**Smrť Bessie Smithovej** je divadelná hra, napísaná americkým dramatikom Edwardom Albeem. Ukrýva v sebe meno skutočnej afroamerickej speváčky. Bessie je považovaná za jednu z najlepších bluesových speváčok svojej doby. Autentickosť nachádzame i v dátume, do ktorého je hra zasadená (26. september 1937). Ten je totiž dňom smrti Bessie Smithovej ako vo fiktívnom svete drámy, tak i v realite. Treťou skutočnou historickou reáliou je meno Franklina Delana Roosvelta, ktorý bol v tom čase skutočne prezidentom Spojených štátov amerických. 

Dej hry, ktorá pozostáva z 8 obrazov, sa odohráva v USA, v Memphise. Vykresľuje dobovo napätú spoločenskú situáciu amerického juhu, súvisiacu s rasovou neznášanlivosťou medzi „bielym" a „čiernym" obyvateľstvom. Albee vo svojom diele zachytáva nerovnocenné postavenie a predsudky, ktoré vo vtedajšej komunite prevládali.

Postavy
-------

Vo všeobecnosti môžeme povedať, že postavy sú rozdelené do dvoch skupín podľa farby pleti. I v rámci nich však nachádzame väčšie či menšie charakterové a názorové rozdielnosti.

Väčšina postáv je bezmenná. Ich anonymita akoby symbolizovala a zastupovala všeobecný názor celej skupiny. V deji sa tak pri povrchnom nazeraní objavujú reprezentanti „bieleho" a „čierneho" sveta. Pri bližšom nazeraní však objavujeme postavy, ktoré sa z tejto charakteristiky vymykajú. O takomto prípade hovoríme najmä v súvislosti s osobou *Internistu*.

### „Bieli"

* Sestra - postava, ktorá vystupuje vo väčšine obrazov. 27-ročná, dobre vyzerajúca beloška, vyznačujúca sa sarkazmom, iróniu svojich replík a povýšeneckým správaním hraničiacim s bezcitnosťou. Pri každom dialógu, s inou osobou, sa snaží získať nad rozhovorom kontrolu, k čomu jej dopomáhajú jej charakterové predispozície. Opakom je moment kedy „stráca pôdu pod nohami" a prichádza o svoju dominantnú pozíciu. V tomto prípade sa utieka k nadávkam a vyhrážaniu. Taktiež je jednou z hlavných postáv, v ktorej môžeme najviac spozorovať rasové predsudky. Dokumentuje to citácia, v ktorej odmieta prijať zranených „negrov".
* Internista - 30-ročný vzhľadný blondín. Je jedinou z postáv, u ktorej môžeme spozorovať charakterový vývoj. Z bezhlavo zamilovaného romantika, ktorý ľúbi postavu *Sestry* a necháva sa od nej ponižovať, sa v priebehu jedného z obrazov stáva rovnocenný partner, ktorému sa podarí zosadiť *Sestru* z jej pomyselného trónu. Prostredníctvom zámerne cieleného dialógu ju dostáva do pozície, v ktorej sa z nej stáva pobehlica a z neho gentleman. Jeho osobnostný „prerod" nekončí len v rovine citoch. Z postavy, ktorá sa ticho prizerá ponižovaniu Ošetrovateľa, ktorý je tmavej pleti, sa stáva človek, pre ktorého farba pokožky nie je dôvodom neposkytnúť zdravotnú pomoc. Vzoprie sa vyhrážkam zo strany Sestry a rozhodne sa pomôcť zraneným černochom. Jeho emocionálna transformácia je zavŕšená fackou, ktorú uštedrí zaskočenej Sestre.
* Otec - je jednou z vedľajších postáv. Je päťdesiatročným invalidom bielej pleti, ktorý stratil zmysel života a čas trávi bezcieľnym popíjaním na verande alebo s rovnako stroskotanými vrstovníkmi. Jeho útekom pred „bezodnou dierou" bezcennosti a márnosti bytia, sa stáva utkvelá predstava o priateľstve so starostom. Táto predstava je však holým nezmyslom, ktorý potvrdzujú i ironické slová jeho dcéry (*Sestra*).

### „Čierni"

* Bernie - postava vyskytujúca sa len pri jednom obraze. Z jej rozhovoru s *Jackom* cítiť záujem, ba možno i závisť z toho, že jeho „priateľovi" sa podarí utiecť s pazúrov „otrockého" juhu. On je pritom len černochom, ktorý nevidí spôsob ako by sa zbavil tohto jarma.
* Jack - je jednou z najzáhadnejších a najtajomnejších postáv. Až do záverečných scén pôsobí na čitateľa nedôverčivo. Recipient textu sa celý čas pohráva s myšlienkou, či postava *Bessie*, ktorá v texte priamo nevystupuje, je skutočná alebo len vymyslená. Tento tridsaťpäťročný černoch chce spolu s ňou „uniknúť" pred predsudkami južanskej spoločnosti. Počas večernej jazdy, kedy nie je úplne triezvy, sa stane účastníkom dopravnej nehody. Tá má nanešťastie pre *Bessie* fatálne následky a nezachráni ju ani okamžitý zásah *Internistu*.
* Ošetrovateľ - poslednou postavou, ktorá v dráme priamo vystupuje je postava Ošetrovateľa. Tento „neger" prezentuje typ človeka, ktorý sa v konečnom dôsledku vždy prikloní k názoru niekoho iného, „silnejšieho". Je hračkou vo svete „bielych", ktorí si ho pohadzujú tak, ako sa im to páči a práve hodí. Jeho občasné pokusy vymaniť sa z „predpísaného" spoločenského statusu, sú nedôsledné a naivné. Jeho heslo, radšej si uhryznúť do jazyka a nič nepovedať, sa stáva jeho životným údelom.

Jazyk
-----

Text divadelnej hry je poznačený iróniou a sarkazmom jazyka postáv. Tento jav pozorujeme najmä pri postave *Sestry*. Ani ostatným hrdinom vystupujúcim v divadelnej hre však nie je úplne cudzí (*Otec* a *Internista*). Na základe deja a správania niektorých zamestnancov, môžeme i názov nemocnice, *Nemocnica milosrdných*, považovať za ironický. Ďalším znakom príznačným pre toto dielo je prítomnosť expresívnych pomenovaní, vulgarizmom. Preto sa stretávame so slovami a slovnými spojeniami *pankhart, sukin syn, ty špina, neger* ...

Forma
-----

Štylistickou figúrou, ktorú autor používa na vyjadrenie napätia, emocionálnych pohnútok a citového rozpoloženia hrdinov, sú mnohopočetné apoziopézy. Pozorujeme ich vo väčšine prehovorov hry.

Obraznosť
---------

Obraznosť a obrazné pomenovania nachádzame v slovách a slovných spojeniach súvisiacich s problematikou odkazujúcou na rasovú nerovnosť. Pre *Jacka* je *Bessie* „*vtáčikom*", ktorý cestou na sever vypustí z „klietky". Táto púť je zároveň spôsobom ako „*ukázať päty tejto diere,*" čiže americkému juhu.

Sexuálny podtón obraznosti má naopak situácia, kedy sa *Internista* snaží *Sestre* popísať jeho telesnú stránku lásky, ktorú k spomínanej žene prechováva, „*v noci je prikrývka mojej postele ako stanová placha, napínaná uprostred láskou k tebe.*" Jeho citové pohnútky však majú v prevažnej miere romantický podtón (snaha stráviť spoločné chvíle pri západe slnka).

Záver diela
-----------

Koniec drámy nie je z hľadiska postoja hrdinov jednoznačný. Ako najpravdepodobnejším sa javí konštatovanie pri postave *Internistu*. „Biely doktor" vo svojich očiach stráca akékoľvek ideály voči *Sestre*. Jeho facka, ktorou ju „obdaruje" akoby symbolicky dávala bodku nádeji na ich spoločnú budúcnosť. Pravdepodobným tvrdením sa javí i stagnácia a nemennosť v osobe *Ošetrovateľa*, ktorému sa svet naďalej javí ako nepochopiteľný a neuchopiteľný. 

Ako je to však pri iných postavách už interpretujeme ťažšie. Náznaky zmeny správania u *Sestry* môžeme vidieť v spôsobe ako prijme facku. Cúvaním k zadným dverám ako keby ukazovala zahanbenie či pokoru. Tento výrok však hraničí s nadinterpretáciou textu.

Poslednou postavou, ktorej ďalšie kroky len „hádame" je *Jack*. Jeho idem „len von" môžeme na jednej strane znamenať pochopiteľnú zdrvenosť zo situácie, no na druhej, ktorá sa javí byť z kontextu pravdepodobnejšia, aj ako útek pred strachom z udania na polícii zo strany *Sestry*.