recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erika Podlipná** (rod. Gáliková) (\* 5. marec 1943, Slovensko) je spisovateľka, publicistka.

Životopis
---------

Pôsobila ako správkyňa objektu pamätníka SNP v Nemeckej pod správou Horehronského múzea v Brezne (1970 – 1972), ako samostatná kultúrna referentka v Okresnom osvetovom stredisku v Banskej Bystrici (1972 – 1982), ako riaditeľka ZK ROH Slovenka v Banskej Bystrici (1982 – 1985) a v roku 1985 – 1989 opäť v Okresnom osvetovom stredisku ako samostatná kultúrna referentka pre riadiacu činnosť kultúrnych zariadení. Od roku 1970 je autorkou rozhlasových príspevkov, rozhlasovej satiry a pásiem v rádiu Devín a v Slovenskom rozhlase, publikovala v časopisoch Fragment K, Kultúrny život, Revue Nagyvilág, Prostor a iné. Je autorkou románu o Dominikovi Tatarkovi.

Ocenenie
--------

* Roku 1995 získala cenu za literárny debut románu Koláž

Dielo
-----

* Koláž, Bratislava roku 1993

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 132810255
* ISNI: 0000 0000 9179 6040
* LCCN: nr96013509
* NK ČR: xx0070246
* VIAF: 65177786
* WorldCat: lccn-nr96013509
Ilustrácia pre 3. dejstvo a 3. obraz opery Lucia di Lammermoor vytvorený pre jej premiéru v roku 1835
**Lucia z Lammermooru** (*Lucia di Lammermoor*) je opera v troch dejstvách, ktorú zložil Gaetano Donizetti. Premiéra sa konala 26. septembra 1835 v Teatro San Carlo v Neapole. V roku 1839 bola vytvorená jej francúzska verzia (*Lucie de Lammermoor*), ktorá mala premiéru 6. augusta v Théâtre de la Renaissance v Paríži. Libreto napísal Salvatore Cammarano podľa anglického románu Sira Waltera Scotta "The Bride of Lammermoor". Francúzsku verziu libreta pripravili Alphonse Royer a Gustave Vaëz. Opera je najúspešnejšou autorovou tragickou operou a jedným z najkrajších diel z obdobia bel canta (čo je veľmi ťažká vokálna technika). Vďaka tejto opere získal Donizetti miesto profesora na kráľovskom konzervatóriu v Neapole.

Hlavné postavy
--------------

| Postava | Hlasový rozsah |
| --- | --- |
| **Lord Enrico Ashton** | barytón |
| **Lucia**, jeho sestra | soprán |
| **Edgardo**, Ravenswood | tenor |
| **Lord Arturo Bucklaw**, Luciin snúbenec | tenor |
| **Raimondo Bidebent**, kaplán | bas |
| **Alisa**, Luciina spoločníčka | mezzosoprán |
| **Normanno**, veliteľ stráže | tenor |
|

Obsah
-----

*(prvá, talianska verzia)* Dej sa odohráva v Škótsku v 17. storočí.

### I. dejstvo

Lord Ashton chce zosobášiť svoju sestru Luciu s vplyvným lordom Arturom, aby tým získal pre rodinu priazeň dvora. Dozvedá sa však, že Lucia je zaľúbená do Edgarda di Ravenswooda, ktorý je posledným potomkom znepriatelenej rodiny, ktorú Asthonovci kedysi obrali o majetok.

Lucia sa stretáva s Edgardom v záhrade. Edgardo musí odcestovať do Francúzska s tajným poslaním a predtým by rád poprosil Asthona o zmierenie a o Luciinu ruku. Lucia ho však odhovorí od tohto úmyslu, lebo tuší, že by to nedopadlo dobre. Prisahá však Edgardovi vernosť, kým sa nevráti.

### II. dejstvo

Edgardo je už preč niekoľko mesiacov a jeho listy zachytil pre Ashtona Normanno (veliteľ stráže). Namiesto nich Ashton postrčí Lucii falzifikát, ktorý poukazuje na Edgardovu neveru. Takto presvedčí Luciu, aby súhlasila so sobášom s lordom Arthurom.

Pripraví sa svadba a Lucia rezignovane podpisuje svadobnú zmluvu. V tom prichádza Edgardo, ktorý s prekvapením zisťuje situáciu. Netušiac o Ashtonových intrigách zo všetkého viní Luciu, ktorá sa psychicky zrúti. Edgardo vyzýva Ashtona na súboj. 

### III. dejstvo

Luciin vychovávateľ Raimondo odhaľuje strašnú správu: Lucia sa pomiatla a lorda Arthura zapichla nožom pri svadobnom lôžku. Bláznivo volá Edgarda.

Edgardo čaká na Ashtona. Namiesto neho prichádzajú svadobní hostia a rozprávajú mu, čo sa stalo. Potom prichádza Raimondo so správou, že už aj Lucia je mŕtva. Nešťastný Edgardo si taktiež berie život.

Externé odkazy
--------------

* Lucia di Lammermoor MP3 záznamy zdarma, dostupné pod licenciou Creative Commons
**Obliehanie Sardisu** (498 pred Kr.) bol lokálny vojenský konflikt medzi obyvateľmi Sardisu a alianciou Grékov z Iónie, Atén a Eretrie. Gréci boli pod vedením Aristagora z Milétu a Eualcida z Eretrie. Obliehanie bolo súčasťou Iónskeho povstania (499 - 494 pred Kr.) a Grécko-perzských vojen (500 - 484 pred Kr.).

Pozadie
-------

Aristagoras z Milétu, ktorý viedol (menom Naxoských exulantov a Dareia Veľkého) a neuspel pri prvom obliehaní Naxosu v roku 499 pred Kr. sa po porážke pridal na grécku stranu Iónskeho povstania. Požiadal Spartu a Atény o vojenskú pomoc pri ťažení proti Dáreiovi. Sparta pomoc odmietla z dôvodu svojho zapojenia do konfliktov na Peloponéze, ale Atény súhlasili a vyslali 20 lodí. Spojenecká Eretria poslala ďalších 5 lodí pod vedením Eualcida.

Sardis
------

Podľa Herodota, Aristagoras zostal v Miléte a zveril vedenie svojej Iónskej armády do rúk svojho brata Charopina a človeka menom Hermofantos. Armáda mesto vyplienila a vypálila. Sardis mal strategický význam, pretože bol sídlom najbližšieho perzského satrapu a konečnou stanicou perzskej "kráľovskej cesty", ktorá začínala v Perzepolise. Satrapa Artafernes hľadal útočisko v akropole Sardisu, spolu so svojou silnou ochrankou.

Pre nepriateľstvo miestnych Lýdijcov sa Gréci stiahli naspäť k Efezu, prenasledovaní Artafernom. Následne došlo k vzájomnému stretu v Bitke pri Efeze, kde Peržania svojho protivníka porazili.

Účasť Atén a Eretrie na vypálení Sardisu nebola zabudnutá a tieto dve mestá boli Peržania rozhodnutí zničiť. V roku 490 pred Kr. sa ich armáda vydala do Grécka tento úmysel uskutočniť. Peržania uspeli v Naxose a Eretrii, ktoré boli vyplienené, zničené a obyvatelia odvlečení do otroctva. Atény od podobného osudu zachránilo víťazstvo v Bitke pri Maratóne.

Zdroje
------

* Burn, A. R.. *The Penguin History of Greece*. London : Penguin Press, 1990. ISBN 0-14-013751-3.
* Herodotos, The Histories, Book Five, chapter 102. (Projekt Gutenberg)
**Diodotos** (starogr. *Διόδοτος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. stor. pred Kr.

Diodotos z maloázijskeho mesta Tyana si na 191. olympijských hrách v roku 16 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii boli víťazi hier korunovaní olivovým vencom zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku, ale Diodota ocenili aj poctou celogréckeho meradla, a to tak, že 191. olympiádu nazvali jeho menom. Beh na vzdialenosť jedného stadia bol totiž hlavným olympijským pretekom a menom víťaza tejto disciplíny sa každá olympiáda označovala.

Diodotovo olympijské víťazstvo zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Mapa Európy v roku 1914, Trojspolok hnedou farbou
**Trojspolok** bol bojový spolok štátov, ktorý tvorili Nemecko, Rakúsko-Uhorsko, Taliansko a od roku 1883 aj Rumunsko. Fakticky vznikol viacerými zmluvami z rokov 1879, 1882 a 1883, ale formálne vznikol formou jedinej zmluvy až v roku 1887, ktorá bola niekoľkokrát obnovená - posledný raz 5. decembra 1912. Spolok zanikol formálnou výpoveďou zmluvy o Trojspolku Talianskom 4. mája 1915.

Jeho hlavným zámerom bolo získať nové územia - kolónie, na úkor iných koloniálnych štátov. Najviac úsilia v tomto smere vyvíjalo Nemecko, ktoré bolo druhou najväčšou európskou veľmocou a chcelo získať francúzske a britské kolónie, rovnako ako Taliansko, preto Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Rusko uzatvorili Dohodu, ktorej sa tiež hovorilo *Trojdohoda*, proti územným nárokom Trojspolku. Rakúsko-Uhorsko zase chcelo oslabiť a poraziť Srbsko a rozširovať svoje územie na Balkáne, proti čomu sa postavilo Rusko, ktoré bolo spojencom balkánskych národov. Po vypuknutí 1. svetovej vojny vyhlásilo Taliansko neutralitu (1915) a Nemecku a Rakúsko-Uhorsku sa začalo hovoriť centrálne mocnosti. Ich neskoršími spojencami boli Bulharsko a Osmanská ríša. Trojspolok bol vo vojne s Dohodou porazený.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Trojspolok (prvá svetová vojna)**

  


| * z
* d
* u
Diplomacia veľmocí v rokoch 1871 – 1913 |
| --- |
| Veľmoci | 
* Britské impérium
* Francúzsko
* Japonsko
* Nemecko
* Rakúsko-Uhorsko
* Ruská ríša
* Taliansko
* USA

 |
| Zmluvy a dohody | 
* Frankfurtský mier
* Spolok troch cisárov
* Berlínska zmluva
* Dvojspolok
* Trojspolok
* Zabezpečovacia zmluva
* Francúzsko-ruské spojenectvo
* Parížska zmluva
* Anglo-japonské spojenectvo
* Srdečná dohoda
* Zmluva z Björkö
* Taft-Katsurova zmluva
* Japonsko-kórejská zmluva o protektoráte
* Britsko-ruská dohoda
* Trojdohoda
* Japonsko-kórejská zmluva o anexii
* Zmluva z Racconigi

 |
| Udalosti | 
* Veľká hra
* Panslavizmus
* Rusko-turecká vojna
* Berlínsky kongres
* Preteky o Afriku (Berlínska konferencia)
* Prvá čínsko-japonská vojna
* *Weltpolitik*
* *Flottengesetze* a preteky vo vojenskom námorníctve
* Fašodská kríza
* Španielsko-americká vojna
* Anexia Havaja
* Banánové vojny
* Filipínsko-americká vojna
* Povstanie boxerov
* Búrska vojna
* Rusko-japonská vojna
* Prvá marocká kríza
* *Dreadnought*
* Druhá marocká kríza
* Bosnianska kríza
* Taliansko-turecká vojna
* Balkánske vojny

 |
Pohľad na Dináre z mesta Knin

Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Dináre* pozri *Dináre (rozlišovacia stránka)*.
**Dináre** (staršie názvy: **Dinárske hory**, **Dinárske pohorie**; chorv. *Dinara*, *Dinara planina*) alebo zastarano **Dinárske Alpy** (po chorvátsky: *Dinarske Alpe*, po srbsky: *Dinarski Alpi*) je horský masív v strednej časti dinárskej sústavy a je najvyššie chorvátske pohorie v Chorvátsku. Rozkladá sa na chorvátsko-bosnianskom pohraničí. Jeho najvyšší vrch Troglav dosahuje výšku 1 913 m n. m..

Názov pohoria
-------------

V staroveku bolo toto pohorie nazývané *Adrion oros*. Súčasný názov je prevzatím názvu vrchu Dinara, ktorý je najvyšším vrchom Chorvátska. Tento názov pochádza zrejme od ilýrskeho kmeňa Dindarov, ktorý obýval východné svahy pohoria. Podľa tohto vrchu bola pomenovaná aj horská sústava Dinárske pohoria (resp. dinaridy).

Poloha
------

Dináre sa tiahnu v dĺžke 60 km v smere severozápad – juhovýchod. Na severe ich priesmyk Derala oddeľuje od pohorí Ilica a Jadovnik a na juhu za priesmykom Vaganj nadväzuje na Kamešnica. Západné a juhozápadné ohraničenie tvoria údolia riek Butišnica, Krka a Cetina, na ktorej sa nachádza 20 km dlhé Peručko jezero. Za týmito údoliami sa dvíhajú pohoria Kozjak a Svilaja. Na severovýchode klesajú Dináre k Livanjskému polju.

Geologická stavba a geomorfológia
---------------------------------

Pohorie tvoria vápence, vďaka ktorým sú tu časté krasové útvary – suché krasové doliny, závrty a škrapy. Nachádza sa tu i najhlbšia priepasť Bosny a Hercegoviny – Nevidna voda, ktorá siaha až do hĺbky 561 m.

Významné vrcholy
----------------

* Troglav (1 913 m n. m.) – najvyšší vrch pohoria, ktorý leží na území Bosny a Hercegoviny
* Bat (1 851 m n. m.)
* Dinara (iný názov: Sinjal) (1 831 m n. m.) – najvyšší vrch Chorvátska

Referencie
----------

1. 1 2  Dináre. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2003. 702 s. ISBN 80-224-0761-5. Zväzok 3. (Č – Eg), s. 389.
2. ↑  Štandardizovaný slovenské exonymum: „Dináre", *Názvy geografických objektov z územia mimo SR*, Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, 2022 (vyd. 2022-01-05), str. [14], dost. 2022-09-27
3. ↑  Dinárské hory. In: BRADNOVÁ, H. et al. Encyklopedický slovník. 1993. S. 231 (Poznámka: Názov Dinárské hory je uvedený ako dvojznačný - znamená buď Dinárske pohoria alebo len pohorie, ktoré je predmetom tohto článku)
4. ↑  Malý atlas sveta - 1. slovenské príručné vydanie. 1960. Mapa 4
5. 1 2  Dinárské pohoří. In: Přiruční slovník naučný 1. 1962. S. 556 (Poznámka: Názov Dinárské pohoří je uvedený ako dvojznačný - znamená buď Dinárske pohoria alebo len pohorie, ktoré je predmetom tohto článku)
6. ↑  Dinárske Alpy. In: Slovenský náučný slovník 1. S. 319

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dináre**

Externé odkazy
--------------

* Dinara na stránkach Chorvátskeho zväzu vysokohorskej turistiky
* Dinara na SummitPost

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dinara na českej Wikipédii.*

Panoráma pohoria
Panoráma pohoria
Oblúk admirality pri pohľade z ulice The Mall.
**Oblúk admirality** (angl. *Admirality Arch*) je jednou z vládnych budov britskej vlády. Jej súčasťou je aj oblúk, ktorý zabezpečuje cestné spojenie s ulicou The Mall, ktorá pokračuje na juhozápad k Buckinghamskému palácu a Trafalgarským námestím na severovýchode. Oblúk susedí s budovami Admirality na Whitehall, podľa ktorých získal aj svoje meno.

Oblúk bol navrhnutý architektom Sirom Astonom Webbom na popud kráľa Eduarda VII. v spomienke na svoju matku kráľovnú Viktóriu. Eduard sa však dokončenia oblúku nedožil. Latinský nápis pozdĺž vrchu oblúku vraví:

: ANNO : DECIMO : EDWARDI : SEPTIMI : REGIS :  
: VICTORIÆ : REGINÆ : CIVES : GRATISSIMI : MDCCCCX :
Slovenský preklad nápisu je: „V desiatom roku Kráľa Eduarda VII. kráľovne Viktórii, od najvďačnejších občanov, 1910". Oblúk admirality je pamiatkovo chránená budova (Grade I listed building). 

Od roku 2000 tu sídli časť úradu vlády, pričom jej hlavné sídlo je stále na Whitehall.

Dopravné spojenie
-----------------

Najbližšia stanica londýnskeho metra:

* **Charing Cross** (Bakerloo a Northern Line)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oblúk admirality**

Súradnice: 51°30′24″S 0°07′43″Z﻿ / ﻿51,506667°S 0,128611°Z﻿ / 51.506667; -0.128611
Malá Litva (červenou) a ostatné historické etnografické regióny Litvy
**Malá Litva** (lit. *Mažoji Lietuva*; nem. *Kleinlitauen*; poľ.: *Litwa Mniejsza*; rus.: *Máлая Литвá*) alebo **Pruská Litva** (lit. *Prūsų Lietuva*; nem. *Preußisch-Litauen*; poľ.: *Litwa Pruska*) je historický región Pruska, neskôr nemeckého Východného Pruska, v ktorom žili Pruskí Litovci (Lietuvininkai).

Pred usadením Rádu nemeckých rytierov v Prusku, ktoré prebehlo v 13. storočí, bola väčšina územia Malej Litvy osídlená baltskými kmeňmi Nadruvov a Skalvov. V dôsledku vojen medzi rádovým štátom a Litvou došlo k vyľudneniu územia. Vojna sa skončila uzavretím melnského mieru v roku 1422 a územie bolo následne znovuosídlené litovskými kolonistami a navrátilcami, ktorí ušli pred vojnou. Samotný pojem Malá Litva sa prvýkrát objavuje medzi rokmi 1517 a 1526. S výnimkou pruhu územia na východ od rieky Nemen s centrom v Klaipėde (nem. *Memel*), ktoré sa stalo mandátnym územím Spoločnosti národov v roku 1920 a v rokoch 1923 – 1939 bolo súčasťou Litvy, bola celá Malá Litva až do roku 1945 súčasťou Pruska.

V Prusku bolo v priebehu storočí pôvodné obyvateľstvo postupne takmer celkom germanizované – najväčšia litovská komunita pretrvala práve v Klaipėde a jej okolí, preto si na toto územie medzivojnová Litva uplatnila nárok. V súčasnosti je Klaipėda a územie Malej Litvy, ležiace na východ od rieky Nemen súčasťou Litvy, malá časť územia na krajnom juhu je súčasťou Poľska, kým väčšina územia je súčasťou ruskej Kaliningradskej oblasti.

Galéria
-------

* Rozšírenie litovčiny v 16. storočí
* *Keleiwis*, noviny Friedricha Kurschata pre Litovcov v Prusku
* *Aušra* (Úsvit), časopis v litovskom jazyku, ktorý vychádzal vo východopruskom Tilsite

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lithuania Minor na anglickej Wikipédii.*
Vinpocetin
**Vinpocetine** (známy ako: *Cavinton*,*Intelectol*)

Chemicky označovaný ako etyl-apovincaminát, derivát vinkamínu, ktorý bol extrahovaný z vinca minor. Je študovaný a používaný viac ako 25 rokov pri chorobách ako mozgová ateroskleróza, senilná demencia, Meniérova choroba (prejavujúca sa záchvatmi závratov a sluchovými šelestmi) či diabetická retinopatia (poškodenie ciev vyživujúcich sietnicu). Prieskumy ukázali, že vinpocetin má najvýznamnejší štatút zo všetkých vinca minor alkaloidov vzhľadom k menším nežiaducim účinkom a širšiemu použitiu než u príbuzného vinkamínu. 
Vinpocetin sa ukázal ako posilňovač mozgového metabolizmu a selektívny mozgový vazodilatátor (rozširujúci cievy), vylepšujúci vychytávanie kyslíka a glukózy z krvi mozgovými neurónmi a následnú ATP syntézu vo vnútri neurónov. Redukuje tiež úmrtnosť buniek v časti mozgu postihnutého zlým krvným zásobením. Čo sa týka jeho mozgovej vazodilatácie, spočíva jeho efekt vo zvýšenom cerebrálnom podiele srdcového výdaja, nezvyšuje však srdcový výkon, ani tlak krvi. Na rozdiel od neselektívnych vazodilatancií nespôsobuje vinpocetin zvýšený prietok krvi zdravými oblasťami mozgu na úkor oblastí postihnutých cerebrovaskulárnou poruchou.
Počas prirodzeného starnutia sa v ľudskom EEG zosilňuje aktivita pomalých vĺn delta a théta a naopak klesá aktivita rýchlych vĺn alfa a beta. Táto zmena je rozpoznateľná u starých osôb viac zaťažených poruchami pamäti, než u ich vrstovníkov disponujúcich sviežou pamäťou. Látky pôsobiace proti hypoxii a zlepšujúce zásobenie mozgu kyslíkom napomáhajú upraviť EEG smerom k pôvodnej podobe. Vinpocetin má nízku toxicitu a minimum vedľajších účinkov. Orálne LD50 (smrteľná dávka pre 50% testovaných zvierat) pre vinpocetin je 534 mg/kg živej váhy myši, 503 mg/kg živej váhy krysy. Pre priemerného človeka vážiaceho 70 kg je táto dávka približne 35g. 

**Nežiaduce účinky**: Podráždenie tráviaceho systému, sucho v ústach, pokles tlaku krvi, nespavosť.

Externé odkazy
--------------

* Smartdrugs – Zoznam najznámejších nootropných látok
* Erowid Vinpocetine Vault
* Vinpocetine article from PDRhealth
* Vinpocetine for cognitive impairment and dementia
**Diodóros** alebo **Agnodóros** (starogr. *Διόδωρος, Ἁγνόδωρος* – *Diodóros, Agnodóros*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 140 pred Kr.

Diodóros zo Sikyónu (alebo Agnodóros z Kyziku) zvíťazil na 160. olympijských hrách v roku 140 pred Kr. v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou súťažnou disciplínou, menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias zaznamenal víťazstvo olympionika Diodóra v súvislosti s datovaním začiatku postupného zmiernenia opatrení, ktoré Rím uvalil na porazených Grékov po bitke na Isthme (Korintská šija) v roku 146 pred Kr. Pausanias o tom uvádza: „*O niekoľko rokov neskôr sa Rimania zľutovali nad Gréckom, i povolili im uzatvárať kmeňové združenia, aj získavať pozemky za hranicami obce, rovnako zrušili pokutu tým, ktorým ju Mummius uložil. Nariadil totiž, aby Boióťania zaplatili Hérakleičanom a Euboičanom sto talentov, Achájci Lakedaimončanom dvesto. Tak teda Rimania zbavili Grékov poplatkov, ale správca bol k nim posielaný ešte za mojej doby. Rimania ho však nevolajú sprácom Grécka, ale Acháje, pretože si podrobili Grékov pričinením Achájcov (achájskeho spolku), vtedajších predákov gréckeho sveta. Tak teda skončila tá vojna za vlády archonta Antithea v Aténach, v dobe sto šesťdesiatej olympiády, počas ktorej zvíťazil sikyónsky Diodóros.*"

V rozpore s touto informáciou je záznam v zozname olympijských víťazov od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý uvádza, že v roku 140 pred Kr. si víťazný veniec za beh na jedno stadion odniesol Agnodóros z Kyziku. Hlavným zdrojom Eusebiových informácií o olympijských víťazoch boli písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 45.
2. 1 2 3 4 5  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Vinárská mapa ČechyOranžová farba - Litoměřická oblasťČervená farba - Mělnická oblasť

**Vinohradnícka oblasť Čechy** je vinohradnícka oblasť v Česku, ktorá obsahuje schválené územie pre pestovanie viniča v priestore historickej krajiny Čechy. Tvoria ju dve vinohradnícke podoblasti, mělnická a Litoměřická, a obsahuje 72 vinohradníckych obcí. Táto oblasť vznikla v máji 2004 v súvislosti s novým usporiadaním vinohradníckych oblastí, ktoré priniesol vinohradnícky zákon č. 321/2004 Zb. a jeho vykonávacia vyhláška č. 324/2004 Zb. (Neskôr č. 254/2010 Zb.). Celková výmera viníc vo vinohradníckej oblasti Čechy je cca 800 ha.

Biele vína z vinohradníckej oblasti Čechy sa prirovnávajú typovo k vínam z Porýnia, kde je podobná klíma. Typická odrodová skladba je Rulandské šedé, Rulandské biele, Rizling rýnsky, Müller Thurgau, Muškát Othonel, Kerner. Z červených Modrý portugal, Dornfelder, Rulandské modré. Vína z českej oblasti sa poslednou dobou veľmi často umiestňujú na prestížnych súťažiach po celom svete.

Pozri aj
--------

* Vinársky fond
* Vinársky zákon

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vinařská oblast Čechy na českej Wikipédii.*
3D grafika
**Trojrozmerné modelovanie** alebo **3D modelovanie** umožňuje analýzy priestorových vzťahov 3D objektov. Každý element 3D objektu umožňuje pripojenie negrafických atribútov (napr. databázy s obsahom typov striech, fasád, databázy nájomníkov a pod.).

Na základe požiadavky na zameranie detailov a analytického spracovania dát je možné ponúknuť tri základné typy 3D modelov budov:

1. generácia: Blokový model
---------------------------

Jednotlivé budovy sú nahradené blokom, ktorý je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov stavieb na terén a charakteristickou výškou. Bloky budov sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu.

2. generácia: Urbanistický model
--------------------------------

Jednotlivé budovy sú nahradené blokom, ktorý je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov na terén, výškovou kostrou a je doplnený o automatizované generované tvary striech z meraných výškových a polohových údajov. Bloky budov sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu a môžu byť doplnené jednoduchým priestorovým modelom vegetácie.

3. generácia: Podrobný model
----------------------------

3D model blokov budov je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov na terén a rozčlenením na jednotlivé budovy podľa stavebných parciel. Tvary striech sú vytvárané 3D modelovaním z meraných výškových a polohových údajov. Budovy sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu a môžu byť doplnené priestorovým modelom vegetácie.
**Ónodský snem** alebo **snem v Ónode** alebo **divoký snem** bol snem zástupcov stolíc a slobodných kráľovských miest zo všetkých území, ktoré ovládal František II. Rákoci, ktorý sa konal v Ónode 31. mája 1707 až 22. júna 1707.

Na sneme boli Habsburgovci (z pohľadu účastníkov snemu) zbavení uhorského trónu. Detronizáciou Habsburgovcov sa povstalci snažili získať vojenskú a finančnú podporu Francúzska (Rákoci sa korunovať nenechal). Okrem toho šľachticom, ktorí sa do dvoch mesiacov nepripojili k povstaniu Františka Rákociho, mal byť skonfiškovaný majetok. Takisto sa odhlasovali 2 milióny zlatých dane na ďalšie vedenie povstania (posledné protihabsburské stavovské povstanie v rokoch 1703 až 1711.).

V dôsledku tohto snemu (najmä detronizácie a konfliktu so slovenskými šľachticmi) Rákoci a jeho generál Berčéni stratili posledné sympatie u väčšiny obyvateľstva a domácej (uhorskej) šľachty.

Konflikt s Turčianskou stolicou
-------------------------------

Predstavitelia Turčianskej stolice už v januári 1707 listom vyzvali susedné stolice, aby spolu požadovali ukončenie Rákociho povstania z dôvodu prílišného zaťaženia daňami a prechmatov povstalcov. Stali sa tak opozíciou proti Rákocimu; opozíciu, ktorú tvorili najmä slovenskí zemania. List sa dostal do rúk Rákocimu a ten sa rozhodol vybaviť záležitosť na sneme. 6. júna tam vyslanci Turčianskej stolice, slovenskí šľachtici - podžupan Krištof Okoličáni a jeho námestník Melichar Rakovský - boli obvinení, že svojou činnosťou ohrozujú jednotu boja za slobodu a boli napadnutí rozvášnenými stúpencami Rákociho. Rakovského rozsekali šabľami a Okoličániho 9. júna 1707 popravili. Turčianska stolica bola zrušená, jej zástavy roztrhané, pečate zlomené a územie pripojené k susedným stoliciam (neskôr bola stolica ale obnovená). Všetkých 58 poslancov snemu za Turčiansku stolicu išlo do väzenia a skonfiškovali im majetky. 

Zavraždenie slovenských vyslancov nahnalo ostatným poslancom snemu strach, v dôsledku ktorého bez protestov (aj keď s nevôľou) odhlasovali zosadenie Habsburgovcov z uhorského trónu.

Externé odkazy
--------------

* Slováci a Ónodský snem
* *Memorialis - historický spis slovenských stolíc : zborník prác z medzinárodnej vedeckej konferencie … na počesť martýrov Melchiora Rakovského a Krištofa Okoličániho 7. a 8. júna 2007 v Martine*. Martin : Slovenská národná knižnica, 2008. Dostupné online. ISBN 978-80-89301-28-7.
**Zápal krčka maternice** alebo odborne **cervicitída** je časté zápalové a infekčné ochorenie tejto časti maternice. Môže byť bakteriálny, mykotický alebo vírusový. Pôvodcovia sú prakticky totožní s tými, ktorí spôsobujú zápal pošvy – vaginitídu (s ktorou sa bežne súčasne vyskytuje).

Klasifikácia
------------

* N72: Zápalové choroby krčka maternice
	+ Cervicitída s eróziou či ektropiom alebo bez nich
	+ Endocervicitída s eróziou či ektropiom alebo bez nich
	+ Exocervititída s eróziou či ektropiom alebo bez nich
	+ Podľa potreby použite doplnkový kód (B95 – B97) na identifikáciu infekčného agensa.
	+ Nezahŕňa: eróziu a ektropium krčka bez cervicitídy (N86)

Najčastejší pôvodcovia
----------------------

* baktérie:
	+ *Trichomonas vaginalis*
	+ *Neisseria gonorrhoeae*
	+ *Chlamydia trachomatis*
* huby:
	+ *Candida albicans*
* vírusy:
	+ *Herpes simplex*

Baktérie zväčša spôsobujú mukopurulentnú (hnisavú) cervicitídu, pretože prevažne napádajú drobné hlienové žliazky krčka maternice.

Klinické prejavy
----------------

Hlavnými klinickými prejavmi sú vaginálny výtok (výtok z pošvy) a tupá bolesť v podbrušku.

Diagnostika
-----------

Gynekologické vyšetrenie s výterom a mikrobiologickým vyšetrením (kultiváciou).

Prevencia a liečba
------------------

Základnou liečbou sú lokálne aplikované protizápalové lieky a antibiotiká. Infekcia sa môže šíriť pohlavným stykom, preto je súčasťou prevencie i sexuálna abstinencia v infekčnom období a požiadavka chráneného pohlavného styku.

Zdroj
-----

* eMedicineHealth (eng)
**Základná veta aritmetiky** je matematická veta, ktorá tvrdí, že každé prirodzené číslo väčšie než 1 možno jednoznačne rozložiť na súčin prvočísiel.

Presná formulácia
-----------------

Pre každé prirodzené číslo {\displaystyle x\,\!} existuje práve jedna skupina prirodzených čísel väčších než 0: {\displaystyle n,m\_{1},m\_{2},\ldots ,m\_{n}\,\!} a práve jedna skupina podľa veľkosti zoradených prvočísiel: {\displaystyle p\_{1}<p\_{2}<\ldots <p\_{n}\,\!} tak, že  

{\displaystyle p\_{1}^{m\_{1}}.p\_{2}^{m\_{2}}.p\_{3}^{m\_{3}}.\ldots .p\_{n}^{m\_{n}}=x\,\!}

Náčrt dôkazu
------------

Tvrdenie sa dokazuje matematickou indukciou:

* pre prvočísla veta triviálne platí - prvočíslo p možno rozložiť práve jedným spôsobom: {\displaystyle p=p^{1}\,\!}
* pokiaľ platí pre všetky {\displaystyle i\leq x\,\!}, potom {\displaystyle x+1\,\!} je buď prvočíslo, alebo súčin nejakých dvoch menších čísiel - spojením ich jednoznačných prvočíselných rozkladov získame určite minimálne jeden rozklad
* zostáva dokázať, že tento rozklad je jednoznačný - dokazuje sa sporom (pokiaľ pre {\displaystyle x+1\,\!} existujú dva rôzne rozklady, potom museli existovať dva rôzne rozklady tiež pre nejaké menšie číslo, čo je v spore s indukčným predpokladom)

Pozri aj
--------

* Prvočíslo
* Faktorizácia
* Najväčší spoločný deliteľ
* Najmenší spoločný násobok

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Základní věta aritmetiky na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portál |
**Ókypeté** alebo **Ókypeta** (starogr. *Ὠκυπέτη* – *Ókypeté*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie.

Ókypeté bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Ókypete potom za manžela vybrali Lampa, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
PhDr. **Ľuba Ballová-Králiková**, CSc. (\* 20. november 1934, Košice – † 30. november 2019, Bratislava) bola slovenská hudobná historička.

Životopis
---------

Štúdium hudobnej vedy na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave absolvovala v roku 1958.

V rokoch 1958-59 pôsobila ako asistentka Ústavu hudobnej výchovy na Pedagogickej fakulte v Prešove. V rokoch 1961-65 bola redaktorkou Česko-slovenského rozhlasu v Bratislave. Od roku 1965 bola pracovníčka hudobného oddelenia Slovenského národného múzea v Bratislave.

### Výskum

Zaoberala sa výskumom historických tancov na Slovensku a históriou pobytu Ludwiga van Beethovena na Slovensku. Výsledky výskumu uverejnila v publikácii *Ludwig van Beethoven a Slovensko* (Martin, 1972). Vo svojej špecializácií sa zameriavala najmä na hudbu slovenského baroka a klasicizmu. Spolu s Darinou Múdrou a Pavlom Polákom je jednou zo zakladateľov *Slovenského katalógu hudobnohistorických prameňov*.

### Výstavy

Koncepčne pripravila výstavy s názvom *Beethoven a Slovensko* (1966, 1974) a *Rané tlače z diel Ludwiga van Beethovena na Slovensku* (Dolná Krupá, 1978) taktiež v roku 1970 organizovala konferenciu venovanú osobnosti Ludwiga van Beethovena.

Bola autorkou scenárov k výstavám ako: *Poklady hudobnej minulosti* (1968), pri príležitosti *festivalu Pražská jar*, ako aj autorkou scenára k *Pamätníku Ludwiga van Beethovena* v areáli Kaštieľa v Dolnej Krupej (1992). Zároveň bola autorkou scenára výstavy *Putovanie Daniela Speera po Šariši a Zemplíne* (1988).

Dielo
-----

* *Ludwig van Beeethoven a Slovensko*, 1972

Referencie
----------

1. ↑   *Ballová-Králiková, Ľuba, 1934-2019* [online]. Bratislava: Slovenský filmový ústav, [cit. 2021-03-11]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5  Hudobné Centrum. *Ľubica Ballová* [online]. hc.sk, rev. 2021-03-10, [cit. 2021-03-11]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4  URBANČÍKOVÁ, Lýdia. *Osobnosti hudobnej vedy na Slovensku – Igor Vajda, Mária Potemrová a Ľuba Ballová* [online]. Bratislava: Opera Slovakia, 2020-03-26, [cit. 2021-03-11]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12964444x
* ISNI: 0000 0001 1638 2822
* LCCN: n83129462
* NK ČR: jn19990210084
* SNK: 151808
* VIAF: 49356027
* WorldCat: lccn-n83129462
**Dudlavá** je potok na Horehroní, vo východnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 3,8 km a je tokom III. rádu.

Prameň
------

Pramení v Nízkych Tatrách, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry, JJZ od masívu Vyšných Rovienok, ktoré vybiehajú z hlavného hrebeňa Nízkych Tatier medzi Kráľovou (1 946,1 m n. m.) a Strednou hoľou (1 875,9 m n. m.), južne od kóty 1 442,4 m v nadmorskej výške približne 1 030 m n. m.

Opis toku
---------

Potok tečie na hornom toku severojužným smerom, následne sa stáča a na strednom toku pokračuje smerom na juhozápad, pričom vteká do Horehronského podolia. Tu sa esovito stáča a z pravej strany priberá prítok prameniaci JJZ od kóty 1 442,4 m. Ďalej obteká masív Dudlavej skaly (892,4 m n. m.) s jaskyňou na ľavom brehu a následne sa stáča prechodne na juh. Na dolnom toku sa napokon ohýba na západ, tečie súbežne s cestou I. triedy č. 66 na ľavom brehu a zároveň cez intravilán obce Vaľkovňa, kde sa v strede obce stáča smerom na JJZ, podteká spomenutú štátnu cestu i železničnú trať Banská Bystrica – Červená Skala a južne od miestneho kostola sa v nadmorskej výške približne 718 m n. m. vlieva do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od prameňa po Hronec) |
| --- |
| 
* Bartková
* Brezinka
* Čeremka
* Dudlavá
* Dudlavka
* Handulín
* Havraník (prítok Hrona, Šumiac)
* Havraník (prítok Hrona, Vaľkovňa)
* Heľpiansky potok
* Hlboký potok
* Hnilec
* Homoľa
* Hronček
* **Hronec**
* Hučanské
* Kopanický potok
* Kováčovský potok
* Krivuľa
* Krivý potok
* Nehovo
* Oravcová
* Postaľ
* **Rácov**
* Skalnistý potok
* Skalný potok
* Stračaník
* Strundžanícky potok
* Sviniarka
* Šumiacky potok
* Trsteník
* Úplazový potok
* Zubrovica
* Ždiarny potok
* Župkov

 |
| 
Súvisiaca šablóna
Vodné toky v povodí Hrona (2. časť)
 |
**Ervín Holéczy** (\* 1. november 1897, Nová Baňa – † 4. september 1977, Bratislava) bol slovenský lekár a spisovateľ. Pseudonym: Peter Zván.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Ružomberku, na evanjelickej teologickej akadémii v Soprone, 1918 na Filozofickej fakulte v Bratislave, 1918 – 1921 na Lekárskej fakulte KU v Prahe, 1921 – 1924 na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. Od 1924 asistent chirurgickej kliniky v Bratislave, riaditeľ Mestskej nemocnice v Brezne (1929 – 1945), prednosta odd. na Povereníctve zdravotníctva, súčasne riaditeľ Klinickej oblastnej nemocnice (neskôr KÚNZ), lekársky štatistik, vedúci organizačno-metodického kabinetu ÚNV. Od 1919 publikoval články v Nár. novinách, Mladom Slov. Živene, Slov. denníku, Horehroní, Obrane (USA) a i. odborné lekárske články v Bratislavských lekárskych listoch a v Sborníku lekářském v Prahe. V Slov. denníku publikoval na pokračovanie román *Na vlnách osudu*, neskôr vydal knižne román *Inžinier Riava*. Vydal aj dva životopisné romány dokumentárneho charakteru o D. Makovickom a o Albertovi Škavranovi.

Ocenenie
--------

* Roku 1947 vyznamenaný Čs. vojenskou medailou za zásluhy I. stupňa.

Dielo
-----

* *Inžinier Riava*, Praha, roku 1929
* *Čachovania*, Martin, roku 1934
* *Ajhľa, človek!*, Liptovský Mikuláš, roku 1941
* *Rojko*, Bratislava, roku 1959

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* WINKLER, Tomáš: Biografické romány Ervína Holéczyho o Dušanovi Makovickom a Albertovi Škarvanovi. In: *Literárny archív*, roč. 38, 2004, č. 3, s. 165 – 171.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5655 6498
* NK ČR: xx0002568
* SNK: 148168
* VIAF: 85321648
Kolenchým
**Kolenchým** je rastlinné pletivo zložené z pretiahnutých živých buniek so zašpicatenými alebo zrezanými koncami. Vďaka jeho pevnosti a pružnosti je jeho hlavná funkcia spevňovacia. Popri tom môže vykonávať aj asimilačnú funkciu, obsahuje chloroplasty. Jeho charakteristickým znakom sú nerovnomerne zhrubnuté bunkové steny.

Kolenchým vzniká v rastline veľmi skoro v mladých steblách a listoch. Jeho bunkové steny obsahujú veľa pektínov a hemicelulózy. Nikdy v nich neprebieha lignifikácia, čiže nedrevnatejú. Svoju mechanickú funkciu môžu bunky kolenchýmu vykonávať len vtedy, keď majú dostatočný turgor. 

Rozoznávame niekoľko druhov kolenchýmu, ktoré sa od seba líšia spôsobom hrubnutia bunkových stien, tvarom buniek a vzájomným spojením buniek:

* **rohový kolenchým** - jeho bunkové steny sú zhrubnuté v rohoch
* **doštičkovitý kolenchým** - zhrubnuté sú len jeho vonkajšie a vnútorné bunkové steny, stredné zostávajú nezhrubnuté
* **medzerovitý kolenchým** - medzi splývajúcimi zhrubnutými úsekmi susedných stien sa nachádzajú medzibunkové priestory - interceluláry. Tetno typ kolenchýmu plní okrem mechanickej aj prevetrávaciu funkciu.
**Dugong morský** (iné názvy: **dugong indooceánsky, dugong indický**, staršie **dugong obyčajný**, skrátene **dugong**; lat. *Dugong dugong*) je morský cicavec z čeľade dugongovité.

Výskyt
------

Dugong morský sa vyskytuje v Červenom mori, pozdĺž východného pobrežia Afriky, na ostrovoch v Bengálskom zálive, v Malajskom súostroví, na Molukách, Filipínach, na Novej Guiney a na severovýchodnom pobreží Austrálie. Na rozdiel od lamantínov dugong obýva plytké tropické moria a v ústí riek sa objavuje veľmi zriedka. Vyžaduje vodu teplú 20 — 36 °C.

Vzhľad
------

Bežná dĺžka dospelého samca je 250 cm, sú však jedinci až 3 m dlhí. Obvod tela je až 190 cm, hmotnosť 170 — 300 kg. Samice sú vždy menšie než samci. Koža je šedavo či hnedo sfarbená, pokrytá riedkymi jemnými chlpmi. Dugongy žijú v malých skupinách v počte 3 — 6 kusov, niekedy aj samotársky. Vo vodách s dostatkom potravy sa niekedy zhlukujú až v stočlenné stáda.

Potrava
-------

Živia sa morskými riasami, chaluhami a *"morskou trávou"*. Rastliny vyťahujú z dna a čistia ich od piesku. Pri pastve sa vynárajú každé dve minúty, aby sa nadýchli, ale v núdzi vydržia pod vodou aj 10 minút.

Rozmnožovanie
-------------

Rozmnožujú sa po celý rok, gravidita trvá 11 mesiacov, mláďa sa rodí pod vodou. Samice nosia jedináčka v plutvovitých končatinách alebo na chrbte. Hlavnými zmyslami sú hmat a sluch, zrak je veľmi slabý.

Ochrana
-------

Dugongy sa všade lovia pre tuk, mäso a kožu. Z jedinca o hmotnosti 222 — 300 kg sa získa 20 — 60 l tuku. Obyvatelia Madagaskaru veria, že prášok z rozdrvených zubov dugonga pomáha pri otravách, proti boleniu hlavy a zápche. Intenzívny lov má za následok rýchly úbytok dugongov; keď je zabezpečená účinná ochrana, stavy sa zdvíhajú. Boli hlásené úhyny po znečistení mora naftou (Perzský záliv). V zajatí sa dugongy vyskytovali vždy vzácne.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dugong morský**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Dugong morský**

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2015.07. Prístup 25. august 2022

Zdroj
-----

* *časopis ABC*
RNDr. **Ervín Hrachovina**, CSc. (\* 1. august 1958, Bratislava – † 20. február 1990, Bratislava) bol slovenský matematik.

Narodil sa 1. augusta 1958 v Bratislave. V rokoch 1977–1982 študoval na Prírodovedeckej, od roku 1980 na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor matematika, špecializáciu matematická štatistika. Titul RNDr. získal v roku 1982. V rokoch 1984–1986 absolvoval externú ašpirantúru na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK. Vedeckú hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied získal v roku 1986. Od roku 1982 až do smrti pôsobil (s jednoročným prerušením počas základnej vojenskej služby 1982/83) na Katedre teórie pravdepodobnosti a matematickej štatistiky Matematicko-fyzikálnej fakulty UK v Bratislave, a to v rokoch 1982–1985 ako asistent, od roku 1985 ako odborný asistent. Už ako študent dosiahol úspešné výsledky v matematickej analýze a teórii pravdepodobnosti s ocenením vo fakultných aj celoštátnych súťažiach. Po absolvovaní vysokej školy pokračoval v bádaní v teórii pravdepodobnosti a v ergodickej teórii; z týchto oblastí publikoval vedecké práce. Zaoberal sa aj aplikačnými aspektmi matematickej štatistiky, spolupracoval s priemyselnými a energetickými podnikmi a inštitúciami (potravinársky priemysel, jadrová energetika). Zomrel nečakane 20. februára 1990 v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
Plachty zhora nadol: mesačná, oblohová, kráľovská, brámová, horná košová (marsová), dolná košová (marsová), dolná. Po bokoch sú napnuté závetrovky.
1. krížová oblohová plachta; 2. hlavná oblohová plachta; 3. predná oblohová plachta
**Oblohová plachta** je plachta umiestnená nad kráľovskou plachtou, ktorá visí na štvrtom – kráľovskom (nadbrámovom) nadstavci sťažňa, niekedy na oblohovom nadstavci sťažňa. Pravdepodobne sa objavila v 19. storočí na oplachtení kliprov ako piate poschodie (ak boli košové a brámové plachty vcelku), resp. ako siedme poschodie, ak boli košové a brámové plachty rozdelené na horné a dolné.

Oblohovými plachtami označujeme aj stehové plachty, ktoré visia na stehoch vedúcich z oblohového nadstavca sťažňa (prípadne z hornej časti kráľovského nadstavca) dopredu nadol. Stehové plachty sa teda nachádzajú pred sťažňom, podľa ktorého sú pomenované. 

*Bližšie informácie v článkoch: Stehová plachta a Oplachtenie*
V anglickom jazyku sa oblohová plachta označuje ako *„skysail"*, v nemeckom *„Skysegel"* alebo *„Himmelsegel"*. V poľskom jazyku *„trumselreja"*.

Na súčasných veľkých plachetniciach sa oblohová plachta vyskytuje zriedkavo.

Ďalšie poschodia rahnových plachiet:

* Dolná plachta
* Dolná košová (marsová) plachta
* Horná košová (marsová) plachta
* Dolná brámová plachta
* Horná brámová plachta
* Kráľovská plachta
* Oblohová plachta
* Mesačná plachta
Súradnice: 42°41′45.1″S 23°19′34.5″V﻿ / ﻿42,695861°S 23,326250°V﻿ / 42.695861; 23.326250

**Mauzóleum Georgiho Dimitrova** (bulh. Мавзолей на Георги Димитров – *Mavzolej na Georgi Dimitrov*) bolo mauzóleum, ktoré sa nachádzalo v centre mesta Sofia v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku.

Lokalita
--------

Ako lokalita bolo vybrané miesto mestského parku v cenre Sofie. Samotný park bol z tohoto dôvodu zrušený a na jeho mieste vzniklo nové námestie – *ploštad "9 septemvri"* (bulh. площад "9 септември", doslova *Námestie 9. septembra*). Dnes námestie nesie názov *ploštad "Kňaz Aleksandăr I"* (bulh. площад "Княз Александър I", doslova *Námestie princa Alexandra I.*).

História
--------

Mauzóleum bolo postavené ako hrobka pre bulharského komunistického vodcu Georgiho Dimitrova. Bolo naprojektované a postavené hneď po jeho smrti v roku 1949. Celá príprava projektu a výstavba mauzólea trvala len jeden týždeň. Autormi boli architekti Georgi Ovčarov a Račo Ribarov. V roku 1990 bol sarkofág s telom Georgiho Dimitrova odstránený z budovy mauzólea a telo bolo pochované. Následne v roku 1999 bola budova mauzólea zbúraná. Samotný proces búrania z dôvodu masívnosti budovy trval rovnako dlho ako výstavba, teda približne jeden týždeň.

Charakteristika
---------------

Mauzóleum bolo postavené podľa sovietskeho vzoru. Budova bola štvorcového pôdorysu a bola postavená v tvare kocky. V samotnej pohrebnej komore sa nachádzal sarkofág s nabalzamovaným telom Georgiho Dimitrova. Mauzóleum malo aj podzemnú časť, kde sa nachádzali elektroinštalácie, vzduchotechnika (zabezpečovala stálu teplotu, ako aj vlhkosť vzduchu) a miestnosť, ktorá slúžila na pravideľnú údržbu tela Georgiho Dimitrova. Súčasťou boli aj podzemné tunely, ktoré mali slúžiť na to, aby sa v prípade potreby mohol sarkofág s telom rýchlo preniesť mimo budovy mauzólea. Pri vchode do budovy stála z obidvoch strán čestná stráž, ktorá strážila mauzóleum 24 hodín denne. Mauzóleum malo vybudovanú až trojitú záštitu slúžiacu na ochranu v prípade bombardovania.

Galéria
-------

* Detailný pohľad na vchod do mauzóleaDetailný pohľad na vchod do mauzólea
* Dobová fotografia z pohrebu Georgiho Dimitrova v roku 1949Dobová fotografia z pohrebu Georgiho Dimitrova v roku 1949

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  KADIJSKA, Taňa; BLAŽEVA, Elena; SAVOVA, Mariana. Enciklopedija Sofia. Sofia : Bălgarska akademija na naukite – Naučnoinformacionen centăr "Bălgarska enciklopedija" – Knigoizdatelska kăšta "Trud". 2017. 420 s. ISBN 9549384921. S. 203. (bulharsky)
2. 1 2 3 4 5 6 7  PETROV, Zdravko. Istoričeski maršruti: Sofia. Sofia : Siela Norma AD. 2019. 306 s. ISBN 9789542829584. S. 186 – 187. (bulharsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mauzóleum Georgiho Dimitrova**
Súradnice: 48°08′31″S 17°05′30″V﻿ / ﻿48,14185°S 17,091618°V﻿ / 48.14185; 17.091618

**Mauzóleum Chatama Sofera** je hrobka Chatama Sofera (1762–1839), rabína bratislavskej židovskej obce a predstaviteľa tradičného židovského učenia v Bratislave na nábreží L. Svobodu. Predstavuje pútnické miesto Židov. Otvorené bolo v roku 2002 na 240. výročie jeho narodenia. Objekt je v nominácii na zápis do svetového dedičstva UNESCO.

Nachádza sa na mieste najstaršieho židovského cintorína v Bratislave, ktorý bol založený v 17. storočí, keď rodina Pálfiovcov povolila Židom pochovávať ich zosnulých blízko hradného opevnenia. Bol využívaný až do roku 1847. V roku 1942, po veľkej povodni bola väčšina hrobov zatopená. Zachovalo sa len 23 hrobov a 41 náhrobných kameňov, vrátane hrobu rabína Chatama Sofera. 

Cez druhú svetovú vojnu sa po úpravách komunikácie a výstavbe tunela ocitol hlboko pod úrovňou terénu, až ho napokon zakryli betónovým stropom. Zmena politického zriadenia na Slovensku po roku 1989 a finančné príspevky od Židov z celého sveta umožnili rekonštrukciu objektu. Posunutie električkovej trate poskytlo priestor pre výstavbu pietneho miesta. Vytvorili sa priestory pre návštevníkov a hroby sa zrekonštruovali.

Nové architektonické riešenie Ing. Arch. Martina Kvasnicu (\* 1958) pôsobivo využilo fakt, že hroby sú už v podzemí, a nad nimi vznikol pahorok so sklenými stélami. Do hrobky sa vstupuje lávkou cez územie pôvodného cintorína pokrytého vrstvou jemného štrku. Lávka vstupuje do zhora otvoreného čierneho hranola z pohľadového betónu, stvárňujúceho hrobku. Hranol je symbolom prepojenia súčasnosti a minulosti, či profánnej a sakrálnej architektúry. 

Vnútri je priestor so sklenou stenou s výhľadom na hrobový areál pre tých, ktorým náboženské predpisy nedovoľujú vstúpiť na pôdu cintorína. Z neho vedie oceľové schodisko až k hrobom, kde púť končí.

Stropom nad hrobmi symbolicky prestupujú sklenené platne vonkajších stél, ktoré prenikajú na povrch a zároveň presvetľujú priestor. 

Architektúra vyzdvihuje osobitosť miesta, ktoré je pre Soferov celosvetový význam miestom návštev z celého sveta.

Ocenenia
--------

* Cena ABF Slovakia 2003
* Cena časopisu pamiatky a múzeá 2003
* Cena Mies van der Rohe 2003 - (nominácia)
* Cena časopisu ARCH 2002 - (nominácia)
* Cena Dušana Jurkoviča 2002 - (nominácia)

Galéria
-------

* Bočný pohľad na Mauzóleum Chatama SoferaBočný pohľad na Mauzóleum Chatama Sofera
* Zhora otvorený čierny hranol z pohľadového betónuZhora otvorený čierny hranol z pohľadového betónu
* Pôsobivý vstup do objektuPôsobivý vstup do objektu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mauzóleum Chatama Sofera**

Zdroje
------

* Dulla M.: *Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok,* Bratislava: Perfekt, 2007.
* Dulla M. Moravčíková H.: *Architektúra Slovenska v 20. storočí*, Bratislava: Slovart, 2002.
* www.for.sk

Ďalšia literatúra
-----------------

* SALNER, Peter; KVASNICA, Martin. *Chatam Sofer Memoriál 1762 – 2002*. 1. vyd. Bratislava : Zing Print, 2002. 223 s. ISBN 80-88997-15-1.  (²2012. ISBN 978-80-8114-126-3)

Externé odkazy
--------------

* Pamätník Chatama Sofera