recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Železiarne Engelsberg** (švéd. *Engelsbergs bruk*) je priemyselný komplex v centrálnej časti Švédska, v provincii Västmanland, približne 150 km severozápadne od Štokholmu, ktorý v minulosti spracovával železnú rudu pochádzajúcu z tradičnej ťažobnej oblasti Bergslagen.

Od roku 1993 sú železiarne zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO. V súčasnosti je z areálu múzeum.

V 18. a 19. storočí to boli jedny z najmodernejších železiarní v Európe. Komplex zahŕňa rezidenčné budovy správcov s okolitým parkom, administratívne budovy, robotnícke bývanie, pivovar, hostinec s ubytovňou a predovšetkým priemyselné stavby (vysoká pec, vyhne, atď.), v ktorých sa nachádzajú všetky technické vybavenia. Ku koncu 19. storočia bola huť v ekonomických ťažkostiach kvôli konkurencii zo zahraničia, ktorá využívala modernú technológiu. V roku 1916 bol závod uzavretý. Stroje a technické zariadenia sú stále plne funkčné.

Železiarne využívali vodu rieky Snytenån spájajúcej jazerá Åmänningen a Kolbäcksån. Výškový rozdiel medzi jazerami je 12 m, plocha povodia 240 km² a priemerný prietok 2 m³/s.

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *Världsarvet Engelsbergs bruk • Ekomuseum Bergslagen* [online]. ekomuseum.se, [cit. 2020-03-16]. Dostupné online.
2. ↑  Nils Segerstråle, Övriga fideikommiss, 1979.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železiarne Engelsberg**

Externé odkazy
--------------

* *Världsarvet Engelsbergs bruk* [online]. Ekomuseum Bergslagen, [cit. 0208-11-05]. Dostupné online. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železárny Engelsberg na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Švédske pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Palác Drottningholm
* Birka a Hovgarden
* Železiarne Engelsberg
* Skalné rytiny v Tanume
* Skogskyrkogården
* Visby
* Gammelstad
* Laponsko
* Karlskrona – námorný prístav
* Poľnohospodárska krajina na juhu ostrova Öland
* Höga kusten
* Ťažba medi v okolí mesta Falun
* Rádiová stanica vo Varbergu
* Struveho geodetický oblúk
* Zdobené farmy v Hälsinglande

 | Vlajka Švédska |
Aleutské ostrovy vyfotografované z ISS
**Aleuty** alebo staršie aj **Aleutské ostrovy** sú 1 900 km dlhý reťazec ostrovov vulkanického pôvodu, predstavujúcich akési predĺženie polostrova Aljaška a pohoria Aleutian Range. Spolu s ním tvorí hranicu medzi Beringovým morom a Tichým oceánom.

Ostrovná reťaz je tvorená približne 300 ostrovmi a ostrovčekmi. Južný okraj reťaze lemuje Aleutská priekopa, ktorej maximálna hĺbka je 7 822 metrov. Väčšina súostrovia (resp. celé Aleuty) je súčasťou USA (Aljaška). Odpoveď na otázku či celé alebo väčšina sa odvíja od toho, či sa k nim zaraďuje geologicky príslušné malé súostrovie známe ako Komandorské ostrovy, ktoré leží ďaleko na západe pri Kamčatke a patrí Ruskej federácii. V tejto otázke nepanuje zhoda. 

Podľa sčítania mali Aleuty (v užšom slova zmysle, t. j. bez Komandorských ostrovov) v roku 2000 8 162 obyvateľov, z toho 4 284 v meste Unalaska na rovnomennom ostrove.

Večer 23. júna 2011 miestneho času súostrovie zasiahlo silné zemetrasenie so silou 7,4 Richterovej stupnice. Úrady vydali varovanie pred cunami.

Referencie
----------

1. ↑  SITA. *Súostroviu Aleuty hrozí po silnom zemetrasení tsunami* [online]. webnoviny.sk, 24.6.2011, [cit. 2014-02-03]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aleuty**

| * z
* d
* u
Aljaška |
| --- |
| Hlavné mesto – Juneau |
| Regióny | 
* Aleuty
* Arktická Aljaška
* Aljašský buš
* Vnútorná Aljaška
* Polostrov Kenai
* Mat‑Su Valley
* North Slope
* Panhandle
* Polostrov Seward
* Južná stredná Aljaška
* Juhozápadná Aljaška
* Tanana Valley
* Delta Yukonu a Kuskokwimu

 | Vlajka Aljašky |
| Najväčšie mestá | 
* Anchorage
* Barrow
* Bethel
* Dillingham
* Fairbanks
* Homer
* Juneau
* Kenai
* Ketchikan
* Kodiak
* Kotzebue
* Nome
* Palmer
* Petersburg
* Seward
* Sitka
* Unalaska
* Valdez
* Wasilla

 |
| Samosprávne obvody | 
* Aleutians East
* Anchorage
* Bristol Bay
* Denali
* Fairbanks North Star
* Haines
* Juneau
* Kenai Peninsula
* Ketchikan Gateway
* Kodiak Island
* Lake and Peninsula
* Matanuska‑Susitna
* North Slope
* Northwest Arctic
* Sitka
* Yakutat

 |
| Štatistické oblasti | 
* Aleutians West
* Bethel
* Dillingham
* Nome
* Prince of Wales‑Outer Ketchikan
* Skagway‑Hoonah‑Angoon
* Southeast Fairbanks
* Valdez‑Cordova
* Wade Hampton
* Wrangell‑Petersburg
* Yukon‑Koyukuk

 |
**Neutrónová bomba** je typ taktickej jadrovej zbrane, ktorá vo zvýšenej miere vyžaruje neutróny. Je to termonukleárna zbraň, v ktorej je až polovica energie uvoľnená vo forme ionizujúceho žiarenia, z ktorého viac ako polovica pripadá na neutrónové žiarenie.  I keď má stále silné tepelné a tlakové účinky, jej hlavným cieľom sú živé organizmy. Bežná predstava, že neutrónová bomba zabíja, ale infraštruktúru neničí, nie je celkom správna, v okruhu niekoľko stoviek metrov ničí rovnako ako obyčajná jadrová zbraň o ekvivalente zhruba kilotona TNT. Človeka ale dokáže zabiť svojim žiarením na vzdialenosť mnohokrát vyššiu.

História
--------

Za vynálezcu neutrónovej bomby je považovaný Samuel Cohen, ktorý jej koncept navrhol v roku 1958. Prvýkrát ju USA vyskúšali v roku 1963. Na konci sedemdesiatych rokov bol jej vývoj zastavený, ale v osemdesiatych opäť obnovený. Mala byť použitá pre zastavenie prípadného útoku obrnených vojsk Varšavskej zmluvy. Pancierovanie totiž nie je pre neutrónové žiarenie prekážkou. Jeden z vyvinutých typov, W79, bol aj s delostreleckým 8″ nábojom.

Reakcia ZSSR bola veľmi prudká, zrejme kvôli vedomiu jej účinnosti na pozemné vojská a veľkej ekonomickej záťaži pri jej výrobe. Zbraň vo svojej propagande označovali za „barbarskú", „nehumánnu" a „útočnú". V novembri 1978 Leonid Brežnev vo svojom prejave prehlásil, že ZSSR túto zbraň tiež dávno vyskúšal, ale nikdy ju nezačal masovo vyrábať.

Po skončení studenej vojny USA neutrónové bomby vyradili zo svojej výzbroje. Poslednú neutrónovú bombu USA rozobrali v roku 2003. Neutrónovú bombu vyskúšalo v roku 1980 aj Francúzsko, ale ani to ju už tiež nepoužíva. Predpokladá sa, že neutrónovou bombu by mohla od roku 1988 zostrojiť aj Čína.

Účinky
------

Kilotonová neutrónová bomba ktorá exploduje 1 km nad zemou spôsobí vo vzdialenosti 300 metrov smrť v priebehu dvoch dní, a vo vzdialenosti 700 m priebehu týždňa. Zabíja až do vzdialenosti 2600 m a podstatné škody pôsobí na vzdialenosť 3,5 km. Oneskorené účinky sú tiež jej nevýhodou, pretože zasiahnutí vo väčšej vzdialenosti, po prvotnej paralýze sa dočasne preberú a ešte niekoľko dní sa cítia relatívne dobre. Dá sa predpokladať, že pri vedomí na pokraji smrti sa podľa toho zachovajú.

Referencie
----------

1. ↑   *Jaderné zbraně* [online]. Fakulta jaderná a fyzikálně inženýrská, [cit. 2012-07-17]. Dostupné online. (česky)
2. ↑   *NEUTRON BOMB* [online]. Trivia-Library.com, [cit. 2012-07-17]. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *Complete List of All U.S. Nuclear Weapons* [online]. Nuclearweaponarchive.org, rev. 2006-10-14, [cit. 2012-07-17]. Dostupné online. (anglicky)
4. ↑  A. AQUINO, PH.D. Michael. *The Neutron Bomb* [online]. San Francisco: xeper.org, 1980, 1982, [cit. 2012-07-17]. Dostupné online. (anglicky)
5. ↑   *Nuclear Fallout* [online]. personal.umich.edu, [cit. 2012-07-17]. Dostupné online. (anglicky)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Neutronová bomba na českej Wikipédii.*
Americký vojak s nemeckou zápalnou mínou, zrejme Abwehrflammenwerfer 42
**Fugas** (franc. *fougasse*, z lat. *focus* oheň) je druh obvykle improvizovanej alebo provizórnej ženijnej munície. Svojím určením a použitím sa radí medzi ženijné míny. Sú vyrábané spravidla v poľných podmienkach vojenskými jednotkami z práve dostupných materiálov – delostreleckých granátov, leteckých bômb, rôznych mín a ženijného náloživa. Existujú aj fugasy vyrábané priemyslovo. Fugas môže byť výbušný alebo zápalný.

V súčasnosti pojem výbušný *fugas* obvykle splýva s pojmom improvizované výbušné zariadenie, s tým rozdielom, že kým fugas je vyrábaný regulárnymi vojenskými jednotkami, improvizované výbušné zariadenie je vyrábané obvykle neregulérnymi jednotkami hnutia odporu alebo teroristami.

Zápalné fugasy sú obvykle tvorené nádobou s horľavinou a menšou náložou výbušnín určenou na rozhodenie a zapálenie horľaviny. 
V období pred druhou svetovou vojnou boli v ZSSR na posilnenie obrany stálych a poľných opevnení používané aj priemyselne vyrábané "ohňometné" či "plameňometné" zápalné fugasy, ktoré boli tvorené nádobou s horľavinou, smerovým vývodom a pyrotechnickou výmetnou náplňou iniciovanou mínovou rozbuškou alebo riadené diaľkovo, elektrickou iskrou. Bol to vlastne jednoduchý plameňomet na jedno použitie.

V období po druhej svetovej vojne sa používali napalmové míny, ktoré je možné tiež zaradiť k priemyslovo vyrábaným zápalným fugasom.

V dávnejšej minulosti bol výraz „fugas" používaný aj pre označenie podzemných náloží, používaných pri obliehaní opevnených miest a pevností na ničenie hradieb. V tomto význame splýva s pojmom „mína".

Referencie
----------

1. 1 2  Krasnoperov, E. A.: Fugasy In: Ogarkov, N. V. (ed.), 1980: Sovetskaja Voennaja Enciklopedia / Советская Военная Энциклопедия. Diel 8, Moskva, Voenizdat, s. 346 - 347
Autobus s aktuálnym designom spoločnosti
**Greyhound Lines** je najväčšou spoločnosťou poskytujúcou diaľkovú prepravu osôb v Severnej Amerike. Patrí britskej dopravnej spoločnosti FirstGroup. Hlavné sídlo má v Dallase.

Charakteristika
---------------

Firma založil v roku 1914 Carl Wickman. Jeho autobusom prevážal baníkov z Hibbingu do Alice. Meno spoločnosti je odvodené od psej rasy greyhound, ktorá je typickou rasou chrtov. Podľa vlastných firemných údajov je firemné logo jednou z najznámejších značiek v USA. Podľa vlastných údajov obsluhuje firma *Greyhound* 3 100 cieľov v Severnej Amerike, zamestnáva 8 400 ľudí a ročne prepraví 22 miliónov cestujúcich. Firma disponuje 1 250 autobusmi, ktoré sú v priemere staré osem rokov. Okrem prepravy cestujúcich firma ponúka aj prepravu balíkov a donáškovú službu.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Greyhound Lines na nemeckej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Referencie
----------

1. ↑   bzw. , zobrazené 30. januára 2008
Súradnice: 35°21′38″S 138°43′39″V﻿ / ﻿35,360556°S 138,7275°V﻿ / 35.360556; 138.7275

**Fudžisan** (doslova „vrch Fudži") (niekedy nesprávne označovaná ako **Fudžijama**), skrátene **Fudži**, je najvyššia sopka a zároveň aj najvyšší vrch (3 776 m) v Japonsku. Nachádza sa na okraji ostrova Honšú, pri pobreží Pacifiku, na západ od Tokia, odkiaľ sa dá pri dobrej viditeľnosti pozorovať voľným okom. Fudži je symbolom Japonska, je častým cieľom turistov a vďačným objektom fotoaparátov.

V okolí sa nachádza niekoľko jazier (Kavaguči, Jamanaka, Sai, Motosu, Šoji a Aši), ktoré sú spolu s horou súčasťou národného parku Fudži-Hakone-Izu.

Prvý výstup je datovaný na rok 663 neznámym mníchom. Ročne na sopku vystúpi približne 200 000 ľudí, z toho asi 30 % cudzincov. Veľa výstupov je realizovaných ešte v noci, kvôli sledovaniu východu Slnka na vrchole. Samotný výstup trvá 3 až 7 hodín, zostup 2 až 5 hodín. Až do epochy Meidži bol ženám zakázaný výstup na horu. Fudži bola tiež sídlom samurajov, blízko súčasného mesta Gotemba mali svoj výcvikový tábor.

Geológia
--------

Eruptívna história mala niekoľko fáz. Prvá, *Sen-komitake* vytvorila andezitové jadro. Po nej nasledovala fáza *Komitake*, tvorená bazaltovými vrstvami, neskôr prekrytá fázou *Old Fudži* (pred 100 000 rokmi). Posledná fáza bola *New Fudži*, ktorá vyformovala súčasný vrchol hory a začala pred 10 000 rokmi.

Sopka je v súčasnosti klasifikovaná ako aktívna, ale s veľmi malou pravdepodobnosťou erupcie.

Zaujímavosti
------------

* Logo firmy Atari je štylizovanou podobou Fudži.
* Vyhasnutá sopka Taranaki na Novom Zélande sa dosť podobá na Fudži, čo občas využívajú filmári (napr. Posledný Samuraj).

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Fudžisan**.

Externé odkazy
--------------

* volcano.si.edu - stratovulkán Fudžisan na Global Volcanism Program (anglicky)
**Jules Pierre Rambur** (\* 21. júl 1801, Ingrandes, Francúzsko – † 10. august 1870, Ženeva, Švajčiarsko) bol francúzsky lekár a entomológ, hlavne lepidopterológ a odonatológ.

Biografia
---------

Študoval v Tours a Montpellier medicínu. Doktorát získal v septembri roku 1827 v Paríži. So svojim priateľom z detstva Adolphe de Graslinom (1802 – 1882) a Dr. Jean Baptiste Alphonse Dechauffour de Boisduvalom (1799 – 1879) začal písanie a vydávanie: *Collection iconographique et historique des chenilles d’Europe*m, ktoré vychádzali v Paríži v rokoch 1832 – 1843.

V rokoch 1829 až 1830 navštívil ostrov Korziku a v roku 1832 vydal prácu: *Catalogue des lépidoptères de l’île de Corse*. Dňa 29. februára roku 1832 sa spolupodieľal na založení Francúzskej entomologickej spoločnosti (Société entomologique de France). V rokoch 1834 až 1835 podnikol zasa s praiteľom Graslinom veľkú zberateľsko-výskumnú cestu cez Andalúziu, výsledky ktorej zverejnil v práci: *Faune entomologique de l’Andalousie* (2 diely: 1837 – 1840) a v *Catalogue systématique des Lépidoptères de l’Andalousie* (1858 – 1866). Oženil sa v roku 1841 a pracoval ako lekár v Seiches-sur-le-Loir. Neskôr pôsobil v Saint-Christophe-sur-le-Nais. Zomrel v Ženeve.

Bibliografia
------------

* *Catalogue des lépidoptères insectes Néuroptères de l’île de Corse* (1832)
* *Faune entomologique de l’Andalousie* (two volumes, 1837-1840)
* *Histoire naturelle des insectes( part of the* Suites à Buffon*, 1842)*
* *Catalogue systématique des Lépidoptères de l’Andalousie* (1858-1866).

Zdroje
------

* Jean Gouillard: *Histoire des entomologistes français, 1750 - 1950. Édition entièrement revue et augmentée.* Paris, Boubée, 2004.
* Jean Lhoste: *Les Entomologistes français. 1750 - 1950.* INRA Éditions, 1987.

Autoritné údaje: * BnF: 13165761b
* GND: 172685443
* ISNI: 0000 0001 2358 3868
* LCCN: no2016005002
* NK ČR: mub20231173238
* VIAF: 173475613
* WorldCat: lccn-no2016005002
O iných významoch výrazu *Kastília* pozri *Kastília (rozlišovacia stránka)*.
Rozsah územia v r. 1833 na Pyrenejskom polostrove
**Kastília** alebo **Kastílsko** je historické územie Španielska s hlavným mestom Madrid.

Toto nejasne definované územie je dnes približne rozdelené medzi autonómne spoločenstvá Kastília-León, Kastília-La Mancha a Madrid, respektíve aj Extremaduru.

Dejiny
------

Vznikla v dôsledku rozširovania kresťanských dŕžav na úkor moslimov počas reconquisty. Svoj názov získalo podľa početných pohraničných hradov – po latinsky *castellum*. 

Pôvodne to bola súčasť astúrskeho kráľovstva, od 9. stor. nezávislé grófstvo, od 1035 kráľovstvo (Kastílske kráľovstvo), ktoré neskôr tvorilo jadro krajín Kastílskej koruny. 1479 únia s Aragónskom. 1516 (po pričlenení Navarry) vznik jednotného španielskeho štátu.

V rámci Španielska bolo neskôr jej územie rozdelené medzi historické provincie Stará Kastília (*Castilla la Vieja*) a Nová Kastília (*Castilla la Nueva*) – pričom obe mali postavenie kráľovstviev – a sčasti aj Extremaduru, ktorej územie sa odvtedy ku Kastílii nepočíta.

Pozri aj
--------

* Zoznam panovníkov Kastílie
**Timagoras** (starogr. *Τιμαγόρας*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Timagoras z Rodosu, syn sochárskeho majstra Mnasitima a brat sochárov Aristónida a Telesóna, tvoril v 3. storočí pred Kr. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy, je ale známa jeho fragmentárna signatúra, uvedená na mramorovom podstavci (z nezachovanej sochy) z mesta Lindos:

|  |  |
| --- | --- |
| *Τιμαγόρας Μνασιτίμ[ου Ῥόδιος ἐποίησε].*  | preklad: *Timagoras Mnasitim[ov (syn) z Rodosu zhotovil].* |

- text v starogréčtine
Znalci sa na základe skúmania poškodeného nápisu (podľa typu písma datovaného približne do roku 275 pred Kr.) domnievajú, že na tomto podstavci kedysi stála socha Nikomacha, kňaza bohyne Atény *Lindskej*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *Lindos II 75*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 938. (po nemecky)
3. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Mnasitimos*
4. ↑  J.B. Metzler, 1956, *Paulys Real-encyclopädie der classischen Altertumswissenschaft*, str. 7
Sídlisko Kýčerka
**Sídlisko Kýčerka** je najväčším sídliskom v meste Čadca. Nachádza sa na juhozápade mesta v blízkosti nemocnice s poliklinikou. V roku 2012 žilo vo vyše 9 000 bytoch 15 000 obyvateľov.

História a popis sídliska
-------------------------

Sídlisko sa začalo stavať v 70. rokoch 20. storočia najmä pre zamestnancov Tatry Kopřivnice, nemocnice a závodu Slovena v Čadci. Prvé bytovky boli dané do užívania v roku 1978 a výstavba bola ukončená na konci 80. rokov. Zmena režimu priniesla zastavenie výstavby i na sídliskách Žarec a Sídlisko III. 

V 90. rokoch žilo na sídlisku viac ako 8 000 obyvateľov a ich počet sa zvyšoval až na terajších 15 000 obyvateľov. Kýčerka tak tvorí polovicu celého obyvateľstva mesta. Sídlisko sa v súčasnosti rozširuje výstavbou nových bytových domov. 

Na sídlisku sa nachádza Kostol sv. Jozefa robotníka z roku 1998 a dve základné školy – ZŠ Rázusova a ZŠ Komenského.

Doprava
-------

Hlavnou prístupovou cestou na sídlisko je Okružná ulica, ktorá odbočuje z cesty II/487. 
Verejnú dopravu zabezpečuje sieť MHD Čadca, linkami číslo 3 a 8, ktoré premávajú po okružnej trase centrum – Kýčerka – nemocnica – centrum (linka 3) a opačne (linka 8). Najbližšia železničná zastávka je Čadca zastávka na trati Čadca – Makov.

| * z
* d
* u
Čadca |
| --- |
| Samospráva | 
* *Primátor:* Milan Gura (od 2014)
* *Mestské časti:* Čadečka
* Drahošanka
* Horelica
* Milošová
* Podzávoz
* Rieka
* U Hluška
* U Sihelníka
* Vojty
* *Sídliská:*
* Kýčerka
* Sídlisko III
* Žarec

 |
| Geografia | 
* *Vodné toky:*
* Čadečanka
* Čierňanka
* Kysuca
* Milošovský potok
* Rieka

* *Chránené územia:* Bukovský prameň
* Megonky
* Vojtovský prameň

 |
| Pamiatky a stavby | 
* Kostol svätého Bartolomeja
* Mestský dom v Čadci
* *Zoznam kultúrnych pamiatok*

 |
| Doprava | 
* *Cestná:* Diaľnica D3
* I/11
* II/487
* Estakáda Podzávoz
* Tunel Horelica
* *Železničná:* Železničná stanica
* Železničná trať Žilina – Mosty u Jablunkova
* Železničná trať Čadca – Makov
* Železničná trať Čadca – Zwardoń
* *Verejná:* Mestská hromadná doprava
* *K:Doprava*

 |
| Námestia a ulice | 
* *Ulice:* Okružná

 |
| Kultúra | 
* Kysucká knižnica

 |
| Školy | 
* Obchodná akadémia Dušana Metoda Janotu
* Pedagogická a Sociálna akadémia sv. Márie Goretti

 |
| Šport | 
* Kysucký maratón

 |
**Žofia z Hohenbergu** (\* 24. júl 1901 – † 27. október 1990) bola jediná dcéra a najstaršie dieťa Františka Ferdinanda d’Este a jeho manželky Žofie z Hohenbergu rodenej Chotkovej.

Životopis
---------

Narodila sa v roku 1901. Mala dvoch mladších bratov, staršieho Maxmiliána a mladšieho Ernsta. Väčšinu svojho detstva strávila na zámku Konopiště v Čechách obklopená milujúcou rodinou. Zámok Konopiště má tri prehliadkové okruhy, z ktorých tretí okruh sú ich súkromné izby. Žofiin otec veľmi miloval lov a zaslúžil sa o to, že Žofia skolila svojho prvého jeleňa už v troch rokoch.

Roku 1914 spolu so svojimi súrodencami nečakane osirela v dôsledku atentátu na svojich rodičov spáchanom Gavrilo Principom v Sarajeve. V roku 1920 sa vydala za Fridricha, grófa Nostice - Rienecka a z tohto manželstva sa jej narodili dvaja synovia, ktorí neskôr zomreli vo vojne. Žofia zomrela vo veku 89 rokov v roku 1990, prežila oboch svojich mladších bratov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Žofia z Hohenbergu**

Zdroj
-----

* An Online Gotha
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žofie z Hohenbergu na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 13826323X
* VIAF: 88307371
Súradnice: 42°01′20.8″S 24°22′30.7″V﻿ / ﻿42,022444°S 24,375194°V﻿ / 42.022444; 24.375194

**Kănevov dom** (bulh. Кънева къща – *Kăneva kăšta*) je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v komplexe etnografického múzea v tesnej blízkosti Popovovho domu v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika
---------------

Kănevov dom je budova z obdobia bulharského národného obrodenia postavená v priebehu 18. storočia. Reštaurovaná bola v roku 1986. Slúži ako mestské etnografické múzeum venujúce sa bývaniu, oblečeniu, remeslám, zvykom a obyčajom obyvateľov Bracigova a okolia.

Expozícia má niekoľko hlavných tém: „Poľnohospodárstvo", „Drevospracovanie" a „Remeslá". Nachádza sa tu vystavené veľké množstvo pôvodných nástrojov, tradičných odevov regiónu a tiež materiálov spojených s miestnymi sviatkami a oslavami. Z hľadiska ubytovania je tu možné vidieť tri interiéry obydlí: bohatej rodiny, rodiny strednej triedy a chudobnej sedliackej rodiny.

Galéria
-------

* Západné krídlo budovyZápadné krídlo budovy
* Terasa na prízemí budovyTerasa na prízemí budovy
* Pohľad zo západuPohľad zo západu
* Pohľad zo severovýchoduPohľad zo severovýchodu

Referencie
----------

1. 1 2  opoznai.bg
2. 1 2  bratsigovo.net
**Moderný päťboj** alebo **moderný pentatlon** je zmiešaný viacboj jednotlivcov v behu na 3 000 m, plávaní na 200 m, streľbe pištoľou, šerme kordom a jazde na koni. Ide o modernú verziu klasického pentatlonu.

Moderný päťboj založil barón Pierre de Coubertin s úmyslom zachovať myšlienku antického päťboja výchovy všestranného športovca a harmonického rozvoja osobnosti. Na rozdiel od antiky, vybral pre neho "moderné" disciplíny: streľbu, šerm, plávanie, jazdu na koni, beh a nazval ho päťbojom moderným. Tento šport sa po prvýkrát predstavil v programe novovekých olympijských hier v Štokholme v roku 1912 a od tohto roku nechýbal ani na jednej olympiáde.

Pre svoju náročnosť bol pôvodne športom armádnym a právo štartovať mali výlučne vyšší dôstojníci. Francúzsky barón pri jeho založení pravdepodobne nepredpokladal, že by časom mohol pritiahnuť aj nežnejšie pohlavie (hoci z histórie vieme, že už v antických časoch prebiehali súťaže päťbojárok) a už vôbec nie, že by sa ženy - moderné päťbojárky, predstavili v olympijskom programe. A predsa práve ony mali v Sydney pod olympijskými kruhmi svoju premiéru.

Moderný päťboj je jedným z tradičných olympijských športov, podobne však ako mnohé iné športy aj on sa prispôsoboval požiadavkám doby a menil svoje pravidlá. Nikdy ale nezmenil päť disciplín, z ktorých od svojho vzniku pozostával. Podoba olympijského moderného päťboja pre OH v Sydney je nasledovná: v divácky atraktívnej jednodňovej súťaži jednotlivcov sa 30. septembra 2000 predstavilo 24 mužov a 1. októbra 24 žien. Začína sa streľbou zo vzduchovej pištole na 20 rán, po ktorej nasledujú šerm kordom, plávanie na 200 m, jazda na koni - parkúrové skákanie a beh na 3 km. Bežecká disciplína prebieha tzv. Gunderssonovou metódou, čo znamená, že vedúci pretekár po štyroch disciplínach vybieha na trať ako prvý. Bodové rozdiely ostatných pretekárov sa prepočítajú na rozdiely sekundové a podľa nich štartujú. Celkovým víťazom v modernom päťboji sa stáva pretekár, ktorý víťazne prebehne cieľom.
**Modernizmus** v náboženstve označuje myšlienkový prúd na prelome 19. a 20. storočia, ktorý sa pokúsil spojiť historické kresťanstvo s modernou vedou a filozofiou.

Pojem modernizmus bol najprv použitý v protestantizme, ale jeho zásady boli prijímané tiež teológmi iných cirkví. Reakciou bol vnútri protestantských cirkví kresťanský fundamentalizmus a evangelikalizmus. Modernizmus však zasiahol aj reformné židovstvo, predovšetkým v USA. Najdôležitejšieho rozšírenie sa však modernizmus dočkal v katolíckej cirkvi, kde tiež došlo k tzv. modernistickej kríze.

Modernizmus prišiel s aplikáciou historicko-kritickej metódy v biblickej exegéze a dejinách dogmy. Dogmatické pravdy nie sú podľa modernistov večné, ale dobovo podmienené.

Niektorí modernisti
-------------------

1. Alfred Loisy
2. George Tyrrell
3. Édouard Le Roy
4. Friedrich von Hügel
5. Ernesto Buonaiuti
6. Giovanni Semeria
7. Antonio Fogazzaro

Modernistická kríza
-------------------

Pápež Pius X. (1903 – 1914) reagoval na modernizmus tým, že ho odsúdil ako herézu v encyklike *Pascendi Dominici gregis* (1907) a dekrétu *Lamentabili sane exitu*. Kňaz Umberto Benigni navyše zorganizoval skupinu katolíckych intelektuálov *Sodalitium Pianum* (Piánske bratstvo) – integristov – ktorá bojovala proti modernistom. Časť súčasných teológov definuje modernizmus vlastne pozitívne ako zoznam heréz uvedených v encyklike Pascendi Dominici gregis a dekréte Lamentabili sane exitu. Tento zoznam zahŕňa názorové prúdy od protestantských heréz, ateizmu, agnosticizmu až po zástancov historickej metódy exegézy.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Modernismus (teologie) na českej Wikipédii.*
**Kastrát** (lat. *castratus*) je samec zbavený orgánov, ktoré produkujú samčie pohlavné bunky, teda ktorý prišiel o semenníky a to buď úrazom, alebo kastráciou. U takýchto jedincov sa zväčša nevyskytuje pohlavný pud, chýba rozmnožovacia schopnosť a spravidla nie sú schopní pohlavného styku. Pokiaľ ku kastrácii dôjde pred dospievaním, kastrátovi chýbajú sekundárne pohlavné znaky.

Kastrát človeka je eunuch. Pokiaľ dôjde ku kastrácii muža v detstve, chýbajú mu fúzy a brada, viac vyrastie a máva typicky vyšší hlas. V Oriente sa využívali vykastrovaní jedinci ako strážcovia háremov a v Európe sa od 16. až do začiatku 20. storočia využívali ku spevu.

Kastráti v hudbe
----------------

Hlas kastráta je rovnako vysoký ako ženský hlas (soprán a mezzosoprán), pritom je rovnako mocný ako mužský hlas. Podobá sa hlasu mladých chlapcov v puberte tesne pred nástupom mutovania hlasu.

Kastráti najčastejšie spievali v kostoloch, lebo dievčatá v kostolných zboroch spievať nesmeli. 

Najslávnejším kastrátom bol taliansky operný spevák Gaetano Majorano Caffarelli.

Názvy kastrátov
---------------

* muž – *eunuch*
* býk – *vôl*
* kohút – *kapún*
* baran – *škop(ec)*
* žrebec – *valach*
* prasa – *brav*
* cap – *chňup*, *košút*
**Modlivky** (*Mantodea*) je rad ortopteroidného hmyzu. Rody z tohto radu, pokiaľ vôbec majú slovenské meno, sa po slovensky volajú **modlivka**.

Opis
----

Modlivka je štíhly hmyz väčších rozmerov, silne adaptovaný na predáciu.

Na veľmi pohyblivej hlave sú silné hryzadlá a dosť veľké zložené oči. 

Nápadne predĺžená predohruď nesie jeden pár nôh, ktoré sú premenené na účinné loviace zariadenie. Majú predĺžené panvičky a ozubené stehná, do ktorých na princípe zatváracieho noža zapadajú ozubené holene. 

Predné krídla sú trochu viac chitinizované a pigmentované (najmä u tropických druhov), zadné krídla sú jemné, blanité, vejárovito zložené pod prednými. Oba páry krídel majú veľmi hustú sieťovitú žilnatinu. Na konci bruška sú krátke článkované cerkusy, podobne ako u švábov.

Lovia hlavne hmyz, ale ázijský druh *Hierodula tenuidentata* loví aj ryby.

Rozmnožovanie
-------------

Pred kopuláciou sa samec opatrne (často celé hodiny) približuje k samici a po kopulácii sa snaží veľmi rýchlo vzdialiť, no aj tak sa niekedy stáva korisťou väčšej samice. Niekedy však samec zožerie samicu.

Svaly vykonávajúce kopulačné pohyby však nie sú inervované z hlavy, ale z bruškového ganglia – kopulácia sa preto úspešne ukončí i v tom prípade, keď má samec už odhryznutú hlavu.

Výskyt
------

Poznáme asi 1 800 druhov modliviek, z nich veľká väčšina žije v trópoch. Na svetlých biotopoch mimo súvislého lesa sa u nás miestami hojne vyskytuje *Mantis religiosa* (modlivka zelená). V južnej Európe už môžeme vidieť ďalších 5 – 6 druhov, napríklad nápadnú a bizarnú modlivku *Empusa pennata* s vykrajovaným okrajom abdómenu.

Referencie
----------

1. ↑  WEISBERGER, Mindy; WRITER, Senior. *Praying Mantis That Catches Fish Is a Guppy's Worst Nightmare* [online]. livescience.com, September 20, 2018 10:43am ET, [cit. 2018-09-23]. Dostupné online.
2. ↑  LEVINE, Richard. *Do Female Praying Mantises Always Eat the Males?* [online]. entomologytoday.org, 2013-12-22, [cit. 2019-09-13]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Modlivky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Modlivky**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
* 
*
**Kastanety** sú perkusné hudobné nástroje používané prevažne vo španielskom folklóre, rómskej hudbe a hudbe latinskej Ameriky. Pôvod majú pravdepodobne v starovekom nástrojmi z mušlí, ktorý pochádzal z dnešnej Kréty. Tvar mušle si kastanety zachovali dodnes, ale ako východiskový materiál sa väčšinou používa drevo. Ich španielsky názov *castañuelas* je odvodený od slova *Castano* – gaštan.

Kastanety neodmysliteľne patrí predovšetkým ku španielskemu tancu flamenco.

Konštrukcia
-----------

Kastanety sú dve plytké mištičky s plochými okrajmi a uškami s otvormi, ktorými je prevlečená šnúrka. Vyrábajú sa najčastejšie z tvrdého dreva, ale aj z kosti alebo rohoviny. Dnes sa objavujú aj nástroje z laminátu. Kastanety používané v orchestri bývajú opatrené držadlom. Zvuk vydáva celá hmota nástroja, kastanety preto patrí medzi idiofóny. Niekedy, napríklad v Česku, môžeme tiež v hudobninách nájsť napodobeniny kastanet z umelej hmoty.

Hra
---

Pri tradičnom použití má tanečnica pri tanci kastanety navlečené špagátom na palci. Jedna polovica spočíva na dlani. Zvuk, ktorý sprevádza rytmus hudby aj tanca, potom vydáva rýchle klapnutie prstov do druhej polovice. Možno tak docieliť aj dlhšiu séria rýchlo sa opakujúcich úderov.

Obyčajne tanečník alebo hudobník používa dva páry kastanet so zvukom mierne odlišnej výšky, v každej ruke má jeden pár. V pravej ruke sa zvyčajne drží pár s vyšším zvukom, zvaný *hembra* (ženský), v ľavej ruke ruke potom pár s hlbším zvukom, zvaný *macho* (mužský).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kastanety**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kastaněty na českej Wikipédii.*
**Berliet** bola francúzska automobilka založená v roku 1899 Mariusom Berlietom. Automobilka vyrábala osobné automobily, úžitkové automobily, kamióny, autobusy, trolejbusy a armádne vozidlá. V roku 1978 zanikla a bola včlenená do divízie Renault Trucks.

História
--------

Automobilka bola v súkromnom vlastníctve Máriusa Berlieta okrem 5 ročného povojnového obdobia 1944 – 1949, kedy bola pod administratívnou správou. V roku 1967 automobilka Citroën odkúpila 58 % podielu. Vznikli tak spoločné modely nákladných automobilov Belphegor a Citroën K. V roku 1974 sa Citroën zlúčil s automobilkou Peugeot do skupiny PSA Peugeot Citroën. Podiel v automobilke Berliet predal automobilke Renault. Renault automobilku spojil s automobilkou Saviem do svojej novej divízie Renault Véhicules Industriels – (Renault priemyselné vozidlá). Neskôr premenovaná na Renault Trucks. Posledný model autobusu Berliet PR100 (1971) sa predával pod značkou Renault až do roku 1993. Niektoré produkty ktoré prežili zlúčenie automobiliek sa vyrábali naďalej, napríklad armádne vozidla ako obrnený transportér VXB-170 4x4 z roku 1973.

Osobné Automobily
-----------------

Berliet VIRP Dauphine 1939 – Posledný model osobného automobilu
V roku 1938 vyšiel posledný model, elegantný VIRP2. Inšpirácia bola prebratá z amerických modelov a francúzskeho modelu Peugeot 402. Modelu VIRP2 bolo vyrobených len 200 kusov. V roku 1939 a Berliet ukončil výrobu osobných automobilov. Pokračoval vo výrobe nákladných a úžitkových vozidiel. Na požiadavku nemeckých okupantov v roku 1940 však vyrobil 20 nových sedanov. V rokoch 1944 až 1945, bolo vyrobených približne 50 sedanov, z existujúcich súčiastok a v roku 1946 posledných 15 kusov.

V roku 1957 vyrobil Berliet najväčší kamión na svete. Model T100 mal výkon 600 koní (447 kW) a 700 koní (522 kW) z motora Cummins V12. Vyrobených bolo len 4 kusy do roku 1959. Automobilka bola navrátená rodine Berlietovcov v roku 1949, synovi Paulovi Berlietovi. Kamión Berliet GLR bol prvý povojnový produkt automobilky.

Galéria
-------

* Berliet 20HP Closed swing-seat tonneau 1903Berliet 20HP Closed swing-seat tonneau 1903
* Berliet 40HP Tourer 1904Berliet 40HP Tourer 1904
* Zakladateľ Marius Berliet (1921)Zakladateľ Marius Berliet (1921)
* Berliet 20CVBerliet 20CV
* Prístrojová doska Berliet z roku 1903Prístrojová doska Berliet z roku 1903
* Obrnené vozidlo Berliet VXB, policajná verziaObrnené vozidlo Berliet VXB, policajná verzia
* Berliet trolejbus (1981)Berliet trolejbus (1981)
* Berliet JHM autobusBerliet JHM autobus
* Berliet armádny vyprosťovačBerliet armádny vyprosťovač

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Berliet**

Externé odkazy
--------------

Nadácia Berliet (EN,FR)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Berliet na anglickej Wikipédii a Berliet na francúzskej Wikipédii.*
**Turbodúchadlo s variabilnou geometriou lopatiek** (**VGT**) je typ turbodúchadla, ktoré má v statore turbíny umiestnené lopatky rozvádzača s možnosťou ich natáčania. Natočením lopatiek sa zmení prietokový prierez vstupného kanála a uhol, pod ktorým spaliny vstupujú do obežného kolesa turbíny. Zmenou prietokového prierezu sa zmení rýchlosť vstupujúcich spalín, tá ovplyvní otáčky turbíny a dúchadla a tie ovplyvnia veľkosť dodávaného plniaceho tlaku. Týmto spôsbom je možné turbodúchadlo regulovať a prispôsobovať jeho pracovný bod aktuálnym požiadavkám spaľovacieho motora.

Lopatky rozvádzača sú spojené prstencom, ktorý je natáčaný. Všetky lopatky sa natáčajú synchronizovane o rovnaký uhol. 

* Pri nízkych otáčkach a nízkom zaťažení motora, keď je prietok výfukových plynov nedostatočný sa lopatky natočia smerom k tangenciálnej polohe. Tým sa zmenší prietokový prierez a zvýši rýchlosť výfukových plynov vstupujúcich do kolesa turbíny. Následne vzrastú otáčky turbíny aj dúchadla a zvýši sa plniaci tlak dodávaný dúchadlom.
* Naopak pri vysokých otáčkach a zaťažení, keď by bol plniaci tlak príliš vysoký, sa lopatky natočia smerom k radiálnej polohe. Tým sa zväčší prietokový prierez, klesne rýchlosť výfukových plynov, klesnú otáčky aj plniaci tlak.

Nevýhodou takéhoto spôsobu regulácie je fakt, že pri pevnej geometrii lopatiek turbíny, je len jedna poloha natočenia rozvádzacích lopatiek vzhľadom na uhol vstupu výfukových plynov do turbíny optimálna. Pri natáčaní sa dosahujú rôzne iné polohy čo znižuje účinnosť turbíny. Výhody riešenia však nad touto nevýhodou prevyšujú.

Zdroj
-----

* Hromádko J.Hromádko J. Hönig V. Miler P.: *Spalovací motory*. Grada Publishing a.s. 2011.
Súradnice: 49°30′37″S 18°23′12″V﻿ / ﻿49,5102°S 18,3867°V﻿ / 49.5102; 18.3867

**Malý Smrk** (1 174 m n. m.) je vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave nad obcou Ostravice, približne 8 km juhovýchodne od Frýdlantu nad Ostravicí. Svojou výškou je ôsmym najvyšším vrchom pohoria a leží v CHKO Beskydy.

Poloha
------

Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Radhošťská hornatina a jej časti Radhošťský hřbet. Vrch leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a zasahuje na katastrálne územie obcí Ostravice a Staré Hamry. Najbližším sídlom je na severnom úpätí situovaná Ostravice, severozápadne leží Čeladná a juhovýchodne Staré Hamry.

Opis
----

Malý Smrk leží v atraktívnej centrálnej časti pohoria, v rázsoche, vybiehajúcej východným smerom z mohutného Smrku (1 276 m n. m.). Severovýchodné svahy klesajú do údolia riečky Ostravice, oddeľujúcej mohutnú Lysú horu (1 323 m n. m.), najvyšší vrch Beskýd. Severne leží vrch Skalka (613 m n. m.), západne vrch Smrček (858 m n. m.) a plytkým sedlom oddelený Smrk, južným vrch Trojačka (987 m n. m.) a Klubovec (838 m n. m.) a východne Baňa (819 m n. m.) a Čupel (943 m n. m.). Celý masív odvodňujú prítoky Ostravice v povodí Odry. Východné a južné svahy patria do rovnomennej prírodnej rezervácie, severozápadné patria prírodnej rezervácii Bučací potok. Značené turistické trasy obchádzajú vrchol a vedú do blízkeho sedla.

### Výhľady

Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, no vďaka značnej nadmorskej výške je z vhodných lokalít obmedzený, no zaujímavý výhľad. Unikátny je výhľad na susednú Lysú horu a okolité vrchy pohoria, ako aj celé Ostravsko. Východný smer ponúka sčasti obmedzený výhľad na Sliezske Beskydy, Malú Fatru, Javorníky či Kysucké Beskydy, pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné aj Oravské Beskydy a Západné Tatry.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie turistický chodník, no značené trasy vedu blízkym sedlom Smrk.

* po  červenej značke do sedla Smrk:
	+ od severu z obce Ostravice
	+ od západu z rázc. Čeladná, horáreň cez vrchol Smrku
* po  modrej značke z obce Staré Hamry

Referencie
----------

1. ↑   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2022-05-25]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-05-25]. Dostupné online.
3. ↑  Zeměměřický úřad. *Geoprohlížeč* [online]. ags.cuzk.cz, [cit. 2022-05-25]. Dostupné online.
4. ↑   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2022-05-25]. Dostupné online.
5. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2022-05-25]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Moravsko-sliezske Beskydy
* Zoznam vrcholov v Moravsko-sliezskych Beskydách

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Malý Smrk**

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Karel Effa** (pôvodným menom **Karel Effenberger**; \* 23. máj 1922, Praha – † 11. jún 1993, Praha) bol český herec.

Život
-----

Za 2.svetovej vojny slúžil vo vládnom protektorátnom vojsku, ktoré bolo odvelené do Talianska. Tu následne zbehol k československým jednotkám bojujúcim na strane západných spojencov. Po vojne hral a spieval dva roky v novo vzniknutom Armádnom umeleckom súbore Víta Nejedlého. Odtiaľ potom prešiel do Divadlá satiry, z neho do Divadla štátneho filmu, odtiaľ potom do Hudobného divadla v Karlíne, z neho si nakrátko odskočil do Divadla ABC, aby sa opäť vrátil do karlínskeho divadla. Od roku 1979 bol členom Divadla Semafor.

Karel Effa bol veľmi výrazný komediálny herec, ktorý za svoj život vytvoril niekoľko desiatok menších a epizódnych filmových rolí - napr. zloducha Pancho Kida vo vynikajúcej českej komédii *Limonádový Joe aneb Koňská opera,* čierneho Gustava v známom Zemanovom filme *Ukradená vzducholoď* alebo strážcu pokladu v obľúbenom rozprávkovom filme *Pyšná princezna*. Karel Effa po mnoho rokov pôsobil ako člen hereckého súboru Československého štátneho filmu, resp. Filmového štúdia na Barrandove, zahral si aj v Divadle na Fidlovačce, či v niekdajšom hudobnom divadle v pražských Nusliach, pôsobil aj v povojnovom Divadle satiry.

Okrem vystupovania v divadle a vo filme uskutočnil za svoj život na šesť tisíc zájazdových vystúpení, kde uplatnil svoj ľudový humor, hru na gitaru a spev trampských piesní.

Výberová filmografie
--------------------

* 1947 *Uloupená hranice*
* 1948 *Železný dědek*
* 1949 *Rodinné trampoty oficiála Tříšky*
* 1952 *Pyšná princezna*
* 1952 *Haškovy povídky ze starého mocnářství*
* 1955 *Vzorný kinematograf Haška Jaroslava*
* 1956 *Synové hor*
* 1957 *Florenc 13.30*
* 1958 *Hvězda jede na jih*
* 1958 *O věcech nadpřirozených*
* 1959 *Princezna se zlatou hvězdou*
* 1959 *Májové hvězdy*
* 1961 *Procesí k Panence*
* 1962 *Baron Prášil*
* 1963 *Až přijde kocour*
* 1964 *Bláznova kronika*
* 1964 *Limonádový Joe aneb Koňská opera*
* 1966 *Kdo chce zabít Jessii?*
* 1968 *Ukradená vzducholoď*
* 1968 *Šíleně smutná princezna*
* 1969 *Zabil jsem Einsteina, pánové!*
* 1970 *Na kometě*
* 1970 *Pane, vy jste vdova*
* 1970 *Čtyři vraždy stačí, drahoušku*
* 1975 *Cirkus v cirkuse*
* 1977 *Adéla ještě nevečeřela*
* 1977 *Ať žijí duchové!*
* 1979 *Hodinářova svatební cesta korálovým mořem*
* 1985 *Perinbaba*
* 1993 *Arabela se vrací* (TV seriál)

Autobiografia
-------------

* 1987 *V znamení náhody*

Literatúra
----------

* Jindřich Černý: *Osudy českého divadla po druhej svetovej vojne - Divadlo a spoločnosť 1945 - 1955*, Academia, Praha, 2007, str.135, 329, ISBN 978-80-200-1502-0
* Ondřej Suchý, Oldřich Dudek: *Ljuba ako vystrihnutá*, Melantrich, Praha, 1986, str.30

Referencie
----------

1. ↑  *Nos jako znamení (Profil: Karel Effa)*, Magazín DNES, č. 5, 3. 2. 2011, str. 49

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karel Effa na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Filmový portál |

Autoritné údaje: * abART: 63091
* GND: 106198432X
* ISNI: 0000 0000 5565 7481
* LCCN: no2006102358
* NK ČR: jn19981000948
* VIAF: 36678659
* WorldCat: lccn-no2006102358
**Plémnaios** (starogr. *Πλημναῖος* – *Plémnaios*, lat. *Plemnaeus*) je v gréckej mytológii syn a nástupca sikyónskeho kráľa Perata.

Staroveký autor Hieronym uvádza, že sa Plémnaios stal kráľom Sikyónu okolo roku 1671 pred Kr. a vládol do roku 1623 pred Kr. Podľa antického autora Pausania sa Plémnaiovi dlho nedarilo mať potomka, lebo všetky jeho deti po pôrode zomreli. Nakoniec sa nad ním zľutovala bohyňa Demeter a hneď po pôrode navštívila jeho novonarodeného syna Orthopola v podobe starej ženy. Dieťa potom Demeter ošetrovala a zabezpečila mu tak prežitie. Z vďaky za záchranu syna nechal následne Plémnaios postaviť v Sikyóne bohyni Demeter svätyňu. Plémnaios vládol dlhých 48 rokov a keď zomrel, kráľom v Sikyóne sa stal jeho syn Orthopolis.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,5,8.
2. 1 2  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,11,2.
4. ↑  Augustín, *De civitate Dei*, 18,7.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,175.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
cisternový vozeň spoločnosti Unipetrol Doprava v Nymburke
**Železničná nehoda vo Světci** bola zrážka dvoch nákladných vlakov, ku ktorej došlo v českej železničnej stanici Světec na trati Ústí nad Labem – Bílina 4. apríla 2021 vo 14.16 hodín. Nákladný expres číslo 54334 spoločnosti ORLEN Unipetrol Doprava (UNIDO), ktorý bol vedený motorovým rušňom 753.740, sa na výhybke číslo 7 stretol s priebežným nákladným vlakom číslo 66403 spoločnosti ČD Cargo (ČDC), ktorý bol vedený elektrickým rušňom 123.023. Rušňovodič vlaku UNIDO, ktorý viezol cisternové vozne naplnené propán-butánom nehodu neprežil, rušňovodič vlaku ČDC, ktorý viezol uhlie sa zachránil výskokom z rušňa. Na jednom z rušňov vypukol požiar, na míste zasahovalo 9 hasičských jednotiek a vrtuľník leteckej záchrannej služby. Podľa predbežných informácií bolo zabezpečovacie zariadenie v poriadku, pričom nehodu pravdepodobne spôsobil rušňovodič vlaku UNIDO, ktorý pri nehode zomrel.

Celková škoda bola vyčíslena na asi 50 miliónov českých korun (vlak UNIDO 34 mil. Kč, vlak ČDC 9 mil. Kč, infraštruktúra 4,5 mil. Kč).

Referencie
----------

1. 1 2  SŮRA, Jan. *U Bíliny se srazily dva nákladní vlaky, při nehodě zemřel strojvedoucí* [online]. Zdopravy.cz, 2021-04-04, [cit. 2021-04-20]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Na Teplicku se srazily dva nákladní vlaky, zemřel jeden strojvedoucí* [online]. Echo24, 2021-04-04, [cit. 2021-04-20]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑  SŮRA, Jan. *Trať u Světce bude mimo provoz až do středy, pokračuje odstraňování následků* [online]. Zdopravy.cz, 2021-04-05, [cit. 2021-04-20]. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční nehoda ve Světci na českej Wikipédii.*
**Milan Paumer** (\* 7. apríl 1931, Kolín, Česko-Slovensko – † 22. júl 2010, Praha, Česko) bol príslušník česko-slovenského protikomunistického odboja.

Život
-----

Po 2. svetovej vojne sa vyučil za strojného zámočníka, potom vyštudoval strojnú priemyslovku v Kolíne. 

Od roku 1942 sa priatelil so synmi generála Josefa Mašína, Ctiradom a Josefom. Po februári 1948 sa s nimi zúčastnil organizácie aj realizácie záškodníckych akcií namierených proti komunistickému režimu. 

V roku 1952 nastúpil vojenskú službu a bol zaradený na Vojenskú akadémiu v Martine. 

Bol jedným z päťčlennej skupiny, ktorá sa začiatkom októbra 1953 rozhodla odísť na Západ. Po dramatickom, 29 dní trvajúcom úteku cez Východné Nemecko, sa jemu a bratom Mašínovým podarilo dostať sa do amerického sektora Berlína. Keďže pri príprave úteku a počas neho zabili celkovo šesť osôb (dvoch ozbrojených príslušníkov bezpečnosti, odzbrojeného pokladníka, ktorý viezol výplaty, a nakoniec troch ozbrojených príslušníkov východonemeckých ozbrojených zložiek) je česká verejnosť rozdelená na dva tábory, z ktorých jeden považuje skupinu za vrahov, zatiaľ čo druhá časť za národných hrdinov, ktorí viedli legitímne ozbrojený odboj proti totalitnému komunistickému režimu. Ďalších dvoch členov skupiny, Zbyňka Janatu a Václava Švédu chytili, vydali do Česko-Slovenska a popravili. 

Po príchode do USA vstúpil do americkej armády. Neskôr sa usadil na Floride, kde pracoval ako údržbár, robotník v leteckých opravovniach a taxikár. Do dôchodku odišiel v roku 1998 ako majiteľ taxislužby. 

Po dlhej chorobe zomrel 22. júla 2010 v Prahe.

Vyznamenania
------------

Dňa 4. marca 2008 mu Mirek Topolánek udelil čestnú plaketu predsedu vlády Českej republiky.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Milan Paumer na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Milan Paumer**

Autoritné údaje: * GND: 141767693
* ISNI: 0000 0001 0678 9450
* LCCN: n2010072797
* NK ČR: jx20100416003
* VIAF: 120611931
* WorldCat: lccn-n2010072797
**Veličina** je (pôvodne) významový útvar, ktorý je výsledkom poznania ohraničenej veľkosti, množstva, stavu, niečoho, čo sa môže stať väčším alebo menším. 

Všeobecnejšie povedané, pri veličine ide o istý výsledok poznania kvalitatívnej a kvantitatívnej stránky javov. Povaha, druh veličiny závisí od procedúr, uplatňujúcich sa v priebehu jej tvorby. Podľa toho sa rozlišujú:

* veličiny matematické a
* veličiny nematematické.

Veličina je striktne vzaté predmetom metavedného skúmania alebo metavednej zložky skúmania.

Od veličiny treba odlišovať pojem veličiny, ktorý je výsledkom poznania veličiny. Pojem veličiny kolíše podľa toho, aké kategórie intervenujú v priebehu jeho tvorby. Pojem veličiny je o. i. výsledkom poznania toho, čo je spoločné matematickej veličine i mimomatematickej veličine.

Obyčajne sa stretávame s vyjadrovaním, pri ktorom sa neavizuje rozdiel medzi významovým útvarom a tým, výsledkom poznania čoho je tento významový útvar. V takom prípade tu môže ísť o pojem veličiny, pri tvorbe ktorého neintervenuje pojem rozdielu medzi veličinou ako významovým útvarom a tým, výsledkom poznania čoho tento významový útvar je (napr. možnosťou stať sa väčším alebo menším). V súlade s tým sa potom nerozlišuje ani medzi výsledkom špeciálneho napr. fyzikálneho poznania a predmetom špeciálneho, napr. fyzikálneho poznania.

Externé odkazy
--------------

* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok