**Farbotvorná vývojka** alebo **farebná vývojka** je chemická zlúčenina (alebo roztok s obsahom tejto zlúčeniny), ktorá reaguje s jednotlivými farbotvornými zložkami (žltou, purpurovou a azúrovou) farebného fotografického filmu alebo papiera za vzniku azometínových alebo chinónimínových farbív, ktoré potom vytvárajú farebný obraz.

Dejiny
------

V roku 1910 si nemecký chemik Rudolf Fischer pri svojich experimentoch všimol, že niektoré deriváty p-fenyléndiamínu poskytujú pri vyvolávaní reaktívne oxidačné produkty, ktoré so zlúčeninami s aktívnou metylénovou skupinou vytvárajú farebné produkty. Svoj objav si nechal v roku 1912 patentovať a princíp, ktorý vyvinul sa stal základom väčšiny farebných fotografických procesov, ktoré sa používajú až dodnes.

Charakteristika
---------------

Dnes sa používajú predovšetkým nesymetricky substituované deriváty p-fenyléndiamínu, ktoré majú jednu primárnu aminoskupinu (tá kopuluje za vzniku farbív) a jednu terciárnu aminoskupinu, substituovanú prevažne krátkymi nerozvetvenými a/alebo hydrofilnými alkylmi (etyl, 2-hydroxyetyl, 2-metánsulfonylaminoetyl, butyl atď.). Častá je tiež substitúcia metylom v polohe ortho (1,2) k primárnej aminoskupine, ktorá uľahčuje transfer elektrónov a tým redukciu striebra, čo sa prejaví vyššou aktivitou a rýchlosťou vyvolávania (táto substitúcia je typická pre proces spoločnosti Kodak).
Prvé Fischerom použité zlúčeniny boli 4-aminofenol a p-fenyléndiamín (1,4-diaminobenzén). Farbivá, vzniknuté zo 4-aminofenolu sa ukázali byť príliš nestále na to, aby sa uplatnili vo farebnej fotografii, preto sa Fischer zameral hlavne na zlúčeniny p-fenyléndiamínu.

### N,N-dimetyl-p-fenyléndiamín (DMPD)

N,N-dimetyl-p-fenyléndiamín bol jeden z prvých derivátov, ktoré sa skúmali pre možnosť potenciálneho využitia vo farebnej fotografii, no v praxi sa neujal, pretože bol vytlačený N,N-dietylanalógom (vid nižšie). Dnes sa používa v bakteriológii ako redoxný indikátor pri oxidázovom teste (test na prítomnosť cytochróm-c-oxidázy alebo indofenol-oxidázy).

### Colour Developing Agent 1 (CD-1)

N,N-dietyl-p-fenyléndiamín známy aj pod označeniami Colour Developing Agent 1, CD1, T-22 alebo TSS bol prvý derivát p-fenyléndiamínu, ktorý sa používal hromadne ako farbotvorná vývojka v negatívnom aj pozitívnom procese (tu ho však nahradil jeho menej toxický derivát T-32). Typickým príkladom jeho použitia bol farebný fotografický proces vyvinutý spoločnosťou Agfa, známy aj ako *Agfacolor*, na ktorom boli založené aj procesy spoločností ORWO, Foma, Forte atď. Jeho veľkou nevýhodou je vysoká toxicita a u pracovníkov, ktorí s ním dlhodobo pracovali, spôsoboval ťažké kontaktné alergie.

### Colour Developing Agent 2 (CD-2)

Americká spoločnosť Kodak sa snažila vyvinúť farebný proces, ktorý by odstraňoval niektoré nedostatky procesu Agfacolor. Vytvorili preto farbotvorné komponenty s hydrofóbnym (lipofilným) charakterom. Tieto, tzv. chránené (farbotvorné) zložky, boli potom dispergované v hydrofilnom prostredí želatínovej vrstvy v olejových kvapkách, v ktorých boli rozpustené. Preto bolo potrebné vyvinúť novú vyvolávaciu látku, ktorá by mala vyššiu vyvolávaciu schopnosť a vyššiu lipofilitu. To sa podarilo zavedením metylu do ortopolohy (1,2) voči primárnej aminoskupine N,N-dietyl-p-fenyléndiamínu (CD-1). Tým vznikla nová farbotvorná vývojka CD-2, IUPAC: N4,N4-dietyl-2-metylbenzén-1,4-diamín, známa aj ako Tolochrome alebo Activol No. 2. Po svojom predchodcovi CD-1 "zdedila" CD-2 aj toxické vlastnosti, ktoré však nie sú u nej také dominantné. Táto skutočnosť potom dala podnet k vývoji menej toxických derivátov CD-3 a CD-4, ktoré sa používajú až dodnes a CD-2 sa preto dnes, rovnako ako CD-1 a T-32, už nepoužíva.

Literatúra
----------

1. ↑  JUNGE, Karl-Wilhelm a Günter HÜBNER. *Fotografická chemie.* 1. vyd. Doc. Ing. Pavel Vetešník, CSc. Praha: SNTL, 1987, 320 s. 04-603-86.
2. 1 2 3  ŠMOK, Ján, Josef PECÁK a Petr TAUSK. *Barevná fotografie.* Druhé, upravené vydanie. Praha: SNTL, 1978, 280 s. 04-603-78.
3. ↑   *Oxidase Test and Modified Oxidase Test* [online]. [Cit. 2008-11-07]. Dostupné online.
4. ↑  TOMÁŠEK, Zdeněk. *Barevná fotografie pro každého.* 3. vyd. Praha: Merkur, 1973, 136 s. 51-083-73.
5. ↑  Krůs, Josef. Fotografické, filmové a reprografické tabulky. Josef Krůs. 1. vyd. Praha : SNTL, 1989. 192 s.