recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Írska ľudová oslobodzovacia organizácia** (angl. *Irish People's Liberation Organisation* skr. **IPLO**) bola malá republikánska polovojenská organizácia, ktorá bola založená v roku 1986 nelojálnymi a vyhnanými členmi Írskej národnej oslobodzovacej armády (INLA). Získala si povesť násilnej a zločineckej organizácie ešte predtým, ako ju násilne rozpustila Dočasná írska republikánska armáda (PIRA) v roku 1992.

Založenie
---------

IPLO vznikla z rozkolu vo vnútri INLA. Po írskej hladovke v roku 1981 v ktorej traja z jej členov zomreli, sa INLA začala rozpadať. Frakcie spojené s Belfastom a Dublinom sa navzájom dostali do sporu. Keď sa člen INLA stal informátorom britskej vlády, udal svojich bývalých spolubojovníkov a mnohí z nich boli na základe jeho výpovede odsúdení.

Dalo by sa povedať, že INLA a podobné politické skupiny Írskej republikánskej socialistickej strany už existovali ako vzájomne poprepájané národné organizácie. Ako výsledok toho sa uväznení členovia INLA odtrhli od tejto organizácie a založili IPLO. Niektoré kľúčové osobnosti ktoré sa podieľali na založení IPLO boli Tom McAllister, Gerard Steenson, Jimmy Brown a Martin 'Rook' O'Prey. Jimmy Brown vytvoril menšiu politickú skupinu známu ako Republikánsky socialistický kolektív ktorý mal pôsobiť ako politické krídlo IPLO.

Počiatočným hlavným cieľom IPLO bolo násilne rozpustiť Írske republikánske socialistické hnutie od ktorého sa oddelili a ich počiatočné útoky smerovali skôr na členov tohto hnutia ako na bezpečnostné zložky v Severnom Írsku. Malo to deštruktívny dopad na to že konflikt bol videný ako bratovražnedná vojna medzi republikánmi. Tiež im spoločnosť vyčítala, že IPLO je príliš násilná.

INLA zastrelila vodcu IPLO v marci 1987 a po odvetnom zabíjaní zo strany IPLO organizácie súhlasili, že každá si pôjde vlastnou cestou.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Irish People's Liberation Organisation na anglickej Wikipédii.*
**Ponematika kultúrnosti** je veda o dovádzaní, doťahovaní činnosti človeka a jeho života vôbec do podoby kultúrneho; veda o ars colendi čiže o umení dosahovať kultúrnosť, ktorá je maximum bytia človeka prejavujúce sa v premieňaní zla na dobro alebo ošklivého na krásno.

Základnou tézou, z ktorej vychádza ponematika kultúrnosti, je hypotéza, že ku kultúrnosti ani jednotlivec ani spoločnosť nedospievajú automaticky, ale že k dosiahnutiu kultúrnej úrovne činnosti je nevyhnutne potrebné vynakladanie námahy. Ponematika kultúrnosti vyšetruje podmienky možnosti existencie kultúrnosti v živote jednotlivého človeka (kulturotvorná kompetencia) i v živote spoločnosti (kulturotvorný potenciál). Ponematika kultúrnosti pritom ukazuje, že existencia človeka a spoločnosti je iba nevyhnutnou, no nie dostatočnou podmienkou existencie kultúrnosti; podobne to platí aj o námahe, ktorá je taktiež len nevyhnutnou podmienkou kultúrnosti.

Zlo a ošklivé sa z hľadiska ponematiky kultúrnosti javia ako transformandum alebo materiál či surovina na pretváranie do podoby dobra a krásna.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 48°26′S 19°08′V﻿ / ﻿48,43°S 19,13°V﻿ / 48.43; 19.13

**Pliešovská kotlina** je geomorfologický celok na strednom Slovensku, súčasť oblasti Slovenské stredohorie.

Polohopis
---------

Kotlinu z juhu je ohraničuje Krupinská planina, zo západu Štiavnické vrchy, zo severu Kremnické vrchy a z východu Javorie. Pliešovská kotlina je dlhá 20 km a široká od 2 do 5 km, pričom zaberá rozlohu 107 km². Najvyšším bodom v kotline je vrch Hrádok (539,9 m n. m.), kým najnižší bod leží v doline Neresnice (350 m n. m.). Centrálnou časťou kotliny preteká Neresnica.

Osídlenie
---------

V kotline ležia tieto obce: Pliešovce, Sása, Bzovská Lehôtka, Babiná, Dobrá Niva, Podzámčok, Breziny, Bacúrov, Dubové, Ostrá Lúka a Budča.

Pohľad na južnú časť kotliny z vrchu Javorie. Chránená oblasť Javúrky, uprostred dedina Babiná, južná časť dediny Sása. V pozadí Štiavnické vrchy s najvyšším vrchom Sitno (uprostred)
Pohľad na južnú časť kotliny z vrchu Javorie. Chránená oblasť Javúrky, uprostred dedina Babiná, južná časť dediny Sása. V pozadí Štiavnické vrchy s najvyšším vrchom **Sitno** (uprostred)

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-12-25]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-12-26]. Dostupné online.
Thymiatérion, cca 4. storočie pred Kr. Musée Saint-Raymond, Toulouse
**Thymiatérion** (starogr. θυμιατήριον – thymiatérion) je typ starogréckej nádoby.

Thymiatérion (mn. č. *thymiatéria*), malá miska niekedy na vysokom podstavci a s deravou pokrievkou, sa používal na vydymovanie (hlavne počas náboženských obradov, alebo aby neutralizovali zápach horiacich obetovaných zvierat) domov, hrobiek a svätýň kadidlom.

Grécky termín thymiatérion sa používal i na označenie mnohých tvarov kadidelníc (vyrobených z hliny alebo bronzu) používaných aj u iných národov antického sveta. Rôzne typy thymiatérií sa stále používajú v gréckych ortodoxných kostoloch, domoch, cintorínoch a inde.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 382.
2. ↑  Christopher Martin Cumo. *Encyclopedia of Cultivated Plants: From Acacia to Zinnia*. Santa Barbara : ABC-CLIO, 2013. ISBN 978-15-9884-775-8. S. 1054.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 360.
4. ↑  Antonio Caro Bellido. *Diccionario de términos de cerámica y alfarería*. Cádiz : Agrija, 2008. ISBN 978-84-9619-107-5. S. 206.
5. ↑  St Vasilios Greek Ortodox Church, *Incense*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Thymiatérion**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
Súradnice: 45°38′21″S 25°35′11″V﻿ / ﻿45,63917°S 25,58639°V﻿ / 45.63917; 25.58639

**Șcheiská brána** (rum. *Poarta Șchei*, maď. *Árvaház utcai kapu*, alebo *Bolgárszegi kapu*, nem. *Waisenhausgässer Tor*) je mestská brána postavená v prvej polovici 19. storočia na západnej hranici historického centra mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Brána bola postavená v rokoch 1827 - 1828 pri západnom okraji stredovekého opevneného Brašova v tesnej blízkosti Kataríninej brány ako jej náhrada, teda za účelom prepojenia historického centra Brašova s miestnou časťou Șchei.

Po zemetrasení 4. marca 1977 bola brána vážne poškodená a mala byť zbúraná, nakoniec však bola zreštaurovaná. Posledná renovácia prebehla v roku 2004.

Brána je postavená z kameňov a tehál v tvare triumfálneho (víťazného) oblúka s tromi vchodmi a to jedným hlavným v strednej časti brány a dvoma menšími vchodmi pre peších po bokoch. Je postavaná v klasicistickom slohu, majstrom Josephom Janim.

Na bráne sa nachádza nápis v latinčine, ktorý vyznačuje roky v ktorých bola brána postavaná a oznamuje aj fakt, že brána bola postavaná desať rokov po návšteve rímskonemeckého cisára Františka II. v Brašove, ktorá sa uskutočnila v roku 1817.

Zaujímavosti
------------

* Brána je známa aj pod názvom *Poarta valahică*, teda v doslovnom preklade *Valašská brána*. Názov pochádza od faktu, že na tomto mieste stála mestská brána už v období stredoveku a v priebehu 13. a 14. storočia to bola jediná brána, ktorou bol povolený vstup do mesta ľuďom rumunskej národnosti, ktorí boli známi aj pod pomenovaním Valasi. Pod týmto názvom sa brána vyskytuje aj v niektorých historických dokumentoch.
* Okrem svojho hlavného účelu bola budova brány využívaná aj ako sklad.

Galéria
-------

* Jeden z nápisov na bráneJeden z nápisov na bráne
* V priestore brányV priestore brány

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  brasovtour.com
2. 1 2 3 4  welcometoromania.ro
3. 1 2 3 4 5 6 7  merg.in
4. 1 2 3 4 5  ghidlocal.com
5. 1 2 3 4 5 6 7  pensiunea-italiana.ro
***Second Coming*** je druhý štúdiový album britskej rockovej skupiny The Stone Roses vydaný 5. decembra 1994 vo Veľkej Británii a začiatkom roka 1995 v USA pod značkou Geffen Records. Jeho predajnosť vo svete presiahla 1 milión kópií. Album bol venovaný Philipovi Hallovi, publicistovi The Stone Roses, ktorý umrel v roku 1993 na rakovinu.

Prijatie
--------

*Second Coming*, vydaný po viac ako piatich rokoch od debutu *The Stone Roses* a štyri roky od posledného živého vystúpenia skupiny, sa stretol so zmiešaným prijatím ako u fanúšikov tak u kritiky. The Stone Roses vstúpili po dlhej dobe do zmenenej atmosféry - Oasis a Blur práve začali vo Veľkej Británii novú britpop éru.

Napriek tomu sa prvý vydaný singel "Love Spreads" vyšplhal až na 2. miesto rebríčka (pre očakávané 1. miesto však išlo o sklamanie) a samotný album na 4. miesto (v Top 10 sa mu podarilo udržať len pár týždňov). Následné podporné turné naplánované na začiatok roka 1995 bolo zrušené po tom, čo Reni The Stone Roses opustil a skupina tak zostala bez bubeníka.

O albume
--------

Cez všetky negatíva je *Second Coming* považaný za jeden z lepších v britskej rockovej histórii. Skladbami sa nesie "hypnotická rocková skúsenosť". Je plný tradičných rytmov. Funky rock, blues či džez spojené s gitarou Johna Squireho, ktorá silno pripomína 70-te roky, vytvárajú dohromady jedinečný zvuk. V skladbách „Your Star Will Shine" a „Tightrope" cítiť vidiecky až country štýl (skupina sa na nahrávanie *Second Coming* presunula z Manchesteru do Walesu, čo do značnej miery ovplyvnilo ich hudobný štýl).

Zoznam skladieb
---------------

Všetky skladby napísal John Squire.

1. „Breaking into Heaven" – 11:21
2. „Driving South" – 5:09
3. „Ten Storey Love Song" – 4:29
4. „Daybreak" (John Squire, Ian Brown, Gary Mounfield, Alan Wren) – 6:33
5. „Your Star Will Shine" – 2:59
6. „Straight to the Man" – 3:15
7. „Begging You" (John Squire, Ian Brown) – 4:56
8. „Tightrope" – 4:27
9. „Good Times" – 5:40
10. „Tears" – 6:50
11. „How Do You Sleep" – 4:59
12. „Love Spreads" – 5:46

13–89 Nepomenované stopy – 0:04
90. Nepomenovaná stopa, vo všeobecnosti známa ako „The Foz" (Brown, Mounfield, Squire, Wren) – 6:26
91–99 Nepomenované stopy – 0:04

Vydané single
-------------

* „Love Spreads", november 1994, VB #2
* „Ten Storey Love Song", marec 1995, VB #11
* „Begging You", november 1995, VB #15

Album nahrali
-------------

* Ian Brown - spev
* John Squire - gitara (vokály pre „Tightrope")
* Mani - basgitara
* Reni - bicie, vokály

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
**Jan Ladislav Dusík** (iné mená: **Dussek**, **Dušek**, **Dusik**; \* 12. február 1760, Čáslav – † 20. marec 1812, Saint-Germain-en-Laye) bol český hudobný skladateľ a klavirista. 

Hudobné vzdelanie získal u jezuitov v Jihlave a v Kutnej Hore. Roku 1778 vyštudoval Novomestske gymnázium v Prahe 

, a potom vstúpil do služieb grófa Mannera. V roku 1779 s ním odišiel do Belgicka, kde začal kariéru klavírneho virtuóza. Koncertoval v Amsterdame, Hamburgu, Petrohrade, Berlíne, Paríži i v Miláne. Žil predovšetkým v Paríži, ale roku 1789 utiekol pred revolúciou a až do roku 1799 žil v Londýne. V roku 1804 vstúpil do služieb Ľudovíta Ferdinanda Pruského a žil v Nemecku. Po Ľudovítovej smrti v roku 1807 sa vrátil do Paríža, kde prijal službu u kniežaťa Charles-Maurice de Talleyrand-Périgorda.

Ako skladateľ tvoril predovšetkým komorné diela pre klavír. Je radený ku klasicizmu, ale niekedy je tiež považovaný za priekopníka romantizmu.

Referencie
----------

1. ↑   *Jan Ladislav Dusík* [online]. www.antologiehudby.cz, [cit. 2017-02-18]. Dostupné online. (cz)
2. ↑   *Jan Ladislav Dussek’s Biography* [online]. www.last.fm, [cit. 2017-02-18]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jan Ladislav Dusík**

Externé odkazy
--------------

* Jan Ladislav Dusík v encyklopédii Britannica

Autoritné údaje: * abART: 28633
* BnF: 13893542v
* GND: 11867286X
* ISNI: 0000 0001 1575 6458
* LCCN: n81120566
* NK ČR: jn19990209167
* VIAF: 76499932
* WorldCat: lccn-n81120566
Súradnice: 50°42′19″S 10°43′33″V﻿ / ﻿50,705278°S 10,725833°V﻿ / 50.705278; 10.725833

**Oberhof** je mesto v Nemecku v spolkovej krajine Durínsko v krajinskom okrese Schmalkalden-Meiningen. Je dôležitým športovým a kúpeľným strediskom. V Oberhofe žilo na konci roka 2017 presne 1 634 obyvateľov, každý rok však toto mesto navštívi približne 144 000 turistov. Oberhof získal štatút mesta v roku 1985.

Oberhof je známy ako významné stredisko zimných športov, je tu veľmi populárny nielen biatlon ale aj sánkarský šport, jazda na boboch, beh na lyžiach alebo severská kombinácia. Ekonomika mesta je založená na výnosoch z turizmu, Oberhof je tretie turisticky najnavštevovanejšie mesto v Durínskom lese hneď za Erfurtom a Weimarom.

V meste sa nachádza známe športové gymnázium, ktoré je durínskym centrom prípravy mladých športovcov a športovkýň pre zimné športy, ale aj pre špeciálny oddiel Bundeswehru, spolkových ozbrojených síl.

História
--------

Oberhof bol založený v roku 1641. Bolo to malé mestečko, až kým doň nebola koncom 19. storočia zavedená železnica, ktorá spájala Erfurt a Ritschenhausen. Vtedy mesto objavili priaznivci turistiky a zimných športov, čo mestu prinieslo rozvoj.

Od začiatku 20. storočia je Oberhof centrom zimných športov, ktoré sa tu konajú na pravidelne modernizovaných športoviskách. Nedávno boli v meste vybudované výťahy na lyžiarske svahy a biatlonové stredisko bolo vylepšené tak, aby spĺňalo štandardy medzinárodnej kvality. Tamojšia bobová, sánkarská a skeletonská trať pravidelne hostí majstrovstvá sveta i majstrovstvá Európy.

V auguste 2009 bol v Oberhofe otvorený prvý lyžiarsky tunel v Nemecku.

Partnerské mestá
----------------

* Nemecko Winterberg, Nemecko
* Nemecko Bad Neustadt an der Saale, Nemecko
* Nórsko Lillehammer, Nórsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oberhof**
* Oberhof cestovný sprievodca z Wikivoyage

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webová stránka mesta (po nemecky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Oberhof na anglickej Wikipédii a Oberhof na českej Wikipédii.*
**Obecný potok** je potok na Strednom Pohroní, v južnej časti okresu Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Hrona, meria 6 km a je tokom III. rádu.

Priebeh toku
------------

Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Hodrušská hornatina, na severozápadnom svahu Veľkého Veterníka (756,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 600 m n. m. Na krátkom úseku tečie na juhozápad, zľava priberá prítok spod sedla Krížny buk (618 m n. m.) a stáča sa postupne na severozápad. Postupne priberá krátke prítoky: zľava spod kóty 647,9 m, sprava prítok (362,6 m n. m.) z juhozápadného úpätia Gruntov (656,4 m n. m.) a opäť zľava spod kóty 647,9 m, potom preteká oblasťou so stopami činnosti zrážkovej vody na oboch brehoch (výmole). Následne preteká obcou Brehy, zľava priberá krátky prítok z oblasti Liešne a vstupuje do Breznického podolia. Severne od obce ústi v nadmorskej výške okolo 194 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Hrona** (od Kľaku po Slovenskú bránu) |
| --- |
| Vodné toky | 
* Banský potok
* Breznica
* Cigánsky potok
* Čaradický potok
* **Hodrušský potok**
* Chválenský potok
* Inovecký potok
* Jelšová
* Kalinový potok
* Kohútovský potok
* Krivý potok
* Liešňanský potok
* Lipník
* Mládežnícky potok
* Mokráň
* **Novobanský potok**
* Obecný potok
* Orovnický potok
* Prachovňa
* **Richnava**
* Rudniansky potok
* Suchá Voznica
* Svätý potok
* Tekovský potok
* Zelený potok
* Zlatno

 |
| Vodné plochy | 
* Brenerský rybník
* Hodrušské jazero
* Kopanický rybník
* Richnavské jazero
* vodná nádrž Kozárovce

 |
| Súvisiace šablóny | 
* Vodné toky v povodí Hrona (5. časť) a (7. časť)
* Vodné toky v povodí Novobanského potoka

 |
**Faidimos** (starogr. *Φαίδιμος* – *Faidimos*) bol olympijský víťaz v pankratiu dorastencov v roku 200 pred Kr.

Na 145. olympijských hrách v roku 200 pred Kr. sa do programu hier zaradil pankration dorastencov. V novej disciplíne sa najviac darilo Faidimovi z tróadskej Alexandrie, ktorý sa vo vylučovacom systéme prebojoval až do finále, kde si vybojoval olympijský triumf.

Pankration bol kombináciou boxu a zápasenia. Dobre to vystihujú slová filozofa Aristotela: *„kto má silu, čo zovrie súpera, je zápasník, a kto vie zasiahnuť súpera mocným úderom, je boxer; kto oboje dokáže spojiť, je pankratista."*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,11.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
3. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 149.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Plniaca účinnosť** je bezrozmerné číslo, ktoré vyjadruje stupeň naplnenia valcov spaľovacieho motora čerstvou zmesou. Je to pomer skutočného množstva čerstvej náplne, ktorá zostane vo valci v okamihu zatvorenia sacieho ventilu a teoreticky možného množstva, zodpovedajúceho zdvihovému objemu valca a podmienkam stavu vzduchu (tlak a teplota) pred vstupom do nasávacieho potrubia. 

Plniaca účinnosť sa označuje znakom **ηpl**. Túto teoretickú hodnotu je v praxi obťažné zmerať.

**ηpl** = {\displaystyle {\frac {M\_{e}}{M\_{z}}}={\frac {M\_{e}}{\rho \_{0}.V\_{z}}}}

* **Me** - hmotnosť čerstvej náplne, ktorá zostane vo valci na jeden pracovný cykus (kg)
* **Mz** - teoreticky možná hmotnosť náplne vo zdvihovom objeme na jeden pracovný cykus (kg)
* **ρ0** - hustota vzduchu pred vstupom do nasávacieho potrubia, resp. za dúchadlom pri prepĺňaných motoroch (kg.m-3)
* **Vz** - zdvihový objem valca (m3)

Pozri aj
--------

* Objemová účinnosť
* Kvantitatívna účinnosť vyplachovania
* Kvalitatívna účinnosť vyplachovania

Zdroje
------

Trnka J. Urban J.: Spaľovacie motory. Alfa Bratislava, 1992.
*Faethón riadi slnečný voz*, autor:Nicolas Bertin (1668–1736)
**Faethón** (iné názvy: **Faëthón, Faethon, Faetón, Faeton** ;starogr. Φαέθων – *Faethón*, latinsky *Phaethon*) je v gréckej mytológii syn boha slnka Hélia (alebo tiež Apollón zvaný Foibos – Žiariaci) a jeho milenky Klymeny.

Ovidius sa vo svojom diele *Premeny*  o Faethónovi zmieňuje takto: Bol to krásny mladík, hrdý na svojho božského otca. Keď raz Diov syn Epafos vyslovil pochybnosti o jeho pôvode, na matkinu radu sa vydal za samotným bohom Héliom, aby získal zadosťučinenie. Avšak samotné slová mu nestačili, chcel dôkaz a Hélios sa mu zaprisahal nezrušiteľnou prísahou pri vodách rieky Stygy, že mu splní akékoľvek prianie. A Faethón požiadal, aby mu boh Slnka požičal na jeden deň bájny slnečný voz, s ktorým denne koná svoju cestu po nebeskej klenbe. Hélios mu to vyhováral, poukazoval na jeho neskúsenosť, presviedčal ho, že neudrží okrídlené kone a nepremôže strach z nesmiernej výšky nebies. Ale Faethón si nedal povedať.

Samozrejme tak, ako to Hélios predvídal, sa aj stalo. Jazda trvala krátko, kone hneď spoznali, že ich riadi neskúsená ruka, vyšli zo svojej obvyklej dráhy a leteli najskôr vysoko až ku hviezdam, preleteli pri súhvezdiach Škorpióna a Býka, ale keď leteli okolo súhvezdia Kentaura, zľakli sa jeho luku a zleteli veľmi nízko nad zem. Žiarom spálili úrodné pláne Arábie, Núbie aj Sahary a celú oblasť zmenili na púšť. Obyvateľom Afriky žiara opálila pleť, takže navždy ostali čierni. Začali vysychať moria a krajina praskala, až sa otvárala Hádova ríša podsvetia.

Matka zeme Gaia zvolala na Dia, nech zachráni svet pred úplnou skazou. Zeus sa hrozne nahneval a Faethóna zrazil bleskom do hlbín. Faethón musel zomrieť, aby nezahynul na svete život, ale jeho odvaha, aj keď nerozvážna mu priniesla sympatie. Jeho spálené telo našli nymfy pri vodách Éridanu a na náhrobok mu vraj napísali slová: "*Padol, ale pri veľkom odvážnom čine*". Faethóntove sestry Héliady sa zo žiaľu zmenili na topole a z ich sĺz, padajúcich do vôd Éridanu, vraj vznikol jantár.

Referencie
----------

1. 1 2  Ovidius, *Metamorphoses* , II.1 – 394.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Faethón na českej Wikipédii.*
**Messénske vojny** boli ozbrojené konflikty v starovekom Grécku, ktoré spočiatku viedla Sparta s cieľom podmaniť si Messéniu, a neskôr jej obyvateľstvo za svoje oslobodenie.

Podľa antickej tradície zviedli Sparťania s Messénčanmi už v rannom (archaickom) období dve dlhé vojny. Prvá messénska vojna sa udiala najpravdepodobnejšie v druhej polovici 8. storočia pred Kr. Messénčania sa vraj za vojenskej pomoci Arkádie, Argu a Sikyónu spartskému náporu dlho bránili, ale Sparťania, ktorí obdržali vojenskú pomoc od Korintu, však nakoniec zvíťazili a územie Messénie (zrejme len jej centrálnu planinu) začlenili k spartskému štátu. Roľnícke obyvateľstvo usadené v údolí rieky Pamisos sa dostalo do postavenia heilótov a ostatní sa stali perioikmi (boli to prevažne potomkovia pôvodného achajského obyvateľstva v priľahlom území Messénie).

Približne v polovici 7. storočia pred Kr. vypukla druhá messénska vojna. Ohlasom jej priebehu sú verše básnika Tyrtaia, v ktorých vyzýva Sparťanov k boju proti Messénčanom, ktorí sa snažili zbaviť spartskej nadvlády. Hlavná tiaž v týchto bojoch spočívala na ťažkoodencoch. Sparťania odpor Messénčanov zlomili až po ťažkých bojoch a podmanili si celé ich územie.

V 60. rokoch 5. storočia pred Kr. vypuklo v Sparte povstanie heilótov, ktorého hlavné ťažisko bolo na území Messénie. Toto povstanie býva preto označované ako tretia messénska vojna. Aj tentokrát Sparťania zvíťazili. Messénia získala samostatnosť až o storočie neskôr (60. roky 4. storočia pred Kr.) v dobe tébskej hegemónie v Grécku.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Václav Marek, Pavel Oliva, Petr Charvát. *Encyklopedie dějin starověku*. Praha : Libri, 2008. ISBN 978-80-7277-201-8. S. 282 - 283.
2. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 155.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 189.
**Ján Thomka** de Bisztricska (\* 29. jún 1898, Trnovo – † 21. november 1984, Bratislava) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník, veršovník a zeman.

Jeho otec bol Ľudovít Thomka de Bisztricska a matka Mária rod. Jesenská.

Životopis
---------

Študoval na Učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, v roku 1920 – 1921 absolvoval kurz pre učiteľov meštianskych škôl v Banskej Bystrici. Roku 1918 účastník bojov na talianskom fronte, učiteľ a správca národnej školy v Turčianskom Jasene. Vynikol ako pedagóg, popri tom sa venoval kultúrno-osvetovej práci, včelárstvu, ovocinárstvu, ochotníckemu divadlu, viedol spevokol, miestne úverové družstvo a knižnicu, aktívne pôsobil v požiarnej ochrane. Napísal príručku pre učiteľov ľudových škôl k vyučovaniu vlastivedy, umelecky nenáročnú poéziu pre deti, náboženskú poéziu i verše s protipožiarnou tematikou. Publikoval v časopisoch. Od roku 1928 člen Matice slovenskej. Nositeľ vyznamenania Zaslúžilý učiteľ.

Pamiatky
--------

* časť korešpondencie a rukopisná pozostalosť v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* *Vlastivedné prípravy 1-3*, Praha-Prešov roku 1936 – 1938

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5722 9069
* NK ČR: mzk2005266432
* VIAF: 84602752
Jaternica
Krvavnica
**Jaternica** (hovorovo *jelito* alebo *hurka*; poľ. *kaszanka*, nem. *Grützwurst*) je mäsiarsky výrobok, konkrétne kus čreva naplnený zmesou mletého mäsa, vnútorností, ryže, krúp a pod. Jaternica naplnená žemľami a krvou sa nazýva **krvavnica** (zdrobnene **krvavnička**).

Jaternice patria medzi tradičné zakáľačkové výrobky. Recepty na prípravu sa rôznia, ale spravidla ide o rôzne časti bravčového mäsa - bôčik, slabiny, hlava alebo lalok. Môžu sa pridávať aj vnútornosti ako pľúca, srdce, slezina alebo pečeň. Mäsité časti sa predvaria a nahrubo pomelú. Vnútornosti sa melú najemno. V súčasnosti sa väčšinou zmiešavajú s ryžou, krúpami alebo žemľou. V minulosti sa používala aj pohánka či rôzne obilninové kaše. Niekde aj nastrúhané zemiaky (tzv. liptovské droby). Z korenín sa pridáva soľ, korenie, cibuľa, majorán, cesnak a zázvor. Do zmesi sa pridáva ovar. Zmes, tzv. prát, sa plní do napred narezaných čriev o dĺžke 15 - 20 cm, ktoré sa uzatvárajú drievkom (špajdľami). Na miernom ohni, pri teplote 85 - 90 °C sa varia 20 - 30 minút.

Výroba jaterníc
---------------

* Mletie mäsa na jaterniceMletie mäsa na jaternice
* Pripravená zmes na jaternice: krúpy s krvou a pomletá mäsová zmesPripravená zmes na jaternice: krúpy s krvou a pomletá mäsová zmes
* Plnenie zmesi na jaternice do náplne nabíjačkyPlnenie zmesi na jaternice do náplne nabíjačky
* Nasádzanie naplnenej náplne do nabíjačkyNasádzanie naplnenej náplne do nabíjačky
* Tlačenie zmesi do pripraveného črievkaTlačenie zmesi do pripraveného črievka
* 
* Zakončovacie práceZakončovacie práce

Referencie
----------

1. ↑  jaternica. In: PISÁRČIKOVÁ, Mária, et al. *Synonymický slovník slovenčiny*. 3. nezm. vyd. Bratislava : Veda, 2004. 998 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0801-8.
2. ↑  jaternica. In:  *Slovník súčasného slovenského jazyka*. Ed. Alexandra Jarošová, Klára Buzássyová. Zväzok H – L. Bratislava : Veda, 2011. 1087 s. Dostupné online. ISBN 978-80-224-1172-1.
3. ↑  krvavnica. In:  *Krátky slovník slovenského jazyka*. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava : Veda, 2003. 985 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0750-X. S. 279.
4. 1 2  PELECH, Ondrej, a kol. *Domáca zakáľačka*. 4. dopl. vyd. Bratislava : Príroda, 1978. 195 s. (Živočišná výroba.) S. 119 – 123.
5. ↑  jaternica. In:  *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska*. Vyd. 1. Zväzok 1. Bratislava : Veda, 1995. 484 s. ISBN 80-224-0234-6. S. 215 – 216.

Pozri aj
--------

* klobása
* tlačenka
**Lýdia Jergušová-Vydarená** (\* 20. júl 1940, Banská Bystrica) je slovenská výtvarníčka, grafička, vysokoškolská pedagogička. Podľa svojej web-stránky sa venuje kresbe, ručne tkanej tapisérii, monumentálnej maľbe a grafike.

Rodina
------

* otec Samuel Vydarený
* matka Zuzana Vydarená
* syn Martin Jerguš
* dcéry Jana Jergušová, Lucia Jergušová

Životopis
---------

V roku 1957-1963 študovala na Fakulte architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave, 1964-1968 na Vysokej škole výtvarných umenív Bratislave V rokoch 1968-1989 pracovala ako výtvarníčka monumentálnej tvorby v architektúre. V rokoch 1990-1999 sa vrátila na STU, pôsobila ako pedagogička na Katedre výtvarných disciplín Fakulte architektúry. Na docentku sa habilitovala na VŠVM v roku 1998.Od roku 2000 pôsobila na Akadémii umení v Banskej Bystrici kde viedla Ateliér alternatívnej grafiky a predsedala akademickému senátu Fakulty výtvarných umení. Neskôr zastávala funkciu prorektorky pre rozvoj školy (2001-2003). Vystavovala na samostatných a kolektívnych výstavách na Slovensku, Číne, Indii, Nórsku, Poľsku a inde. Je členkou Slovenskej výtvarnej únie, v rokoch 2004-2007 štatutárnym zástupcom tejto organizacie. Členka a zakladateľka občianskeho zdruzenia VEKTORYart.

Referencie
----------

1. ↑  Lýdia Jergušová-Vydarená - O mne
2. ↑  Lýdia Jergušová-Vydarená - Výstavy

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Externé odkazy
--------------

* Lýdia Jergušová-Vydarená Oficiálna webová osobná stránka.

  

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 8485
* ISNI: 0000 0004 1848 6352
* NK ČR: xx0174124
* SNK: 157258
* VIAF: 305219435
* Web umenia: 4520
**Mars Astrobiology Explorer-cacher** **(Max-c)** je koncept NASA, misia vozidla na Marse, ktoré má byť vypustené v roku 2018 spoločne s európskym vozidlom ExoMars. 

Vozidlo bude poháňané solárnymi panelmi s maximálnou hmotnosťou 50 kg a bude založené na komponentoch vozidla Mars Science Laboratory. Max-c vykoná na mieste astrobiologické meranie, zmeria možnosti obývateľnosti rôznych prostredí na Marse a pozbiera vzorky pre možný návrat na Zem budúcich misií.

Ciele misie
-----------

Hlavná úloha je hľadať v mieste, kde je veľký potenciál pre uchovanie fyzických a chemických dôkazov života na Marse, zistiť či v minulosti boli podmienky pre život na Marse, charakterizovať potenciál zachovania biologických stôp. 

Primárnou vedeckou úlohou je pristáť na mieste s veľkým potenciálom obývateľnosti, a s veľkým potenciálom fyzických a chemických dôkazov života na Marse: 

* Emisie metánu spod povrchu
* Podpovrchový vrt - vzorky zeminy z hĺbky okolo dvoch metrov pod povrchom
* Zistenie veku hornín
* Zistiť nedávne zmeny klímy na Marse
* Zistenie možnosti života v napoly roztopenom ľade

Vlastnosti vozidla
------------------

Mars Astrobiology Explorer-Cacher bude mať podobný dizajn ako má Mars Science Laboratory, aby sa znížila cena a možnosť neúspechu. 
Toto solárnymi panelmi poháňané vozidlo bude musieť mať dosah viac ako 10 km a životnosť aspoň jeden pozemský rok. Hmotnosť, okolo 65 kg, bude väčšia ako Mars Exploration Rover a menšia ako Mars Science Laboratory alebo ExoMars.

Pristátie
---------

Max-c pristane v januári 2019 v severnej hemisfére Marsu v zime.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mars Astrobiology Explorer-Cacher na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
Emblém NKVD
**Narodnyj komissariat vnutrennich del**, skr. **NKVD** (po rusky Народный комиссариат внутренних дел – НКВД Prehrať ukážka, doslova Ľudový komisariát vnútra), bol ekvivalent ministerstva vnútra v ZSSR v rokoch 1917 – 1946. V roku 1934 prevzal aj úlohy OGPU (Zjednotená štátna politická správa, teda štátna polícia) a ďalších bezpečnostných a väzenských služieb. V roku 1941 bola z neho naopak štátna polícia vyčlenená do nového útvaru nazývaného NKGB (od roku 1946 MGB, od roku 1954 KGB). V roku 1946 bol NKVD premenený na ministerstvo vnútra.

NKVD bola zodpovedná za sovietske politické utláčanie počas stalinizmu, najmä za stalinské represie. Spravovala systém gulagov nútenej práce, deportovala celé národy a roľníkov označených ako kulakov do neobývaných častí krajiny, strážila štátne hranice, vykonávala špionáž a politické atentáty v zahraničí a bola zodpovedná za rozvracanie zahraničných vlád a vynucovanie stalinistickej politiky v komunistických hnutiach v iných krajinách.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Narodnyj komissariat vnutrennich del**

Autoritné údaje: * BnF: 131635212
* GND: 42358-0
* ISNI: 0000 0001 2324 1518
* LCCN: n83239288
* NK ČR: kn20010711414
* VIAF: 138419331
* WorldCat: lccn-n83239288
Drachma z Olympie, obdobie 134. až 143. olympiády
**Zópyros** (starogr. *Ζώπυρος* – *Zópyros*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 220 pred Kr.

Zópyros zo Syrakúz bol na 140. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Zópyros dal 140. olympiáde meno, pretože menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali.

Olympijské víťazstvo Zópyra zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  James Lynch. *The Ancient Olympiads*. London : Print, 2015. ISBN 978-1-98794-400-6. S. 1 - 469 .
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Merenptah** alebo **Merneptah** alebo **Menepthah** bol 4. faraón 19. dynastie Novej ríše, trinásty syn faraóna Ramesseho II. Merenptah vykonal počas svojej vlády niekoľko vojenských výprav. Je známy hlavne vďaka svojim vojnám s Líbyjcami a konfliktom s tzv. morskými národmi. Nechal popísať známu víťaznú stélu, v ktorej sa medzi menami rozličných cudzích národov spomína aj národ staroeg. *ysrir*, ktorý mal byť podľa stély vyhubený. Toto miesto je všeobecne považované za prvú zmienku o Izraelitoch. Panoval od konca júla alebo začiatku augusta 1213 do 2. mája 1203 pred Kr. Merenptah bol štvrté dieťa kráľovnej Isetnofret, druhej ženy Rammeseho II. Neskôr sa oženil s kráľovnou Isetnofret, ktorá bola pravdepodobne jeho sestra, nesúca meno svojej matky.

Vláda
-----

Merenphat bol už postarší muž, keď nastúpil na trón, mal už približne 60, ak nie 70 rokov. Premiestnil hlavné mesto z Piramesse (Pi-Ramesse), hlavného mesta jeho otca späť do Memphisu, kde nechal postaviť kráľovský palác vedľa chrámu boha Ptaha. Palác vykopalo Múzeum archeológie a antropológie Pennsylvánskej univerzity v roku 1915 vedené Clarencom Fischerom.

Merenptahovým nástupcom sa stal Sethi II. ktorý bol synom kráľovnej Isisnofret. Amenmesse (jeho súper), ktorý bol buď synom Merenptaha a Tachal, alebo (čo je menej pravdepodobné) synom Ramesseho II. ktorý sa zmocnil Horného Egypta a Kúšom uprostred jeho panovania. Sethimu sa podarilo obnoviť svoju zvrchovanosť nad Thébami v piatom roku vlády, keď Amenmesseho porazil.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Merneptah na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * GND: 118892274
* ISNI: 0000 0000 9586 3132
* LCCN: n94033132
* VIAF: 57412931
* WorldCat: lccn-n94033132
*Boh Hermes uvidel Hersu*, autor:Jan Boeckhorst (1604–1668)
**Hersé** alebo **Hersa** (starogr. *Ἕρση* – *Hersé*, lat. *Herse*) dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.

Hersé a jej sestry Aglauros a Pandrosos sa stali kňažkami bohyne Atény. Do Hersy sa potom zahľadel boh Hermes a ona mu porodila syna Kefala, ktorý keď vyrástol bol krásny ako boh.

Keď sa bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady.Kôš svojim kňažkám prísne zakázala otvoriť.

Hersa a jej sestry však nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Nahnevaná Aténa, aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,2,6.
2. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,14,2.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 242.
4. 1 2 3  Ovidius, *Metamorphoses*, 2,542.
5. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 130.
6. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,14,6.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,18,2.
**Macedónia** (staršie – pred vznikom dnešného štátu Macedónsko – alebo vo vzťahu k balkánskym vojnám aj **Macedónsko**; zastarano **Makedónia**; veľmi zastarano – ale pre rímsku provinciu aj dnes po latinsky – *Macedonia*; veľmi zastarano *Makedonia*) je historické (pôvodne staroveké) územie na Balkánskom polostrove do zač. 20. stor. (keď bolo balkánskymi vojnami rozdelené na Vardarskú Macedóniu, Egejskú Macedóniu a Pirinskú Macedóniu) a príslušné štátne či administratívne útvary, pozri:

* Macedónia (historické územie)
* Macedónia (kráľovstvo)
* Macedónia (rímska provincia)
* Macedónia (satrapia)
* Macedónia (thema)
* Macedónska diecéza

**Makedónia** (staršie – pred vznikom dnešného štátu Macedónsko – aj **Macedónsko**; zriedkavo **Macedónia**) je územie v dnešnom Grécku, zodpovedá tzv. Egejskej Macedónii, pozri Makedónia (moderné Grécko)

**Macedónsko** je skrátený názov dnešného štátu na Balkánskom polostrove, jemu predchádzajúcej republiky v rámci Juhoslávie a krátkodobého štátu počas druhej svetovej vojny, zodpovedá tzv. Vardarskej Macedónii, pozri:

* Severné Macedónsko
* Macedónska socialistická republika
* Macedónska ľudová republika
* Macedónsky štát

Pozri aj
--------

* Pirinská Macedónia (v Bulharsku)
* Macedónci

Symbol rozcestia

*Toto je rozlišovacia stránka. Obsahuje rozličné významy uvedeného hesla.*

Ak ste sa sem dostali cez odkaz v článku, prosím, vráťte sa a opravte ho tak, aby odkazoval priamo na najvhodnejší význam.
Vlajka Zjednotených kniežatstiev Moldavska a Valašska (1862 – 1866).

**Rumunské kniežatstvo** je obvyklé označenie rumunského štátu od roku 1859 (alebo od 1861/1862) do roku 1881. Oficiálne sa nazýval (24. január 1859 – 11. december 1861) **Zjednotené kniežatstvá Moldavska a Valašska**, 11. december 1861 – 1. júl 1866 **Zjednotené rumunské kniežatstvá** alebo polooficiálne **Rumunsko**, 1866 – 1881 **Rumunsko**. 

Do roku 1859 (ale aj neskôr) sa zodpovedajúce územie zvyklo označovať ako Podunajské kniežatstvá, po prvej svetovej vojne zas ako staré rumunské kráľovstvo.

Na čele Rumunského kniežatstva stálo knieža (1859 – 1866 Alexandru Ioan Cuza, 1866 – 1881 Karol I.). Vzniklo de facto zvolením Alexandra Cuzu sa spoločného vládcu Moldavska aj Valašska v roku 1859 resp. zmenou názvu štátu na Zjednotené rumunské kniežatstvá v roku 1861 resp. prvým zasadaním spoločného parlamentu oboch týchto kniežatstiev v roku 1862. Spočiatku bolo voľnou súčasťou Osmanskej ríše, 10. mája 1877 od nej vyhlásilo nezávislosť, 13. júla 1878 bola táto nezávislosť uznaná. 

V roku 1881 ho vystriedalo Rumunské kráľovstvo.
Jedno z vozidiel misie Mars Exploration Rover
**Mars Exploration Rover** bol názov kozmickej misie dvoch vozidiel americkej agentúry NASA. Vozidlá boli vypustené 10. júna a 7. júla 2003 a ich cieľom bolo skúmať prípadný výskyt vody na Marse v minulosti. Do konca misie v roku 2019 vozidlá ďaleko prekročili svoju plánovanú životnosť.

Vozidlá boli pomenované Spirit (pristál 4. januára 2004) a Opportunity (pristála 25. januára 2004). Obidve vozidlá sú úplne rovnaké a obe pristáli na opačných stranách planéty, mierne južne od marťanského rovníka. Koncom roka 2009 sa Spirit definitívne zastavil na planine *Home Plate*, a napriek opakovaným pokusom sa riadiacemu tímu už nepodarilo uviesť ho znova do chodu. Spirit však pokračoval vo vedeckej činnosti aj zo svojej stacionárnej pozície až do 22. marca 2010, kedy sa definitívne odmlčal. 

Opportunity bola pohyblivá až do leta 2018, kedy sa definitívne odmlčala. Začiatkom roka 2015 mala po Marse najazdených už približne 41 km, čím prekonala svetový rekord prejdenej vzdialenosti na povrchu iného kozmického telesa. Pred vozidlom Opportunity tento svetový rekord držal mesačný rover so vzdialenosťou 29 km. Jej činnosť ukončila až celoplanetárna prachová búrka, v dôsledku ktorej nedostávala dosť energie zo slnka. 

Hlavným cieľom misie bolo hľadať kamene a pôdu, ktorá by dokazovala skorší výskyt vody na Marse. Sondy pristáli na miestach, o ktorých sa predpokladalo, že v minulosti mohli byť vystavené pôsobeniu vody. Jedným miestom bol kráter *Gusev* a možno bývalé jazero na dne tohto impaktného krátera a planina Meridiani kde zloženie hornín (hematit) naznačuje možnú prítomnosť vody.

Prístroje
---------

Vybavenie vozidiel:

* na otočnom sťažni
	+ panoramatická kamera (PanCam) pre stereoskopické snímkovanie terénu, obidve časti sú vybavené kotúčmi filtrov pre odhad mineralogického zloženia okolia
	+ miniatúrny spektrometer tepelných emisií (Miniature Thermal Emission Spectrometer, Mini-TES) skúma minerály pomocou ich tepelného vyžarovania
* na výklopnom ramene v prednej časti
	+ Mössbauerov spektrometer (Mössbauer Spectrometer) pre hľadanie zlúčenín železa vo vzorke
	+ spektrometer röntgenového a alfa žiarenia (Alpha Particle X-ray Spectrometer, APXS)
	+ mikroskopický zobrazovač (Microscopic Imager, MI) pre detailné snímky hornín
	+ brúska (Rock Abrasion Tool, RAT) pre očistenie a obrúsenie skúmaných kameňov

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaKozmonautický portál |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mars Exploration Rover**
Gen. JUDr. **Ján Packa** (\* 25. august 1956, Nitra) je bývalý prezident Policajného zboru, tento post zastával v rokoch 2006 až 2010.

Životopis
---------

Členom Zboru národnej bezpečnosti sa stal v roku 1976. V roku 1978 ukončil dôstojnícku školu. V roku 1982 sa stal vedúcim oddelenia dopravnej ochrany na Správe ochrany straníckych a ústavných činiteľov (V. správa ZNB) v Bratislave. V rokoch 1985 až 1989 študoval na Fakulte vyšetrovania Vysokej školy Zboru národnej bezpečnosti v Bratislave. V roku 1990 zložil rigoróznu skúšku v odbore správne a ústavné právo, získal titul doktora práv na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.

V roku 1991 sa stal vedúcim odboru dopravnej ochrany Správy ochrany ústavných činiteľov SR. Od roku 1994 bol zástupcom riaditeľa Úradu ochrany ústavných činiteľov a diplomatických misií Ministerstva vnútra SR. 30. októbra 2002 ho minister vnútra vymenoval do funkcie riaditeľa Úradu ochrany ústavných činiteľov a diplomatických misií. Vo funkcii zostal do roku 2006. 

Dňa 7. augusta 2006 bol vymenovaný za prezidenta Policajného zboru. 19. júla 2010 odišiel do dôchodku. Počas jeho funkčného obdobia došlo v polícii k výmene celého vozového parku.

Dva roky pracoval ako asistent poslanca. V roku 2013 sa Ján Packa stal šéfom Automobilových opravovní Ministerstva vnútra.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Policajt je síce pán, ale musí sa vedieť slušne správať. | "|
| – Chýba zdroj |

Referencie
----------

1. ↑   *Generál JUDr. Ján Packa* [online]. www.minv.sk, [cit. 2009-07-21]. Dostupné online.
2. ↑  CV Packa
3. ↑  CV
4. ↑   *Podpísal fiasko akciu. Dnes šéfuje elitným policajtom* [online]. Hospodárske noviny, 12.09.2013, [cit. 2013-09-12]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Prezidenti Policajného zboru |
| --- |
| 
* plk. František Krajča (1992 – 1994)
* gen. Štefan Lastovka (1994 – 1995)
* plk. Jozef Holdoš (1995 – 1997)
* plk. Peter Nemec (1997 – 1998)
* gen. Ján Pipta (1998 – 2001)
* plk. Pavel Zajac (2001 – 2002)
* plk. Anton Kulich (2002 – 2006)
* gen. Ján Packa (2006 – 2010)
* plk. Jaroslav Spišiak (2010 – 2012)
* gen. Tibor Gašpar (2012 – 2018)
* gen. Milan Lučanský (2018 – 2020)
* Peter Kovařík (2020 – 2021)
* plk. Štefan Hamran (2021 – súčasnosť; dočasne)
 |

Autoritné údaje: * SNK: 158424
* VIAF: 6434156565730423500007
doc. Ing. **Ján Oravec**, DrSc. (\* 26. február 1935, Hrabovo, okres Lučenec – † 3. november 1996, Bratislava) bol slovenský fyzik.

Po štúdiu jadrovej fyziky na Fyzikálnej fakulte Leningradskej univerzity (1956– 1958) a na Fyzikálno-matematickej fakulte univerzity v Charkove (1958– 1960) nastúpil ako asistent na Katedru fyziky PFUK a po jej rozdelení (1961) sa stal členom Katedry jadrovej fyziky. V r. 1967– 1968 pracoval vo Výskumnom ústave energetickom v Jaslovských Bohuniciach. Po návrate na fakultu opäť pôsobil na KJF a od r. 1988 až do odchodu z fakulty (1993) na Katedre základov a didaktiky fyziky. V r. 1972 obhájil kandidátsku dizertáciu o korónových počítačoch a o štyri roky neskôr bol menovaný za docenta pre odbor experimentálna fyzika. Po obhajobe doktorskej dizertácie Lavínové a korónové detektory, ich aplikácie a využitie (1988) mu vedecká rada Vojenskej vysokej technickej školy udelila titul doktora technických vied (1991). 

Prednášal a viedol praktiká z atómovej a jadrovej fyziky. Vo vedeckej práci sa venoval vývoju metód absolútneho datovania, merania veľmi nízkych prírodných aktivít a využitia korónových počítačov na detekciu nabitých častíc v silných neutrónových poliach a poliach gama. Inicioval vývoj mnohovláknových korónových počítačov a ich využitie na meranie charakteristík reakcií za účasti častíc alfa. Vďaka jeho úsiliu sa u nás začali vyrábať korónové počítače určené na štúdium neutrónov. Zomrel 3. novembra 1996 v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2003175153
* SNK: 147441
* VIAF: 84983031
Toto je článok o športovej súťaži. O zahraničnej organizácii Slovákov pozri *Slovenská liga v Amerike.*
**Slovenská liga** bola pravidelná súťaž v ľadovom hokeji hraná na Slovensku v rokoch 1938 až 1944.

Sezóna 1938/39
--------------

Majstrovstvá Slovenska boli zohraté v Banskej Bystrici za účasti 8 mužstiev. Majstrom sa stalo mužstvo VŠ Bratislava. Finálový zápas: VŠ Bratislava - ŠK Banská Bystrica 1:0.

Sezóna 1939/40
--------------

Víťazi štyroch župných skupín postúpili do finálovej súťaže, ktorá sa hrala v Prešove. Namiesto víťaza župy ŠK Žilina hral na majstrovstvách tím Dolnokubínský ŠK, ďalšími účastníkmi boli VŠ Bratislava, Slávia Prešov a ŠK Banská Bystrica. Zvíťazilo mužstvo **VŠ Bratislava**. 

Zostava majstra: Dibarbora - Senese, Osvaldík, Chmel, Štolc, Javůrek, Suchý, Brežný, Dohányi.

Sezóna 1940/41
--------------

Víťazi štyroch župných skupín postúpili do finálového turnaja, ktorý sa hral v Bratislave. Majstrovstvá Slovenska sa zúčastnili ŠK Bratislava, ŠK Žilina, ŠK Banská Bystrica a Slávia Prešov. Zvíťazilo mužstvo **ŠK Bratislava**.

Sezóna 1941/42
--------------

Hrané prvýkrát ako Slovenská liga. 10 účastníkov spolu hralo každý s každým dva vzájomné zápasy, účastníci na prvom a druhom mieste v skupinách postúpili do finálovej súťaže, kde hral každý s každým jedenkrát. Zvíťazilo mužstvo **ŠK Bratislava**.

| Miesto | Tím | Zápasy | Výhry | Remízy | Prehry | Skóre | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ŠK Bratislava | 3 | 2 | 1 | 0 | 10:6 | 5 |
| 2. | HC Tatry | 3 | 2 | 0 | 1 | 11:6 | 4 |
| 3. | VŠ Bratislava | 3 | 1 | 0 | 2 | 6:10 | 2 |
| 4. | Slávia Prešov | 3 | 0 | 1 | 2 | 4:9 | 1 |

Sezóna 1942/43
--------------

10 účastníkov spolu hralo každý s každým dva vzájomné zápasy, účastníci na prvom a druhom mieste v skupinách postúpili do finále, kde hral každý s každým jedenkrát. Zvíťazilo mužstvo **OAP Bratislava** (armádny klub).

| Miesto | Tím | Zápasy | Výhry | Remízy | Prehry | Skóre | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | OAP Bratislava | 3 | 3 | 0 | 0 | 15:6 | 6 |
| 2. | ŠK Bratislava | 3 | 2 | 0 | 1 | 11:4 | 4 |
| 3. | HC Tatry | 3 | 1 | 0 | 2 | 12:10 | 2 |
| 4. | ŠK Banská Bystrica | 3 | 0 | 0 | 3 | 6:24 | 0 |

Sezóna 1943/44
--------------

10 účastníkov spolu hralo každý s každým dva vzájomné zápasy, účastníci na prvom a druhom mieste v skupinách postúpili do finále, kde hral každý s každým jedenkrát. Zvíťazilo mužstvo **OAP Bratislava**, hoci prehralo s HC Tatry 1:3.

| Miesto | Tím | Zápasy | Výhry | Remízy | Prehry | Skóre | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | OAP Bratislava | 3 | 2 | 0 | 1 | 14:7 | 4 |
| 2. | ŠK Bratislava | 3 | 2 | 0 | 1 | 5:6 | 4 |
| 3. | HC Tatry | 3 | 1 | 0 | 2 | 5:6 | 2 |
| 4. | ŠK Banská Bystrica | 3 | 1 | 0 | 2 | 6:11 | 2 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Slovenská liga na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*