Chodynskom pole*, skrátene *Ledovyj dvorec*) je multifunkčný hokejový štadión v Moskve v Rusku, postavený pri príležitosti konania 71. Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji v roku 2007. Zimný štadión sa po skončení majstrovstiev sveta stane domovským stánkom klubu Dinamo Moskva.

Palác sa nachádza na priestore 57 500 metrov štvorcových a má kapacitu 14 000 divákov, čo je najviac v Rusku. Budova má celkovo sedem poschodí. Na prízemí sa nachádza samotná ľadová plocha a šatne pre hráčov a rozhodcov. Na druhom poschodí sa nachádza dolný ovál pre 5 tisíc divákov. Na treťom poschodí sú VIP lóže. O poschodie vyššie sa nachádza ďalší ovál s kapacitou 8600 miest. Aréna má samozrejme aj reštaurácie a kaviarne.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dvorec sporta Megasport**

Externé odkazy
--------------

Oficiálna stránka
Pallasit, jeden zo siderolitov, z oblasti Esquel vo Vale Inco Limited Gallery of Minerals v Royal Ontario Museum, Kanada.
**Siderolit** (iné názvy: **železokamenný meteorit**, **železno-kamenný meteorit**, **železnokamenný meteorit**, **kamenno-železný meteorit**) je meteorit, ktorý je svojím zložením prechodom medzi železným meteoritom (sideritom) a kamenným meteoritom (aerolitom). Obsahuje teda približne rovnakou mierou zastúpené jednak železo, nikel a kobalt a jednak kremičitanový materiál (pyroxény a olivín).

Druhy siderolitov sú: pallasit, siderofyr, grahamit, mezosiderit a lodranit.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  meteorit. In: Encyklopédia astronómie, Bratislava: Obzor, 1987
2. 1 2 3  meteorit. In: Pyramída (encyklopedický časopis)
3. ↑  Základné názvy z astronómie. In: Kultúra slova 1983, č. 10, S. 360 a nasl.
4. ↑  siderolit. In: Malá československá encyklopedie, S. 615

|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústavaPortál vedy o Zemi |
Mapa Antarktídy s vyznačeným území nárokovaným Argentínou.
Argentínske vedecké stanice.
**Argentínska Antarktída** (špa. Antártida Argentina) je pomenovanie časti Antarktického kontinentu, ktorú si nárokuje Argentína a považuje ju za súčasť svojho územia. Má tvar kruhového výseku, ktorého stred sa nachádza na južnom póle a je vymedzený 74. a 25. západným poludníkom. Jej severný okraj je 60. rovnobežka južnej šírky. Akékoľvek územné nároky na Antarktídu boli zmrazené podpísaním zmluvy o Antarktíde, preto je aj argentínsky nárok pozastavený. Územie Argentínskej Antarktídy sa plne prekrýva s ešte väčším britským antarktickým územím a čiastočne s čilským antarktickým teritóriom.

Ľudské osídlenie
----------------

Na území Argentínskej Antarktídy sa nachádza niekoľko argentínskych vedeckých a výskumných staníc. Šesť z nich je obývaných celoročne a podľa sčítania ľudu v roku 2010 tu žilo 230 osôb (vrátane detí).

Celoročne obývané stanice sú:

* *Belgrano II*
* *Esperanza*
* *Juban*
* *Marambio*
* *Orcadas*
* *San Martín*

Galéria
-------

* Mapa Argentínskej Antarktídy s oficiálnymi španielskymi názvamiMapa Argentínskej Antarktídy s oficiálnymi španielskymi názvami
* Mapa zobrazujúca argentínske územie podľa argentínskej vládyMapa zobrazujúca argentínske územie podľa argentínskej vlády

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Argentínska Antarktída**

Pozri aj
--------

* Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Argentinská Antarktida na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Územné nároky na Antarktídu |
| --- |
| Súčasné | Francúzsko  Adelina zem · Argentína  Argentínska Antarktída · Austrália Austrálske antarktické teritóriumSpojené kráľovstvo Vlajka Britského antarktického územia Britské antarktické územie · Čile  Čilské antarktické teritóriumNórsko Zem kráľovnej Maud a Ostrov Petra I. · Nový Zéland Rossova dependencia | Územné nároky na Antarktídu |
| Neoficiálne | Brazília Brazílska Antarktída |
| Bývalé | Nacistické Nemecko Nové Švábsko |
**Jozef Šebo** (\* 14. november 1919, Valaská - † 15. máj 2006, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a kultúrno-osvetový pracovník.

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval vo Valaskej, po skončení pokračoval v meštianskej škole v Brezne, študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, maturoval v roku 1940. Pôsobil ako učiteľ na Kordíkoch, od roku 1941 (s prestávkou vojny) až do júna 1953 keď sa uvoľnilo miesto v Tajove pôsobil na miestnej škole. V roku 1953-1957 učil na Cvičnej škole pri Pedagogickej škole pre vzdelanie učiteľov národných škôl v Banskej Bystrici, do dôchodku odišiel zo školy na Bakossovej ul. roku 1979. V obci Tajov bol obecným kronikárom, organistom, osvetárom, ale najmä divadelním ochotníkom. Svoju divadelnú dráhu odštartoval vo Valaskej najprv ako šepkár, naskôr ako herec, pokračoval v nej na Kordíkoch, kde už nacvičoval aj hry a recitácie s deťmi i dospelými. Priúčal sa aj režisérskej profesii. V roku 1946 založil Divadelný krúžok MOMS v Tajove. Odvtedy naštudoval vyše 100 divadelných hier, absolvoval množstvo divadelných prehliadok, získal vysoké ocenenia a uznania. Bol veľkým propagátorom diela významných osobností akými boli spisovateľ Jozef Gregor Tajovský a vynálezca bezdrôtovej telegrafie Jozef Murgaš. Zaslúžil sa o zriadenie Pamätného domu Jozefa Gregora Tajovského a Pamätnej izby Jozefa Murgaša v Tajove, ktorých bol pôvodným zakladateľom a od ich oficiálneho založenia v roku 1968 aj ich lektorom.

Dielo
-----

**Drobné čriepky z bohatého života Jozefa Gregora Tajovského** - Čriepky z bohatého života spisovateľa - Jozef Gregor Tajovský - doplnené príspevkami, ktoré podávajú širší pohľad na jeho miesto v našej spoločnosti v skrátenom znení. Brožúra vydaná 18.októbra 2004, v deň výročia narodenia Jozefa Gregora Tajovského.

**Smidky môjho chlebíka** - Autobiografia napísaná na impulz dcéry J. G. Tajovského Dagmar Gregorovej-Prášilovej. Obsahuje príbehy, ktoré majú svoje čaro i šeď, víťazstvá i pády, radosti i sklamania, slzy šťastia i smútku, stretnutia a lúčenia. Takýmto príbehom je aj život Jozefa Šebu, ktorý zostal verný svojej filozofii "byť človekom a naveky ním aj zostať". Vydané v roku 2005.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 124862136
* ISNI: 0000 0001 1005 3999
* LCCN: nr98033167
* NK ČR: hka20211105949
* VIAF: 112316184
* WorldCat: lccn-nr98033167
**Dragiša Brašovan** (srb. Драгиша Брашован, \* 25. máj 1887 – † 6. október 1965) bol srbský architekt, považovaný za jedného z najvýznamnejších architektov prvej polovice 20. storočia v bývalej Juhoslávii.

Brašovan študoval a neskôr pracoval v Budapešti. Po skončení prvej svetovej vojny sa vrátil do vlasti; niekoľko rokov pracoval ako mestský architekt vo Veľkom Bečkerku. V 30. rokoch žil a pôsobil v Belehrade. Na konci 30. rokov architekt, ktorý často vo svojich prácach nechal pôsobiť rôzne architektonické štýly, prijal základné princípy modernej architektúry. Vtedy tiež vzniklo veľa stavieb, ktoré patria medzi jeho najznámejšie práce.

Medzi budovy, ktoré boli zrealizované podľa jeho návrhu, patrí napr. budova štátnej tlačiarne (dnes Budova BIGZ) – 1941, budova Dunajskej banoviny – 1939, Zrenjaninská sokolovňa, veliteľstvo letectva v Zemune, belehradský hotel Metropol a iné.

Galéria
-------

* Veliteľstvo letectva v ZemuneVeliteľstvo letectva v Zemune
* Budova v Novom Sade (banovina)Budova v Novom Sade (banovina)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dragiša Brašovan**

Externé odkazy
--------------

* Biografia

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dragiša Brašovan na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 18083
* GND: 1089336330
* ISNI: 0000 0000 3618 9758
* LCCN: n2008070413
* ULAN: 500314882
* VIAF: 53628138
* WorldCat: lccn-n2008070413
Útesy na pláži La Chata na ostrove Vieques
Otvorené polypy
Koral studených vôd
Kamenny koral
**Koralový útes** alebo **koralový rif** je hrádzovitý alebo široký múrovitý rif v plytkom mori tvorený nahromadením na mieste rastúcich útesotvorných organizmov (koralov, rias a machoviek). V plytkovodných morských oblastiach sveta pokrývajú koralové útesy plochu asi 300 000 štvorcových kilometrov. Rastú postupne s tým, ako sa organizmy, ktoré budujú ich živé povrchy, rozmnožujú, rozširujú a napokon umierajú, obohacujú ich o vápnité kostry. Koralové útesy patria k najzložitejším a najkrajším ekosystémom Zeme a sú domovom nepredstaviteľne rozmanitých živočíchov a iných organizmov.

Typy útesov
-----------

Koralové útesy sa rozdeľujú na tri typy: lemové útesy, bariérové útesy a atoly (mikroatoly). Najbežnejším typom sú lemové útesy. Vyskytujú sa v susedstve súše, od brehu sú oddelene iba málo alebo vôbec nie. Vyvíjajú sa v oblasti kontinentálneho šelfu rastom útesotvorných koralov nahor. Bariérové útesy sú širšie a od súše ich oddeľuje lagúna. Atoly sú veľké prstencovité útesy, uzatvárajúce centrálnu lagúnu. Väčšina atolov sa nachádza vo väčšej vzdialenosti od veľkých pevnín. Časti útesových stavieb v atoloch sa dvíhajú nad hladinu mora ako nízke koralové ostrovy. Iným typom sú trsové útesy – nachádzajú sa v lagúne iných typov útesov.

Oblasti útesov
--------------

Koralové útesy sa vyskytujú pri celom pobreží tropickej východnej Ázie a východnej Ameriky (najmä v Karibskom mori).
Najväčší koralový útes na svete je Veľká koralová bariéra pri severnom pobreží Austrálie.

Lophelia pertusa je jedným z mála útesotvorných koralov, ktoré sa vyskytujú v studených vodách do hĺbok 500 metrov.

Vznik útesov
------------

Koraly pozostávajú z jednotlivých živočíchov, ktoré sa volajú polypy. Polypy hlavnej skupiny útesotvorých koralov – kamenných koralov – vylučujú vápenec a ten sa ukladá na podložný substrát. Polypy formujú kolónie, ktoré vytvárajú spoločenstvá kostier najrozličnejších tvarov. Významným prispievateľom z životu týchto koralov sú zooxately, drobné organizmy žijúce v polypoch, ktoré uspokojujú väčšinu ich životných potrieb. K ďalším organizmom, ktorých kostrové zvyšky sa nachádzajú v útese, patria mäkkýše a ostnatokožce. K výstavbe prispievajú aj spáče a vŕtavé organizmy, ktoré rozrušujú kostry koralov na piesok a ten zapĺňa medzery na vyvíjajúcom sa útese.
Toto je článok o lesnom inžinierovi. O slovenskom literátovi pozri *Jozef Škultéty.*
**Jozef Škultéty** (\* 14. február 1909, Sihla - † 18. január 1989, Banská Štiavnica) bol lesný inžinier a vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec Jozef Škultéty
* matka Ema rod. Kubišová

Životopis
---------

Študoval na Štátnej vyššej lesníckej škole v Banskej Štiavnici (1925-1929), na lesníckom odbore VŠZ v Brne (1931-1937). Roku 1937 získal titul Ing. v roku 1946 sa stal mimoriadnym vysokoškolským profesorom. Pôsobil ako pracovník Správy štátnych lesov a majetkov Kraslicoach, ako profesor Štátnej vyššej lesníckej školy v Banskej Štiavnici (1939-1945), riaditeľ Štátnej vyššej drevársko-piliarskej školy v Žarnovici (1932-1945), riaditeľ Štátnej vyššej lesníckej školy v Banskej Štiavnici (1948-1951), vedecký pracovník v Zbraslavi nad Vltavou, vo Zvolene (1959-1975), súčasne vedúci výskumnej stanice lesného hospodárstva v Banskej Štiavnici (1964-1966). Účastník SNP, väzeň koncentračných táborov. V tvorivej činnosti sa zameriaval na ochranu lesov a poľovnícky výskum. Zaoberal sa históriou poľovníctva a rybárstva v banskoštiavnickej oblasti, podieľal sa na vytváraní slovenskej poľovníckej terminológie. Prispieval odbornými článkami do časopisov. Vypracoval heslá o poľovníctve do Encyklopédie Slovenska (1977-1982). Člen a funkcionár odborných inštitúcií, predseda redakčnej rady Poľovníckeho zborníka. Nositeľ vyznamenaní.

Diela
-----

* Poľovnícka ročenka 1962-1963, Bratislava roku 1961 (spoluautor)
* Rastlinstvo lesa ako základ chovu poľovnej zveri, Bratislavar. 1962 (spoluautor)
* Poľovníctvo 1-2, Bratislava roku 1962-1964 (spoluautor)

* Poľovníctvo Stredoslovenského kraja, Banská Bystrica roku 1965

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Zdroj
-----

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: uzp20191028836
* VIAF: 15155464785702041043
Budova Dvorskej vojnovej rady vo Viedni, 1775.
**Dvorská vojnová rada**  (iné názvy: **Dvorná vojnová rada**, trochu nepresne: **Dvorská/Dvorná vojenská rada**; nemecky *Hofkriegsrat*) bol jeden z troch orgánov zriadených Ferdinandom I. ktoré boli spoločné všetkým krajinám, ktoré sa od roku 1526 nachádzali pod vládou Habsburgovcov. 

Ďalšie dva takéto orgány boli tajná rada a dvorská komora. Rakúske krajiny, České kráľovstvo a Uhorsko boli samostatné štátne celky spojené osobou panovníka. Tieto orgány položili základ na vytvorenie centralizovanej habsburskej monarchie, ktorá sa začala vytvárať po bitke na Bielej hore.

Dvorská vojnová rada bola zriadená v roku 1556. Mala pod svojou správou vojenské zbory a vojnové prostriedky, ktoré boli v moci Habsburgovcov. Išlo najmä o spoločnú obranu všetkých habsburských štátov proti Osmanskej ríši. Mala na starosť verbovanie a zásobovanie vojska, výzbroj, udržovanie pevností a pod. Rovnako viedla korešpondenciu s Tureckom a Ruskom.

Išlo o päťčlenný orgán zložený z piatich radných, z ktorých bol jeden prezident. Za vlády Márie Terézie bola Dvorská vojnová rada zreorganizovaná. Boli zriadené tri oddelenia: oddelenie pre *publico-politicum*, pre *iudiciale* a pre *oeconomicum* (vojenská intendantúra). Hlavnou pracovnou náplňou reorganizovanej rady bolo v roku 1753 zriadenie stáleho vojska a stálej vojenskej rezervy. Od roku 1770 mala za úlohu verbovanie vo všetkých štátoch Habsburskej monarchie, keďže vojenská služba bola až do roku 1773 dobrovoľná. Dvorská vojnová rada fungovala až do roku 1848, keď bola transformovaná na ministerstvo vojny - Kriegsministerium. Cisár František Jozef I. osobne viedol vrchné velenie armády.

Literatúra
----------

* HLEDÍKOVÁ, Zdeňka; JANÁK, Jan; DOBEŠ, Jan. *Dějiny správy v českých zemích : od počátků státu po současnost*. 2. vyd. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2007. 570 s. ISBN 978-80-7106-906-5.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dvorská rada vojenská na českej Wikipédii.*
**Estradasphere** je kalifornská šesťčlenná skupina z USA, ktorá vznikla v roku 1998 v mestečku Santa Cruz. Skupina hrá vysoko experimentálnu kvalitnú, prevažne inštrumentálnu hudbu, ktorú definujú eklektickým hudobným žánrom. Kombinujú hlavne folklórne a džezové elementy. Zaujímavosťou je však, že v ich tvorbe nájdete takisto klasickú hudbu, progresívny rock, death metal, pop 60-ich rokov 20. storočia, new age, soundtrackovú hudbu, španielske flamenco a balkánsku ľudovú hudbu (najmä cigánske melódie). Azda najväčšou raritou v ich hudbe sú syntetické motívy videohier zo začiatku 90 rokov typu Super Mario Bros. Všetci členovia sú multiinštrumentalisti a zvláštnosťou ich vystúpení v minulosti bolo okrem ich živej hry aj cirkusové predstavenie rôznych artistov.

Aktuálna zostava
----------------

* Jason Schimmel – gitara, bendžo
* Tim Smolens – basgitara, kontrabas
* Timb Harris – sláčiky, dychové nástroje
* Kevin Kmetz – šamizen, gitara
* Adam Stacey – akordeón, klavír, syntetizátory
* Lee Smith – bicie, perkusie

Bývalí členovia
---------------

* David Murray – bicie
* John Whooley – saxofón

Diskografia
-----------

* *It’s Understood* (LP) (2000)
* *These Are the Days* (VHS) (2000)
* *The Silent Elk of Yesterday* (EP)(2001)
* *Buck Fever* (LP) (2001)
* *Quadropus* (LP) (2003)
* *Passion for Life* (LP/DVD)(2004)
* *These Are the Days* (DVD Reissue)(2005)
* *Palace of Mirrors* (LP) (2006)

Externé odkazy
--------------

* oficiálny web Estradasphere
* Estradasphere na Myspace (po anglicky)
**Ageus** (starogr. Ἀγεύς – *Ageus*) bol v roku 328 pred Kr. víťaz starovekých olympijských hier vo vytrvalostnom behu dolichos (dolichos, po grécky „dlhý beh").

Ageus z Argu zvíťazil na 113. starovekých olympijských hrách v dolichu, vytrvalostnom behu, ktorý zaviedli už na 15. hrách v roku 720 pred Kr. Pôvodne sa dolichos bežal na vzdialenosť sedem stadií (jeden stadion bol približne 192 m), neskôr ho predĺžili na dvanásť a napokon na dvadsaťštyri stadií (4615 m), takže to bol náročný beh. Argeus po korunovácii olympijským vencom, čo znamenalo pre každého atléta vrcholný okamih života, bežal oznámiť túto radostnú správu svojim rodákom do Argu a oznámil ju údajne ešte v ten istý deň, prekonal vzdialenosť dlhšiu ako sto kilometrov a v ceste mu pritom stáli aj dve horstvá. Tento nadľudský výkon prekonal v staroveku, podľa antických autorov, len legendárny Feidippides, ktorý ešte pred svojim slávnym maratónskym behom, bežal z Atén do Sparty, žiadať o vojenskú pomoc a potom sa vrátil späť.

Do histórie týchto hier sa zapísal aj Hérodóros z Megary, ktorý vyhral v súťaži trubačov a následne vyhral aj na deviatich po sebe idúcich hrách. Pri svojom prvom vystúpení ohlásil víťazstvo boxera Satyra z Élidy, pri poslednom víťaza štvorzáprahu Télemacha z Élidy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Chronikoi kanones*, I,206.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
3. ↑  Herodotos, *Historia*, VI,105.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 181.

* Eusebius: Chronicle

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Modálna logika** je odvetvie logiky, ktoré skúma logickú štruktúru *nutnosti* a *možnosti*, s ktorými klasická výroková alebo predikátová logika nedokážu plnohodnotne narábať. Napríklad výrok

„Je možné, že slnko práve prestalo svietiť."
je z hľadiska klasickej výrokovej logiky atomárny. To znamená, že výroková logika ho chápe ako ďalej nedeliteľný celok a nezaujíma sa o jeho vnútornú štruktúru. Modálna logika ide hlbšie a rozlišuje v tomto výroku dve komponenty: takzvanú **logickú modalitu** "Je možné, že" a samotný výrok pod modalitou "Slnko práve prestalo svietiť".

V užšom význame pojem **modálna logika** označuje konkrétny logický kalkul študovaný v rámci modálnej logiky vo vyššie uvedenom zmysle. Tak napríklad kalkul K tiež známy ako *normálna modálna logika* alebo kalkuly S4 a S5 sú modálne logiky.

Naopak, v širšom význame slova sa pojem **modálna logika** používa pre celú triedu intenzionálnych logík akými sú napríklad deontická logika, doxastická logika, epistemická logika, temporálna logika, dynamická logika ale aj modálna logika vo význame uvedenom na začiatku.

Jazyk
-----

Abeceda jazyka väčšiny modálnych logík obsahuje:

* konečnú alebo spočítateľnú množinu atomárnych symbolov.
* niektoré štandardné spojky výrokovej logiky, ako {\displaystyle \{\rightarrow ,\leftrightarrow ,\neg ,\vee ,\wedge \}}.
* a symbol {\displaystyle \Box }, ktorý vo výrokoch zastupuje modalitu nutnosti. Teda formula {\displaystyle \Box \,\varphi } sa číta "Nutne \varphi "alebo "Je nutné, že \varphi ".

Syntaktické pravidlá definujúce množinu formúl sú konštrukčné pravidlá pre spojky výrokovej logiky a navyše pravidlo pre konštrukciu formúl s modalitou:

* ak \varphi  je formula, potom aj {\displaystyle \Box \,\varphi } je formula.

V takto vybudovanom jazyku sa definuje symbol {\displaystyle \Diamond }, ktorý zastupuje modalitu možnosti, ako syntaktická skratka:

{\displaystyle \Diamond \,\varphi \Leftrightarrow \_{\!\_{\mathit {def}}}\neg \Box \neg \varphi }
Táto definícia vychádza z pozorovania, že možnosť pravdivosti tvrdenia je iba nenutnosť jeho nepravdivosti. Alternatívne sa dá jazyk modálnych logík budovať tak, že sa symbol pre modalitu možnosti {\displaystyle \Diamond } vezme ako súčasť abecedy a symbol pre modalitu nutnosti {\displaystyle \Box } sa pomocou neho definuje ako syntaktická skratka:

{\displaystyle \Box \,\varphi \Leftrightarrow \_{\!\_{\mathit {def}}}\neg \Diamond \neg \varphi }
čo opäť vychádza z pozorovania, že nutnosť pravdivosti nejakého tvrdenia, je iba nemožnosť jeho nepravdivosti. Formula {\displaystyle \Diamond \,\varphi } sa číta ako "Je možné, že \varphi ". V takomto jazyku sa dajú úsporne a prehladne zapísať aj veľmi komplikované tvrdenia. Napríklad formula 

{\displaystyle \Box \,\Diamond \,\varphi \leftrightarrow \Diamond \,\Box \,\Diamond \,\varphi }
sa číta "Tvrdenie \varphi  nutne možné vtedy a len vtedy ak je možné nutne možné."

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Socha rímskej bohyne Juno
**Juno** (lat. *Iuno*) bola hlavná bohyňa v starovekom Ríme (v starovekom Grécku sa volala Héra; Etruskovia ju nazývali *Uni*). Juno bola kráľovná bohov. Bola sestrou a manželkou vládcu všetkých bohov - Jupitera a matkou Héby, Vulkána a Marsa a patrila k najdôležitejším postavám starorímskeho náboženstva. Spolu s Jupiterom a Minervou bola členom Triády.

Rovnako ako Jupiter mala aj Juno schopnosť vrhať blesky. Často býva vyobrazená so zbraňou v ruke a v plášti z kozej koži, čo bolo časť oblečenia, ktoré si rímski vojaci obliekali k ťaženiu.

Predpokladá sa, že Juninou doménou bola pôvodne živá sila alebo mladosť. S oslabovaním významu starovekého Grécka v prospech Rímskej ríše sa význam Juno obmedzil iba na manželku Jupitera a kráľovnú bohov. Prívlastky *Interduca* a *Domiduca*, ktoré v preklade znamenajú *„tá, ktorá vedie nevestu do manželstva"* a *„tá, ktorá vedie nevestu do nového domova"*, a ktoré jej Rimania dali, prisúdili Juno funkciu patrónky neviest alebo vo všeobecnosti funkciu patrónky manželstva.

Verí sa, že mesiac, v ktorom sa každoročne konali slávnosti na jej počesť (čo pripadá na 7. jún), dostal pomenovanie práve podľa bohyne Juno.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Juno (bohyňa)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Juno (mytologie) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°15′36.55″S 16°27′40.89″V﻿ / ﻿49,2601528°S 16,4613583°V﻿ / 49.2601528; 16.4613583

**Junácká lúka** je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza v okrese Brno-mesto, katastrálne územie Kníničky. Správa AOPK Brno, kód 1460. Ide o lúku s veľkosťou okolo päť hektárov nad ľavým brehom Brnianskej priehrady v komplexe prírodného parku Podkomorské lesy, geograficky patrí Hornosvrateckej vrchovine. Na protiľahlej strane priehrady sa nachádza hrad Veveří a ďalšia prírodná pamiatka Kůlny.

Ochrana
-------

Predmetom ochrany je bohatá kvetena a najmä častý výskyt horca krížatého, ktorý je v Česku veľmi ohrozeným druhom.

Prírodné pomery
---------------

### Geológia

Podložie Junáckej lúky je tvorené horninami brnianskeho masívu, a to biotitickými až amfibol-biotitickými granodioritmi typu Veverská Bítýška, miestami prekrytými svahovými hlinami, prípadne sprašovými hlinami.

### Flóra

Horec krížatý sa vyskytuje pri južnom okraji prírodnej pamiatky. Ďalej možno nájsť leopoldiu chochlatú, divozel rakúsky, kostravu valeskú, dušovku roľnú, piesočnicu dúškolistú, ometlinu štíhlu, rožec nízky, z kríkov drieň obyčajný, hloh krivokališný, hloh velkoplodý, vtáčí zob, stromové poschodie zastupuje dub zimný, slivka trnková, slivka domáca alebo hruška obyčajná. Južná časť rezervácie bola pravdepodobne ovocným sadom.

### Fauna

V drevinách hniezdia strakoš obyčajný, zriedkavo krutohlav hnedý, vyskytuje sa tiež jašterica krátkohlavá.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2014-10-12]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Junácká louka**

Externé odkazy
--------------

* Junácká lúka

Literatúra
----------

Mackovčin P. (ed.). Chráněná území ČR, svazek IX, Brněnsko. Praha, Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2007, str. 244. ISBN 978-80-86064-66-6.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Junácká louka na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Brno-mesto  |
| --- |
| Chránená krajinná oblasť | 
* Moravský kras

 |
| Národná prírodná rezervácia | 
* Hádecká planinka

 |
| Národné prírodné pamiatky | 
* Červený kopec
* Stránská skála

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Babí doly
* Bosonožský hájek
* Břenčák
* Černovický hájek
* Jelení žlíbek
* Kamenný vrch
* Krnovec
* Velký Hornek

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Augšperský potok
* Bílá hora
* Holásecká jezera
* Junácká louka
* Kavky
* Kůlny
* Medlánecká skalka
* Medlánecké kopce
* Mniší hora
* Na skalách
* Netopýrky
* Obřanská stráň
* Pekárna
* Rájecká tůň
* Skalky u Přehrady
* Soběšické rybníčky
* Údolí Kohoutovického potoka
* Velká Klajdovka
* Žebětínský rybník

 |
| Prírodné parky | 
* Baba
* Podkomorské lesy

 |