recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Borgheský zápasník, kópia gréckeho originálu od Agasia, Musée du Louvre
Signatúra umelca, Musée du Louvre
**Agasias** (starogr. *Ἀγασίας*) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.

Agasias, syn Dósithea z Efezu, bol sochár činný približne v 2. polovici 2. storočia pred Kr. Jeho jediným zachovaným dielom je takzvaný *Borgheský zápasník* (uvádzaný aj ako Borgheský gladiátor), ktorý sa v súčasnosti nachádza v Musée du Louvre. Patrí medzi niekoľko najkrajších mramorových sôch, dokončovaných jedine kovovým dlátom, bez hladenia povrchu.

Nenásytný cisár Nero si dal z Grécka odviesť toľko sôch, koľko sa mu zachcelo. Pausanias uvádza, že len Delfy pripravil o päťsto bronzových sôch. Podľa nemeckého znalca antického umenia J. J. Winckelmanna je možné, že medzi tými sochami bol aj Borgheský zápasník od Agasia z Efezu, lebo ho v roku 1611 objavili neďaleko Nettuna v prímorskom letovisku Antium, v rodisku Nera a jeho vily, na výzdobu ktorej cisár vynaložil veľké prostriedky.

Od antických autorov o tvorcovi tejto sochy, síce nemáme správ, ale samotné dielo je dokladom jeho geniality. Socha predstavuje bojovníka v prudkom pohybe. Je to už dospelý muž v plnom rozkvete síl, jeho svalnaté telo nesie stopy života naplneného tvrdou prácou. Na tvári je badateľné, že nie je idealizovaná, ale vytvarovaná pravdivo podľa prírody.

Agasiovo autorstvo potvrdzuje nápis, ktorý sa nachádza v spodnej časti tohto diela:

|  |  |
| --- | --- |
| **ΑΓΑΣΙΑΣ ΔΩΣΙΘΕΟΥ ΕΦΕΣΙΟΣ ΕΠΟΙΕΙ**  | preklad: *Agasias syn Dósithea z Efezu ma zhotovil* |

- text v starogréčtine

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Nancy Thomson de Grummond, *Encyclopedia of the History of Classical Archaeology*
2. 1 2 3  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 244.
3. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 175.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 182.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 275.
6. 1 2  IG XIV, Italia (Roma et vicinia) — Antium (Anzio) — undated, *IG XIV 1226*
7. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 245.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Agasias (syn Dósithea)**

  

Autoritné údaje: * GND: 118822217
* ISNI: 0000 0004 2383 6249
* ULAN: 500046445
* VIAF: 95987713
Frank Rossavik
**Frank Mauritz Rossavik** (\* 21. december 1965) je nórsky novinár a spisovateľ.

V rokoch 1996 až 2008 pracoval v denníku Bergens Tidende ako hlavný politický komentátor. Od februára 2009 je zástupcom šéfredaktora týždenníka Morgenbladet. Je autorom dvoch kníh. Hei til EU vyšla v roku 2005 vo Spartacus forlag, Stikk i strid. Ein biografi om Einar Førde v roku 2007 a Rossavik za ní dostal Brageprisen v kategorii literatúra faktu.

V roku 1986 absolvoval bakalárske štúdium politoligie na univerzite v Bergene (Universitetet i Bergen) a v roku 2004 magisterské štúdium medzinárodnej politiky na Centre Européen de Recherches Internationales et Stratégiques v Bruseli.

V letech 1987 až 1988 pracoval ako novinár v Rogalands Avis a neskôr do roku 1990 ako tiskový tajomník Levej socialistickej strany. V rokoch 1992 až 1995 ako vedúcí informačného odboru Evropského hnutia (Europabevegelsen).

Autoritné údaje: * GND: 140885374
* ISNI: 0000 0001 0799 8561
* LCCN: nb2006012551
* NK ČR: xx0129679
* VIAF: 46283753
* WorldCat: lccn-nb2006012551
**Frank Anthony Iero Jr.** (\* 31. október 1981) je najmladší člen rockovej hudobnej skupiny My Chemical Romance. (MCR ohlásil svoj rozpad koncom marca 2013.) Narodil sa v Belleville, New Jersey. Navštevoval strednú školu Queen of Peace v severnom Arlingtone. Študoval aj na Rutgers University, predčasne ju však ukončil, aby sa mohol venovať skupine. Frankie je druhý gitarista a spieva zadné vokály.

Hudba
-----

Takisto ako Gerard Way začal hrať v skupinách už v jedenástich rokoch. Než sa oficiálne pripojil k My Chemical Romance, pôsobil aj v niekoľkých ďalších skupinách ako (Pencey Prep, I Am a Graveyard, Hybrid, Sector 12 a krátko v skupine Give Up the Ghost). Hrá na gitaru Epiphone Les Paul Elite Series, Zakk Wylde „Grail" Gibson Les Paul z roku 1981 a ďalších.

Osobný život
------------

V roku 2007 sa oženil s Jami Nestorovou. Je otcom troch detí, 7. septembra 2010 sa im narodili dvojčatá Cherry a Lily a 6. apríla 2012 syn Miles.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka My Chemical Romance

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frank Iero na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 143813374
* ISNI: 0000 0001 1807 8701
* VIAF: 169038268
Rímsky legionár s hrebeňovou prilbou, 3. - 4. stor.
**Hrebeňová prilba** bola neskororímska prilba a súčasť rímskej uniformy v 3. - 7. storočí.

Rimania túto prilbu prevzali od Peržanov a sčasti ju romanizovali koncom 3 stor. Tento typ prilby bol jednoduchý na výrobu a aj pomerne lacný, preto nahradil dovtedy používané legionárske prilby typu Galea. 

Názov hrebeňová vznikol preto, lebo sa skladala z dvoch častí, ktoré boli spojené tzv. centrálnym hrebeňom. Prilby mali aj chrániče krku a lícnice, no vo väčšine prípadoch iba výstelkové a nie kovové. Z predošlých čias ostal zvyk, že jazdecké prilby nemali otvor na uši, zatiaľ čo ich pechotné typy mali. Nevylučuje sa, že sa prilby bez otvorov používali aj v ťažkej pechote. Kavaléristické (alebo ťažkopechotné) typy mali aj chránič nosa. Centúrioni (nazývaní v tej dobe Centenári) mali výrazný veľký hrebeň, pripomínajúci chochol. 

Najslávnejšie nálezy týchto prilieb boli v meste Intercisca (Maďarsko) a v meste Dura Europos na východe ríše. Modely z 3 stor. majú časté umelecké motívy, ako motívy očí, či nekresťanské znaky kríža. Existujú aj generálske prilby tohto typu (známy je aj nález z Aquinca (Budapešť).Generálske typy mohli byť vyrobené aj z bronzu, či iného drahšieho kovu a často sa na nich vyskytujú rôzne drahokamy. Avšak generálske prilby úplne nenahradili doposiaľ používané Atticy. V 5 stor. táto prilba postupne ustupovala novému typu, Spangenhelm. Prilba sa po páde západu používala aj vo Východnom (Byzantskom) impériu.
**Signatúra** v knihovníctve je číselné alebo alfanumerické vyjadrenie miesta uloženia knižničnej jednotky v knižničnom fonde. Signatúra určuje miesto dokumentu medzi ostatnými dokumentmi a slúži tiež na zaraďovanie, vyhľadávanie dokumentu a evidenciu jeho pohybu. Signatúra plní adresu dokumentu a vo veľkých fondoch predstavuje veľmi dôležitý prvok fyzickej organizácie a sprístupňovania fondov knižnice. Signatúra tiež vyjadruje miestne vzťahy medzi jednotlivými čiastkovými fondmi.

Signatúra je fyzicky spojená s konkrétnym dokumentom (spravidla pomocou signatúrneho štítku, nalepeného, založeného alebo inak pripojeného), je súčasťou každého záznamu o dokumente v príslušných katalógových a iných súboroch. Vďaka tomu predstavuje základnú väzbu medzi systémom stavania knižničného fondu a systémom dokumentografických prístupových ciest k nemu.

Signatúra môže byť:

* Individuálna – presné označenie prislúchajúce výlučne jednému dokumentu
* Skupinová – rámcové označenie skupiny príbuzných dokumentov

Štruktúra signatúry sa odvíja od počtu kritérií použitých pri radení dokumentov daného fondu. V súvislosti s automatizáciou knižničnej prevádzky je žiadané, aby každá knižničná jednotka mala vlastnú a jedinečnú signatúru, teda nielen každý titul, ale aj multiplikáty, zväzky viaczväzkových dokumentov a pod.

V niektorých knižniciach je signatúra dokumentu totožná s prírastkovým číslom.

Referencie
----------

1. ↑  ŠNÝDR, Mirko. *Knihovnícka terminologická databáze* [online]. Národní knihovna ČR, [cit. 2018-06-18]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4  NOVÁKOVÁ, Marta. *Informačná výchova*. 1.. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1998. ISBN 80-08-02818-1. Kapitola Signatúra, s. 302.
Súradnice: 48°11′15″S 17°15′29″V﻿ / ﻿48,187472°S 17,2581°V﻿ / 48.187472; 17.2581

Pátrium
**Pátrium** je ocenený dvojgeneračný átriový rodinný dom v Ivanke pri Dunaji od architekta Ivana Matušíka. 

Slovná hra spočíva v spojení troch, pre tento dom charakteristických slov: „átrium", ktoré vzniká uprostred jeho štyroch traktov, „patio" (exteriér využívaný ako obytný priestor), ale aj „patria" – širší výraz pre domov a spätosť s otčinou, ktorý poukazuje na dvojgeneračnosť domu. 

Základným určujúcim faktorom architektonického riešenia je podlhovastý pozemok v zástavbe obce. Na jednej strane pozemku stojí pôvodný rodičovský dom, ktorý bolo treba zachovať – nový objekt sa mal zakomponovať s pôvodným domom do jedného celku. Vyskytla sa však otázka, či nový dom postaviť klasicky, za pôvodný dom do hĺbky parcely, alebo zvoliť iný koncept. Architekt Ivan Matušík vnímal záhradu ako hodnotu, ktorú by bolo škoda zastavať, a to aj v prípade, že by sa v budúcnosti mohlo rátať s tým, že sa záhrada „úžitkového charakteru" postupne zmení na viac okrasný a oddychový priestor, oddelený od susedných vyššou zeleňou.

Dom získal prvé miesto v kategórii rodinné domy v súťaži Progresívne, cenovo dostupné bývanie 2005, ktorú každoročne vyhlasuje MVRR, a bol nominovaný aj v kategórii rodinné domy v architektonickej súťaži CE.ZA.AR 2006.
**Sigma kalkul** je beztypový deklaratívny jazyk, ktorý popisuje minimálny model objektovo orientovaného programovania.[1] Slúži ako formálna báza pre model výpočtu s netypovanými objektami. Pre symbol sigma sa používa grécke písmo ς.

Menej formálne povedané je sigma kalkul veľmi jednoduchý programovací jazyk, ktorého program je práve jeden ς-výraz. Vďaka jednoduchosti jazyka je možné formálne a presne matematicky popísať sémantiku výpočtu modelovaného ς-výrazom v tomto jazyku.

Definícia
---------

ς-výraz je výraz v tvare:

* premenná (slovo z písmen anglickej abecedy)

x
* objekt (zoznam metód bez parametrov)

{\displaystyle [l\_{1}=\varsigma (x\_{1})e\_{1},l\_{2}=\varsigma (x\_{2})e\_{2},\dots ,l\_{n}=\varsigma (x\_{n})e\_{n}]}
* invokácia metódy

{\displaystyle e.l}
* modifikácia metódy

{\displaystyle e.l\Leftarrow \varsigma (x)e'}
* zátvorky

kde pre {\displaystyle n\geq 0} je {\displaystyle l\_{n}} je unikátne návestie metódy objektu, {\displaystyle \varsigma } je tzv. *binder*, ktorý naväzuje hostujúci objekt na premennú v argumente {\displaystyle x\_{n}} a {\displaystyle e\_{n}} je telo metódy. ς-výraz pre invokáciu alebo modifikáciu metódy redukujeme na jednoduchší výraz. Redukcia musí byť validná substitúcia, t.j. textová náhrada, po ktorej sa žiadna voľná premenná nestane viazanou. Voľná premenná je taká premenná tela metódy, ktorá sa aspoň raz v rámci objektu vyskytuje voľne, teda mimo *bindera*. Analogicky, viazaná premenná je taká premenná, ktorá je v každom výskyte viazaná ako parameter *bindera*.

Odkazy
------

1. ↑  Martin Abadi, Luca Cardelli: *A Theory of Objects.* Springer, 409 s. 1996
Súradnice: 48°52′26″S 16°02′36″V﻿ / ﻿48,8739981°S 16,0432203°V﻿ / 48.8739981; 16.0432203

**Židovský cintorín v Znojme** sa nachádza na severe mesta, 2 km od centra a asi 200 m vpravo od križovatky Přímětickej a Únanovskej ulice, po ľavej strane Únanovskej ulice. Jeho areál má rozlohu 6067 m2.

Cintorín, v poradí už druhý, bol založený roku 1868 a v roku 1869 sem boli prenesené ostatky nájdené na mieste stredovekého židovského cintorína. Túto skutočnosť pripomína veľký obelisk uprostred areálu. Stredoveký cintorín sa nachádzal južne od Námestia Svobody. Po vypovedaní Židov zanikol, ale v rokoch 1804 a 1929 sa po ňom našli náhrobky zo 14. storočia. Okrem obelisku sa na novom cintoríne zachovalo viac než 100 náhrobných kameňov, pričom najmladšie z nich pochádzajú z doby pred a tesne po 2. svetovej vojne, kedy sa na mieste konali posledné pohreby. Obradná sieň cintorína bola zbúraná nacistami.

Židia žili v Znojme už pred rokom 1330, v roku 1454 však boli odtiaľ vyhnaní. V rokoch |1848 – 1858 bolo židovské osídlenie obnovené. Znojemská židovská komunita prestala existovať v roku 1938.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  KLENOVSKÝ, Jaroslav. *Židovské památky Moravy a Slezska*. Brno : Era, 2001. ISBN 80-86517-08-X. S. 480. (po česky)
2. 1 2 3 4  FIEDLER, Jiří. *Jewish Sights of Bohemia and Moravia*. Praha : Sefer, 1991. ISBN 80-900895-0-X. S. 224. (po česky)
3. 1 2   *Znojmo* [online]. holocaust.cz, [cit. 2019-10-19]. Dostupné online.
4. 1 2 3  HEŘMAN, Jan. *Jewish Cemeteries in Bohemia and Moravia*. Praha : Rada židovských obcí ČSR. S. 104. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam židovských cintorínov v Česku
* Zoznam židovských pamiatok v Juhomoravskom kraji
* Pohreb v judaizme

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Židovský cintorín v Znojme**

Externé odkazy
--------------

* Cintorín na webe Židovskej obce Brno
* Cintorín na www.holocaust.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židovský hřbitov ve Znojmě na českej Wikipédii.*

  



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Český portál |
Schody vedúce k obradnej sieni
**Židovský cintorín v Boskoviciach** patrí medzi najväčšie a najcennejšie židovské cintoríny v Česku. Bol podľa všetkého založený najneskôr v 16. storočí.

Cintorín sa nachádza asi 800 m juhozápadne od Masarykovho námestia a tamojšieho Židovského mesta na severozápadnom úpätí hradného vrchu. Na rozlohe 14 528 metrov štvorcových sa tu rozkladá približne 2500 náhrobkov (macev). Celý cintorín je obohnaný múrom a v areáli rastú stromy.

Do areálu vedú dve brány, prvná je pre verejnosť a druhou, ktorá sa nachádza o niečo vyššie a je smerovaná k centru mesta, vchádzali pohrebné vozy. Od prvej brány vedú schody k obradnej sieni postavené v roku 1763, z ktorej sa zachovalo len postranné murivo s kamennou doskou na ktorej je text modlidby za mŕtve Kadiš.. Najstaršie náhrobky pochádzajú z 2. polovice 17. storočia, pričom ten úplne najstarší je datovaný rokom 1670.

Podľa informácií Českej televízie bola koncom novembra 2015 ukončená rekonštrukcia márnice.

Tunajším pútnym miestom je hrob rabína Samuela Ha-Leviho Kolina, mimo iného autora komentárového diela *Machacit ha-šekel*. Na mieste pôvodnej zerodovanej macevy bola v roku 2000 za finančnej pomoci darcov z USA osadená nová obsahujúca stručné údaje o rabínovi.

V roku 1922 tu bol odhalený secesný pamätník vojakom padlým v 1. svetovej vojne. Jeho autorom je Josef Obeth.

Boskovická židovská komunita prestala existovať v roku 1940.

Fotogaléria
-----------

* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑  EHL, Petr; PAŘÍK, Arno; FIEDLER, Jiří. *Staré židovské hřbitovy Čech a Moravy*. Vyd. 1. Praha : Paseka, 1991. 173 s. ISBN 80-85192-10-1.
2. 1 2 3 4  KLENOVSKÝ, Jaroslav. *Židovské památky Moravy a Slezska*. 1. vyd. Brno; Olomouc; Ostrava : Státní památkový ústav v Brně; Státní památkový ústav v Olomouci; Státní památkový ústav v Ostravě, 2001. 218 s. ISBN 80-86517-08-X.
3. 1 2 3 4  VEČEŘOVÁ, Petra. *Židovské památky v Čechách, na Moravě, ve Slezsku*. 1. vyd. Praha : Olympia, 2009. 293 s. (Navštivte.) ISBN 978-80-7376-142-4.
4. 1 2  HEŘMAN, Jan. *Jewish cemeteries in Bohemia and Moravia*. [Prague] : ÚCN, [1980]. 32 s.
5. ↑  Česká televize : pořad Studio ČT 24, 30. 11. 2015 12:50 CET
6. ↑  FIEDLER, Jiří. *Židovské památky v Čechách a na Moravě*. Praha : Sefer, 1992. 200 s. ISBN 80-900895-1-8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Židovský cintorín v Boskoviciach**

Externé odkazy
--------------

* Cintorín na www.holocaust.cz
* O cintoríne na hrady.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židovský hřbitov v Boskovicích na českej Wikipédii.*
Brána na cintorín
**Židovský cintorín v Jihlave** leží na juhu mesta v ulici U Cvičiště, severne od ústredného jihlavského cintorína v Žižkovej ulici. Je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.

Na ploche 8 879 m² sa do dnešných dní zachovalo cez 1 100 novodobých náhrobných kameňov (*macev*).

Dejiny
------

Na založenie židovského cintorína na západnom predmestí Jihlavy v ulici U Cvičiště došlo buď v roku 1867, alebo v roku 1869. Náklady na obstaranie pozemku predstavovali 7 000 zlatých. V roku 1903 bola prostá budova márnice pri vstupe prestavaná na veľkú obradnú sieň v novorománskom slohu podľa projektu stavebného rady Wilhelma Stiassného. V roku 1904 bola stavba dokončená vrátane dvoch krídel cintorínskeho múru, ktorý uzatváral celý cintorín z východnej strany. 8. decembra 1904 sieň vysvätil jihlavský rabín Dr. Unger. V roku 1939 bol cintorín pred požiarom jihlavskej synagógy zničený - výtržníci zvalili väčšinu náhrobkov a vypálili obradnú sieň. V rokoch 1968-1969 došlo k úprave a skráteniu cintorína a ku stavbe malej obradnej siene. V rokoch 1992 a 1993 bol vstup osadený kovovou vstupnou bránou so židovskou symbolikou. Do priečelia bola zasadená kovová pamätná tabuľa. V ďalších rokoch došlo k postaveniu a očisteniu pomníkov. V roku 1997 tu bol odhalený pomník obetiam holokaustu.

Medzi tu pochovaných patria aj rodičia a súrodenci hudobného skladateľa Gustava Mahlera.

* Preživší holokaustuPreživší holokaustu
* Pomník obetiam holokaustuPomník obetiam holokaustu
* PomníkyPomníky
* Rodina MahlerovaRodina Mahlerova

Referencie
----------

1. ↑   *Židovský hřbitov* [online]. Praha: Národní památkový ústav, [cit. 2012-07-20]. Dostupné online. (po česky)
2. 1 2  KLENOVSKÝ, Jaroslav. *Židovské památky Moravy a Slezska*. 1. vyd. Brno : Era, 2001. ISBN 80-86517-08-X. S. 480.
3. 1 2  JAROŠ, Zdeněk. Jihlava : Muzeum Vysočiny v Jihlavě; Státní okresní archiv v Jihlavě, 1998. ISBN 80-901715-4-0. Z nejstarší historie Židů na Jihlavsku, s. 31-32. (po česky)
4. ↑  JAROŠ, Zdeněk. Jihlava : Muzeum Vysočiny v Jihlavě; Státní okresní archiv v Jihlavě, 1998. ISBN 80-901715-4-0. Z nejstarší historie Židů na Jihlavsku, s. 35. (po česky)
5. ↑  JAROŠ, Zdeněk. Jihlava : Muzeum Vysočiny v Jihlavě; Státní okresní archiv v Jihlavě, 1998. ISBN 80-901715-4-0. Z nejstarší historie Židů na Jihlavsku, s. 39. (po česky)
6. ↑  JAROŠ, Zdeněk. Jihlava : Muzeum Vysočiny v Jihlavě; Státní okresní archiv v Jihlavě, 1998. ISBN 80-901715-4-0. Z nejstarší historie Židů na Jihlavsku, s. 40. (po česky)
7. ↑   *Jihlava* [online]. holocaust.cz, [cit. 2012-03-03]. Dostupné online. (po česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židovský hřbitov v Jihlavě na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Zoznam kultúrnych pamiatok v Jihlave
* Synagóga v Jihlave
* Zoznam židovských cintorínov v Česku

Súradnice: 49°23′45″S 15°34′22″V﻿ / ﻿49,3957444°S 15,5728417°V﻿ / 49.3957444; 15.5728417
Obradná sieň pohrebného bratstva v židovskej časti mesta.
**Židovské múzeum v Prahe** vzniklo roku 1906. Jeho účelom bolo zdokumentovať históriu, tradície a zvyky židovského obyvateľstva v Česku, predovšetkým kvôli práve prebiehajúcej asanácii pražského židovského geta a teda jeho nenávratného zániku. K ohromnému nárastu zbierok došlo počas 2. svetovej vojny, kedy nacisti zabavovali predmety nielen z českých a moravských židovských obcí, ale aj z ostatných okupovaných krajín, ktorých komunity boli systematicky decimované. Od 4. apríla 1950 bolo premenované na *Štátne židovské múzeum* a prevedené pod štát, ktorý s ním začal hospodáriť. Roku 1994 budovu navrátili Židovskej obci v Prahe a zbierky Federácii židovských obcí ČR, Židovské múzeum v Prahe sa stalo neštátnou inštitúciou a jeho riaditeľom sa stal Leo Pavlát.

V zbierkach múzea sa nachádzajú židovské cirkevné objekty, náboženské predmety, rukopisy, staré spisy, synagogiálne textílie a ďalšie predmety. Väčšina týchto exemplárov je z pozostalosti rodín, ktoré boli vyvraždené v šoa.

Židovské múzeum v súčasnosti spravuje päť synagóg: Maiselovu synagógu, Pinkasovu synagógu, Španielsku synagógu, Klausovú synagógu a Obradnú sieň pohrebného bratstva, Starý židovský cintorín a Židovský archív sídliaci v Smíchovskej synagóge.

Externé odkazy
--------------

* Židovské múzeum
* Global Directory of Jewish Museums

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židovské muzeum v Praze na českej Wikipédii.*
**Domicián** alebo **Domitián** alebo **Domitian(us)** alebo **Titus Flavius Domitianus** (\* 24. október 51, Rím – † 18. september 96, Rím) bol rímsky cisár z Flaviovskej dynastie, ktorý vládol v rokoch 81 – 96. Ako prvý cisár sa nechal mimo písaných stykov oslovovať ako *Dominus et Deus*, čiže "Pán a Boh".

Domitianus bol mladším synom cisára Vespasiana. Cisárom sa stal po smrti svojho brata Tita, ktorý bol postihnutý ťažkou chorobou. Na rozdiel od svojich predchodcov, ktorí boli priam ukážkovými vzormi dobrého cisára sa Domitianus stal vzorom tyrana na tróne. Za jeho vlády došlo k novým sporom so senátom a ku ich krutému prenasledovaniu. Zaviedol sieť platených donášačov, premrhal štátne prostriedky. 

Vládol 15 rokov a aby prevýšil svojich predchodcov dôstojnosťou, dal sa titulovať dominus et deus „pán a boh". Prestal spolupracovať so senátom. Aby sa preslávil vojnovými činmi, vypravil sa proti Dákom. Bojov sa zúčastňoval len ako pozorovateľ a mierovou zmluvu sa zaviazal platiť Dákom výpalné, no napriek tomu sa dal oslavovať ako víťaz a geniálny vodca. Rozvrátil štátne financie a v záujme talianskeho poľnohospodárstva vydal osobitný zákon o zákaze pestovať vinič. Dbal o výzdobu Ríma a svojimi sochami a palácmi ozdobil Rím. Názory iných filozofov vyvracal väznením a vypovedaním z Ríma. Knihy, ktoré zavrhol na základe správ donášačov o ich autoroch, dal vyhádzať z knižníc a páliť. Uplatňovaním zákona o urážke majestátu prekonal aj cisára Nera a čakal ho aj podobný osud. Keď sa mu stali rozsudky smrti a popravy bez rozsudkov denným programom, sprisahali sa proti nemu najbližší priatelia na čele s manželkou Domitiou a v roku 96 ho zabili. Za jeho vlády nastalo opäť prenasledovanie kresťanov, ktorí boli zväčša odsúdení na ukrižovanie alebo na predhodenie zvieratám v cirkuse.

Referencie
----------

1. ↑  Domicián. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2003. 702 s. ISBN 80-224-0761-5. Zväzok 3. (Č – Eg), s. 483.

Pozri aj
--------

* Vespasianus
* Titus Flavius

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Domicián**

  


|  |
| --- |
| Domicián**Flaviovská dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Titus Flavius** | **Rímsky cisár**81 – 96 | Nástupca**Nerva** |

Autoritné údaje: * BnF: 119376464
* GND: 118672231
* ISNI: 0000 0001 2144 4389
* LCCN: n79077412
* NK ČR: ola2011633540
* ULAN: 500083758
* VIAF: 96284078
* WorldCat: lccn-n79077412
**Kardiostimulácia** je liečebná metóda, používaná v kardiológii pri poruchách prevodového systému srdca. Spočíva v riadení činnosti srdca elektrickými impulzmi z kardiostimulátora. Spolu s elektrokardioverziou a defibriláciou patrí medzi elektroimpulzoterapie.

Kardiostimulácia môže byť dočasná, s použitím vonkajšieho kardiostimulátora, v prípadoch, keď sa očakáva úprava liečenej poruchy alebo v prípade ohrozenia života pacienta zastavením srdca alebo závažným spomalením jeho činnosti (bradykardia). 

Zvláštnymi spôsobmi použitia dočasnej kardiostimulácie je overdrive stimulácia, liečba záchvatovej (paroxyzmálnej) tachykardie krátkou stimuláciou s vysokou frekvenciou a diagnostická kardiostimulácia pri elektrofyziologickom vyšetrení prevodového systému srdca.

Trvalá kardiostimulácia býva väčšinou doživotná, s použitím implantovaného kardiostimulátora.

Pozri aj
--------

* kardiostimulátor
* prevodový systém srdca
* arytmia

Zdroje
------

* Beyerbach, Daniel M.: *Pacemakers and Implantable Cardioverter-Defibrillators*. Medscape, New York. Dostupné online:  Aktualizované 13.2.2017, citované 06.5.2018
* Bender,Jeffrey E. et al.: *Oxford American Handbook of Cardiology.* New Yoork, Oxford University Press Inc. 2011, str.398 - 404.
* Klener, Pavel et al.:  *Vnitřní lékařství. Třetí, přepracované a doplněné vydání.*  Praha, Galén, 2006. str. 215 - 220.
**Matej Platy** (Plathy, Platthy) - latinsko-maďarský prídomok "Platthy de Nagypalugya"(\* 2. február 1725, Paludza - † 24. február 1801, Banská Bystrica) bol náboženský spisovateľ, pedagóg, cirkevný hodnostár.

Rodina
------

* otec Adam Platy
* matka Žofia rod. Kiseliová

Životopis
---------

Po absolvovaní gymnázia vstúpil 1743 do jezuitskej rehole, študoval na jezuitských univerzitách, magister filozofie a slobodných umení, ThDr. Vysokoškolský pedagóg na katolíckych univerzitách v Trnave a v Košiciach, v Budíne a v Győri, 1771-1773 správca jezuitských majetkov v Pešti, neskôr kanonik, turčiansky archidiakon, 1776-1796 riaditeľ gymnázia v Banskej Bystrici. Zastupoval Banskobystrickú kapitulu v právnych sporoch, spracoval jej historický protokol. Banskobystrickú kapitulu zastupoval aj na uhorskom sneme (1790). Vypracoval katalóg kníh gymnázia (dnes Univerzitnej knižnice) v Bratislave. Autor práce o počiatkoch rokuk. cirkvi, príležitostných rečí a veršov.

Dielo
-----

* *Divus Ivo Sermone panegyrico celebratus*, Trnava, roku 1744
* *Nicolaus Zrinius. Carmen elegiacum*, Trnava, roku 1751
* *Vindiciae Graecorum*, Košice, roku 1752
* *Primordia sanctae catholicae et apostolicae ecclesiae... 1-2*. Budapešť, roku 1790

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Matej Murín** (\* 22. február 1860, Námestovo – † 13. február 1934, Žilina) bol slovenský podnikateľ. Je pochovaný v Námestove.

Rodina
------

* otec: Anton Murín
* matka: Terézia rod. Kubáňová
* manželka: Terézia rod. Kohútová

Životopis
---------

V roku 1871 – 1879 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1879 – 1885 farmáciu na univerzite v Pešti, Mgph. Roku 1884 – 1905 bol lekárnikom v Námestove neskôr v Budapešti. V roku 1905 – 1934 bol obchodný riaditeľ Žilinskej továrne na celulózu. Tvorca jej obchodnej politiky. Bol členom správnych bankových a podnikových rád. Od roku 1889 člen Slovenského spevokolu, funkcionár Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), 30. októbra 1918 signatár Deklarácie slovenského národa v Martine.

Ocenenie
--------

* Rytier Radu sv. Gregora

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Matej Murín**

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 26 - farnosť Námestovo
**Projekt203** je slovenská elektro-popová formácia, ktorá bola založená roku 1999. Názov formácie bol v začiatkoch len pracovný, neskôr sa autor rozhodol, že ho ponechá. Formáciu založil autor Ondrej Pešek (vokály, hudba, text). Do roku 2013 Ondrej Pešek tvoril hudobnú časť sám, neskôr v novembri 2013 sa do formácie pridala Janette, ako hlavná speváčka. Roku 2014 formácia v zložení Ondreja Peška a Janette vytvorili album *Persona non grata*. Koncom roka 2014 formácia v tomto zložení zanikla odchodom speváčky Janette. V júni roku 2015 ju nahradila speváčka Sissi Enns. Aktuálna zostava formácie sa skladá z členov Sissi Enns (hlavný spev), Ondej Pešek (autor hudby a textov) a Marcel Orth (fotografia, video).

História
--------

### Formácia

Formácia vznikla keď sa autor Ondrej Pešek dostal k prvému syntetizátoru a vytváral na ňom svoje prvé tóny. Prvé nahrávanie prebiehalo v domácom prostredí na kazetový magnetofón (1999). Ovplyvnený domácou aj zahraničnou elektroscénou si postupne zadovážil lepšiu techniku na programovanie elektronickej hudby. V roku 2006 sa k nemu pridáva Marcel Orth, s ktorým začal tvoriť vizuálnu časť formácie. V novembri roku 2013 sa pridáva speváčka Janette, ktorá pôsobí vo formácii do roku 2014. V júni roku 2015 ju nahrádza speváčka Sissi Enns.

### príchod Marcela Ortha

Príchod Marcela Ortha priniesol formácii veľký vizuálny posun. Hudba dostáva vizuálnu podobu vo forme videoprojekcií a fotografií.

### príchod Janette

Ondrej Pešek chcel hudbu oživiť ženským vokálom, a tak napísal inzerát na ktorý sa ozvala Janette. Ako po hudobnej, tak po ľudskej stránke si dobre rozumeli a o rok neskôr vzniká album *Persona non grata*. Napriek výbornej spolupráci, Janette opúšťa formáciu a naplno sa venuje svojej pedagogickej profesii.

### príchod Sissi Enns

Ondrej Pešek opäť hľadal pomocou inzerátu novú speváčku. Medzitým, po odchode Janette, Ondrej Pešek ešte pracoval na nových skladbách pre ženský vokál. Po roku hľadania novej speváčky sa ozvala Sissi Enns, ktorá je súčasťou formácie dodnes.

Členovia
--------

### Súčasná zostava

* Sissi Enns – spev (2015 – súčasnosť)
* Ondrej Pešek – autor hudby, textov a vokál (1999 – súčasnosť)
* Marcel Orth – fotografia, video (2006 – súčasnosť)

### Bývalí členovia

* Janette – spev (2013 – 2014)

Diskografia
-----------

* *Replay 2000 - 2016* (2019)
* *Vírus* (2018)
* *Nevhodný obsah* (EP – 2019)

Zdroje
------

* projekt203.sk
* *rozhovor s kapelou Projekt203 v rádiu Frontinus* [online].. Dostupné online.
* *rozhovor s Ondrejom Peškom v rádiu FM v relácii Demovnica* [online].. Dostupné online.
**Žigmund Esterházi** (\* 30. december 1626, Šopron - † 1692, Szombathely) bol uhorský barón, protiturecký bojovník, vrábeľský hradný kapitán a krajinský poverenec pre Považie.

Život
-----

Bol dôstojníkom a protitureckým bojovníkom. Roku 1683 bol zajatý Imrichom Tökölim. Od roku 1685 sa stal kapitánom pevnosti a protitureckého prezídia vo Vrábľoch. Vo Vrábľoch pôsobil do roku 1687. Potom sa stal krajinským poverencom pre Považie. V čase keď bol zajatý, zastával jeho funkcie Daniel Esterházi, syn jeho brata Michala, plukovníka. Avšak už roku 1685 sa opäť ujal svojho úradu. 

V roku 1652 sa zúčastnil slávnej bitky pri Veľkých Vozokanoch, kde velil 745 vojakom z pevnosti Nové Zámky spolu s plukovníkom Walterom. Jeho bratia – Tomáš Esterházi, levický kapitán, a Gašpar Esterházi zahynuli v tejto bitke.

Rodina
------

Syn baróna Daniela Esterháziho a matky Judith Rumy de Rum.

Referencie
----------

1. ↑  ŠUTKA, Gabriel. *Pamiatky vozokanskej bitky z r. 1652 v múzeu v Zlatých Moravciach* [online]. zitava.sk, [cit. 2018-07-17]. Dostupné online.

Zdroje
------

* TRUBÍNI, Jozef: Vráble, 1994.
* Maďarský krajinský archív v Budapešti
Dekrét z Alhambry, na ktorého základe boli roku 1492 Židia vyhnaní zo Španielska
**Židovskí utečenci** sú Židia, ktorí boli nútení opustiť svoje bydlisko v dôsledku prenasledovania z dôvodu svojej etnickej či náboženskej príslušnosti. K tomu často dochádzalo v dôsledku antisemitizmu – druhu xenofóbie a ideologického nepriateľstva voči Židom, ako etnickej či náboženskej skupine.

Medzi udalosti, pri ktorých došlo k najväčším pohybom židovských utečencov patrí vyhnanie Židov z Palestíny Rimanmi v rokoch 70 a 130, prenasledovanie Židov zo strany katolíckej cirkvi v stredovekej Európe (napríklad vyhnanie Židov zo Španielska v roku 1492), pogromy v pásme osídlenia Ruskej ríše, masové vyháňanie a vraždenie nacistami počas holokaustu (30. a 40. roky 20. storočia) a prenasledovanie Židov v arabských krajinách, vedúce k židovskému exodu z arabských krajín (40. až 70. roky 20. storočia).

Túžba Židov získať útočisko bola jedným z impulzov pre vznik sionistického hnutia a založenia štátu Izrael.

Pozri aj
--------

* Konferencia v Évian
* Židovská diaspora

Externé odkazy
--------------

* Association of Jewish Refugees (po anglicky)
* Zionism and Israel – Jewish Refugees from Arab Lands (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Židovští uprchlíci na českej Wikipédii a Еврейские беженцы na ruskej Wikipédii.*
O iných významoch výrazu *Kardam* pozri *Kardam (rozlišovacia stránka)*.
**Kardam** bol chán Bulharov v rokoch 777 – 803 (alebo 777 – 796).

Chán Kardam nastúpil na trón v čase, keď bolo Bulharsko zmietané vnútornými bitkami a bojmi o trón. Po nástupe na trón v roku 777 sa snažil o dve veci – zachovať mier v krajine a viesť vojny proti Byzantíncom. Vojny proti tomuto nepriateľovi začal už chán Asparuch a trvali celé obdobie stredovekého Bulharska. Hľadal možnosti ako rozšíriť územie svojej krajiny na juh a juhozápad, a tak pokračovať v úmysle chána Asparucha, pretože tieto oblasti boli obývané slovanskými kmeňmi. A Byzantínci ich mohli hocikedy rozdrviť, a tak bez väčších problémov zaútočiť na barbarskú krajinu – Bulharsko.

Od roku 779 sa začalo úspešné obdobie víťazstiev v bitkách. V tom roku chán Kardam porazil Byzantíncov v bitke pri rieke Struma a miestne kmene Slovanov ho tu priali spolu s jeho vojskom s veľkou radosťou. Neskôr v roku 796 doslova rozbil armádu svojich východných susedov pri meste Markela vo východnom Trácku. Najlepší byzantskí vodcovia boli zabití: *„Bulhari ovládli časť armády Byzantíncov, zobrali si zlato, kone a cárske konvoje so sluhami."* napísal do kroniky byzantský kronikár Teofan.

Táto bitka znova vrátila česť Bulharsku. Cisár Konštantín IV. sa ponížene vrátil do Konštantínopolu. Podpísal mierovú zmluvu, v ktorej sa zaviazal, že bude platiť Bulharom ročnú daň. Neskôr sa však pokúsil tento záväzok ignorovať, ale neúspešne. Chán Kardam mu poslal upozornenie: *„Splň si svoju povinnosť a zaplať daň, lebo inak ti napadnem Trácko!".*

Posledný rok svojho života prežil chán Kardam v pokoji, šťastný, že spojil moc štátu so svojou mocou. Bol prvým panovníkom v druhej polovici 8. storočia, ktorý na desaťročie zabezpečil Bulharsku mier a rozvoj.

  


|  |
| --- |
| Kardam |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Telerig** | **chán**777 – 796 alebo 803 | Nástupca**Krum** |
Súradnice: 16°45′15″S 22°56′45″Z﻿ / ﻿16,75417°S 22,94583°Z﻿ / 16.75417; -22.94583

**Espargos** (názov odvodený z portugalského: *Espargo* "špargľa") je hlavné mesto ostrova Sal, jedného z deviatich obývaných ostrovov Kapverdskej republiky.

Geografia
---------

Dočasne vyhasnutý sopečný vrch Monte Curral s radarovou stanicou zabezpečujúcou bezpečnosť letov
Espargos leží uprostred ostrovčeka severne od medzinárodného letiska Aeroporto Internacional Amilcar Cabral. Je hlavným mestom ostrova Sal a podľa sčítania z roku 2005 s počtom 6137 obyvateľov jeho druhým najväčším mestom. Hlavný cestný ťah z mesta vedie na juh okolo letiska cez obec Murdeira až do turistického centra Santa Maria na južnom pobreží. Ostatné cesty spájajú mesto na východnom pobreží s obcami Pedra de Lume a s Palmeirou a s prístavom ostrova Sal na západnom pobreží. Na piesčitom teréne možno dosiahnuť aj neobývané časti severu ostrova.

V blízkosti mesta na juhozápade čnie približne 107 metrov vysoký vrch Monte Curral. Okolitá púštna krajina je zväčša rovinatá, čo je pre ostrov Sal typické. Vrchol sopky Monte Curral zrovnali a postavili tam radarovú stanicu, ktorá sa používa pri sledovaní letovej prevádzky, ako aj rádiokomunikačnú vežu, ktorá poskytuje ostrovu prijímanie rozhlasových programov a mobilných telefónnych sietí. Medzi významnejšie stavby mesta patrí miestny kostol, krytá tržnica a budova miestnej samosprávy.

Dejiny
------

 ulica v centre mesta Espargos
Kapverdské ostrovy boli objavené 15. storočí a prví osadníci postavili osady len pozdĺž pobrežia. Espargos je pomerne mladé mesto. Bolo založené v čase druhej svetovej vojny v roku 1939 talianskym diktátorom Benitom Mussolinim, ktorému koloniálna vláda Portugalska povolila vybudovať tranzitné letisko spájajúce Európu s Južnou Amerikou na ostrove Sal. Ku koncu vojny ostalo v blízkosti vrchu Monte Curral severne od letiska niekoľko neobývaných vojenských kasární, ktoré sa onedlho stali jadrom mesta. Odvtedy sa mesto Espargos podstatne rozrástlo. Názov mesta je odvodený od divej špargle, ktorá rastie v okolí mesta po vzácnych dažďoch. (Táto divá špargľa je však nechutná.) 

V dôsledku vojnových dejín museli Taliani letisko opustiť. Portugalská vláda ho prevzala v roku 1945. O štyri roky neskôr sa už používalo ako úplne funkčné tranzitné letisko, ktoré odvtedy slúži nepretržite.

Populačný vývoj
---------------

| Rok | Počet obyvateľov |
| --- | --- |
| 1990 (*23. jún*) | 5.778 |
| 2000 (*16. jún*) | 5.456 |
| 2005 (*1. január*) | 6.173 |

Ekonomika
---------

Vzhľadom na to, že sa všetky cesty ostrova zbiehajú v meste Espargos, stalo sa mesto hlavným administratívnym a hospodárskym centrom ostrova. Sal nemá žiadne významné prírodné zdroje ani vlastnú výrobu. Dominantným ekonomickým faktorom mesta je letisko, a to vďaka významnému turistickému ruchu.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Espargos na nemeckej Wikipédii.*
**Matej Josko** (\* 19. júl 1907, Liptovský Svätý Mikuláš – † 11. jún 1969, Washington, D.C.) bol demokratický politik, právnik, novinár, vydavateľ, odbojár a exulant, stúpenec československej štátnosti a bratislavský redaktor *Lidových novin*.

Od roku 1935 bol člen Československej strany národnosocialistickej a jej funkcionárom na Slovensku. Počas Slovenského štátu sprostredkúval spojenie domácich občianskych odbojových skupín so západným zahraničným československým odbojom a s predstaviteľmi domáceho komunistického odboja. Bol signatárom tzv. Vianočnej dohody, vyrokovanej, uzavretej a signovanej v jeho byte. V tom čase i po vojne bol politicky v línii svojho švagra, agrárnika J. Ursínyho. Bol členom ilegálnej a povstaleckej Slovenskej národnej rady, po druhej svetovej vojne bol členom Dočasného Národného zhromaždenia. Bol jedným zo signatárov tzv. Aprílovej dohody v roku 1946.

Referencie
----------

1. 1 2  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 175.

Autoritné údaje: * NK ČR: av20191034352
* SNK: 176182
* VIAF: 5266155708720922580007
**Agar.io** je multiplayerová webová hra vytvorená Matheusom Valadaresom. Meno tejto hry je odvodené od látky agar. Hra je naprogramovaná v programovacom jazyku JavaScript a C++.

História hry
------------

Hra bola vydaná 28. apríla 2015. Mala úspech a čoskoro sa zaradila medzi 1000 najnavštevovanejších internetových stránok. V júli roka 2015 bola vytvorená aj mobilná verzia.

Agar.io bolo veľmi populárne v Turecku počas volieb v júni 2015. Niektoré turecké politické strany dokonca použili logo hry na svojich volebných plagátoch ako symbol podpory.

Princíp hry
-----------

V hre sa nachádzajú štyri módy. Tie si hráč, spolu s menom, môže vybrať na predvolenej obrazovke. 

### Základný mód

Hráč na začiatku ovláda malú guľôčku. Cieľom všetkých hráčov je sa zväčšiť na toľko, aby boli najväčší na serveri. Toho môžu docieliť zbieraním agaru (malé nehýbajúce sa guličky) alebo pohltením ostatných hráčov. Čím je hráč väčší, tým pomalšie sa pohybuje. Na mape sa tiež nachádzajú *vírusy* (zelená ozubené kolesá), do ktorých sa hráč môže schovať. Pokiaľ je však hráčova guľa väčšia ako vírus, tak sa hráčova guľa rozdelí na malé guličky. V pravom hornom rohu obrazovky je tabuľka s desiatimi menami najväčších hráčov na serveri. Vírusy sa dajú "nakŕmiť" hráčmi a pri dostatočnom nakŕmení sa rozmnožia nezadržateľným výstrelom, čo hráči využívajú na oslabenie veľkých buniek/hráčov, ktorích rozmnožený vírus zasiahne. 

### Párty

Nijako sa nelíši od základného módu, ale môže tu hráč hrať s priateľmi, ktorých si cez špeciálnu URL adresu pozve. 

### Tímová hra

Hráči sú na začiatku rozdelení do troch tímov - červení, zelení a modrí. Cieľom hráča je, aby jeho tím čo najdlhšie víťazil. 

### Experimental

Tu sa experimentujú nové veci, aby sa zistilo či sa hráčom páči. Ak vývojári dostanú pozitívnu odozvu, pridajú novú vec do základného módu.

Ovládanie
---------

Smer pohybu gule sa ovláda pomocou pohybu myši. Stlačením klávesy medzerník sa môže hráč rozdeliť a zaútočiť tak na nepriateľov. Klávesou W hráč môže vyhodiť do priestoru malú guľu, ktorú potom nemôže ovládať, ale môže poslúžiť ako návnada.

Referencie
----------

1. ↑  IRMAK, Şafak. *İnternetin Yeni Çılgınlığı: Agar.io* [online]. webtekno.com, 5 yıl önce, [cit. 2021-03-29]. Dostupné online. (po turecky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Agar.io**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web hry
* Slovenský návod na hru
* Agar.io na Google Play
* Agar.io na iTunes

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Agar.io na českej Wikipédii.*
Afytos, radnica
Výhľad na more
**Afytos**, gr. *Άφυτος*, alebo *Άθυτος* (Athytos), starogr. *Άφυτις* (Afytis), je mesto na Chalkidiki v Grécku. Je známe svojou tradičnou kamennou gréckou architektúrou.

História
--------

Mesto založili grécki kolonisti z ostrova Eubója v 6. stor. pred Kr. pod menom *Afytis* a bolo súčasťou združenia Pallene.
Náchádzal sa tu chrám Dionýza a Dia. Počas Grécko-perzských vojen poslal Afytos vlastnú flotilu. Ďalšiu správa o meste je až zo 14. storočia, následne z tureckej doby. Mesto stále obývali Gréci a pretrvalo antické pomenovanie. V tejto dobe boli postavené dnešné budovy v tradičnej gréckej kamennej architektúre. Afytos sa aktívne zapojil do Gréckej vojny za nezávislosť od Turkov v roku 1821. Pochádzali odtiaľto významní generáli napr. Triandafyllos Garufallu.

Architektúra
------------

Afytos je pokojné malé mesto s tradičnou pevninskou gréckou architektúrou, je obľúbenou destináciou turistov z Chalkidiki, ktorí chcú vidieť typickú grécku dedinu. Na hlavnom námestí je radnica, kostol, taverny, tradičný grécky platan (symbol stredu gréckej dediny). Okolo sú domy obyvateľov, pričom aj nové sú postavené tradičným štýlom, teda z veľkých kameňov. Ulicou severne od námestia sa popri tradičných domoch dá dostať na miesto, odkiaľ je známy výhľad na more z vysokej skaly, kde je tiež kaviareň. Pod bralom je pláž.
Schematické znázornenie karboxylovej skupiny COOH naviazanej na atóm alebo skupinu atómov **R**
**Karboxylová skupina** je chemicky naviazaná skupina uhlíka, dvoch atómov kyslíka a jedného atómu vodíka. Skrátene sa označuje buď ako CO2H alebo COOH. V každej karboxylovej skupine je atóm uhlíka naviazaný na atóm kyslíka dvojitou väzbou (**karbo**nylová skupina) a jednoduchou väzbou na OH skupinu (hydro**xylová** skupina).

Kyslosť karboxylovej skupiny je spôsobená vodíkovým atómom, ktorý vo vodnom roztoku ľahko disociuje, čím na jednej strane vzniká H3O+ a na strane druhej COO-.

Obrázok vpravo znázorňuje väzbu COOH skupiny na atóm alebo skupinu atómov **R**. Ak **R** zastupuje napríklad vodík H, HCOOH je vzorec pre kyselinu mravčiu, ak **R** zastupuje skupinu CH3, CH3COOH je vzorec pre kyselinu octovú, atď. Všeobecne sú zlúčeniny s touto skupinou označované ako karboxylové kyseliny.

V prípade, ak karboxylová skupina nie je naviazaná na žiadny atóm alebo skupinu atómov, hovoríme o karboxylovom radikáli (•COOH).

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Carboxyl group na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**Agamétor** alebo **Agamétór z Mantineie** (starogr. *Ἀγαμήτωρ* – *Agamétor*, iný prepis: *Agamétór*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 500 pred Kr.

Agamétor z arkádskej Mantineie zvíťazil na 70. olympijských hrách v boxe dorastencov. V Olympii sa box (pygmé) dorastencov zaradil do programu hier v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy.

Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že v olympijskej *Altide* videl sochu olympionika Agamétora. Stála v blízkosti sochy Filóna z Korkyry, dvojnásobného olympijského víťaza v boxe.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,9,9.
2. 1 2  Nigel Nicholson, *Aristocracy and Athletics in Archaic and Classical Greece*, str. 246
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Matej Pankl** (\* 10. august 1740, Oslip (dnes v Rakúsku) – † 22. marec 1798, Bratislava) bol slovenský prírodovedec a pedagóg rakúskeho pôvodu.

Narodil sa 10. augusta 1740 v Oslipe (Rakúsko). V r. 1758 vstúpil do jezuitskej rehole v Trenčíne. Študoval vo Viedni. Spočiatku bol profesorom filozofie na trnavskej univerzite a po jej presťahovaní sa stal profesorom fyziky na akadémii v Trnave. V tejto funkcii sa spolu s akadémiou presťahoval do Bratislavy, kde prednášal okrem fyziky aj poľnohospodárstvo. K obom prednáškam vydal obsiahle učebnice Základy fyziky ( 1790) a Základy poľnohospodárstva ( 1790), ktoré vyšli vo viacerých vydaniach. Druhá učebnica je zaujímavá tým, že obsahuje latinsko-nemecko-maďarsko-slovenský slovník. Panklova učebnica fyziky mala 746 strán a v mnohom vychádzala z učebnice J. Horvátha. Podľa Pankla fyzika skúma telesá okolo nás, sily a príčiny prírodných javov. Úžitok fyziky spočíva v tom, že chváli Stvoriteľa, oslobodzuje človeka od povier a pomáha iným vedám. Správna cesta k poznaniu vedie cez Newtonovu induktívnu metódu. Na objasnenie právd slúži analytická metóda, z ktorej fyzik syntézou získava všeobecnú pravdu. Prostriedkami fyziky sú pozorovanie, experiment a matematika. Predmet fyziky – teleso – sa môže skúmať abstraktne, chemicky a z fyzikálnej stránky. Prvá metóda je typická pre aplikovanú matematiku, druhá vedie k chémii. U Mateja Pankla sa takto po prvý raz objavuje samostatná kapitola venovaná novej vede – chémii. Zo súčasného pohľadu je to však zmes fyziky a chémie. Ani tretia časť – fyzikálna – nie je úplne homogénna: nájdeme tu tiež geofyziku, geológiu, fyziológiu, fyzikálny zemepis i kozmogóniu. Pankl cituje nielen klasikov (Boerhaveho či Muschenbroeka), ale aj dobovú časopiseckú literatúru. Jeho kniha je samostatným, logicky premysleným dielom, z ktorého sa žiaci mohli ľahko učiť. Zomrel 22. marca 1798 v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 136279333
* ISNI: 0000 0000 5720 1314
* NK ČR: mzk2002144582
* PIM: PIM114368
* VIAF: 80651391
**Res cogitans** (lat. ) je vec mysliaca.

Podľa Descarta sa realita delí na *res cogitans* a *res extensa*. *Res cogitans* označuje reality psychickú, ktorej Descartes pripisuje slobodu a vedomie. *Res extensa* reprezentuje fyzikálnu realitu, obmedzenú a bez vedomia.

Východisko je odvodené z Descartovej metodológie. Pre všetko, čomu sa dá pripísať mechanický model tento model dostatočne vysvetľuje uvažovaný jav. Mechanický model funguje výlučne na základe mechanickej fyziky, t. j. s telesami v pohybe. Avšak existujú javy ako napríklad myšlienky alebo jazyk, ktorým nie je možné priradiť mechanický model. Preto Descartes dospel k názoru, že tieto schopnosti existujú mimo domény *res extensa* a je potrebné postulovať existenciu druhej domény, ontologicky odlišnej od *res extensa*.

Myslenie a jazyk teda patriado *res cogitans* a mali by byť skúmane a objasňované modelmi a vedeckými postupmi odlišnými od mechaniky.

Pretože tieto dve reality sú veľmi odlišné a z princípu nemôžu spolu interagovať, vzniká problém, ako vysvetliť schopnosť človeka konať podľa svojej slobodnej vôle.
Descartes sa snaží vyriešiť tento problém dualizmu pripustením komunikácie medzi týmito doménami prostredníctvom epifýzy.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Res cogitans e res extensa na talianskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*