recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Budova školy
**Brooklyn Technical High School**, bežne známa pod menom **Brooklyn Tech** alebo len **Tech** a administratívne tiež ako **High School 430**, je štátna stredná škola v New York City, ktorá sa špecializuje na inžinierstvo, matematiku a vedu a je najväčšou špecializovanou strednou školou v oblasti vedy, technológie, inžinierstva a matematiky v Spojených štátoch.

Spoločne so Stuyvesant High School a Bronx High School of Science je jednou z troch pôvodne špecializovaných stredných škôl v oblasti vedy, ktoré prevádzkuje newyorský odbor pre vzdelanie. Všetky tri školy boli menované v denníku *The Washington Post* v roku 2006 medzi najlepšími špecializovanými školami v Spojených štátoch. Pri prijímacím konaní je však nutné prejsť skúškami a poraziť konkurenciu. Pretože ide o štátnu školu, neplatí sa žiadne školné a školu môžu navštevovať len žiaci s bydliskom v New York City.

Brooklyn Tech je zakladajúcim členom *Národného konzorcia špecializovaných škôl v oblasti matematiky, vedy a technológie*. Brooklyn Tech je známa slávnymi absolventmi (vrátane dvoch laureátov Nobelovej ceny), učiteľmi a veľkým množstvom absolventov, ktorí sa potom dostanú na prestížne univerzity. Zhruba viac ako 98 % absolventov je potom prijatých na štvorročné fakulty. Maturitnému ročníku 2007 boli ponúknuté štipendia a granty v hodnote viac ako 1 250 000 USD.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brooklyn Technical High School**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Brooklyn Technical High School na českej Wikipédii.*
**Atymnios** alebo **Atymnos** (starogr. *Ἀτύμνιος, Ἄτυμνος* – *Atymnios, Atymnos*) je v gréckej mytológii syn lýkijskeho kráľa Amisódara.

V Homérovom epose Iliada, bratia Atymnios a Maris, synovia lýkijskeho kráľa Amisódara, bojujú v trójskej vojne pod velením Sarpédóna, spojenca trójskeho kráľa Priama. O ich prítomnosti na bojisku sa však dočítame až v šestnástom speve Iliady, kde urazený Achilleus odmietol bojovať a Patroklos si obliekol jeho výzbroj a takto odetý išiel do boja, aby zabránil trójskemu princovi Hektorovi zapáliť achájske lode. Trójania v domnení, že sa Achilleus vrátil do boja od lodí ustúpili, ale Patroklos nakoniec umiera rukou Hektora.

Krvavý boj si vyžiadal aj životy bratov Atymnia a Marida. Obaja padli rukami synov pylského kráľa Nestora. Atymnia zabil kopijou Antilochos a Marida usmrtil Thrasymédes.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Homér, *Iliada*, 16,317-329.
2. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 142-148.
**Atyanas** (starogr. *Άτυάνας* – *Atyanas*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 72 pred Kr.

Atyanas, syn Hippokrata z Adramyttionu, bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) sa v Olympii zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Onomastos zo Smyrny.

Olympijské víťazstvo Atyana zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Olympionik Atyanas bol podľa rímskeho autora Cicera zavraždený pirátmi v čase, keď bol Lucius Valerius Flaccus miestodržiteľom rímskej provincie Ázia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Walter de Gruyter, *Biographischer Index der Antike*, str. 142
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74
6. ↑  Marcus Tullius Cicero, *Pro Flacco*, 13.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 49°16′34″S 20°13′16″V﻿ / ﻿49,276°S 20,221°V﻿ / 49.276; 20.221

**Ždiarska brázda** je geomorfologický podcelok Podtatranskej brázdy. Leží na Spiši a od zvyšku celku na Orave a v Liptove je oddelený územím Poľska.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vonkajšie Západné Karpaty* → *Podhôľno-magurská oblasť* → *Podtatranská brázda* → ***Ždiarska brázda***
\*\*\*
Podcelok leží izolovaný od zvyšku Podtatranskej brázdy na severovýchod od Tatier. Na severe ho vymedzuje Spišská Magura a jej podcelok Repisko, južným smerom hranicu určujú svahy Východných Tatier, ktoré sú súčasťou pohoria Tatry.

Osídlenie
---------

V Ždiarskej brázde, lemujúcej severný okraj veľhôr, leží iba obec Ždiar a Tatranská Javorina s osadami Podspády a Lysá Poľana. Ide o územie s výrazným turisticko-rekreačným zázemím.

Chránené územia
---------------

Územie je súčasťou ochranného pásma alebo priamo Tatranského národného parku. Z maloplošných chránených území tu leží alebo čiastočne zasahuje:

* Belianske Tatry – národná prírodná rezervácia
* Bielovodská dolina – národná prírodná rezervácia
* Bor – prírodná rezervácia
* Čikovská – prírodná rezervácia
* Pavlová – prírodná rezervácia

Doprava
-------

Zo Spišskej Belej cez Ždiar po Lysú Poľanu vedie Ždiarskou brázdou cesta I/66.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-06-19]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-08-10]. Dostupné online.
**Meganeura**
**Meganeura monyi** je vyhynutý druh hmyzu (jediný z rodu **Meganeura**) z čeľade Meganeuridae. 

Býva často označovaná ako žijúca fosília. To preto, že sa táto pravážka od svojho vzniku, ku ktorému došlo na prelome devónu a karbónu, do dnešných dní príliš nezmenila. Ubralo z nej hlavne na veľkosti, pretože impozantných 75 cm v rozpätí krídel už nikdy neskôr vážky nedosiahli. 

Medzi predstaviteľmi života mladších prvohôr zastupuje Meganeura veľkú skupinu hmyzu, ktorá v tom období ako prvá z celej živočíšnej ríše dokázala preniknúť aj do vzduchu. S ohľadom na množstvo nepriateľov z radov dravých článkonožcov, obojživelníkov a v neposlednej rade aj úspešne sa vyvíjajúcich plazov bol útek do vzduchu vlastne účinnou obranou. Počas karbónu došlo v dôsledku priaznivého podnebia k búrlivému rozvoju nielen rôznych skupín hmyzu (švábov, kobyliek a neskôr aj chrobákov), ale aj ďalších skupín suchozemských článkonožcov. Početné boli v tom období už škorpióny, pavúky a stonožky. 

Meganeura nebola vo svojej neobvyklej veľkosti osamostatnená. Iným podobným obrom medzi bezstavovcami bola karbónska mnohonožka Arthropleura, ktorá mala 150 cm dlhé telo. Vedľa vymenovanými zástupcami žily v mladších prvohorách ešte ďalšie skupiny hmyzu, ktoré však vymreli, a poznáme ich preto len z ich fosílnych nálezov.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Meganeura monyi**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Meganeura monyi**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Sabráž
**Sabráž** či **sabrage** je technika otvárania fliaš šampanského šabľou. Tento neobvyklý spôsob sa používa pri slávnostných príležitostiach. V podstate ide o useknutie konca hrdla fľaše šabľou.

Seknutie šabľou je prevedené pohybom ostria šable po šve fľaše k miestu spoja hrdla s prstencom fľaše pod zátkou. Vhodnejšie bývajú kvalitné sekty alebo šampanské s ohľadom na kvalitu skla a fakt, že používajú korkové zátky. Dôležitý je správny sklon seknutia ako aj teplota sektu. Správne vychladený sekt je dôležitým predpokladom dobre vykonanej sabráže. V súčasnosti sa používajú rôzne predmety na sekanie sektov od sekier, rôznych typov šablí a mečov, až po golfové palice. Pri správne vykonanej sabráží samotný sekt neobsahuje žiadne čiastočky úlomkov skla vďaka tlaku, ktorý je vytvorený pri plnení fliaš sektom.

V sábraži je množstvo súťaží a zároveň je populárnou formou otvárania sektov na rôznych podujatiach.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sabráž**
Herb Ursin, Rawicz
**Vršovci** (Rawici) boli popri Přemyslovcoch a Slavníkovcoch najmocnejší staročeský veľmožský rod. Roku 1108 boli vyvraždení na príkaz kniežaťa Svatopluka z rodu Přemyslovcov.

Po vyvraždení Slavníkovcov v roku 995 zostal v hre o nadvládu krajiny rod Přemyslovcov a Vršovcov. Až do 12. storočia bola ich sila a pôsobnosť porovnateľná a Vršovci výraznou mierou ovplyvňovali dejiny Čiech. Přemyslovci sa však v snahe nadobro presadiť v boji o nadvládu v Českej kotline pokúsili veľmožský rod opakovane vyvraždiť. Prvý pokus prišiel v roku 1003, druhý asi 1014 a tretí, rovnako nie úplne dôsledný v roku 1108.

O pôvode rodu sa vedú diskusie a prevládajú názory, že išlo o starú pozemkovú šľachtu, no niektorí historici zastávajú názor, že Vršovci boli úradníckou šľachtou. Kosmas rod spomína v súvislosti s vyvraždením konkurenčných Slavníkovcov, za ktorého pomoc mali Vršovci získať časť takto získaných majetkov. 

Najvýraznejšie sa rod presadzoval v 2. polovici 11. storočia, kedy sa jeho popredný člen **Mutina** stal pobočníkom a tajomníkom kniežaťa Břetislava II. V roku 1108 zastupoval panovníka počas jeho neprítomnosti v krajine a v tej dobe bol zároveň kastelánom v litoměřickej kastelánii. Ďalší člen rodu, *Božej* bol kastelánom v Žatci.

Po útoku v roku 1108 zostala z rozsiahleho rodu nažive jediná rodina, ktorej členovia však dokázali v pomerne krátkom čase opätovne získať stratené pozície rodu. *Nemoj II.* sa stal kastelánom v Litoměřiciach a okolo roku 1160 i kráľovským komorníkom. Jeho brat *Jarohněv* bol v rokoch 1146/7 až 1177 kastelánom v Žatci.

Externé odkazy
--------------

* Thietmar of Merseburg. Chronicon;
* Cosmas of Prague. Chronica Boëmorum ("Chronicle of Bohemians");
* Jan Długosz, Annales seu cronici incliti regni Poloniae;
* Simon Okolski. Orbis Polonus. Krakow, 1642. V.2. 581-602;
* Kasper Niesiecki, Herbarz, VIII, 97-99;
* Bartosz Paprocki, Herby rycerstwa polskiego; Kraków, 1584 (II ed. Kraków, 1858);
* Josef Teige: „Blätter aus der altböhmischen Genealogie. Slavnikiden /Die Vrsovcen /Die Herren von Lichtenburg", Damböck 2005, ISBN 3900589453.
* Kopal, Petr. Neznámý známý rod. Pokus o genealogii Vršovců. Sborník archivních prací 2001/1, 3–84.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vršovci**

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vršovci na českej Wikipédii.*
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Sacuma
Provincia **Sacuma** (jap. 薩摩国 – Sacuma no Kuni) je bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá západná polovica prefektúry Kagošima na ostrove Kjúšú. Jej skrátený názov bol Sasšú (薩州). 

V období Sengoku bola Sacuma léno rodiny Šimazu, ktorá vládla väčšej časti južného Kjúšú zo svojho hradu v meste Kagošima.

V roku 1871, so zrušením feudálnych panstiev a vytvorením prefektúr po reformách Meidži, provincie Sacuma a Ósumi boli spojené do relatívne stabilnej prefektúry Kagošima. 

Sacuma bola jedna z hlavných provincií, ktoré sa postavili do opozície k Tokugawskému šógunátu v polovici 19. storočia. Preto oligarchia, ktorá sa dostala k moci po "Reformách Meidži" v roku 1868 mala silné zastúpenie z provincie Sacuma, vo vodcoch ako boli Tošimiči Ókubo a Takamori Saigó, ktorí sa dostali do kľúčových vládnych pozícii.

Sacuma je dobre známa ako producent sladkých zemiakov, ktoré sú v Japonsku známe ako 薩摩芋 (sacumaimo alebo "Sacumský zemiak").

Pozri aj
--------

* han Sacuma
* klan Šimazu
* Japonská vojnová loď Sacuma

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Satsuma Province na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Nireus** alebo **Níreus** (starogr. *Νιρεύς* – *Nireus*/iný prepis *Níreus*, lat. *Nireus*) je v gréckej mytológii syn symského kráľa Charopa a jeho manželky Aglaie.

Nireus bol po hrdinovi Achillovi najkrajší muž z celého stotisícového achájskeho vojska, ktoré bojovalo proti Tróji. Pred trójskou vojnou aj on bol jedným z mnohých uchádzačov o ruku krásnej Heleny, ktorá si nakoniec vybrala spartského kráľa Menelaa. Keď bola neskôr Helena unesená trójskym princom Paridom, prijal výzvu Menelaovho brata Agamemnóna na ťaženie proti Tróji. K brehom Tróje potom prišiel s vojskom na troch lodiach.

Odvahou a silou však zaostával za všetkými bojovníkmi. Homér vo svojich epických básniach neuvádza, či sa Nireus dožil konca vojny, ale ako píše neznámy grécky autor z piateho storočia pred Kr. "Statočných Ares nešetrí, zbabelcov ušetrí skôr".

U neskorších antických autorov o jeho ďalšom osude nevládne zhoda, niektorí uvádzajú, že ho v trójskej vojne zabil Eurypylos, ale podľa inej verzie vojnu prežil a na spiatočnej ceste do vlasti, jeho loď zavial vietor k brehom Líbye.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,53,2.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 319.
3. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2,671-676.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 81.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335.
6. ↑  Quintus, *Posthomerica* 6,406-432.
7. ↑  Hyginus, *Fabulae* 113.
8. ↑  Lykofrón z Chalkidy, *Alexandra*, 1011-1027.
**Jozef Branislav Ďurjan** (\* 4. marec 1849, Stránske – † 26. január 1895, Stránske) bol slovenský pedagóg a osvetový pracovník.

Jeho otec Štefan Ďurjan a matka Judita Ďurjanová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Žiline a v Banskej Bystrici (1864 – 1866), učiteľský diplom získal roku 1880. Od roku 1866 hospodáril na rodinnom majetku, 1874 – 1891 učiteľ v Stránskom, po roku 1891 pracovník kníhtlačiarne K. Salvu v Ružomberku. Iniciátor regionálnych osvetových podujatí, dopisovateľ *Národných novín*, podporovateľ Matice Slovenskej. Článkami osvetového a folklórneho charakteru prispieval do rôznych časopisov, novín a kalendárov. Samostatne vydal zbierky príležitostnej lyriky a životopis Cyrila Gabriela Zaymusa.

Dielo
-----

* *Pohrabné piesne*, Ružomberok roku 1892

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2002139868
* VIAF: 84518592
**Jozef Borivoj Krčméry** (\* 8. december 1865, Badín – † 25. december 1925, Pittsburgh) bol slovenský publicista, notár, bankár a krajinský pracovník. Pseudonym: Plameň

Rodina
------

* otec August Horislav Krčméry
* matka Emília rod. Grillusová
* brat Miloslav Krčméry
* manželka Gizela rod. Jazernická

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Badíne, 1878 – 1886 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V roku 1890 – 1893 notár v Liptove, 1893 – 1900 úradník rak.-uh. konzulátu v Pittsburghu, 1900 – 1925 redaktor na rozličných miestach USA, 1925 správca odd. Bosákovej banky v Scrantove. 

Po príchode do USA člen, neskôr funkcionár Národného slovenského spolku, podporovateľ 1. čs. zahraničného odboja. Autor článkov o hospodárskych pomeroch na Slovensku. Spolupracovník literárneho mesačníka Maják v Pittsburghu, novín Sloboda v Chicagu a i.

Dielo
-----

* Ján Hus, muž boží... Pittsburgh roku 1917

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 102 - evanjelická farnosť Hronsek; pokrstený ako Borivoj Jozef Štefan Krčméry
**Jozef Chromek** (\* 20. február 1891, Domanín – † 28. november 1972, Banská Bystrica) bol dôstojník.

Jeho manželka Anna rod. Podhorová

Životopis
---------

Pôvodne staviteľský kreslič vo firme Blecha, pracoval na rekonštrukcii cukrovarov v Šuranoch a Pohronskom Ruskove. Účastník bojov Rusku 1914 – 1918, v zajatí pracoval u mestského architekta v Tomsku. Vstúpil do,čs. légií, absolvoval polročnú technickú dôstojnícku školu na stanici Zima pri Irkutsku, bojoval na Jekaterinburskom a Permskom fronte. Vrátil sa do vlasti (1920), neskôr major čs. armády na Slovensku. Do Banskej Bystrice prišiel (1. marca 1921), tri roku tu pôsobil ako veliteľ pluku, veliteľ útvaru Zvolen-Banská Bystrica (1946 – 1948). Dlhoročný predseda OV Zväzu ovocinárov a záhradkárov v Banskej Bystrici. Venoval sa šľachtiteľstvu, vypestoval niekoľko nových druhov jabĺk (napr.Banskobystrické ).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Biele more
**Biele more** (rus. Белое море) je more na severozápadnom pobreží Ruska, vnútorné more Severného ľadového oceánu.

Na Bielom mori sa nachádza dôležitý prístav Archangeľsk. Počas ruskej histórie to bolo hlavné ruské centrum medzinárodného námorného obchodu. V moderných časoch nadobudol význam ako dôležitá ruská námorná a ponorková základňa.

Celé Biele more je súčasťou ruského územia (t. j. je považované za vnútorné vodné územie Ruska).

Základné údaje: plocha 90 tis. km², priemerná hĺbka 49 m, max. hĺbka 340 m, priemerná teplota povrchovej vrstvy vody v lete 6-15 °C, v zime do -1,5 °C, priemerná slanosť 24-34 ‰.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Biele more**

| * z
* d
* u
Severný ľadový oceán |
| --- |
| Moria | 
* Barentsovo more
* Beaufortovo more
* Biele more
* Čukotské more
* Grónske more
* Karské more
* Lincolnovo more
* More Laptevovcov
* Pečorské more
* Východosibírske more

 | mapa Severného ľadového oceánu |
| Zálivy | 
* Baffinov záliv
* Dvinský záliv
* Hudsonov záliv
* Jamesova zátoka
* Kandalakšský záliv
* Onežský záliv

 |
| Prielivy | 
* Beringov prieliv
* Hudsonov prieliv
* Karské vráta

 |
| Prúdy | 
* Golfský prúd

 |

Súradnice: 65°33′29″S 37°05′23″V﻿ / ﻿65,558187°S 37,089844°V﻿ / 65.558187; 37.089844
**Wake Forest Innovation Quarter** (do roku 2013 pod názvom **Piedmont Triad Research Park**) je výskumný park v meste Winston-Salem, v Severnej Karolíne na východnom pobreží Spojených štátov. Spolupracuje s mnohými inštitúciami v oblasti biologického aj technologického výskumu a vývoja v oblasti IT. Vo vedeckom parku je ústav pre regeneračnú medicínu *Wake Forest Institute for Regenerative Medicine*.

História
--------

V roku 1993 univerzita Wake Forest University zakúpila budovu Piedmont Triad Community Research Center od spoločnosti *R. J. Reynolds Tobacco Company*. Do roku 2001 Piedmont Triad Research Park disponoval štyrmi budovami a pozemkom s približne štyrmi hektármi. Krátko nato bol oznámený dlhodobý plán rozšírenia na 97 hektárový zmiešaný park s tromi oblasťami obsahujúcimi 550 000 štvorcových metrov priestorov. V súčasnosti sa park rozrastá do formy mestského zmiešaného parku so zameraním na oblasti biologického a technologického výskumu.

Referencie
----------

1. 1 2   *Journalnow* [online]. [Cit. 2014-01-17]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Piedmont Triad Research Park na anglickej Wikipédii.*
**Sláčikové kvarteto** je hudobné teleso zložené zo štyroch hráčov na sláčikové nástroje. Pozostáva z dvoch huslí, violy a violončela. Je to jedno z najdôležitejších telies komornej hudby. 

Sláčikové kvarteto vzniklo v období klasicizmu ako odpoveď na potrebu komorného telesa zabezpečujúceho hudobný sprievod na spoločenských udalostiach. Najmä vďaka mnohým skvelým skladbám skomponovaných pre toto teleso sláčikové kvarteto postupne získalo vážnosť. Kvartetá zložené z výborných hráčov začali vystupovať koncertne. 

Sláčikové kvarteto môže byť zložené z hráčov príležitostne. Iné sláčikové kvartetá majú svoj názov a stále, v nutných prípadoch meniace sa obsadenie. Niektoré takéto telesá si získali svetové renomé podobe ako orchestre. Medzi najvýznamnejšie svetové sláčikové kvartetá patria:

* Alban Berg Quartet
* Borodin Quartet
* Kronos Quartet
* Tokio String Quartet
* Emerson String Quartet a ďalšie

Významným slovenským telesom je Moyzesovo kvarteto. Medzi mladé sláčikové kvartetá na Slovensku tiež patria Slovenské kvarteto a Mucha Quartet.
**Kleóndas** alebo **Kleónidas** (starogr. *Κλεώνδας, Κλεωνίδας* – *Kleóndas, Kleónidas*) bol v roku 616 pred Kr. olympijský víťaz v behu na jedno stadion.

Kleóndas z Téb bol na 41. olympijských hrách v roku 616 pred Kr. korunovaný vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii sa beh na jedno stadion zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a zostal jedinou súťažnou disciplínou do roku 724 pred Kr. keď do programu hier zaradili i beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj po zaradení ďalších súťažných disciplín považoval za hlavné preteky, menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda.

Staroveký historik Dionysios z Halikarnasu zaznamenal olympijské víťazstvo Kleónda v súvislosti s datovaním nástupu rímskeho kráľa Lucia Tarquinia Prisca na trón. Dionysios o tom uvádza, že v druhom roku po štyridsiatej prvej olympiáde, kedy *Kleónidas z Téb* zvíťazil v behu na jedno stadion, v roku, keď bol v Aténach archónom *Héniochides*, sa v Ríme stal kráľom Lucius Tarquinius Priscus.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Dionysios, *Rhémaiké archaiologia*, 3,46.
2. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Caitriona Balfeová** (\* 4. október 1979, Monagham, Írsko) je írska herečka, známa z televízneho seriálu *Cudzinka* (od 2014).

Detstvo a mladosť
-----------------

Vyrastala v sedemčlennej rodine, v dedine Tydavnet, neďaleko mesta Monaghan. Je štvrtou z piatich detí. Študovala na Dublinskom technologickom inštitúte drámu, no keď si ju všimol modelingový agent, rozhodla sa venovať modelingu.

Kariéra
-------

### Modeling

Balfeová začala s modelingom po tom, čo si ju všimol modelingový agent, keď zbierala peniaze na charitu v miestnom nákupnom centre. Keď mala 18 rokov, niekoľko mesiacov pracovala ako modelka v Dubline, neskôr získala príležitosť sa venovať modelingu v Paríži.

### Herectvo

Počas pobytu v New Yorku si zahrala menšiu rolu vo filme *Diabol nosí Pradu*, z roku 2006. Neskôr sa rozhodla vrátiť k herectvu. 

V septembri 2013 bol obsadená do hlavnej postavy, Claire Beauchamp Randall Fraser, v televíznom seriáli *Cudzinka*, na základe románov napísaných Dianou Gabaldon. Herecký výkon Balfeovej, bol vysoko pozitívne ohodnotený filmovými kritikmi a tiež získala niekoľko nominácii na viaceré filmové a televízne ocenenia. 

V roku 2016 bola obsadená Jodie Foster, do jej filmu, s názvom *Hra peňazí* a v roku 2019 si zahrala po boku Christiana Balea, v akčnej dráme *Ford vs. Ferrari*.

Súkromný život
--------------

Od roku 2014, žila v Glasgowe, predtým žila v Los Angeles, kde sa začala profesionálne venovať herectvu, a v New Yorku, Paríži, Londýne, Miláne, Hamburgu a Tokiu, kým pracovala ako modelka. Okrem angličtiny hovorí po írsky a francúzsky.

V auguste 2019 sa Balfeová vydala za škóta Anthonyho „Tonyho" McGillom, s ktorý má syna, narodeného v roku 2021.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Caitriona Balfe**

Externé odkazy
--------------

* Caitriona Balfe v Internet Movie Database (po anglicky)
* Caitriona Balfe v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Caitriona Balfe na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Držiteľky ceny Saturn Award pre najlepšiu televíznu herečku |
| --- |
| 1996 - 2019 | 
* 1996 Gillian Andersonová
* 1997 Kate Mulgrew
* 1998 Sarah Michelle Gellarová
* 1999 Margaret Colin
* 2000 Jessica Albová
* 2001 Yancy Butler
* 2002 Jennifer Garnerová
* 2003 Amber Tamblynová
* 2004 Claudia Black
* 2005 Kristen Bellová
* 2006 Jennifer Love Hewittová
* 2007 Jennifer Love Hewittová
* 2008 Mary McDonnell
* 2009 Anna Torvová
* 2010 Anna Torvová
* 2011 Anna Torvová
* 2012 Anna Torvová
* 2013 Vera Farmigová
* 2014 Caitriona Balfe
* 2015 Caitriona Balfe
* 2016 Melissa Benoistová
* 2017 Sonequa Martin Green
* 2018/2019 Emilia Clarková
* 2019/2020 Caitriona Balfe

 |

Autoritné údaje: * BnF: 17042184k
* GND: 1073269663
* ISNI: 0000 0004 3700 3061
* LCCN: no2015028144
* NK ČR: xx0205094
* VIAF: 310659177
* WorldCat: lccn-no2015028144
**Cakončina** alebo **tsakončina** (Η γλώσσα τσακόνικη - I glossa tsakoniki) je grécky jazyk patriaci medzi dórske jazyky, často je považovaný len za nárečie novogréčtiny. 

Hovorí sa ním v oblasti Peloponézu. Vychádza zo starovekého dórskeho nárečia, je to jediný grécky jazyk, vychádzajúci priamo so starogréčtiny, nie z helenistického koiné (aj keď niektoré prvky má aj z neho). Tsakončina spolu s krétskou gréčtinou sú jediné dve grécke nárečia materského Grécka. V tsakončine sa nachádzajú aj mäkčene, zatiaľ čo nová gréčtina mäkčene nemá. Tsakončina sa v oblasti peloponézskej Arkádie používa aj na označenie štátnych nápisov.

Príklady z lexiky
-----------------

Uvedené je: Tsakončina-latinský prepis-preklad do novogréčtiny-latinský prepis novogréčtiny-slovenčina

  

γρωύσσα-grusa-γλώσσα-glossa-jazyk
νιούτα-niuta-νιχτα-nichta-noc
τσίπτα-tsipta-τίποτα-tipota-nič
ναμ-nam-μας-mas-náš, naša, naše
ούτε-ute-óταν-otan-keď
τσαι-če-και-ke-a
μπαμπά-bamba-πατέρας-pateras-otec
**Pharrell Lanscilo Williams** (\* 5. apríl 1973, Virginia Beach, Virgínia, USA) je americký spevák-skladateľ, reper a hudobný producent.

Williams a Chad Hugo tvoria hudobné duo The Neptunes a produkujú soul, hip hop a R&B hudbu. Tiež je hlavným vokalistom a bubeníkom rock-funk-hip hopovej kapely N\*E\*R\*D, ktorú založil s Hugom a ich kamarátom z detstva, Shayom Haley. Williams vydal v roku 2003 svoj prvý singel „Frontin" a v roku 2006 následne debutový sólový album *In My Mind*. Jeho druhý album *Girl* vyšiel 3. marca 2014 spolu s úspešným singlom „Happy".  Ako súčasť Neptunes, Williams produkoval množstvo hitov pre rôznych hudobných umelcov.

Williams vlastní mediálny podnik, ktorý zahŕňa zábavný, hudobný, módny a umelecký priemysel s názvom i am OTHER. Slúži ako multimediálny kolektív a nahrávacia spoločnosť, ktorá zastrešuje všetky Williamsove projekty, vrátane Billionaire Boys Club.

Williams je držiteľom desiatych cien Grammy, vrátane dvoch so skupinou Neptunes.

Diskografia
-----------

* *In My Mind* (2006)
* *G I R L* (2014)

Filmografia
-----------

* *Popstar: Never Stop Never Stopping* (2016) – seba
* *Hidden Figures* (2016) – ako producent a skladateľ

Turné
-----

* Dear Girl Tour (2014)

Referencie
----------

1. ↑   *BBC* [online]. [Cit. 2011-12-11]. Dostupné online.
2. ↑   *G I R L by Pharrell Williams* [online]. iTunes, [cit. 2014-02-24]. Dostupné online.
3. ↑  LEE, Chris. LA Times. *Los Angeles Times*, June 1, 2008. Dostupné online [cit. 2011-12-11].

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pharrell Williams na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 140716769
* GND: 135334829
* ISNI: 0000 0000 7840 9210
* LCCN: no2002063830
* NK ČR: xx0067102
* VIAF: 66671399
* WorldCat: lccn-no2002063830
**Fašírka** bola televízna strihová relácia politickej satiry STV. Vysielala sa raz za dva týždne v roku 1998 pred voľbami, ktoré sa uskutočnili 25. a 26. septembra 1998. 

Ústredný riaditeľom STV bol vtedy Igor Kubiš, ktorý umožnil úplnú závislosť STV od HZDS. Pred historickými voľbami mal už Vladimír Mečiar takmer absolútne voľný prístup do STV. Jeho pravidelná „diskusná" relácia Ako ďalej, pán premiér? sa na obrazovkách objavovala pár mesiacov pred voľbami každý týždeň a časový limit prekračovali aj o pol hodiny. Spravodajstvo STV stratilo v tom čase posledné znaky objektivity a vyváženosti. Aktuálne správy sa v ňom prelínali s komentármi, ktoré útočili na politických protivníkov HZDS. Satirickými šľahmi ich okrem toho častovala pravidelná strihová relácia Fašírka.

Na tvorbe relácie sa scenáristicky a produkčne podieľali: 

* spravodajca-komentátor STV Pavel Kapusta (potom v rokoch 2000 - 2014 šéfredaktor časopisu Extra plus),
* Lenka Eremiášová (zástupkyňa šéfredaktora časopisu Extra plus),
* Viera Urbanová, (V rokoch 1988 až 1991 pracovala v redakcii humoristicko-satirického týždenníka Roháč, potom v denníku Koridor, od roku 1993 až do roku 1996 v denníku REPUBLIKA a Slovenská REPUBLIKA. V rokoch 1997 a 1998 pôsobila ako poradkyňa vedúcej Úradu vlády SR a predsedu vlády SR.)
* Jerguš Ferko,
* Kalo Uhrík,
* komentár čítala redaktorka a moderátorka STV Denisa Pogačová.

V danom období patrila Fašírka k nasledovanejším reláciám STV. Vo "Fašírke" je konkurenčná TV Markíza, ktorá mala už vtedy vyššiu sledovanosť ako STV, nazývaná *Angelika*.

Referencie
----------

1. ↑  JANCURA, Vladimír. *Mečiar si urobil z STV hlasnú trúbu HZDS* [online]. Pravda.sk, 2010-02-16, [cit. 2019-11-06]. Dostupné online.
Raketa Safir na štartovacej rampe so satelitom Omid
**Safír** (perzským písmom سفير) je iránska nosná raketa používaná od roku 2009 pre štarty prvých iránskych satelitov. Slovo *safir* znamená v perzštine vyslanec alebo mediátor.

Dvojstupňová raketa je s najväčšou pravdepodobnosťou odvodená od iránskej balistickej rakety stredného doletu Šaháb 3. Má výšku 22 metrov a priemer 1,25 metra, požíva kvapalné raketové motory. Ide o ľahkú nosnú raketu, ktorá dokáže na nízku obežnú dráhu Zeme dopraviť náklad o maximálnej hmotnosti len niekoľko desiatok kilogramov.

Prvý suborbitálny skúšobný štart rakety typu Safír sa uskutočnil 4. februára 2008 z iránskeho kozmodrómu Semnan. 16. augusta 2008 došlo pravdepodobne k prvému neúspešnému iránskemu pokusu o vypustenie satelitu, raketa však pravdepodobne kvôli zlyhaniu jej druhého stupňa dosiahla výšku iba 152 km. Irán však neúspech poprel a let označil len ako ďalší suborbitálny test. 2. februára 2009 sa uskutočnil prvý úspešný kozmický štart a raketa *Safir-2* vypustila na obežnú dráhu o približných parametroch 250 x 380 km prvý iránsky satelit Omíd s hmotnosťou 27 kg. 15. júna 2011 vypustila mierne modifikovaná raketa *Safír-2B* 15 kilogramový satelit Rasad. 2. februára 2012 bola vypustená družica Navid o hmotnosti 50 kg. 

Pod označením *Kavošgar* (Prieskumník) sa rakety Safír používajú aj na sondážne suborbitálne lety.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Kozmonautický portál |

* Astronautix.com: Safir 2
**Gravitačný potenciál** ({\displaystyle \Phi }) je gravitačná potenciálna energia (E) na jednotku hmotnosti:

{\displaystyle \phi ={\frac {E}{m}}}

Gravitačný potenciál okolo Zeme a jeho ekvidistanty - vrstevnice. Na povrchu Zeme je jeho hodnota -62,56 MJ/kg, inak povedané na vynesenie 1 kg z povrchu Zeme do vesmíru treba 62 MJ.
Gravitačný potenciál hmotného bodu v newtonovskej fyzike vyjadrený vzorcom:

{\displaystyle \phi (r)=-{\frac {GM}{r}},}
kde

* {\displaystyle \Phi } je gravitačný potenciál [J/kg]
* {\displaystyle G} je gravitačná konštanta (niekdy označovaná tiež {\displaystyle \kappa }) [m3/(kg s2) ]
* {\displaystyle M} je hmotnosť hmotného bodu [kg]
* {\displaystyle r} je vzdialenosť od hmotného bodu [m]

Gradientom (∇) gravitačného potenciálu je intenzita gravitačného pola K [N/kg= m/s2]  .

Intenzita gravitačného poľa je gravitačná sila pôsobiaca na teleso jednotkovej hmotnosti. Gravitačná sila udeľuje telesám gravitačné zrýchlenie **a** [m/s2]

**a**=-{\displaystyle \nabla \phi }

{\displaystyle |\mathbf {a} |={\frac {GM}{x^{2}}}.}

Absolútna hodnota gravitačného potenciálu na rôznych miestach s ohľadom na gravitáciu Zeme, Slnka a Galaxie je uvedená v nasledujúcej tabuľke. Z tabuľky vyplýva, že objekt z povrchu Zeme potrebuje cca 60 MJ / kg na "opustenie" zemského gravitačného poľa, ďalších 900 MJ / kg, aby opustili aj gravitačné pole Slnka a viac ako 130 GJ / kg, aby opustili gravitačné pole Galaxie.

| Umiestnenie | Zem | Slnko | Galaxia |
| --- | --- | --- | --- |
| Zemský povrch | 62,5 MJ/kg | 900 MJ/kg | ≥ 130 GJ/kg |
| LEO | 57 MJ/kg | 900 MJ/kg | ≥ 130 GJ/kg |
| Voyager 1 (17 000 000 km od Zeme) | 23 J/kg | 8 MJ/kg | ≥ 130 GJ/kg |
| 0,1 svetelného roku od Zeme | 0.4 J/kg | 140 kJ/kg | ≥ 130 GJ/kg |

Potenciál je polovica štvorca únikovej rýchlosti, Φ=vesc2/2, teda úniková rýchlosť vesc=sqrt(2\*Φ).

Referencie
----------

1. ↑   *STUonline* [online]. kf-lin.elf.stuba.sk, [cit. 2019-01-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Sústava hmotných bodov a gravitačné pole / Gravitačné pole / Potenciál gravitačného poľa, vzťah medzi intenzitou a potenciálom | Physics I. | Butkaj.com* [online]. www.butkaj.com, [cit. 2019-01-17]. Dostupné online.

Zdroje
------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálAstronomický portálKozmonautický portál |

* *Tento článok je čiastočný preklad článku na českej a anglickej Wikipédii.*
**Vagnár** je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 6 km a je to tok III. rádu. 

Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na severozápadnom svahu Priehybky (1 110,9 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 890 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku juhozápadným smerom, sprava priberá tri krátke prítoky a pokračuje severojužným smerom. Z pravej strany priberá prítok z juhovýchodného svahu Šánskeho (847,2 m n. m.) a následne 1,9 km dlhý pravostranný prítok z oblasti Dolnej Vartovky. Potom pokračuje rovnomennou dolinou smerom na juhovýchod a sprava priberá prítok spod Krajčova (859,6 m n. m.). Napokon sa opätovne stáča na juh a na území mesta Brezno, v časti Zadné Halny, ústi v nadmorskej výške okolo 501 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Hronca po Čierny Hron) |
| --- |
| 
* Bacúšsky potok
* Beňuška
* Brezenec
* Brezniansky potok
* **Čierny Hron**
* Čierny potok
* Dolinka
* Drábsko
* Drakšiar
* Durbačka
* Hlboká
* Ježová
* Kýčerný potok
* Leňuška
* Lúčanský potok
* Lužná
* Magurský potok
* Maková
* Malý Zelený potok
* Petríkovo
* Rakyťanka
* **Rohozná**
* Slatvinský potok
* Temná
* Turiečka
* Vagnár
* Veľká Liesková
* **Veľký potok**
* Veľký Zelený potok
* Volchovo
* Voňacie
* Zúbra
* Ždiarsky potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Čierneho Hrona
Vodné toky v povodí Hrona (1. časť) a (3. časť)
Vodné toky v povodí Rohoznej
 |
**Svetový deň učiteľov** (angl. *World Teachers' Day*) je sviatok, ktorý si pripomínajú učitelia po celom svete 5. októbra .

Svetový deň učiteľov bol vyhlásený organizáciou UNESCO v roku 1994 ako pripomienka Charty učiteľov, odporúčania o postavení učiteľov, ktorá bola podpísaná v ten istý deň v roku 1966. 

Na Slovensku je *Deň učiteľov*, ktorý sa slávi 28. marca ako spomienka na narodenie Jana Amosa Komenského. 

Podľa UNESCO sa Svetový deň učiteľov má stať v istom zmysle svedectvom, že prínos pedagógov vo vzdelávacom procese a pre rozvoj spoločnosti je dôležitý. Práve to treba v každej spoločnosti viac pochopiť, uznať a doceniť.

Učiteľ popri tom, že odovzdáva znalosti, sa podieľa na výchove novej generácie ľudí. Neblahým javom v ostatných rokoch však je, že sa v mnohých štátoch sveta učitelia stávajú terčom útokov zo strany žiakov či ich rodičov. 

Na Slovensku, podobne ako v bývalom Československu, sa sviatkom učiteľov stal deň narodenia českého pedagóga, filozofa, spisovateľa a teológa Jana Amosa Komenského so slovenskými koreňmi (28.3.1592-15.11.1670), ktorý pripadá na 28. marec. J. A. Komenský sa svojím dielom, názormi a pedagogickou činnosťou zaradil medzi najvýznamnejšie osobnosti svetovej pedagogiky. V mnohom predstihol svoju dobu - presadzoval povinnú školskú dochádzku pre každé dieťa bez ohľadu  na jeho intelekt alebo sociálne pomery, vypracoval systém pedagogiky ako vedy a mnohé jeho vyjadrenia, ako „opakovanie je matkou múdrosti" či „škola hrou", zľudoveli.

Deň učiteľov sa v Československu začal oslavovať v roku 1955 rozhodnutím vtedajšej Československej vlády a mal byť morálnym ocenením ich práce.

Referencie
----------

1. ↑  Vybrané medzinárodné, svetové dni a sviatky

Externé odkazy
--------------

* Svetový deň učiteľov na stránke UNESCO
**Philip Hauge Abelson** (\* 27. apríl 1913, Tacoma, Washington, USA – † 1. august 2004, Bethesda, Maryland) bol americký jadrový fyzik, fyzikálny chemik, molekulárny biológ a geochemik.

Život
-----

Philip Abelson vyštudoval chémiu a fyziku na univerzite vo Washingtone. Po ukončení štúdia pracoval v ústave jadrovej fyziky na Univerzite v Berkeley, kde získal doktorát z jadrovej fyziky.

V spolupráci s Edwinom McMillanom sa mu v roku 1940 podarilo získať prvý umelý prvok, neskôr nazvaný neptúnium (protónové číslo 93).

Spolu s Rossom Gunnom vyvinul metódu, pomocou ktorej bolo možné jednoducho separovať izotopy U-235 a U-238 a výraznou mierou sa tak pričinil o rozvoj Projektu Manhattan. 

Abelson zohral významnú úlohu aj pri vývoji atómových ponoriek. Ako prvý navrhol umiestnenie atómového reaktora do trupu ponorky, a jeho návrh bol použitý aj pri konštrukcii prvej atómovej ponorky na svete, USS Nautilus.

Abelson bol považovaný za všestranného vedca, v roku 1939 a 1946 pracoval aj v oblasti biológie (skúmal možnosti použitia rádioizotopov v molekulárnej biológii) a geológie. Okrem toho sa zaoberal mikrobiológiou (bakteriálna biosyntéza) a študoval vývoj mäkkýšov analýzou aminokyselín vo fosíliách.

Od roku 1944 bol vedúcim námorného výskumného laboratória vo Philadelphii.
  
Od roku 1946 do roku 1978 pracoval v Carnegie Institute of Technology vo Washingtone, od roku 1971 bol jeho prezidentom. Od roku 1962 do roku 1985 bol vydavateľom časopisu Science.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Abelson, Philip Hauge. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 22.

Autoritné údaje: * GND: 171944178
* ISNI: 0000 0000 8085 6992
* LCCN: n50034827
* NK ČR: uk20211115598
* VIAF: 6178078
* WorldCat: lccn-n50034827
RNDr. **Ľudmila Pajdušáková**, CSc. (\* 29. jún 1916, Radošovce – † 5. október 1979, Vyšné Hágy) bola slovenská astronómka a fyzička.

Životopis
---------

Študovala na Reálnom gymnáziu v Kláštore pod Znievom, neskôr v rokoch 1935 – 1936 na súkromnom učiteľskom ústave získala kvalifikáciu pomocnej učiteľky. Vyučovala na ľudovej škole vo Vinosadoch (1936 – 1937), v Slepčanoch (1937 – 1939), na Meštianke v Štiavniku (1939 – 1940), v Brvništi (1940 – 1942) a v Trenčianskej Teplej (1942 – 1944). Od 1. 7. 1944 začala pracovať v Štátnom observatóriu na Skalnatom Plese. Astronómiu študovala na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave. Pajdušáková sa systematicky venovala pozorovaniu meteorov, predovšetkým rojových. Zbierka snímok v roku 1946 vyše 11 000 meteorov na 10 000 snímkach – priemerná expozícia 1 meteoru 30 hodín, bola v tomto období povojnových rokov najpočetnejšia po harvardskej. Najvýraznejšie pozorovateľské úspechy dosiahla pri objavoch komét. Dátum objavu a medzinárodné označenie komét objavených Ľ. Pajdušákovou: 

* 30. 5. 1946 ... 1946 d ... 1946 II Pajdušáková–Rotbart–Weber
* 13. 3. 1948 ... 1948 d ... 1948 V Pajdušáková–Mrkos
* 6. 12. 1948 ... 1948 n ... 1948 XII 45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková
* 4. 2. 1951 ... 1951 a ... 1951 II Pajdušáková
* 3. 12. 1953 ... 1953 h ... 1954 II Pajdušáková

Ľ. Pajdušáková sa pričinila aj o zavedenie pozorovania a určovania polôh asteroidov. Od r. 1958, kedy nastúpila do funkcie riaditeľky Astronomického ústavu SAV, sa venovala štúdiu atmosféry Slnka, periodicity a variability slnečnej činnosti. Publikovala do 20 pôvodných vedeckých prác, desiatky odborných prác a viac ako 100 prác vedecko-popularizačného charakteru. V rokoch 1961 – 1963 bola členkou Svetovej rady mieru a v r. 1962 – 1974 predsedníčkou Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV. V r. 1967 bola zvolená za členku Medzinárodnej astronomickej únie. V mnohých internetových zdrojoch je ako dátum jej úmrtia uvedený 6. október 1979, podľa úmrtného listu však zomrela 5. októbra 1979 vo Vyšných Hágoch.

V deň 100. výročia narodenia, 29. júna 2016, jej bola v rodnej obci Radošovce odhalená pamätná tabuľa.
Na jej počesť je pomenovaná planétka (3636) Pajdušáková.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamätná tabuľa k storočnici astronómky Ľudmily Pajdušákovej* [online]. 2016-7-1, [cit. 2016-07-06]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálAstronomický portál |

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * BnF: 17821687q
* ISNI: 0000 0000 5772 043X
* NK ČR: ola2003175154
* SNK: 175256
* VIAF: 84983049
**Ľubomír Gregor** (\* 19. júl 1943, Žilina – † 17. november 2016, Bratislava) bol slovenský herec.

Život
-----

V roku 1946 sa presťahovali do Bratislavy, kde vyštudoval herectvo na Vysokej škole múzických umení. V rokoch 1963 až 1965 pôsobil v žilinskom Divadle P. Jilemnického, po absolvovaní základnej vojenskej služby hral v rokoch 1967 až 1968 v KD Nitra, následne v Divadle Na korze. V roku 1971 a 1972 nemohol verejne vystupovať, no od roku 1972 až do 1989 hral na Poetickej scéne v Bratislave. Po ponovembrovej rehabilitácii sa v roku 1990 stal členom súboru Činohry Novej Scény. 1. apríla 1990 bol spoluzakladateľom a riaditeľom divadla Korzo´90, v roku 1995 bol pri zakladaní súkromnej televízie Markíza, kde bol riaditeľom Centra umeleckej tvorby. Po nezhodách a odchode sa stal umelcom v slobodnom povolaní.

Ľubo Gregor hral v asi 15 slovenských filmoch a cca 150 televíznych inscenáciách, no účinkoval tiež v mnohých zábavných a detských programoch. Napísal niekoľko televíznych scenárov a dramatizácií a režíroval televíznych Bakalárov a niekoľko divadelných inscenácíí. Za 45 rokov herectva stvárnil okolo 180 hlavných postáv v divadlách.

Za postavu Rabi Racobi v rovnomennom francúzskom filme získal Zlatú slučku. Ešte pred rokom 1989 bol členom Strany Slovenskej obrody a neskôr spoluzakladal Demokratickú stranu, kde bol členom predsedníctva.

Ľubo Gregor bol päťkrát ženatý a mal štyri dcéry.

Filmografia (výber)
-------------------

* 1973: *Letokruhy* (sprievodca)
* 1976: *Mário a kúzelník* (muž)
* 1976: *Sebechlebskí hudci* (Persan)
* 1979: *Bitka o Van Gogha* (Pišta Štipák)
* 1979: *Cnostný Metod* (právnik Singer ml.)
* 1984: *Lev Tolstoj* (Orlov)
* 1984: *Výlet do mladosti* (kvetinár)
* 1985: *O sláve a tráve* (manažér)
* 1986: *Akcia Edelstein* (Jankovič)
* 1986: *Tiene v raji* (advokát)
* 1988: *Umývanie hláv* (súdruh vedúci)
* 1988: *Smrť s fotografiou*
* 1989: *Turandot* (Brichella)
* 1991: *Mastný hrniec* (krajčír)
* 1995: *Škriatok* (kapitán)
* 1998: *Rivers of Babylon* (riaditeľ)
* 2015: *Eva Nová* (Laco)
* 2015: *Kukučka* (Vlado Jablonský)

Referencie
----------

1. ↑   Praha: Česko-Slovenská filmová databáze, [cit. 2020-02-14]. Dostupné online.

Zdroje
------

* Ľubomír Gregor v Internet Movie Database (po anglicky)
* Ľubomír Gregor v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Ľubomír Gregor vo Filmovej databáze
* *Ľubo Gregor* v databáze Slovenského filmového ústavu

Autoritné údaje: * GND: 123072549
* ISNI: 0000 0000 3907 4120
* LCCN: n2001029478
* NK ČR: xx0180485
* SNK: 162089
* VIAF: 62445654
* WorldCat: lccn-n2001029478
**Albert Bruce Sabin** (\* 26. august 1906, Białystok, Poľsko – † 3. marec 1993, Washington, USA) bol americký lekár-imunológ.

Životopis
---------

Narodil sa v Białystoku na území vtedajšej Ruskej ríše rodičom Jacobovi Sapersteinovi a Tillie Krugmanovej. V roku 1921 emigroval s rodinou do New Yorku. 

V roku 1931 ukončil štúdium medicíny na New York University.

Vynašiel orálne podávanú vakcínu proti detskej obrne, ktorá tak nahradila staršiu, injekčne podávanú vakcínu Jonasa Salka. Sabinova vakcína vznikla roku 1962 (Salkova v roku 1954) a okrem jednoduchšej aplikácia bola efektívnejšia a mala dlhší účinok. Pri zavádzaní vakcíny musel Sabin zviesť boj s *Public Health Service*, ktorá dlho preferovala Salkovu vakcínu, takže zatiaľ čo Sovieti Sabinovu vakcínu už masívne využívali (predovšetkým zásluhou sovietskeho mikrobiológa Michaila Chumakova), bežným Američanom nebola dostupná.  

Vyvinul aj lieky proti encefalitíde a horúčke dengue. Okrem toho skúmal možný vplyv niektorých vírusov na vznik niektorých foriem rakoviny. 

V roku 1970 získal National Medal of Science, roku 1986 Presidential Medal of Freedom.

Referencie
----------

1. ↑  MORENO, Barry. *Ellis Island's Famous Immigrants* [online]. Arcadia Publishing, 4 October 2017, [cit. 2017-10-04]. Dostupné online.
2. ↑   *The Legacy of Albert B. Sabin - Sabin* [online]. [Cit. 2017-10-04]. Dostupné online.
3. ↑   *Albert Sabin Biography - life, children, parents, death, school, information, born, college, siblings, time* [online]. [Cit. 2017-10-04]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Albert Sabin**

Externé odkazy
--------------

* Heslo v encyklopédii Britannica
* Encyklopedické zdroje na Answers.com
* Nekrológ v New York Times

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Albert Sabin na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 17283614X
* ISNI: 0000 0001 1667 6812
* LCCN: n92803353
* NK ČR: nlk20010092545
* VIAF: 70596333
* WorldCat: lccn-n92803353
Chladiace veže v atómovej elektrárni Temelín
Schéma systému chladiacej veže
**Chladiaca veža** je zariadenie, inštalované spravidla v tepelných elektrárňach, ale aj v iných priemyselných komplexoch. Slúži k ochladzovaniu použitej chladiacej vody alebo inej kvapaliny na teplotu až 23°C, pre nižšie teploty je potom odporúčaný iný spôsob chladenia. Spravidla ide o veľké komíny, ktoré môžu mať až 100 metrov v priemere.

Princíp činnosti uzavretého systému chladiacej veže s núteným ťahom
-------------------------------------------------------------------

Pri tomto spôsobe chladenia sa chladená voda nedostáva do priameho kontaktu s okolitým vzduchom a chladiaci okruh môže byť prevádzkovaný ako tlakovo uzavretý. Zohriata voda je privedená potrubím do zväzku tenkostenných rúr inštalovaných do chladiacej veže (rúry môžu byť oceľové – žiarovo zinkované z vonkajšej strany alebo nerezové). V chladiacich rúrkach je voda ochladená a zvyškovým tlakom odvedená z chladiacej veže. Pre dosiahnutie maximálneho chladiaceho výkonu a čo možno najnižších teplôt ochladenej vody je chladiaca veža opatrená kropiaco-sprchovacím okruhom. Tento okruh tvorí záchytná vaňa, z ktorej čerpadlo čerpá Sprinkler vodu do potrubného rozvodu, kde dôjde k jej rozstreknutiu na rúrkové zväzky, po ktorých voda tečie dole späť do záchytnej vane.Zo stien rúrok sa voda odparuje do prúdiaceho vzduchu, ktorý je do chladiacej veže nasávaný axiálnym ventilátorom. Vzduch potom prúdi cez ventilátor preč z chladiacej veže. Uvedeným spôsobom je možné ochladiť chladenú vodu pod teplotu okolitého prostredia (pri teplote vzduchu okolitého prostredia 30 °C – 32 °C je dosiahnuteľná teplota ochladenej vody 23 °C – 25 °C).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chladicí věž na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*