recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anthestión** (starogr. *Ἀνθεστίων*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. stor. pred Kr.

Anthestión z Argu si na 182. olympijských hrách v roku 52 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Anthestión dal 182. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov tejto olympijskej disciplíny sa všetky olympiády označovali.

Správu o olympijskom víťazstve Anthestióna zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Andrej Alakša** (\* 17. september 1912, Krupina – † 17. október 1979, Bratislava) bol pedagóg, protifašistický bojovník.

Jeho otec Ján Alakša, jeho matka Estera rod. Lörincová

Životopis
---------

Roku 1930 maturoval na učiteľskom ústave v Leviciach. Roku 1957 študoval na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici. V rokoch 1931-1945 učiteľ a riaditeľ ľudových škôl v Šumiaci a Valaskej, 1945-1948 predseda správnej komisie a neskôr predseda MsNV v Krupine, 1954-1959 riaditeľ prípravnej školy a súčasne vedúci Okresného pedagogického strediska, 1959-1960 inšpektor pre kultúru, 1960-1974 riaditeľ ZDŠ vo Zvolene. Po vypuknutí SNP npor. 1. čs. armády na Slov. v Brezne, zúčastnil sa na bojoch v priestoroch Poprad, Telgárt, Kráľova Lehota a Čertovica, po prechode SNP do hôr pokračoval v aktívnom odpore, zúčastnil sa na oslobodzovacích bojoch o Vrútky, Strečno, Žilinu a i. Jeho jednotka ako prvá z 1. čs. armádneho zboru prekročila slovensko-moravské hranice. Po oslobodení prispel k výstavbe vojnou poškodených miest a dedín, zaslúžil sa o rozvoj školstva. Roku 1948 podpredseda Okresného akčného výboru Národného frontu. Člen ÚV SPZP a FÚV ČSSZPB.

Ocenenie
--------

* Rpku 1945 vyznamenaný Čs. vojnovým krížom 1939
* 1947 Radom SNP I. triedy
* Za zásluhy I. tr. sov. čs. a maď. vojenskými medailami
* 1970 Zaslúžilý učiteľ

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Stanislav Tropp** (\* 24. september 1950, Martin – † 6. apríl 2002, Banská Bystrica) bol grafik, výtvarník a vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

V roku 1966 – 1969 študoval na SVŠ v Martine, 1969 – 1974 na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici, 1981 PaeDr. 1998 doc. Pôsobil na Pedagogickej fak. ako odborný asistent (1974 – 1985) a riaditeľ Stredoslovenskej štátnej galérie v Banskej Bystrici (1985 – 2000), od roku 2000 bol doc. na Pedagogickej fak. UMB v Banskej Bystrici. Bol členom Vedeckej a edičnej komisie PF UMB, galerijnej rady Stredoslovenskej galérie v Banskej Bystrici, Nitrianskej galérie v Nitre. Bol členom redakčných rád zborníkov vydávaných Katedrou výtvarnej výchovy Pedagogickej fak. UMB v Banskej Bystrici. Vystavoval grafické diela a kresby na samostatných a skupinových výstavách doma aj v zahraničí. Vytvoril práce na spoločenskú 
objednávku a venoval sa aj ilustračnej tvorbe. Jeho diela sú zastúpené v domácich a zahraničných umeleckých zbierkach. Autor monografií, štúdií, článkov a recenzií v domácich a zahraničných časopisoch a zborníkoch.

Ocenenie
--------

* Nositeľ Ceny primátora mesta Banská Bystrica za roku 1998

Dielo
-----

* Copy Art – techniky, postupy, metódy, Banská Bystrica roku 1997
* Abeceda písma, Banská Bystrica roku 1998
* Ako porozumieť výtvarnému dielu, Banská Bystrica roku 1999 (spoluaut.)
* Písmo vo výtvarnej výchove, Banská Bystrica roku 1999 (spoluaut.)

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 1470
* ISNI: 0000 0001 1799 6762
* NK ČR: hka2011631316
* SNK: 205697
* VIAF: 168915599
* Web umenia: 11021
**Burgundská vojna** bol konflikt v rokoch 1474 – 1477, ktorý sa skončil zánikom Burgundského vojvodstva.

Vojna sa začala povstaním v Alsasku, ktoré sa postavilo proti burgundskej okupácii. Proti Burgundsku sa krátko nato vytvorila silná opozícia Švajčiarskeho spolku (boli v ňom združené kantóny), ktoré sa spojilo s Tirolským vojvodstvom. K nim sa vzápätí pridal aj večný rival Burgundska Francúzsko. 

Burgundský vojvoda Karol Smelý sa po strate Alsaska snažil získať Kolín, čo sa mu nepodarilo. Pokúšal sa však klásť prekážky svojim protivníkom. Francúzskemu kráľovi Ľudovítovi XI. chcel zamedziť spojenectvo s Anglickom, Kastílskom a Aragónskom a od cisára Fridricha III. chcel žiadať povýšenie Burgundska na kráľovstvo za sobáš jeho dcéry so synom Fridricha III. Maximiliánom. Karolovi Smelému sa ale nedarilo v bojoch proti Švajčiarskemu spolku a roku 1477 v bitke pri Nancy zomrel. Jeho smrťou prestalo Burgundsko existovať. Ešte v tomto roku sa Maximilián oženil s dcérou Karola Smelého Máriou, a tým sa Habsburgovci stali dedičmi Burgundska. 

Sobášom sa začali roztržky medzi Francúzskom a Maximiliánom, ktoré sa skončili až roku 1493 uzatvorením Senilského mieru. Francúzsko uznalo Maximiliánovi I. dedičstvo Burgundska, ktoré si do Francúzskej revolúcie zachovalo autonómne postavenie.[1]

Referencie
----------

1. ↑  BUDAJ, M. 2013. Dejiny sveta od A po Z. Bratislava 2013. ISBN 978-80-07-02138-9
Nútená konvekcia tvorená vrtuľou snežného dela.
**Nútená konvekcia** je mechanizmus alebo typ prenosu, pri ktorom je pohyb tekutiny spôsobený externým zdrojom (napr.: pumpa, ventilátor, sacie zariadenie, atď.). Popri voľnej konvekcii, sálaniu a vedení tepla je to jedna z metód odvádzania tepla, ktorá umožňuje transportovať značné množstvo tepelnej energie veľmi efektívne.

Použitie
--------

Tento mechanizmus môžeme nájsť bežne v každodennom živote, vrátane ústredného kúrenia, klimatizácie a v mnohých iných zariadeniach. Na nútenú konvekciu bežne narazia inžinieri pri navrhovaní alebo analyzovaní výmenníku tepla, prietok potrubím a tok ponad platňu pri rôznych teplotách než je tok prúdu (napr.: krídlo raketoplánu vracajúceho sa späť do atmosféry)

Zmiešaná konvekcia
------------------

Pri každej nútenej konvekcií a všade tam, kde je prítomná gravitačná sila je aj do určitej miery prítomná voľná konvekcia (okrem prípadu, kedy je systém vo voľnom páde). Keď voľná konvekcia nie je zanedbateľná, tak potom nazývame takýto typ prúdenia zmiešaná konvekcia.

Matematická analýza
-------------------

Pri analyzovaní potencionálnej zmiešanej konvekcie parameter nazývaný Archimedovo číslo (Ar) parametrizuje relatívnu silu voľnej a nútenej konvekcie. Archimedovo číslo je pomer medzi Grashofovým číslom a štvorcom Reynoldsovho čísla, ktoré reprezentuje pomer vztlakovej sily a zotrvačnej sily, a ktorý predstavuje príspevok voľnej konvekcie. Ak je Ar >> 1, voľná konvekcia dominuje a ak je Ar << 1, tak potom nútená konvekcia.

{\displaystyle Ar={\frac {Gr}{Re^{2}}}} 
Ak voľná konvekcia nie je významným faktorom, matematická analýza teórie nútenej konvekcie zvyčajne prináša presné výsledky. Dôležitým parametrom pri nútenej konvekcii je Pecletovo číslo, čo je pomer advekcie a difúzie tepla.

{\displaystyle Pe={\frac {UL}{\alpha }}}
Ak je Pecletovo číslo oveľa väčšie ako 1, dominuje advekcia nad difúziou. Podobne oveľa menší pomer naznačuje vyššiu rýchlosť difúzie v porovnaní s advekciou.

Referencie
----------

1. ↑  *Forced Convection Heat Transfer* Bahrami, M Simon Fraser University Sept 2015
2. ↑  Incropera, F. P.. *Fundamentals of Heat and Mass Transfer, 5th Ed.*. [s.l.] : Wiley, 2001. ISBN 978-0471386506.

Pozri aj
--------

* Prúdenie tepla

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Forced convection na anglickej Wikipédii.*
**Stanislav Jurovský** (\* 3. máj 1905, Uľanka – † 21. marec 1979, Bratislava; pochovaný v rodisku) bol kultúrny historik a pedagóg. Používal pseudonym **Žiar**.

Rodina
------

* otec Juraj Weiss-Nägel (5.5.1873-18.11.1944)
* matka Anna rod. Daubnerová (17.11.1874-11.12.1965)
* súrodenci: Šimon Jurovský, Anton Jurovský, Jozef Jurovský, Ján Weiss-Nägel, Anna Chovanová.

Životopis
---------

Vychodil ľudovú školu v Uľanke, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1917-1922), v Ružomberku (1926), filozofiu v Krakove (1926-1929) a teológiu v Insbrucku (1929-1933), slovenčinu a filozofiu na KU v Prahe a UK v Bratislave (1937), získal titul PhDr.

V roku 1939 pôsobil ako stredoškolský profesor a riaditeľ jezuitského gymnázia v Bratislave, neskôr ako kňaz v Bratislave (1944-1950), po roku 1950 v Hontianskych Nemcoch. Predstaviteľ klerikálnej orientácie v slovenskej vede a kultúre. Roku 1945-1946 redigoval *Pútnik*, *Stanislavovské zvesti* a zúčastnil sa na preklade Nového zákona (1946). Poéziu, úvahy a články publikoval v Stanislavovských zvestiach, v časopisoch *Posol*, *Duchovný pastier* a *Kultúra*. Člen Katolíckej akadémie a literárnohistorického a filozofického odboru Matice slovenskej. Venoval sa aj kultúrno-historickej práci, dejinám slovenskej kultúry, najmä literatúry a filozofie.

Dielo
-----

* Filozofia Martina Szentiványiho, Martin roku 1944

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 161086
* VIAF: 4634156565725423500001
PhDr. **Alena Bahníková** (\* 20. február 1948, Liberec) je česká prekladateľka z taliančiny a autorka učebnice taliančiny. Otec Václav Bahník bol prekladateľ talianskej a antickej literatúry.

Životopis
---------

Strednú školu absolvovala v rodnom Liberci. Študovala taliančinu, francúzštinu a češtinu na filozofickej fakulte Karlovej univerzity (1966-1971). Po absolutóriu začala učiť taliančinu a francúzštinu v Jazykovej škole Praha, učí tam dodnes. Je autorkou a spoluautorkou učebníc taliančiny.

V roku 1976 sa podieľala na založení ineditného spolku Societas Incognitorum Eruditorum II (prvá učená spoločnosť toho mena existovala v Košiciach 1746-52). Od mája 1976 do decembra 1988 vydávali (12 - 18 priateľov, prevažne absolventov FFUK a MFFUK), strojopisný kultúrno-politický mesačník *Acta incognitorum*. (Dnes v Libri prohibit J. Gruntoráda.) Do Act prispievala predovšetkým prekladmi z taliančiny a francúzštiny, recenziami novej talianskej beletrie, tiež cestopisnými črtami.

V roku 1991 dostala od I.D.I. - Istituto del dramma Italiano - cenu Angela Maria Ripellino (cena za preklady talianskych hier do slovanských jazykov.)

Po Novembri začala učiť tiež na fakulte sociálnych vied Karlovej univerzity, učí tam dodnes.

Preklady
--------

* *Amarcord*, Federico Fellini, Tonino Guerra, Praha, Odeon 1973.
* *Nápady*, Leonardo da Vinci, Odeon 1982; Praha, Ivo Železný 1996.
* *O malířích* (Mestiere di pittore, Scritti sull´arte e la società), s Václavom Bahníkom), Renato Guttuso, Praha, Odeon 1984.
* *Ugo*, Carla Vistarini, Istituto Italiano di Cultura 1991.
* *Valérie a svět divů* (Valeria delle meraviglie), Ubaldo Soddu, Praha, Istituto Italiano di Cultura 1992.
* *Máma hrdinka* (Mamma eroina), Maricla Boggio, Praha, Istituto Italiano di Cultura 1993.
* *Poslední měsíce* (Le ultime lune), Furio Bordon, Praha, Istituto Italiano di Cultura 1993.
* *Nevyřčená slova*, (La parola tagliata in bocca), Enzo Siciliano, Praha, Istituto Italiano di Cultura 1993.
* *Don Giovanni a jeho sluha* (Don Giovanni e il suo servo), Rocco Familiari, Praha, Istituto Italiano di Cultura 1994.

Referencie
----------

1. ↑  *Obec překladatelů*

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alena Bahníková na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 93846
* ISNI: 0000 0000 5798 7097
* NK ČR: jk01010544
* VIAF: 83658138
Doc. MUDr. **Stanislav Kunda**, CSc. (\* 27. január 1936, Staškov – † 3. máj 2016) bol slovenský psychiater a vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

V rokoch 1953 – 1959 študoval na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1963 absolvoval špecializačnú prípravu z psychiatrie I. st. v Prahe, 1968 špecializačnú prípravu z psychiatrie II. st. v Bratislave, 1972 CSc. 1996 doc. Pôsobil ako vedecký ašpirant na Psychiatrickej klinike KU v Prahe (1966 – 1970), pracoval ako lekár – psychiater v OÚNZ Rimavská Sobota (1959 – 1965) a ako primár psychiatrického odd. a Centra pre liečbu drogových závislostí v KÚNZ, resp. NsP FDR v Banskej Bystrici (1965 – 1997 ). Od roku 1995 pôsobil na UMB v Banskej Bystrici a od 1998 ako primár psychiatrického oddelenia v NsP v Trstenej. 

Je zakladateľom psychiatrie v Banskej Bystrici a okrese. V roku 1989 sa podieľal na rekonštrukcii pavilónu primára Petelena na psychiatrické oddelenie. Zúčastnil sa na domácich i zahraničných vedeckých seminároch, sympóziách a konferenciách. Bol členom Čs. a Slovenskej psychiatrickej spoločnosti, Spolku lekárov. Zakladal a pravidelne prispieval do rubriky *Linka dôvery* v denníku Smer (1967 – 1994). Publikoval odborné vedecké práce doma i v zahraničí. Roku 1990 bol poslancom SNR.

Ocenenie
--------

* Roku 1986 obdržal Pamätnú medailu KÚNZ Banská Bystrica, 1989 získal prémiu Slovenského literárneho fondu

Dielo
-----

* *Klinika alkoholizmu*. Martin : Osveta, 1988.

Referencie
----------

1. ↑  PATARÁK, Michal. Zomrel docent Kunda, no o život neprišiel.. *Denník N Blog* (Bratislava: N Press), 2016-05-05. Dostupné online [cit. 2016-05-08].

Zdroj
-----

* *Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001*
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * LCCN: n2015189695
* NK ČR: xx0104446
* VIAF: 101600342
* WorldCat: lccn-n2015189695
Doc. Ing. **Alena Longauerová**, CSc. (\* 31. august 1958, Banská Bystrica) je ekonómka, vysokoškolská pedagogička.

Životopis
---------

Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1977-1981 absolvovala štúdium na Fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu VŠE v Banskej Bystrici. V roku1987 obhájila vedeckú hodnosť CSc. 1996 doc. Absolv. pracovné a študijné pobyty vo Viedni, v Bazileji. Pôsobila ako asistentka GR Slovcepa v Banskej Bystrici, odb. asistentka na VŠE a na FESCR UMB v Ban. Bystrici, riaditeľka odd. stratégií v Dopravnej banke v Banskej Bystrici. Od 1998 je prezidentka a predsedníčka Predstavenstva Banky Slovakia Banská Bystrica. Publikovala vedecké štúdie a odborné články v domácich a zahr. časopisoch a zborníkoch.

Dielo
-----

* Optimalizácia siete platených služieb vo vidieckych sídlach, Bratislava roku 1987
* Manažment vybraných rizík v komerčnej banke, Banská Bystrica roku 1996
* Zahranično-obchodné operácie, Banská Bystrica roku 1997
* Úvod do teórie financií a meny (spoluautorka), Banská Bystrica roku 1998

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5642 476X
* NK ČR: xx0055875
* SNK: 155922
* VIAF: 85660795
**Názov hostiteľa** (iné názvy: **meno hostiteľa, hostiteľský názov, hostiteľské meno, hostname**, v slangu aj: **meno stroja, názov stroja**; angl. *host name, hostname*) je unikátne meno počítača, pod ktorým je známy na počítačovej sieti. Používa sa na identifikáciu jednotlivého počítača pri elektronickej komunikácii (napr. e-mail, Usenet news a pod.)

V lokálnych sieťach je názov hostiteľa zvyčajne jedno slovo, napr. „pc01", „katka", „r2d2".

Na Internete je názov hostiteľa kombinácia lokálneho názvu počítača a domény. Napríklad „sk.wikipedia.org" pozostáva z lokálneho mena („sk") a doménového mena "wikipedia.org". Touto kombináciou vzniká FQDN (Full Qualified Domain Name). To sa dá preložiť na adresu IP pomocou lokálneho hosts súboru, služby NIS alebo systémom DNS. Počítač môže mať niekoľko názvov (aliasov), no jedno je určené ako kanonické, teda také, ktoré daný počítač sám používa.

Často je možné uhádnuť názov hostiteľa v rámci nejakej organizácie. Väčšinou majú totiž počítače názvy podľa služieb, ktoré poskytujú (napr. anonymné FTP či World Wide Web). Vezmime doménu „example.com". Potom možno hádať mená strojov a pridávať ich pred názov domény, napr. „www.example.com", „ftp.example.com". Na overenie platnosti daného mena jednoducho použijeme napr. program ping.

Názov hostiteľa možno použiť aj na fyzickú identifikáciu počítača v rámci organizácie, môže obsahovať kód úseku, kde sa nachádza, číslo kancelárie a pod. Častejšie sa však používajú názvy kreslených postavičiek, mená zvierat, či ľudí, mytologické odkazy, postavy zo sveta fantasy, Sci-Fi, Star Treku, Star Wars a pod.

Pozri aj
--------

* URL
Dialekty hornej nemčiny
**Alemančina** alebo **alemanské dialekty** je skupina dialektov nemčiny (hornonemčiny), ktorými sa hovorí predovšetkým vo Švajčiarsku, Švábsku a Vorarlbersku; ďalej tiež v Lichtenštajnsku, Francúzsku (Alsasko), Taliansku a Venezuele (město Colonia Tovar). Zhruba sa delí na švajčiarsku nemčinu (v širšom poňatí), ktorou sa hovorí aj v niektorých priľahlých oblastiach (Alsasko, Vorarlbersko), a švábčinu. 
Celkom alemanskými dialektami hovorí na celom svete zhruba 10 miliónov ľudí.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alemančina**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alemanština na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Germánske jazyky |
| --- |
| Západogermánske jazyky | 
* afrikánčina
* angličtina
* dolná nemčina
* frízština
* jidiš
* luxemburčina
* nemčina
* holandčina

 |
| Severogermánske jazyky | 
* dánčina
* faerčina
* islandčina
* nórčina
	+ nynorsk
* švédčina

 |
| Východogermánske jazyky | 
* gótčina
* vandalčina

 |
**Edmund Jonás** (maď. *Jónás Ödön*; vlastným menom *Edmund König*, \* 14. december 1833, Košice – † 10. máj 1933, Budapešť) bol uhorský technický inžinier, vysokoškolský učiteľ a poslanec uhorského snemu.

Životopis
---------

Narodil sa v Košiciach, kde bol jeho otec hlavným mestským lesníkom. Po smrti otca sa ho ujal jeho nevlastný otec barón Jozef König. V rokoch 1863 až 1869 študoval na reálnych gymnáziách v Košiciach a Budíne. V roku 1872 promoval na Jozefínskej polytechnickej univerzite a podnikol študijnú cestu po Európe. V roku 1873 bol pomocným učiteľom na univerzite a pokračoval v štúdiách práva a politológie. Od roku 1876 bol pomocným učiteľom na reálnom gymnáziu VIII. budapeštianskeho obvodu.

V roku 1881 bol zvolený za poslanca uhorského snemu za Liberálnu stranu.

V roku 1883 bol vymenovaný za riadneho učiteľa mechaniky na Jozefínskej univerzite, ktorej bol v rokoch 1905 – 1907 rektorom.

Bol členom mnohých spolkov zaoberajúcich sa technickým rozvojom a bol predsedom Budapeštianskeho šachového spolku.

Svojimi článkami o technike prispieval do budapeštianskych novín a časopisov.

Referencie
----------

1. ↑  JONÁS, Edmund. In:  *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*. Zväzok II. E – J. Martin : Matica Slovenská, 1987. Dostupné online. S. 566.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Edmund Jónas**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jónás Ödön na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7943 6587
* PIM: PIM59552
* VIAF: 121475813
*Arétos a jeho rodina na mieste obety* , ilustrácia: John Flaxman (1755–1826)
**Arétos** (starogr. *Ἄρητος* – *Arétos*, lat. *Aretus*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)

Kráľ Nestor bol otcom synov, Aréta, Echefróna, Antilocha, Stratia, Persea, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty

Grécky básnik Homér sa o Arétovi, synovi Nestora, zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.

Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Arétos a celá ich rodina. Echefrón s bratom Stratiom chytili jalovicu za rohy a priviedli ju na obetné miesto. Arétos priniesol vodu a v košíku jačmeň z komory a Nestor začal vykonávať predpísaný obrad a odriekať príslušné modlitby. Keď potom Thrasymédes zrazil jalovicu ostrou bronzovou sekerou, Peisistratos jej prerezal hrdlo a Perseus podložil misu pod jej vytekajúcu tmavočervenú krv. Počas obety zaznel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.

Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, Polykasté ho okúpala a po kúpeli mu natrela telo olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
2. 1 2  Homér, *Odysea*, 3,447.
3. 1 2 3  Homér, *Odysea*, 3,430-478.
4. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 442-443.
5. ↑  Homér, *Odysea*, 3,464.
Dokovacia stanica Trnavské mýto
**Slovnaft Bajk** je služba na zdieľanie verejných bicyklov v Bratislave, ktorú prevádzkuje hlavné mesto Bratislava v spolupráci so spoločnosťou Slovnaft.

Bola zavedená 7. septembra 2018, v mestských častiach Staré Mesto, Nové Mesto, Ružinov a Petržalka, pričom jej predchádzalo neverejné testovanie v areáli spoločnosti Slovnaft.

Na používanie služby sa používateľ musí zaregistrovať na stránke služby a v pilotnej prevádzke zaplatiť symbolické 1 euro, čím získa kredit a prístupový kod k bicyklom. Tento kód je potrebné zadať na termináli bicykla na jeho odomknutie. V pilotnej prevádzke je prvých 30 minút používania zadarmo, neskôr sa platí za každých 6 minút 12 centov z kreditu, ktorý je možné si navýšiť.

Od 1. apríla 2019 je možné používať bicykle iba so zaplateným riadnym programom. Je možné vybrať si jeden z programov:

* mesačný za 9 €
* klasik za 29,4 €
* prémium za 38,4 €

Používateľ služby prémium získa v rámci predplatného hodinu jazdy bezplatne na rozdiel od pol hodiny pri ostatných programoch. Používatelia, ktorí už boli v systéme zaregistrovaní, mohli do 1. mája používať svoj pôvodný registračný kód, po tomto termíne bolo potrebné si predplatiť jeden z riadnych programov.

Pozri aj
--------

* WhiteBikes

Referencie
----------

1. ↑   *Bicyklov je v Bratislave denne asi 200, problémy riešime, hovorí Szabó zo Slovnaftu* [online]. Denník N. Dostupné online.
2. ↑   Za používanie Slovnaft BAjku sa bude od 1. apríla platiť viac - na koľko vás vyjde jedna jazda?. *Bratislavské noviny*. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* domovská stránka
**Alektor** alebo **Alektór** (starogr. *Ἀλέκτωρ* – *Alektor*/iný prepis *Alektór*, lat. *Alectryon*) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Anaxagora.

Za vlády jeho otca Anaxagora sa argejské kráľovstvo rozdelilo na tri nezávislé kráľovstvá. Podiel z jeho kráľovstva získali jeho bratia Melampous a Bias za vyliečenie jeho chorých dcér a žien v krajine. Založili tak v Argu vládu Amytháonovcov.

Alektor sa následne stal druhým kráľom Argu rodu Anaxagorovcov. Jeho syn Ifis prežil svoje deti a preto sa po jeho smrti stal nástupcom na argejskom tróne jeho synovec Sthenelos, syn brata Kapanea a jeho manželky Euadny, Ifidovej dcéry.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,18,4.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,6,2.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 289.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,18,5.
**Edred** alebo **Eadred** (\* okolo 923, Wessex – † 23. november 955, Frome, Somerset) bol anglosaský kráľ, ktorý vládol v Anglicku v rokoch 946 – 955.

Život
-----

Na trón nastúpil v roku 946 po nečakanej vražde kráľa Edmunda I. V tom čase prijal formálne podrobenie Northumbrijčanov. V nasledujúcom roku odišiel do Tanshelfu v Yorkshire, kde prijal od arcibiskupa Wulfstana z Yorku a witanu Northumbrie potvrdenie ich podrobenia. Krátko nato však oni svoj záväzok porušili a prijali za svojho kráľa Erika Bloodaxea. Edred na toto reagoval spustošením Northumbrie a vypálením Riponu. Pri návrate bol Edredov zadný voj napadnutý v Castleforde a Edred začal pustošiť Nortumbriu znovu, čo malo za následok odchod Erika a podrobenie sa Edredovi. Okolo roku 950 sa však stal vládcom Northumbrie Olaf Sigtryggson, ktorého o dva roky neskôr vystriedal zase Erik Bloodaxe. Edredovi sa podarilo definitívne obnoviť svoju moc v Nortumbrii až roku 954.

Edred sa zaslúžil o obnovenie kláštorného života. Veľký podiel na tom mal Edredov priateľ a radca Svätý Dunstan, opát v Glastonbury a neskorší arcibiskup z Canterbury, na ktorého Edred delegoval mnohé zo svojich právomocí v posledných rokoch vlády. 

Edred bol počas väčšiny svojho života sužovaný nemocou, ktorá mu niekedy nedovoľovala prijímať potravu, a s takto podlomeným zdravím zomrel 23. novembra 955 vo Frome. Pochovaný bol v Old Minster vo Winchesteri. Jeho nástupcom sa stal jeho synovec Edwy.

Rodina
------

Bol synom kráľa Eduarda I. Staršieho a jeho tretej manželky Eadgifu. Mal množstvo vlastných a nevlastných súrodencov. Nikdy nebol ženatý a nezanechal žiadneho potomka.

Autoritné údaje: * GND: 102441693
* ISNI: 0000 0003 5480 6360
* LCCN: nb2008005990
* VIAF: 63539904
* WorldCat: lccn-nb2008005990


  


| * z
* d
* u
Panovníci Anglicka |
| --- |
| 
* Alfréd Veľký
* Eduard I. Starší
* Athelstan
* Edmund I.
* Edred
* Edwy
* Edgar
* Eduard Mučeník
* Ethelred II.
* Sven I.
* Edmund II.
* Knut Veľký
* Harold I.
* Hardiknut
* Eduard Vyznávač
* Harold II.
* Viliam I.
* Viliam II.
* Henrich I.
* Štefan
* Henrich II.
* Richard I.
* Ján I.
* Henrich III.
* Eduard I.
* Eduard II.
* Eduard III.
* Richard II.
* Henrich IV.
* Henrich V.
* Henrich VI.
* Eduard IV.
* Eduard V.
* Richard III.
* Henrich VII.
* Henrich VIII.
* Eduard VI.
* Mária I.
* Alžbeta I.
* Jakub I.
* Karol I.
* Karol II.
* Jakub II.
* Mária II. a Viliam III.
* Anna

 | Anglická vlajka |
Audi B7 RS4 (2007)
BMW M5 (E39)
Mazda 6 MPS
**Športový sedan** je typ automobilu s karosériou sedan, ktorý je dizajnovaný tak, aby vyzeral "športovo", pričom ponúka vodičovi väčší zážitok z riadenia a zároveň komfort a výbavu porovnateľnú s luxusným automobilom. Väčšina z tejto kategórie vozidiel pochádzajú zo strednej triedy.

Z historického hľadiska do tejto kategórie patria automobily ako Alfa Romeo 1900, Triumph Dolomite a Lotus Cortina.

Športové sedany
---------------

* Alfa Romeo 156 GTA
* Audi S4/Audi RS4
* Audi S6/Audi RS6
* Audi S8
* Bentley Turbo R
* BMW rad 3
* BMW M5
* Ford Mondeo ST200/ST220
* Lexus IS-F
* Lotus Omega
* Mazda 6 MPS
* Mercedes-Benz 500E
* Mitsubishi Galant VR-4
* Mitsubishi Lancer Evolution
* Nissan Primera GT
* Nissan Skyline/GT-R
* Saab 9-5 Aero
* Volvo S60R

Referencie
----------

1. ↑   *2000 Mercedes Benz E55 AMG* [online]. Derekspratt.com, 23. jún 2010, [cit. 2010-10-18]. Dostupné online.
2. ↑   *1950 Alfa Romeo 1900* [online]. supercars.net, [cit. 2009-02-08]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sports sedan na anglickej Wikipédii.*
**Andrej Chudoba**, vl. menom **Ondrej Hudoba** (\* 21. november 1927, Malé Krškany – † 21. január 2014, Pukanec) bol slovenský prozaik, básnik a scenárista.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine roľníka a vzdelanie získaval v Leviciach, Krškanoch, Bátovciach, a napokon opäť v Leviciach, kde študoval v rokoch 1945 – 1949 na učiteľskej akadémii. V rokoch 1951 – 1952 pracoval ako učiteľ v Žemberovciach, v rokoch 1952 – 1954 ako robotník-rysovač v Tlmačoch, v rokoch 1954 – 1955 ako pomocný účtovník v Pukanci a v rokoch 1955 – 1959 ako robotník a plánovač v Hodruši-Hámroch. Medzi rokmi 1959 – 1963 sa venoval iba literárnej činnosti. V roku 1963 pracoval znovu ako učiteľ, tentoraz v Pukanci, kde pôsobil až do roku 1990, kedy odišiel do dôchodku, no ostal tam žiť i naďalej. Zomrel v meste Pukanec ako 86 ročný 21. januára 2014.

Tvorba
------

Svoje prvé literárne pokusy začal uverejňovať už počas učiteľských štúdií v rôznych časopisoch (Mladá tvorba, Tvorba a i.). Knižný debut mu vyšiel v roku 1958 (zbierka básní), debutová próza mu knižne vyšla v roku 1962. V poézii sa venuje písaniu silne citovo zafarbenej prírodnej i ľúbostnej lyriky, ktorá sa nesie v zmysle všelásky. V próze sa jeho tvorba zakladá na vykresľovaní vzťahov medzi mužom a ženou, na láske ako cite i vášni, pričom sa nesnaží ísť do ľudskej podstaty a hĺbky, aby dospel k dramatickým riešeniam, ale venuje sa vykresľovaniu ľudí i citov až do samých detailov. Jeho diela sa odohrávajú väčšinou vo vojnovom a povojnovom období a sú situované do prostredia Levíc a okolia, ktoré dobre pozná z vlastného života.

Dielo
-----

### Poézia

* 1958 – *Letokruh srdca*

### Próza

* 1962 – *Kde pijú dúhy*, novely
* 1965 – *Pustý dvor*, novely
* 1966 – *Miesto pre dvoch*, novely
* 1970 – *Leto s pehavou pannou*, novela s detektívnou zápletkou
* 1973 – *Zbohom, Cyrano*, zbierka poviedok
* 1976 – *Obkľúčenie*, román
* 1977 – *Hlinené husle*, zbierka poviedok
* 1979 – *Konečne bude mier*, súbor noviel
* 1982 – *Nákaza*, román s detektívnou zápletkou
* 1982 – *Stopárka*, román
* 1984 – *Cesty*
* 1984 – *Od Tekova vietor veje*
* 1985 – *Krv nie je voda*, zbierka próz
* 1994 – *Krásne poškodená slečna*, román
* 2002 – *Sneh a havrany*
* 2007 – *Kým slnko nezapadne,* zbierka básní a próz

### Scenáre

* 1961 – *Most na tú stranu*, scenár celovečerného filmu
* 1979 – *Pustý dvor*, scenár televízneho filmu

### Tvorba pre deti a mládež

* 1974 – *Sedemdesiatsedem povestí spod Slovenskej brány*

* 1993 – *Zázrak na konci sveta*, študentský román s autobiografickými prvkami

Zdroje
------

* Jozef Melicher: Grafik metamorfóz južanskej mentality. In: Život a dielo Andreja Chudobu. Nitra, UKF 1997, s. 59-66.
* Emil Benčík´´Bohatá žatva Andreja Chudobu´´,SB-Press,2011
* andrej.chudoba.szm.sk - oficiálna stránka Andreja Chudobu

Autoritné údaje: * GND: 121653447
* ISNI: 0000 0001 0882 7342
* LCCN: n80139641
* NK ČR: jn20000603125
* SNK: 163854
* VIAF: 27933100
* WorldCat: lccn-n80139641
**Devízy** (j. č. **devíza** je zriedkavé) môžu byť:

* v širšom zmysle: pohľadávky na platby v cudzej mene splatné v cudzine (spravidla v podobe peňazí na zahraničných účtoch alebo šekov či zmeniek znejúcich na cudziu menu a splatných v zahraničí); často sa dodáva, že tieto pohľadávky musia byť kedykoľvek splatné; toto je opak pojmu valuty
* v užšom zmysle: len peniaze na zahraničných účtoch

Niekedy sa pod pojmom devízy nesprávne zahŕňajú aj valuty.

Pojem devíza (Devise, divisa a pod.) sa vyskytuje v kontinentálnej Európe, presný anglický ekvivalent neexistuje.

Slovenské právo
---------------

V slovenskom finančnom práve sa pojem ako právny pojem v poslednom Devízovom zákone z roku 1995, teda odkedy je slovenská koruna konvertibilná, už nevyskytuje (iba ako prídavné meno "devízový", ale to sa nevzťahuje iba na slovo "devízy"). 

V Devízovom zákone č. 528/1990 ako aj Devízovom zákone č. 162/1989 bol pojem definovaný ako peňažné prostriedky v cudzej mene, ktoré sú na účtoch v tuzemských alebo zahraničných peňažných ústavoch, alebo s ktorými možno nakladať na základe zahraničných platobných dokumentov, pričom zahraničnými platobnými dokumentmi sa rozumejú doklady, s ktorými je spojené právo na peňažné plnenie v cudzej mene (zmenky, šeky, akreditívy, poukážky, platobné karty a pod.).

V Zákone o devízovom hospodárstve z roku 1970 boli devízy definované ako všetky druhy výplat na zahraničné miesta, ako aj platobné dokumenty znejúce na cudziu menu (zmenky, šeky, akreditívy, poukážky a pod.).

Referencie
----------

1. ↑  Devízy. In: KRÁLIK, Jozef; JAKUBOVIČ, Daniel. *Slovník finančného práva*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2004. 283 s. ISBN 80-224-0814-X. S. 116.

Pozri aj
--------

* devízové prostriedky
* devízové hodnoty
Otvárací ceremoniál 17. Makabejských hier v roku 2005
Makabejské hry 1935
**Makabejské hry** (hebr. מַכַּבִּיָּה‎), niekedy označované ako **Židovská olympiáda** je medzinárodná židovská atletická udalosť podobná Olympijským hrám. Makabejské hry sa usporadúvajú každé štyri roky v Izraeli, pod dohľadom Makabejskej federácie (angl. *Maccabi Federation*), ktorá je súčasťou Svetovej makabejskej únie (angl. *Maccabi World Union*). Hoci táto športová udalosť bola pôvodne plánovaná len pre židovských atlétov, môžu sa na nej zúčastniť aj izraelskí Arabi. Makabejské hry sú uznávané Medzinárodným olympijským výborom. Čo do účasti sú jednou z piatich najväčších svetových športových udalostí.

Od roku 1932 sa Makabejské hry usporadúvajú približne každé štyri roky. V poradí tretie Makabejské hry sa podľa plánu mali konať v roku 1938, ale kvôli vzostupu nacizmu v Európe a vypuknutí druhej svetovej vojny boli odsunuté až na rok 1950. Pravidelný kvartálny cyklus bol nastavený v roku 1957.

Je paradoxné, že hry nesú meno po Júdovi Makabejskom, ktorý sa roku 167 pred Kr. za Makabejského povstania silne staval proti atletickým hrám a súťažiam, ktoré pokladal za jasný vplyv gréckej kultúry, ktorá prišla do Jeruzalema vďaka helenizácii.

Makabejské hry sa tešia veľkej úcte, o čom svedčia aj prípady, v ktorých im svetovo uznávaní športovci dali prednosť pred súbežne prebiehajúcimi svetovými šampionátmi, ako to učinili napríklad Jason Lezak v roku 2009 či Lenny Krayzelburg v roku 2001.

Referencie
----------

1. ↑   *Izraelská turistika je v hluboké krizi* [online]. iDnes.cz, [cit. 2008-05-28]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Arab Israeli wins Maccabiah gold* [online]. Ynet News, [cit. 2008-05-28]. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑  
 *The 17th Maccabiah Games - July 2005* [online]. Israel Ministry of Foreign Affairs, [cit. 2008-05-28]. Dostupné online. (anglicky)
4. ↑  
 *The Maccabiah Games* [online]. International Jewish Sports Hall of Fame, [cit. 2008-05-28]. Dostupné online. (anglicky)
5. ↑   *Americký plavec Lezak dal přednost židovské olympiádě před MS* [online]. sport.cz, 06.07.2009, [cit. 2018-08-07]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Makabejské hry**

Externé odkazy
--------------

* International Jewish Sports Hall of Fame: Zhrnutie všetkých doterajších Makabejských hier (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Makabejské hry na českej Wikipédii.*
**Vědeckotechnický park Univerzity Palackého** je vedeckotechnický park v Olomouci v Česku. Bol založený v roku 2000 pod názvom *Centrum pre inováciu a transfer technológií UP*. Jeho účelom je využiť výskumný potenciál univerzity vo firmách, a zaistiť prenos technológií medzi univerzitou a komerčnou sférou.

Charakteristika
---------------

Podnikateľský inkubátor pomáha začínajúcim firmám. Vznikol s podporou štrukturálnych fondov Európskej únie, Krajského úradu Olomouckého kraja a štatutárneho mesta Olomouc, prevádzku parku spolufinancuje Univerzita Palackého.

Prvé priestory parku boli vytvorené samotnou univerzitou za finančnej pomoci vlády Českej republiky prostredníctvom grantovej podpory Ministerstva priemyslu a obchodu ČR a Ministerstva pre miestny rozvoj ČR, a prostriedkov pilotného projektu programu PHARE. Park bol následne rozšírený o Podnikateľský inkubátor. Tento projekt bol financovaný z prostriedkov Phare za finančnej účasti mesta Olomouc a Univerzity Palackého. Dokončenie vnútorných priestorov a prevádzka bola financovaná z prostriedkov Operačného programu Priemysel a inovácie a spolufinancovaný Krajským úradom Olomouckého kraja a Univerzitou Palackého v Olomouci.

Externé odkazy
--------------

Oficiálna stránka (po česky), (po anglicky)

| * z
* d
* u
Univerzita Palackého v Olomouci |
| --- |
| Fakulty | 
* Cyrilometodská teologická fakulta
* Fakulta telesnej kultúry
* Filozofická fakulta
* Lékárska fakulta
* Pedagogická fakulta
* Právnická fakulta
* Prírodovedecká fakulta
* Fakulta zdravotníckych vied

 |
| Ľudia | 
* Rektor: Martin Procházka
* Kategória Absolventi
* Kategória Dekani
* Kategória Rektori
* Kategória Vyučujúci

 |
| Ostatné | 
* Academia Film Olomouc
* Jezuitská kolej
* Pevnost poznání
* Vědeckotechnický park

 |
**Symfónia č. 3 D-dur, Op. 29** je dielo ruského skladateľa Piotra Iľjiča Čajkovského.

Tretia symfónia D-dur, op.29 bola skomponovaná v r. 1875. Je to 5. časťová skladba a má skôr suitový ako symfonický ráz. Rozhodujú o tom výrazné tanečné prvky, dominujúce tak v dvojtémovom Allegre (1. časť), ako aj vo Valčíku, ktorý tvorí 2.časť, a v „polonézovom"
Finále. Symfonickejšie poňatie má melancholické Andante (3. časť) a temperamentné Scherzo (4. časť.)

Symfónia má päť viet:

1. *Introduzione e Allegro. Moderato assai (Tempo di marcia funebre) - Allegro brillante*
2. *Alla tedesca. Allegro moderato e semplice*
3. *Andante. Andante elegiaco*
4. *Scherzo. Allegro vivo*
5. *Finale. Allegro con fuoco (Tempo di polacca)*

Zloženie orchestra: 2 flauty, 2 hoboje, 2 klarinety, 2 fagoty, 4 lesné rohy, 2 trúbky, 3 trombóny, tuba, tympany, sláčikové nástroje (1. a 2. husle, violy, violončelá, kontrabasy). Priemerná dĺžka symfónie je 46 minút.

| * z
* d
* u
Symfónie P. I. Čajkovského |
| --- |
| 
Symfónia č. 1 g mol *„Zimné sny"*, Op. 13 ·
Symfónia č. 2 c mol *„Maloruská"*, Op. 17 ·
Symfónia č. 3 D dur *„Poľská"*, Op. 29 ·
Symfónia č. 4 f mol, Op. 36 ·
Symfónia č. 5 e mol, Op. 64 ·
Symfónia č. 6 h mol *„Patetická"*, Op. 74 ·
Symfónia č. 7 h mol *"Manfred"*, Op. 58
Zoznam diel Piotra Iljiča Čajkovského
 |
**Symfónia č.3 F-dur, Op. 90** je dielom Johanna Brahmsa.

Vznik
-----

Skladateľ ju dokončil v roku 1883, šesť rokov po jeho druhej symfónií. Dielo malo premiéru 2. decembra toho istého roku vo Viedni pod taktovkou Hansa Richtera. Richter symfóniu ihneď prirovnal k Beethovenovej *Eroike* a nazval ju "hrdinskou". Vzhľadom na to, že Brahms skládal výlučne absolútnu hudbu, nemožno s týmto priprovnaním celkom súhlasiť, hoci je nepochybné, že v porovnaní s druhou Brahmsovou symfóniou, tretia priniesla viac dramatiky, pátosu a zápalu.

Charakteristika
---------------

Symfónia pri typickom prevedení trvá približne 40 minút a má štyri vety:

1. *Allegro con brio*
2. *Andante*
3. *Poco allegretto*
4. *Allegro*

Prvá veta obsahuje kontrastné témy. Hneď úvodná z nich je výrazná, ušľachtilá a plná energie. Druhá, pomalá veta je pokojná, vo forme voľných variácií a odráža úprimnosť a hravosť skladateľovej duše. Tretia veta nie je typickým živým scherzom, ale skôr zamyslenou romancou. Štvrtá veta predstavuje vrchol celej symfónie a má skutočne heroický charakter. Nekončí však víťaznou fanfárou, ale tichým zadosťučinením.

| * z
* d
* u
Symfónie Johannesa Brahmsa |
| --- |
| 
1. symfónia c mol, Op. 68 **-**
2. symfónia D dur, Op. 73 **-**
3. symfónia F dur, Op. 90 **-**
4. symfónia e mol, Op. 98
Zoznam diel Johannesa Brahmsa
 |
**Oseti** (iné názvy: **Osetínci**, **Osetinci**) sú etnikum žijúce v Severnom Osetsku (zväzovej republike Ruskej federácie) a v Južnom Osetsku, ktoré je de facto samostatný štát s minimálnym medzinárodným uznaním.

Oseti sú jeden z kaukazských národov. Väčšina Osetov sú kresťania, menšia časť moslimovia. Ako svoje písmo používajú ruskú azbuku. Oseti majú bohatý folklór a tradície. Ich celkový počet sa odhaduje na 710 000, z toho 520 000 žije v Severnom a okolo 75 000 v Južnom Osetsku. Zvyšok žije rôzne roztrúsený v Ruskej federácii a malá menšina aj v Gruzínsku (asi 38 000 žije v Gruzínsku bez zarátania Južného Osetska).

Jazyk
-----

Osetčina patri do indoeurópskej rodiny jazykov. Patrí do iránskej vetvy týchto jazykov.

Dejiny a pôvod
--------------

Oseti sami seba nazývajú Alani. O historických Alanoch pozri Alani. Oseti sú považovaní za jeden z najstarších národov na Kaukaze.[chýba zdroj]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oseti**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ossetians na anglickej Wikipédii.*

Galéria
-------

* Severoosetínsa a Juhoosetínska republikaSeveroosetínsa a Juhoosetínska republika
* Církevný sprievodCírkevný sprievod
* Osetínci na procesiiOsetínci na procesii
* Osetínci na církevnej procesiiOsetínci na církevnej procesii
* Juhoosetský folklórny súborJuhoosetský folklórny súbor
* Juhoosetský folklórny súborJuhoosetský folklórny súbor
* Juhoosetská ženaJuhoosetská žena
Dumját
Damietta na mape Egypta
**Dumját** alebo staršie aj **Dimját** (arab. مدينة دمياط - dumját/(staršie aj) dimját; latinský a historický slovenský názov *Damietta*; po koptsky *Tamiati*; po grécky *Tamiathis*) je prístav v Egypte ležiaci na pobreží Stredozemného mora. Je hlavným mestom rovnomenného guvernorátu Dumját. V samotnom meste žije 71 429 obyvateľov (2005) a v celej aglomerácii viac ako 1 milión obyvateľov.

Dejiny
------

Mesto Dumját je veľmi staré. Existovalo už v období staroveku pod menom Tamiat. Jeho význam poklesol v helenistickom období potom, kedy bol vybudovaný nový a väčší prístav na pobreží Stredozemného mora, Alexandria.

Mesto malo veľký význam v 12. a 13. storočí v období križiackych výprav. V roku 1169 tu pristálo loďstvo Jeruzalemského kráľovstva podporované byzantským cisárom a následne zaútočilo na tento prístav. Nakoniec ale bolo porazené Saladinom. Počas piatej križiackej výpravy sa verilo, že Damietta je strategickým bodom - kľúčom k Nílu - a jej dobytie umožní obsadiť celý Egypt a z neho sa potom dá ovládnuť celá Palestína a Jeruzalem. V roku 1219 bol prístav obliehaný a dobytý križiakmi. Tí boli ale v roku 1221 porazení pred Káhirou a následne vyhnaní z celého Egypta.

Damietta sa zároveň stala v podstate jediným úspechom križiakov počas siedmej križiackej výpravy, keď ju v roku 1249 so svojim loďstvom napadol a rýchlo obsadil francúzsky kráľ Ľudovít IX. Svätý. Ale čoskoro bol porazený a mesto sa vrátilo do rúk moslimov.

Pre veľký význam pre križiakov počas križiackych výprav Bajbars, mamelucký sultán, rozboril mesto a znovu ho vybudoval so silnejším opevnením pár kilometrov od Nílu. V súčasnosti je Damietta opäť s týmto veľtokom spojená kanálom, to jej vrátilo status významného prístavu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dumját (mesto)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Damietta na českej Wikipédii.*
**Damiskos** (starogr. *Δαμίσκος* – *Damiskos*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 368 pred Kr..

Damiskos z Messénie zvíťazil v Olympii na 103. hrách v roku 368 pred Kr. v behu dorastencov na jedno stadion a neskôr pravdepodobne v kategórii mužov zvíťazil v päťboji na nemejských a na isthmických hrách. V Olympii sa beh dorastencov na jedno stadion zaviedol v roku 632 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Polyneikes z Élidy.

Damiskos bol korunovaný olympijským vencom dva roky potom, ako jeho vlasť oslobodili Tébania spod tristopädesiatročnej spartskej poroby. Tébske vojsko viedol vojvodca Epameinóndas, ktorý slobodným Messénčanom založil nové hlavné mesto Messénu. Staroveký autor Pausanias o tom uvádza: „*Až keď sa Messénčania vrátili na Peloponéz, navrátilo sa im šťastie, pokiaľ ide o olympijské hry. Keď rok po obnovení Messény slávili Éliďania olympijské hry, zvíťazil nad chlapcami v stadiu tento Damiskos a ako účastník päťboja neskôr v Nemei a na Isthmu."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 432.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 152.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 342.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,2,11.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
O adaptáciách diela pozri *Alica v krajine zázrakov.*

**Alica v krajine zázrakov** (tiež známe ako ***Alicine dobrodružstvá v krajine zázrakov***, v origináli *Alice's Adventures in Wonderland*) je dielo anglického matematika a logika Lewisa Carrolla (vlastným menom Charles Lutwidge Dodgson) z roku 1865, ktorý ju údajne napísal pre malé dievčatko Alicu Liddellovú. Dielu sa dostalo vedeckej interpretácie a bolo označené za výnimočné.

Sama hlavná postava, neustále ohromená Alica, v mimovoľných reakciách na imaginatívny svet plný obdivuhodností rýchlo prechádza v strnulé, inokedy zas tvrdohlavé dievča s ráznym riešením fantazijných zápletiek, spôsobených obyvateľmi ríše. Javí sa ako ochotná a prívetivá, ako aj neústupčivá až tvrdošijná, pritom stále detsky sympatická. Carrollov um logicky zviazať absurdum sveta v celej šírke a predstieraná prirodzenosť aj znalosť detského správania, zaručili dielu svetové uznanie a prerod v klasiku. Dielo sa dočkalo pokračovania: *Za zrkadlom a čo tam Alica našla* (tiež známe ako *Za zrkadlom a s čím sa tam Alica stretla*, v origináli *Through the Looking Glass and What Alice Found There* z 1872).

História príbehu o Alici
------------------------

Lorin Charlotte Liddellová, Alice Pleasance Liddellová (pozri fotografiu), Edith Mary Liddellová boli tri mladistvé dievčatká, sestry, s ktorými Lewis Carroll cestoval loďkou po Temži z Oxfordu do Godstowu. Počas plavby sa Alice opýtala Carrolla, či by im nerozprával príbeh – rozprávku. A Carroll tak zapustil korene pozoruhodného príbehu, súhlasným gestom – začatím rozprávaním o Alici, ktorá svojím pádom do králičej nory vniesla bizarne fantastické prvky do svojho rozprávkového života. Alice niekoľkokrát prosila, aby jej Carroll príbeh napísal a mohla si ho kedykoľvek čítať až nakoniec Carroll podľahol prianiu dieťaťa a naozaj spis vytvoril a odovzdal ho Alici (nazval ho *Alice's Adventures Under Ground*). Na Vianoce v roku 1864 potom Alice dostala od Carrolla darček – prepracované a rozšírené rozprávanie i s ilustráciami. Nasledujúci rok bol potom spis vydaný s profesionálnymi ilustráciami Johna Tenniela (pozri sprievodné ukážky) a s ešte viac podrobnosťami (nazvaný *Alice's Adventures in Wonderland*).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alica v krajine zázrakov (kniha)**

Galéria
-------

* Čajová seansa - kresba Johna TennielaČajová seansa - kresba Johna Tenniela
* Alica a Cheshire (mačka Škľabka) - kresba Johna TennielaAlica a Cheshire (mačka Škľabka) - kresba Johna Tenniela
* Húseničiak s vodnou fajkou - kresba Johna TennielaHúseničiak s vodnou fajkou - kresba Johna Tenniela
* Šachovnica - kresba Johna TennielaŠachovnica - kresba Johna Tenniela
* Biely králik - kresba Johna TennielaBiely králik - kresba Johna Tenniela
* Alica sa pokúša hrať kroket s plameniakom - kresba Johna TennielaAlica sa pokúša hrať kroket s plameniakom - kresba Johna Tenniela
* Fotografia Alice Liddellovej, urobená Lewisom CarollomFotografia Alice Liddellovej, urobená Lewisom Carollom

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alenka v říši divů na českej Wikipédii.*