recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arnold Joseph Toynbee** (\* 14. apríl 1889, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 22. október 1975, New York, USA) bol britský historik, filozof dejín a sociológ. Stúpenec teórie spoločenských cyklov.

Základnou myšlienkou Toynbeeho je, že civilizácie, ktorých rozlišuje 21, rastú tým, že úspešne reagujú na po sebe nasledujúce výzvy pod vedením tvorivých menšín, a upadajú, keď ich vodcovia na ne nereagujú tvorivým spôsobom. Smrť istej civilizacie však nie je nevyhnutná, pretože jej život závisí od toho, či sa dokáže úspešne vyrovnávať s prichádzajúcimi problémami. Dejiny sú utvárané duchovnými silami.

Dielo
-----

* *Greek Historical Thought*, 1924
* *Greek Civilisation and Character*, 1924
* *A Study of History*, 10 zv. 1934-1954
* *Civilisation on Trial*, 1948
* *An Historian's Approach to Religion*, 1956
* *East to West: a Journey Round the World*, 1958
* *Hellenism: the History of a Civilisation*, 1959
* *Studium dějin*, 1995

Názory
------

Toynbeeho filozofia dejín predstavuje dejinnofilozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev; iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 119269722
* GND: 118623532
* ISNI: 0000 0001 2133 4219
* LCCN: n79071401
* NK ČR: jn19990008586
* VIAF: 54154945
* WorldCat: lccn-n79071401
*Článok o talianskom spisovateľovi je Giovanni Boccaccio.*
**Boccaccio** je opereta, ktorú skomponoval Franz von Suppé. Stala sa jeho najslávnejším dielom. Premiéra sa konala 1. februára 1879 v divadle Carl Theater vo Viedni. Libreto ktoré napísali F. Zell a Richard Genée je veľmi kvalitné, tak z dramatického hľadiska, ako aj svojím stvárnením talianskeho renesančného života.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### Prvé dejstvo

Boccaccio je nielen spisovateľ, ale aj známy záletník. Navyše keď vo svojej poslednej novele zosmiešnil vážených občanov Florencie, rozhodli si s ním „vybaviť účty". Pietro, knieža z Palerma prichádza do Florencie, pre svoju nevestu Fiamettu, ktorá žije v pomerne skromných pomeroch a ani netuší, že je sľachtičná. Odkedy sa zoznámila s Boccacciom, ten sa do nej tak zaľúbil, že stratil záujem o ostatné ženy. Pietro sa natoľko podobá na Boccaccia, že si ho obyvatelia Florencie pomýlia a preto dostane výprask. Pietro je obdivovateľom Boccaccia a navyše túži po ľúbostných dobrodružstvách a preto neodhalí svoju identitu.

### Druhé dejstvo

Dejstvo je plné flirtov. Medzi záletníkmi je aj Pietro, páči sa mu manželka miestneho kolára, Izabela. Žiarliví manželia ho chytia a Pietro je donútený odhaliť svoju identitu.

### Tretie dejstvo

Boccacciovi sa pred hnevom ľudí podarí ujsť len vďaka klebete, že má vplyv pri dvore. Predstaví tam svoju divadelnú hru, ktorá tak osloví Pietra, že počúvne svoje srdce a svoju lásku Izabelu vyhlási za dvornú dámu. Fiametty sa vzdá v prospech Boccaccia.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* Das Werk bei ZAZZERINO mit CD-Tipp
* \* *Boccaccio* v Internet Movie Database (po anglicky)
* Andreas Weigel: Jüngste Funde korrigieren die Entstehungsgeschichte von Suppès „Boccaccio".
* Andreas Weigel: Hat Franz von Suppè seinen „Boccaccio" nachweislich in seiner Sommerfrische Gars komponiert?
* Uwe Aisenpreis: Boccaccio. Komische Operette in 3 Akten. Text F. Zell und Richard Genée.
**František Veselovský** (\* 30. september 1845, Liptovská Lúžna – † 13. marec 1917, Trnava) bol slovenský advokát, politik a bankár.

Životopis
---------

Jeho otec bol František Veselovský a matka Barbora rod. Cibuľová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, žiak Martina Čulena, právo absolvoval v Bratislave, JUDr. Pôsobil ako advokát v Trnave (od 70 rokov 19. storočia), od 1897 zakladateľ a správca Trnavskej a vidieckej ľudovej banky, právny poradca a funkcionár Spolku sv. Vojtecha. Od začiatku 20. storočia člen Slovenskej národnej strany, jej poslanec v uhorskom sneme (1901 – 1905). Aktívny národný pracovník počas štúdií člen spolku *Naprej*, v uhorskom parlamente bojoval za práva slovenského národa, mecén slovenských kultúrnych podujatí. Publikoval články o volebnej tematike.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrikevo farnosti Liptovská Lúžna
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 151311
* VIAF: 533156565684223500008
**Arnold Flögl** (\* 10. júl 1885, Kroměříž – † 20. november 1950, Bratislava) bol český operný spevák (bas), pedagóg a herec, pôsobiaci na Slovensku.

Životopis
---------

Vyučil sa za zubného technika, ale viac ho zaujímal spev. Odišiel do Martina, kde v rokoch 1909 – 1912 pôsobil v speváckom zbore. Potom prijal ponuku na hosťovanie v Národnom divadle v Prahe, kde ako hosť pôsobil od decembra 1912 do apríla 1913. Po hosťovaní sa stal riadnym členom opery Národného divadla, kde potom pôsobil až do júla 1919. Po odchode z Národného divadla pôsobil v Kráľovskej opere v Záhrebe. Po návrate zo Záhrebu sa neúspešne usiloval o opätovné angažmán v Prahe. Nakoniec získal angažmán v opere Národného divadla v Brne, kde pôsobil v rokoch 1924 – 1930. Od roku 1930 bol sólistom opery Slovenského národného divadla v Bratislave, kde pôsobil až do svojej smrti. Pôsobil ako pedagóg na Hudobnej a dramatickej akadémii pre Slovensko, respektíve na Štátnom konzervatóriu v Bratislave (1935 – 1945). Medzi jeho žiakov patrili: Ján Hadraba, Oľga Hanáková, Gizela Veclová a iní.

Vynikal svojím krásne školeným hlasom. Vyvinul sa v skvelého basistu so zvučnými hĺbkami a plnými výškami. Svojím herectvom sa dokázal vteliť do vážnych aj groteskne démonických úloh, ktoré zvýrazňoval prirodzenými výrazovými prostriedkami. Bol známy aj ako wagnerovský operný interpret. Medzi jeho najvýraznejšie roly patria Gildas (*Starý kráľ*), Gremin (*Eugen Onegin*), Mefistofeles (*Faust a Margaréta*), Don Qujoote (*Don Quichotte*), arcibiskup Arnošt (*Karlštejn*), Herman (*Tannhäuser*), Kardinál (*Židovka*), Duch (*Tajomstvo*), Lucifer (*Čert a Káča*) a iné.

Pokúšal sa aj o opernú réžiu. Vynikal ako interpret a propagátor ľudových piesní. Prekladal do slovenčiny operné libretá a texty. V posledných rokoch života sa objavil ako herec v niekoľkých filmoch.

Filmografia
-----------

* 1947 – *Varúj...!*, Mrnčo
* 1947 – *Čapkovy povídky*, starosta
* 1948 – *Vlčie diery*, Huco
* 1949 – *Pytlákova schovanka aneb Šlechetný milionář*, Jan Balada
* 1949 – *DS – 70 nevyjíždí*

Externé odkazy
--------------

* Arnold Flögl v Internet Movie Database (po anglicky)
* Arnold Flögl v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Autoritné údaje: * abART: 14920
* ISNI: 0000 0000 5758 401X
* NK ČR: ola200202240
* SNK: 174598
* VIAF: 84913189
**International Telecommunications Satellite** alebo **Intelsat** je typ medzinárodných telekomunikačných družíc, ktoré vypúšťala rovnomenná medzinárodná organizácia pre spoje. 

Intelsat 1 (*Early Bird*) štartoval 6. apríla 1965, umiestený je nad Atlantickým oceánom. Družica s hmotnosťou 38,5 kg umožňovala prenos televíznych programov medzi USA a Európou, resp. sprostredkúvala telefonické hovory (240 liniek). Do tejto série patrí *Blue Bird* z roku 1966, *Lani Bird* a *Canari Bird'* z roku 1967 (všetky s hmotnosťou približne 90 kg). Ďalšie družice série Intelsat 2 (hmotnosť 86 kg), Intelsat 3 (150,5 kg) a Intelsat 4 (719 kg) mali postupne väčší dosah i rozsah činnosti. Intelsat 4 umožňoval prenášať súčasne 5 000-9 000 telefonických hovorov a až 12 farebných televíznych prenosov. Zdokonalený systém série Intelsat 5 (odštartovaný prvou družicou série 6. decembra 1980 s hmotnosťou 1 012 kg) umožňuje prenášať 12 000 telefonických hovorov alebo 2 televízne programy. Pozemné antény sú v 105 členských štátoch organizácie.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálKozmonautický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Arnold Peter Weisz-Kubínčan** (\* 3. marec 1898, Ujście, Poľsko – † 1945, pravdepodobne koncentračný tábor Sachsenhausen) bol slovenský maliar. Jeho diela, z ktorých mnohé boli počas holokaustu zničené, sú považované za jedny z najoriginálnejších výtvarných prejavov v slovenskom medzivojnovom umení.

V rokoch 1913 – 1916 študoval v Budapešti na Umeleckopriemyslenej škole. V roku 1917 musel štúdium prerušiť a narukovať do vojska, o rok neskôr sa mu podarilo pokračovať v štúdiu na Akadémii výtvarných umení v Berlíne. Od roku 1923 žil v Dolnom Kubíne, neskôr v roku 1934 sa presťahoval do Martina.

Arnold Peter Weisz-Kubínčan zomrel v roku 1945 pri prevoze do koncentračného tábora alebo krátko po tomto prevoze.

Referencie
----------

1. 1 2 3   Galéria mesta Bratislavy, [cit. 2013-06-24]. Dostupné online.
2. ↑   *Weisz-Kubínčan, Peter Arnold* [online]. soga.sk, [cit. 2013-06-24]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* Výstavy Arnolda Weisza Kubínčana v Artfacts.net

Autoritné údaje: * abART: 6537
* BnF: 144181820
* ISNI: 0000 0000 0334 3333
* LCCN: no2017079954
* NK ČR: js20201062766
* SNK: 159928
* VIAF: 37131855
* Web umenia: 11709
* WorldCat: lccn-no2017079954
**Aglomeračný závod** je zariadenie na výrobu aglomerátu. Tvorí ho studený úsek a teplý úsek.

Studený úsek prípravy vsádzky zahŕňa výklopníky, zariadenie na drvenie, mletie, triedenie rúd, sklad rudy a homogenizačné skládky. Na studený úsek nadväzuje teplý úsek, zahrňujúci zmiešavacie zásobníky, prípravu a dávkovanie zmesí, predpeletizačné bubny, spekacie pásy a chladiče aglomerátu.

V studenom úseku sa zabezpečuje prísun surovín, úprava zrnitosti na požadovanú kusovosť a spriemernenie chemického zloženia materiálov. Úlohou teplého úseku je z dodaných rúd, koncentrátov, paliva, prísad, odpadov a vratného materiálu vyrobiť aglomerát požadovanej kvality. Hlavným kritériom je kvalita vyrobeného aglomerátu vedľajším kritériom je jeho množstvo. Aglomeračný proces je typickým kontinuálnym procesom premeny vstupných surovín na výsledný produkt – aglomerát.

Pozri aj
--------

* Koks
* Peletizácia
* Oceľ

Zdroj
-----

* Mária Frolichová, Anna Kucková: *Hutníctvo železa*, Košice: Technická univerzita, 2004 ISBN 80-8073-184-5
Spodné dva rady červeno vyznačených plachiet na 4-sťažňovom barku Krusenstern sú dolné brámové a horné brámové plachty. Najvyššie sú kráľovské plachty, niekedy tiež označované ako nadbrámové.
**Kráľovská plachta** alebo niekedy nazývaná „nadbrámová" je plachta umiestnená nad brámovou plachtou, ktorá visí na štvrtom – kráľovskom (nadbrámovom) nadstavci sťažňa. Objavila sa v 17. storočí, kedy sa na lodiach (napr. bojových galeónach) odstránil v zadnej časti lode štvrtý sťažeň, tzv. bonaventúrový. Namiesto toho boli ostatné sťažne predĺžené do výšky tak, že nad tretie (brámové) nadstavce sťažňov sa pridali štvrté (kráľovské) nadstavce. Rahnové plachty pripevnené k tomuto nadstavcu tvorili štvrté poschodie (vtedy sa košové a brámové plachty pod nimi ešte nerozdeľovali na horné a dolné). Kráľovská plachta bola teda umiestnená nad brámovú, neskôr nad hornú brámovú plachtu.

Kráľovskými plachtami označujeme aj stehové plachty, ktoré visia na stehoch vedúcich od kráľovského nadstavca sťažňa dopredu nadol. Stehové plachty sa teda nachádzajú pred sťažňom, podľa ktorého sú pomenované.

V anglickom jazyku sa kráľovská plachta označuje ako "Royal sail", v nemeckom "Kőningssegel". Pomenovanie v niektorých jazykoch ju označuje ako nadbrámovú, napr. v poľskom „bombramreja". 

Spočiatku boli kráľovské plachty k dispozícii len na väčších lodiach, ktoré mali dosť vysoké sťažne. Používala sa len ako pomocná plachta pri miernom vetre. To jej dalo meno v holandskom jazyku „bovenbramzeilskoelte", teda kráľovská plachta pre vánok, čo bolo aj označenie slabého vetra v Beaufortovej stupnici, stupeň 2. Neskôr a v súčasnosti, odkedy mali lode konštrukčne lepšiu stabilitu sa kráľovská plachta používa ako riadna plachta spolu s ostatnými.

Ďalšie poschodia rahnových plachiet:

* Dolná plachta
* Dolná košová (marsová) plachta
* Horná košová (marsová) plachta
* Dolná brámová plachta
* Horná brámová plachta
* Kráľovská plachta
* Oblohová plachta
* Mesačná plachta

1. krížová kráľovská plachta
2. hlavná kráľovská plachta
3. predná kráľovská plachta
PhDr. **Filip Glocko** (\* 14. júl 1976, Bratislava) je slovenský historik pracujúci v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici. Orientuje sa na regionálnu históriu mesta Banská Bystrica.

Životopis
---------

Filip Glocko je absolventom Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, Fakulty humanitných vied (1994 – 1999) v odbore história – geografia. V rigoróznom štúdiu pokračoval na UMB (2009 – 2011), kde po obhájení práce *Fondy fajok v zbierkach vybraných múzeí banskobystrického kraja*, získal titul doktora filozofie (PhDr.).

Od roku 2000 pôsobí v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici pôsobí ako historik a vedúci oddelenia kurátorov a konzervátorov (2010). Prioritne sa venuje regionálnej problematike, histórii a výskumu v oblasti cechov a remesiel, aktuálne so zameraním na zlatníctvo. V doterajšej činnosti pripravil niekoľko samostatných úspešných výstav (*Za vôňou tabaku, Dobrú chuť ctihodní mešťania, Za farbou indiga* a iné), pravidelne publikuje v odborných aj popularizačných periodikách s orientáciou na propagáciu významných osobností a udalostí mesta Banská Bystrica a okolia. Autorsky a scenáristicky pripravil časť novej expozície v Matejovom dome v Banskej Bystrici. Vydal monotematicky spracovanú publikáciu *Fajky a fajčiarske pomôcky zo zbierok SSM v Banskej Bystrici* (2007), je spoluautorom reprezentačnej publikácie *Mortuáriá zo zbierok Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici* (2017, Hrdinová, Glocko, Hradecký, Kocka), ktoré ako spoluautor v samostatnej výstave prezentovali aj v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave (2016). V súčasnosti pripravuje encyklopedicky spracovanú publikáciu o banskobystrických zlatníkoch. Spolupracuje s múzeami v regióne. Dôležitú súčasť činnosti predstavujú moderované prehliadky pre žiakov, študentov aj širokú kultúrnu verejnosť a popularizačné prednášky – *Čo sa skrýva v depozite* ako aj systematická mediálna propagácia muzeálnej práce.

Dielo
-----

* GLOCKO, Filip: *Samuel Libay - život a dielo banskobystrického zlatníka*. Banská Bystrica, Stredoslovenské múzeum, 2018, ISBN 978-80969866-7-5

Monografia prináša čitateľovi pohľad na významnú osobnosť európskeho zlatníctva 19. storočia – Samuela Libaiya. Na takmer tristo stranách sa autor venuje zlatníctvu v meste Banská Bystrica, genealógii rodu Libayovcov a aj zlatníkom, ktorých vychoval majster Libay.
**Filammón** (starogr. *Φιλάμμων* – *Filammón*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 360 pred Kr.

Filammón z Atén si na 105. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v boxe. Podľa antických zdrojov Filammón nebol taký silný boxer ako Glaukos z Karystu, ale keďže boxoval veľmi rozumne a nebojácne, dosiahol vytúžené olympijské víťazstvo. Olympii sa box (pygmé) zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.

Spomienka na olympijské víťazstvo Filammóna nevybledla ani po niekoľkých storočiach. Jeho meno sa vyskytuje v písomných dielach súdnych rečí slávnych gréckych rečníkov a nechýba ani v rétorických pojednaniach Aristotela. Niektoré neskoršie zdroje uvádzajú, že Filammón nebol gréckeho pôvodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*
2. 1 2 3  Demostenes, *Peri tou Stefanou*, 18,319.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Aischines, *Kata tou Ktésifonta*, 3,189.
6. ↑  Themistios, *Oration*, 21,249.
7. ↑  Aristoteles, *Rétoriké*, 3,1413a 14.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**CERGE-EI** (celým názvom angl. ***C**enter for **E**conomic **R**esearch and **G**raduate **E**ducation - **E**conomics **I**nstitute,* **Centrum pre ekonomický výskum a doktorské štúdium)** je akademická institúcia, ktorá poskytuje ekonomické postgraduálne vzdelanie po vzore amerických univerzít, robí výskum v oblasti teoretickej ekonómie a hospodárskej politiky. 

Funguje ako spoločné pracovisko dvoch samostatných entít: Centra pre ekonomický výskum a postgraduálne vzdelanie Karlovej univerzity v Prahe, a Národohospodárskeho ústavu Akadémie vied Českej republiky. Inštitúcia založili Jan Švejnar a Jozef Zielenec v roku 1991 s cieľom vychovať novú generáciu ekonómov z krajín bývalého východného bloku.

V roku 2022 bol riaditeľom doc. Sergey Slobodyan, Ph.D. 

Sídlo inštituácie je na Politických vězňů 7 v Prahe.

Externé odkazy
--------------

* CERGE-EI
* Záznamy přednášek z CERGE-EI
* MAE Program CERGE-EI
* Nadace CERGE-EI
* CERGE-EI Foundation USA

Súradnice: 50°05′00″S 14°25′44″V﻿ / ﻿50,0832°S 14,429°V﻿ / 50.0832; 14.429
**Filibustier** je účastník nepovolenej vojenskej expedície do cudzej krajiny. Tento pojem sa obvykle používa na pomenovanie občanov USA, ktorí sa pokúšali podporovať protivládne povstania v Latinskej Amerike v polovici 19. storočia. Filibustieri pôsobili bez povolenia vlády svojej krajiny a obvykle boli motivovaní finančným ziskom, ale aj ideologicky alebo dobrodružstvom.

Samotný termín pochádza cez španielčinu, kde *filibustero* znamenalo *pirát*, z holandčiny, kde mal podobu *vrijbuiter* — doslova čosi ako „lupič voľnej koristi". Prvý raz bol použitý v súvislosti s ľuďmi, ktorí prepadávali španielske kolónie a lode v Karibskom mori, z ktorých najznámejší bol sir Francis Drake, ktorý v roku 1573 vyplienil Nombre de Dios. Po zániku pirátstva v tejto oblasti začiatkom 18. storočia pojem upadol do zabudnutia.

Začal sa znovu používať potom, ako rôzni dobrodruhovia sa pokúsili dobyť silou niektoré stredoamerické krajiny, ostrovy v karibskom mori a Mexiko. Najvýznamnejší z nich boli William Walker, Narciso López a John A. Quitman. Hoci často mali podporu širokej verejnosti, občania USA, ktorí sa k nim pripojili alebo ich materiálne podporovali, porušovali zákon o neutralite.
Boeing 737-300 od spoločnosti Atlant-Soyuz Airlines vzlieta z letiska Moskva-Vnukovo
Boeing 737-300 od Atlant-Soyuz Airlines na letisku Brno-Tuřany
**OAO Aviakompanija Moskva** (azbukou *OAO Авиакомпания Москва*, angl. *Moscow Airlines*), do roku 2010 **OAO Aviacionnaja kompanija Atlant-Sojuz** (azbukou *OAO Авиационная компания Атлант-Союз*, doslova "a.s. Letecká spoločnosť Atlant-Zväz"; angl. *Atlant-Soyuz Airlines*) je ruská letecká spoločnosť vlastnená moskovskou vládou. Zaoberá sa pravidelnou a nepravidelnou prepravou osôb. Preprava nákladov, ktorá predstavovala od počiatku značnú časť podnikateľských aktivít firmy, a premietla sa aj do názvu spoločnosti, bola ukončená v druhej polovici roku 2008.

V Česku prevádzkuje od roku 2007 pravidelný spoj z moskovského letiska Vnukovo na letisko Brno-Tuřany.

Podľa plánov ruskej vlády sa má stať Atlant-Sojuz, po prevzatí asi desiatky ekonomicky slabších a zadĺžených spoločností, základom pre vznik novej, mohutnej, štátnej leteckej spoločnosti Rosavia, ktorá by mala byť rovnocennou konkurenciou pre Aeroflot. Spoločnosť prevzala v roku 2008 záväzky a sieť niektorých bankrotujúcich dopravcov, ale ďalší osud týchto plánov je v podmienkach pokračujúcej finančnej a ekonomickej krízy neistý.

Napriek veľkým dlhom pokračuje rozširovanie flotily o stroje Boeing 737-800 a na aerosalóne MAKS 2009 podpísali zástupcovia spoločnosti zmluvu s lízingovou spoločnosťou Iľjušin Finance na prenájom 30 kusov regionálnych lietadiel An-148 a 15 kusov Tu-204SM pre stredné trate. Dodávky by sa mali začať v roku 2010.

Flotila
-------

**Flotila Atlant-Soyuz Airlines**| Lietadlo | V prevádzke | Objednávky | Sedadiel   (Business/Economy) |
| --- | --- | --- | --- |
| Boeing 737-300 | 2 | 0 | 128 (8/120) |
| Boeing 737-700 | 0 | 4 | TBA |
| Boeing 737-800 | 6 | 4 | 162-189 |
| Embraer EMB 120 Brasilia | 0 | 3 | 30 |
| Iliušin Il-86 | 6 | 0 | 350 |
| Tupolev Tu-154M | 7 | 0 | 152-158 (usporiadanie s tromi triedami)176 (0/176) |
| Tupolev Tu-334-100 | 0 | 4 | TBA |
| Tupolev Tu-204SM | 0 | 15 | TBA |
| **spolu** | **21** | **30** |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Atlant-Soyuz Airlines na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoRuský portál |
**Ernst Dubke** (\* 1. január 1876, Reńska Wieś, Nemecké cisárstvo, dnes Poľsko – † 26. marec 1945, Marktoberdorf), Nemecko bol sliezsky statkár, agronóm a horolezec, ktorý vo Vysokých Tatrách urobil veľa významných prvovýstupov. Horolezcom bol od roku 1896. Jeho častým spoločníkom bol horský vodca Ján Franz st. priatelia Heinrich Behn a Alfred Martin a horský vodca Ján Breuer. Dubke opísal zimný výstup na Vysokú v článku *Im Winter zur Tátraspitze*. Horolezectvu sa venoval do roku 1931, potom navštevoval hory ako turista. Na jeho počesť boli pomenované Studené sedlo (poľ. *Obłazowa Przełęcz*, nem. *Dubkescharte*, maď. *Dubkerés*) a Veľký ošarpanec (poľ. *Wielka Szarpana Turnia*, nem. *Dubketurm*, maď. *Dubke-torony*). Jeho meno nesie Dubkeho lávka (poľ. *Ławka Dubkego*). Je to výrazná, široká skalnatá lávka, ktorá sa tiahne horizontálne cez severnú stenu Prostredného hrotu.

Ernst Dubke zomrel v bavorskom vojenskom lazarete po ťažkom zranení, ktoré utrpel pri bombardovaní Świdnice.

Niektoré dôležité výstupy
-------------------------

* Prvovýstup na Ťažký štít s Jánom Franzom st.
* Zimný prvovýstup na Bradavicu s Alfredom Martinom a horskými vodcami
* Zimný prvovýstup na Satan s Jánom Franzom st.
* Zimný prvovýstup na Veľký Mengusovský štít s Alfrédom Martinom, Jánom Franzom st. a Jánom Breuerom.
* Zimný prvovýstup na Veľkú Vidlovú vežu s Jánom Breuerom a Jánom Franzom st.
* Prvovýstup na Ihlu v Ostrve s Jánom Franzom st.
* Provýstup na Ošarpance s Jánom Breuerom a Jánom Franzom st.

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Tatranské štíty a ľudia*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : IaB, 2012. ISBN 978-80-969017-9-1. S. 159.
2. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.

Externé odkazy
--------------

Ťažký štít

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ernst Dubke na poľskej Wikipédii.*
Horské lúky v okolí Borišova
**Hoľa** je horský pasienok, ktorý vznikol zväčša v čase valašskej kolonizácie, keď obyvateľstvo pri vytváraní pastvín klčovalo stále vyššie položený les. 

Nachádza sa tu často endemická subalpínska kvetena. V súčasnej dobe dochádza pri nižšie položených holiach k ich zarastaniu z dôvodu opustenia pasenia dobytka na nich. Nachádzajú sa naprieč všetkými vyššími pohoriami, najmä však stredného Slovenska, ako Veľká a Malá Fatra, Nízke Tatry, Oravská Magura, Volovské a Veporské vrchy a iné. Výraz hoľa tvorí často súčasť pomenovania vrchov v danej oblasti, napr. Kráľova hoľa, Fabova hoľa, Kubínska hoľa, Stredná hoľa, Kojšovská hoľa, Hole a iné. Príznačne pomenované však bývajú neraz celé hrebene, napr. Martinské hole či Kubínska hoľa. Viaceré z nich sú predmetom ochrany, či už ako súčasť národných parkov alebo ako maloplošné chránené územia, napr. Lomnianska a Hruštínska hoľa (Natura 2000).

Pôvodne sa pod názvom hoľa rozumel prirodzený pasienok nad lesným pásmom. Hole sa nekosili, nehnojili ani nijako neudržiavali.

Pozri aj
--------

* valašská kolonizácia

Referencie
----------

1. ↑  PODOLÁK, Ján. *Tradičné ovčiarstvo na Slovensku*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1982. 232 s. S. 71 – 72.

Zdroje
------

* Pasienkové hospodárenie
* Geoportál Natura 2000 na Slovensku

Externé odkazy
--------------

* Hole na ludovakultura.sk
**Avienus**, podľa nápisu z Bulla Regia celým menom **Postumius Rufius Festus Avienus**, (4. storočie) bol rímsky básnik, jeden z autorov patriacich k literárne činnej a vzdelanej aristokracie neskorej antiky.

Život
-----

Avienus sa narodil v meste Volsinie v Etrúrii ako príslušník popredného aristokratického rodu Rufiov Festov. Dosiahol najvyššie štátne pocty vrátanej dvojnásobného konzulátu. Stýkal sa s ďalšími významnými príslušníkmi rímskej nobility vrátane vplyvného rodu Symmachov. Pretože v Avienovom diele chýbajú akékoľvek zmienky o náboženstve, predpokladá sa, že mohol byť stúpencom agnostizmu, ktorý sa rozšíril na konci antiky medzi nekresťanskou aristokraciou.

Dielo
-----

Avienova básnická tvorba spadá ako celok do kategórie didaktickej poézie. Charakterizuje ju predovšetkým záujem o prírodné vedy – geografiu a astronómiu. Preložil do latinčiny grécku didaktickú skladbu *Fainomena* (Nebeské javy) od Arata zo Solu a sám zložil dve ďalšie skladby – v hexametroch písanú *Descriptio orbis terrae* (Popis sveta) a v jambických trimetroch zloženú *Ora maritima* (Morské pobrežie).

*Descriptio* bolo inšpirované gréckymi didaktickými prozaickými skladbami typu *periegesis*, ktoré sa objavujú v gréckej literatúre od archaických čias a predstavovali najstaršie diela zemepisného charakteru vôbec. Konkrétnou Avienovou predlohou bola pravdepodobne kniha *Periegesis* alexandrijského učenca Dionysia Periegeta. Z Avienovej verzie sa dochovala iba prvá kniha, ktorá napovedá, že autorove prebásnenie nebolo úplne najšťastnejšie.

Predmetom básne *Ora maritima* je, podobne ako v prípade *Descriptio*, zemepisný popis krajov ležiacich na morskom pobreží. Rovnako ako iné Avienove diela, aj tento kúsok vychádza zo staršej predlohy, v tomto prípade materiálu nazývaného *periplus*, teda popisu putovania po mori, akéhosi námorníckeho variantu geografického *periegesis*. I v tomto prípade nie sú literárne kvality diela práve najvyššie, nehovoriac o ich faktickej hodnote. Avienus napríklad úplne vynecháva niektoré významné pobrežné mestá (Emporium) a uvádza málo významné osady (Barcelona, Tarragon), najskôr kvôli ich významnej minulosti. Je zrejmé, že išlo o dielo určené pre vzdelané publikum a nie pre cestovateľov, ktorí by sa podľa neho mohli orientovať.

Externé odkazy
--------------

* *Ora maritima* a *Periegesis* na The Latin Library (latinsky)
* "Periegesis" (francuzsky)

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Avienus na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 11889659t
* GND: 11881060X
* ISNI: 0000 0001 2120 0675
* LCCN: n82144559
* NK ČR: jn19981000173
* VIAF: 313404554
* WorldCat: lccn-n82144559
**Nárájaní** (písaní aj *Nárájani*; krátky tvar **Nárájan**) je jedna zo 14 zón Nepálu. Leží v Teraj a hraničí s Indiou na juhu. Väčšími mestami sú Hetauda, Bharatpur a Birgandž.

Na území Nárájaní leží najstarší a najznámejší nepálsky národný park Čhitwan ( 932km² ), považovaný za jednu z najrozmanitejších prírodných rezervácií Ázie, známej svojimi bengálskymi tigrami a indickými nosorožcami. Na juhovýchode je park doplňovaný prírodnou rezerváciou Parsa s rozlohou ďalších 499km².

Nárájaní je jednou z mála oblastí, ktoré boli až doteraz relatívne nedotknuté nepokojmi maoistických povstalcov. Je jednou z relatívne prosperujúcich oblastí Nepálu so živým obchodom s Indiou, dôsledky čoho zreteľne vidno v pohraničnom meste Birgandž. 

Hetauda je správnym stredisko tejto oblasti. Nárájaní je rozdelené na 5 okresov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nárájaní (zóna)**

Okresy Narayani
**AO Aviakompanija Rossija** (rus. АО «Авиакомпания «Россия», do roku 2011: Federaľnoje gosudarstvennoje unitarnoje predprijatie Gosudarstvennaja transportnaja kompanija Rossija – rus. Федеральное государственное унитарное предприятие «Государственная транспортная компания «Россия», v preklade: Federálny štátny unitárny podnik Štátna dopravná spoločnosť Rusko), pôsobiaca pod názvom **Rossija — Rossijskie avialinii** (rus. «Россия — Российские авиалинии», v preklade: Rusko – Ruská letecká spoločnosť) je ruská letecká spoločnosť so sídlom v Petrohrade. Prevádzkuje letecké spojenia z letiska Pulkovo v Petrohrade.

Flotila
-------

Sídlo spoločnosti Rossija
### Komerčné lietadlá

Komerčná flotila pozostáva z nasledujúcich lietadiel (stav z marca 2015): 

| Lietadlo | V prevádzke | Fotografia | Objednávky | Sedadiel |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| B | E | Spolu |
| Airbus A319-100 | 25 |  | — | —12 | 136132 | 136144 |
| Airbus A320-200 | 5 |  | — | 12 | 150 | 162 |
| Boeing 737-800 | 16 |  | - |  |  |  |
| Boeing 747-400 | 9 |  | - |  |  |  |
| Boeing 777-300 | 5 |  | \_ |  |  |  |
| Boeing 777-300 ER | 5 |  | - |  |  |  |
| Spolu | 65 |  | — |  |

### Vládna flotila

Vládna flotila pozostáva z nasledujúcich lietadiel (stav z júna 2015):

| Lietadlo | V prevádzke | Fotografia | Objednávky |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus ACJ319 | 2 |  | — |
| Antonov An-148 | 6 |  | — |
| Iliušin Il-62M | 1 |  | — |
| Iliušin Il-96-300 | 8 |  | — |
| Tupolev Tu-154M | 3 |  | — |
| Tupolev Tu-204-300 | 2 |  | — |
| Tupolev Tu-214 | 13 |  | — |
| **Spolu** | **24** |  | — |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aviakompanija Rossija**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rossiya Airlines na poľskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoRuský portál |
**Farai** alebo **Férai** (starogr. *Φαραί, Φηραί* – *Farai, Férai*), bolo v staroveku messénske mesto pri južnom pobreží polostrova Peloponéz. Dnes sa na tomto mieste nachádza mesto Kalamata.

Antický cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí precestoval Grécko, navštívil aj messénske mesto Farai. Uvádza, že sa nachádzalo sedemdesiat stádii (12,950 km) od mesta Abia. Pri ceste pred vstupom do mesta vyvieral prameň so slanou vodou. Od miestnych obyvateľov sa dozvedel, že mesto založil Faris, syn boha Herma a Danaovej dcéry Fylodameie. Faridovi sa nenarodili potomkovia po meči, stal sa otcom len dcéry Télegony, o ktorej a jej potomkoch píše aj Homér v Iliade. V meste videl Pausanias aj chrám bohyne Tyché (Náhody), bohyne spomínanej už Homérom.

Približne v rokoch 735 – 715 pred Kr. (prvá messénska vojna) Sparta dobyla Messéniu a jej obyvateľov premenila na heilótov. Po niekoľkých povstaniach v roku 370 pred Kr. Messéniu oslobodil tébsky vojvodca Epameinóndas a založil jej hlavné mesto Messénu. Messénia stála v roku 344 pred Kr. na strane macedónskeho kráľa Filipa II. ktorý jej územie zväčšil. Po roku 244 pred Kr. patrilo messénske mesto Farai striedavo k aitólskemu a achájskeho spolku. V roku 219 pred Kr. bol za stratéga achájskeho spolku zvolený Epératos, rodák z Farai. Pretože bola Messénia donútená pripojiť sa k achájskemu spolku, neposlala žiadne jednotky proti Rímu a nakoniec sa v roku 146 pred Kr. dostala pod rímsku nadvládu. Neskôr cisár Augustus priradil mesto Farai do Lakónie.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 342.
2. ↑  William Kendrick Pritchett. *The Greek State at War*. [s.l.] : University of California Press, 1974. S. 348.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 5,541-549.
4. 1 2 3 4  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 155-156.
5. ↑  Polybios. *Polybios, dějiny II.*. Praha : nakladatelství Arista, 2009. ISBN 978-80-87156-50-6. S. 171.
*Obrázok násteniek na chodbe v MIT.*
Korkový povrch nástenky.
**Nástenka** alebo (ak slúži na oznamy a vyhlášky a je veľká aj) **výveska** alebo (najmä ak obsahuje miestne správy, aktuality) **nástenné noviny** je nástenná doska, na ktorú ľudia vyvesujú (oficiálne aj neoficiálne) oznámenia, vyhlášky, aktuálne správy, inzeráty, prezentácie činnosti pracovných tímov, propagačné materiály a podobne.

Nástenky sa vyrábajú z materiálov na ktorých sa oznamy a prezentácie ľahko upevňujú (korok, magnetická kovová tabuľa...).

Nástenky sa vyskytujú na univerzitách, vo verejných vstupných miestnostiach, na chodbách, na pracoviskách závodov či v kanceláriách, alebo aj v športových kluboch. 

V niektorých prípadoch (hlavne na školách či v pracovných tímoch) sa o aktualizáciu obsahu násteniek stará poverená osoba, ktorú nazývame nástenkár.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nástenka (doska)**
**Ida Černecká** (\* 18. júl 1920, Bratislava – † 18. január 2009, Bratislava) bola slovenská pedagogička a speváčka. Jej dcérou je slovenská klaviristka Ida Černecká.

Štúdium
-------

V rokoch 1938 – 1944 študovala spev na Hudobnej a dramatickej akadémii u profesora Jozefa Egema a profesorky Dariny Žuravlevovej.

Profesionálny životopis
-----------------------

Po doštudovaní sa venovala koncertnej činnosti, nahrávala pre rozhlas. Významná je hlavne jej pedagogická činnosť, ktorej sa venovala na Konzervatóriu v Bratislave a na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Absolvovala pedagogické stáže v Bulharsku a Maďarsku. Bola porotkyňou na národných a medzinárodných súťažiach. Vychovala mnoho významných slovenských spevákov a speváčok, ktorí sa presadili na domácich i zahraničných scénach a pódiách – napr. Peter Dvorský, Jozef Kundlák, Miroslav Dvorský, Martin Babjak, Ján Galla, Juraj Hurný, Daniela Suryová, Mária Harnádková, Oľga Hromadová, Božena Fresserová, Jaroslav Kosec. Viacerí z nich sa stali laureátmi medzinárodných speváckych súťaží. Absolventi Idy Černeckej pôsobia pedagogicky na hudobných školách po celom Slovensku.

Ocenenia
--------

* zaslúžilý učiteľ
* zaslúžilý pracovník kultúry
* medaila Jána Amosa Komenského
* ocenenie Spoločnosti Emy Destinnovej

Zdroj
-----

* Hudobné centrum

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0003878
* SNK: 162273
* VIAF: 23650207
**Nástenné zdvíhadla** sa používajú na zdvíhanie alebo ťahanie bremien pri montáži, alebo tvoria časť zdvíhacieho mechanizmu žeriavov.. Pripevňujú sa na stenu budovy alebo na oceľovú konštrukciu žeriava.
Nástenné zdvíhadlo bežnej konštrukcie pre únosnosť Q = 250kg, s výškou zdvihu H = 7m. Plášť bubna je obyčajne hladký alebo má na svojom povrchu jeden žliabok na vedenie a navíjanie lana do skrutkovice. Na zväčšenie krutového momentu na kľuke sa používajú ozubené súkolesia. Pre nosnosť do 1000kg stačí jedno čelné súkolesie, pre 1000 až 10 000kg dve alebo tri čelné súkolesia. Niekedy sa používa jedno nesamosvorné skrutkové súkolesie. Zdvíhadlá so skrutkovým súkolesím majú menšie rozmery, sú ľahšie, lacnejšie, majú však malú účinnosť.

Na zadržanie zaveseného bremena používa sa pri zdvíhadlách malej únosnosti s čelným súkolesím zubový držiak, najčastejšie obyčajná pásová brzda so zubovým držiakom. Pri nástenných zdvíhadlách so skrutkovým súkolesím sa používajú kotúčové, kuželové alebo prstencové samočinné spúšťacie brzdy.

Pracovník otočí kľukou silou {\displaystyle P\_{k}} = 10 až 15kg pri obvodovej rýchlosti kľuky v = 1 až 0,7 m / s; pri občasnom používaní zdvíhadla môže byť sila {\displaystyle P\_{k}} = 25 i viac kg. Polomer kľuky r = 350 až 400mm. Kľuka má byť 1,0 až 1,1m nad podlahou. Rukoväť kľuky má byť otočná drevená alebo z oceľovej rúrky. Keď sú na tom istom hriadeli dve kľuky, musia byť proti sebe natočné o 120°.

Zdroj
-----

* Chochola, K. a kolektív : Stroje; Bratislava 1955
Rímsky vojak v pancieri Lorica segmentata, typ Corbridge B
**Lorica segmentata** (segmentový pancier), bola časť rímskej uniformy v 1. - 4. stor. po Kr.

Typy a vzhľad
-------------

Predpokladá sa, že túto zbroj vymysleli zruční rímski zbrojári v Gálií a Germánií. Prvé modely sa vyskytovali už koncom 1. stor. pred Kr. Lorica segmentata však nikdy úplne nevyradila zbroje typu Lorica hamata a Lorica squamata, ktoré sa ďalej používali hlavne u centúrionov, či práporčíkov. Existujú dohady, že Loricae segmentatae sa používali iba na západe, zatiaľ čo na východe sa preferovali Loricae hamatae a Loricae squamatae, no toto tvrdenie sa nemôže potvrdiť, nakoľko sa našli niektoré fragmenty zbroje typu Loricae segmentatae aj na východe, hlavne počas židovského povstania.

Lorica segmentata sa vyrábala tak, že sa na kožený pásikový podklad pripli kovové pásy. Pásy pokrývali trup vojaka, ako aj jeho plecia, ktoré chránilo 5 vertikálnych pásov. Pancier sa obliekal rovnako, ako moderné košele, zapol sa prackami na prednej časti. Vďaka kovovým pásom pancier vojaka nijak neobmedzoval, poskytoval možnosť ľubovoľného pohybu a nebránil v dýchaní, pričom preraziť ho oštepom či šípom bolo nemožné.

Rozoznávame 4 typy pancieru Lorica segmentata, podľa miest nálezov. Je to Lorica segmentata-typ Kalkriese, Lorica segmentata-typ Corbridge (A, B a C), Lorica segmentata-typ Newstead a Lorica Segmentata-typ Alba Iulia.

Kalkriese
---------

Ide o prvý typ tohto panciera, je to predchodca typu Corbridge a vyrábal sa od konca 1. stor. pred Kr. do približne polovice 1 stor. po Kr

Corbridge A
-----------

Tento typ bol dokonalým typom tohto panciera. Na jeho zopínanie slúžili šnúrky, ktoré boli na medených prackách. Corbridge A sa skladal zo 40 jednotlivých kovových plátov. Používal sa približne od polovice 1. stor. až do polovice 2. stor. po Kr.

Corbridge B
-----------

Dá sa povedať, že typ B je vylepšením typu A. Tento pancier vážil iba 5,5 kg a skladal sa z 38 kovových plátov. Typ B bol najlepším typom pancieru segmentata. Isté však je, že nikdy nenahradil typ A, pravdepodobne sa používali v rovnakom období.

Newstead
--------

Typ Newstead už nie je tak pohodlný ako predchádzajúce typy. Bol síce vyrobený z menej a väčších plátov ako Corbridge, no nezabezpečoval tak výborný pohyb a určite bol jednoduchší na výrobu. Bol vynájdený niekedy v druhe polovici 2. stor. a používal sa asi až do začiatku 4. stor. po Kr.

Alba Iulia
----------

Existuje aj tzv. L.S. Alba Iulia neskorý typ tejto zbroje. Používal sa v 2. a 3. stor. po Kr. a bol jednoduhší. Trupné pláty boli široké a bolo ich menej, pričom miesto plátov na pleciach bol pancier tvorený šupinovým typom (squamata). Tento typ však nebol v bitkách taký účinný, ako staršie typy Corbridge, preto sa od neho upustilo v čase, keď sa rozpadla tradičná rímska uniforma. Lorica segmentata bola nahradená krúžkovými a šupinovými košeľami, ktoré sa opäť stali hlavným pancierom armády.

Tento pancier sa prestáva používať koncom 3. stor. a definitívne prestal byť používaný pravdepodobne začiatkom 4. stor.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lorica segmentata**
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Icukušima-džindža** (jap. 厳島神社 – *Icukušima džindža* – doslova (Šintoistická) svätyňa/(šintoistický) chrám Icukušima) je šintoistická svätyňa na pobreží rovnomenného ostrova v prefektúre Hirošima v Japonsku. Leží na okraji mesta Hacukaiči. V roku 1996 bol chrámový komplex zapísaný do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Japonská vláda označila niektoré budovy za japonský národný poklad.

Dejiny
------

Svätyňa má svoje korene už v 6. storočí, dnešný vzhľad ale pochádza z roku 1168, kedy peniaze na prestavbu poskytol cisársky kancelár, generál Kijomori Taira. Svätyňa stojí v zátoke na pylónoch – obyčajným ľuďom totiž vtedy nebolo povolené vstúpiť na pôdu ostrova považovaného za posvätný a k svätyni sa tak muselo priplávať na člnoch cez predsunutú bránu „plávajúcu na vode". Vedľa chrámu je javisko tradičného japonského divadla *nó*.

Brána *torii* icukušimskej svätyne je jedna z najpopulárnejších turistických atrakcií Japonska. Pohľad na bránu v popredí hory Misen je považovaný za jednu z „Troch scenérií Japonska" (spoločne s kosou Amanohašidate a zátokou Macušima). Brána stála už v roku založenia, ale v súčasnej podobe existuje od roku 1875. Je vyrobená z gáfrového dreva, je 16 metrov vysoká a pre zvýšenie stability má ku svojím stĺpom pridané ďalšie 4 nohy (*jo-cuaši*).

Brána vyzerá akoby plávala len počas prílivu; pri odlive zostáva na suchu, obklopená blatom a je možné k nej dôjsť „suchou" nohou. Pri odlive je populárny zber kôrovcov v okolí brány. V noci je brána osvetlená silnými svetlami z brehu.

Galéria
-------

* Brána torii zblízkaBrána *torii* zblízka
* Pri odlivePri odlive
* Budovy svätyne sú tiež postavené vo vodeBudovy svätyne sú tiež postavené vo vode
* Javisko divadla nóJavisko divadla *nó*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Icukušima-džindža**

Externé odkazy
--------------

* Itsukushima Shinto Shrine - UNESCO World Heritage Centre (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Svatyně Icukušima na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Japonské pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Gusuku
* Hrad Himedži
* Hórjúdži
* Pamätník mieru v Hirošime
* Polostrov Kii
* Kjóto
* Jakušima
* Nara
* Nikkó
* Iwami Ginzan
* Icukušima-džindža
* Širakami-Sanči
* Širakawa-gó a Gokajama
* Národný park Širetoko
* Hora Fudži
* Pradiareň hodvábu v Tomioke
* Lokality japonskej priemyslovej revolúcie Meidži
* Práce Le Corbusiera
* Posvätný ostrov Okinošima a s ním spojené miesta v regióne Munakata
* Skrytá kresťanská oblasť v Nagasaki
* Skupiny kofun v oblastiach Mozu a Furuiči
* Ostrovy Amami Óšima, Tokunošima, severná časť Okinavy a Iriomote
* Prehistorické náleziská éry Džómon v severnom Japonsku

 | Japonsko |
**Geometrické rozdelenie** (iné názvy: **geometrické pravdepodobnostné rozdelenie, geometrické rozdelenie pravdepodobnosti**) je v teórii pravdepodobnosti a štatistike diskrétne rozdelenie pravdepodobnosti. Je to špeciálny prípad negatívneho binomického rozdelenia, pokiaľ v tomto rozdelení položíme parameter {\displaystyle k} rovný 1.

Uvažujme postupnosť nezávislých pokusov. Pri každom z týchto pokusov máme rovnakú pravdepodobnosť, že nastane nami sledovaná náhodná udalosť A, a túto pravdepodobnosť označme {\displaystyle p}. Tieto pokusy potom opakujeme do vtedy, kým po prvýkrát nenastane udalosť A. Teda, ak máme {\displaystyle k} pokusov, tak pri {\displaystyle (k-1)} pokusoch udalosť A nenastala, nastala až pri k-tom pokuse.

Definícia
---------

Diskrétna náhodná premenná X má geometrické rozdelenie s parametrom {\displaystyle p}, kde {\displaystyle p\in (0,1)}, ak nadobúda hodnoty {\displaystyle k=0,1,2,...} s pravdepodobnosťami {\displaystyle p\_{0},p\_{1},p\_{2},...}, pričom platí nasledovný vzťah:  

{\displaystyle p\_{k}=P(X=k)=p(1-p)^{k}}
Označujeme: 

* {\displaystyle X\sim Ge(p)}
* {\displaystyle X\sim Geo(p)}
* {\displaystyle X\sim Geom(p)}

Základné charakteristiky rozdelenia
-----------------------------------

* Stredná hodnota:

{\displaystyle \operatorname {E} (X)={\frac {1-p}{p}}}
* Rozptyl:

{\displaystyle \operatorname {D} (X)={\frac {1-p}{p^{2}}}}
* Koeficient šikmosti:

{\displaystyle \gamma \_{1}={\frac {2-p}{\sqrt {1-p}}}}

* Momentová vytvárajúca funkcia:

{\displaystyle m(t)={\frac {p}{1-e^{t}(1-p)}}}

Zdroje
------

* JANKOVÁ, Katarína; PÁZMAN, Andrej. *Pravdepodobnosť a štatistika*. Bratislava : Vydavateľstvo UK, 2011. ISBN 978-80-223-2931-6. Kapitola Základné rozdelenia diskrétnych náhodných veličín a ich stredné hodnoty, s. 150.
* PACÁKOVÁ, Viera. *Aplikovaná poistná štatistika*. Bratislava : IURA EDITION, 2004. ISBN 80-8078-004-8. Kapitola Pravdepodobnostné rozdelenia v poisťovníctve, s. 261.
**Majstrovstvá sveta** je termín označujúci vo väčšine prípadov najprestížnejšie zápolenie, ktoré má určiť víťaza daného odvetvia zo súťažiacich na celom svete. Na väčšinu majstrovstiev je potrebná kvalifikácia, aby sa zabezpečila určitá úroveň a zároveň sa predišlo problémom pri organizovaní turnaja. V menej zastúpených odvetviach sa majstrovstvá sveta usporadúvajú ako otvorené turnaje.

Niektoré majstrovstvá sveta sa označujú ako neoficiálne, pretože nie sú usporadúvané pod záštitou medzinárodnej organizácie, zastrešujúcej reprezentantov danej disciplíny a sú ako majstrovstvá sveta označované len organizátormi turnaja. Najčastejšie sú majstrovstvá poriadané v športových odvetviach v pravidelných intervaloch 1, 2 alebo 4 roky.

Pozri aj
--------

* Majstrovstvá Európy
* Majstrovstvá Slovenska
* Olympijské hry

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mistrovství světa na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
 Majstrovstvá sveta v kolektívnych športoch  |
| --- |
| 
* americký futbal
* austrálsky futbal
* bandyhokej
* basketbal
* bejzbal
* canoe polo
* curling
* faustbal
* flag futbal (IFAF)
* florbal
* futbal
* futsal (AMF)
* futsal (FIFA)
* hádzaná
* hokej na kolieskových korčuliach
* hokejbal
* horseball
* indiaka
* inline hokej (FIRS)
* inline hokej (IIHF)
* interkros
* kabaddi
* kin-ball
* korfbal
* kriket
* ľadový hokej
* lakros
* netball
* nohejbal (FIFTA)
* nohejbal (UNIF)
* podhladinové ragby
* podhladinový hokej
* pólo
* pólokros
* pozemný hokej
* preťahovanie lanom
* ragby
* ringette
* rugby league
* softbal
* tchoukball
* touch rugby
* ultimate frisbee
* vodné pólo
* volejbal

 |  |
Strešná krytina z vlnitého eternitu
**Eternit** (z lat. *aeternus* = večný) je od roku 1903 ochranná známka vláknocementových výrobkov, ktorá sa časom stala všeobecne používaným názvom pre azbestocementové výrobky.

Tenké vláknocementové dosky sa používajú v stavebníctve na strešné krytiny, obklady stien a na výrobu rúr.

História
--------

Vláknami vystužené cementové dosky vynašiel na konci 19. storočia Ludwig Hatschek, Rakúšan pôvodom z Moravy, vo svojej továrni *Ersten österreichisch-ungarischen Asbestwarenfabrik Ludwig Hatschek*, založenej roku 1894 vo Vöcklabrucku v Hornom Rakúsku (súčasný názov podniku je *Eternit-Werke Ludwig Hatschek AG*). Zmiešal 90% cementu a 10% azbestových vlákien s vodou a zmes spracoval na stroji na výrobu kartónu. Roku 1900 si tento výrobný postup dal patentovať; patent mal názov "Výroba dosiek z umelého kameňa s hydraulickými spojivami". Roku 1903 dal novému výrobku obchodný názov Eternit.

Eternit sa úspešne presadil v stavebníctve ako nehorľavá, mrazuvzdorná, ľahká, trvanlivá a lacná strešná krytina a obkladové dosky. Neskôr sa z azbestocementu začali vyrábať aj rúry.

Hatschek nezakladal v zahraničí vlastné výrobne (s výnimkou Nyergesújfalu pri Ostrihome v Maďarsku), ale uspokojil sa s príjmami z licenčných poplatkov a licencií na výrobu predaných do celého sveta. Do roku 1910, teda v priebehu desiatich rokov od registrácie patentu, vznikli továrne na Eternit v mnohých štátoch, vrátane Francúzska, Švajčiarska, Nemecka, Rakúska, Maďarska, Belgicka, Holandska, Portugalska, Talianska, Spojeného kráľovstva, Švédska, Dánska, Rumunska, Ruska, USA a Kanady. Len v Rakúsko-uhorskej monarchii zabezpečovalo predaj Eternitu 300 až 400 firiem.

Keď sa v 70. rokoch 20. storočia zistilo, že azbest škodí zdraviu, lebo je karcinogénny (vdychovanie jeho vlákien spôsobuje azbestózu a prípadne rakovinu pľúc), jeho použitie bolo postupne v jednotlivých štátoch zakázané. Vo vláknocementových výrobkoch sa v 80. rokoch 20. storočia začal azbest nahrádzať celulózovými alebo sklenými vláknami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eternit**

Externé odkazy
--------------

* Eternit-Werke Ludwig Hatschek AG, Vöcklabruck, Oberösterreich