recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kosmos-482** bola sovietska sonda, ktorá odštartovala 31. marca 1972, 04:02:33 UTC smerom k Venuši. Sonda bola neúspešná, pretože sa jej nepodarilo opustiť obežnú dráhu Zeme.

Od roku 1962 sa názov *Kosmos* dával sovietskym vesmírnym sondám, ktoré ostali na obežnej dráhe Zeme aj napriek tomu, aký bol ich pôvodný cieľ. Označenie tejto misie ako plánovanej planetárnej sondy je založené na evidencii od sovietskych a nesovietskych zdrojov a historických dokumentov. Typické sovietske planetárne misie boli pôvodne vynášané na parkovaciu orbitu okolo Zeme ako odpaľovacie platformy s raketovým motorom a pripojenou sondou. Sondy boli potom odpálené proti ich cieľom so zapáleným motorom po dobu približne 4 minúty. Ak motor zlyhal alebo úplne nedohorel, sondy boli ponechané na obežnej dráhe Zeme a označené ako *Kosmos*.

Kosmos-482 odštartoval 31. marca 1972 pomocou SL-6/A-2-e odpaľovacieho zariadenia štyri dni po atmosférickej sonde Venera-8 a pravdepodobne mal podobný dizajn a plán misie. Po dosiahnutí zemskej parkovacej orbity sa sonda pokúsila o štart smerom k Venuši. Roztrhla sa na štyri časti, dve ostali na nízkej obežnej dráhe Zeme a do 48 hodín sa zrútili na juh Nového Zélandu (známe ako *Incident Ashburtonských gulí*), zvyšné dva kusy sa dostali na 210 x 9 800 km vyššiu obežnú dráhu. Predpokladá sa, že sonda ostala na eliptickej obežnej dráhe Zeme z dôvodu poruchy spôsobenej zážihom motorov, ktoré nedosiahli dostatočnú rýchlosť pre štart k Venuši.

O 01:00 ráno 3. apríla 1972 štyri žeravé 13,6 kg vážiace gule z titánovej zliatiny spadli na Nový Zéland v oblasti Ashburton v okruhu 16 km. Pri havárii nebol nikto zranený.

Podľa vesmírneho práva, vesmírny odpad má byť navrátený jeho vlastníkovi, ale ZSSR odmietol vlastníctvo tohto satelitu. Tým pádom vlatníctvo získal farmár, na ktorého pôdu sonda spadla. Kosmos-482 bol preskúmaný vedcami z Nového Zélandu, kde sa zistilo, že skutočne pochádza zo Sovietskeho Zväzu, kvôli výrobným prvkom a pokročilému spôsobu zvárania titánu. Vedci prišli k záveru, že išlo o natlakované teleso používané v odpaľovacích raketách satelitov alebo vesmírnych lodí, ktoré sa rozpadlo v atmosfére.

NSSDC ID: 1972-023A Archivované 2007-05-25 na Wayback Machine

NORAD ID: 05919

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaKozmonautický portál |

* Federálna vesmírna agentúra Ruska
* Kozmos (program)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cosmos 482 na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Program Venera |
| --- |
| 
* 1VA
* Venera-1
* Sputnik 19
* Sputnik 20
* Sputnik 21
* Kosmos-21
* Venera-1964A
* Venera-1964B
* Kosmos-27
* Venera-2
* Venera-3
* Kosmos-96
* Venera-1965A
* Venera-4
* Kosmos-167
* Venera-5
* Venera-6
* Venera-7
* Kosmos-359
* Venera-8
* Kosmos-482
* Venera-9
* Venera-10
* Venera-11
* Venera-12
* Venera-13
* Venera-14
* Venera-15
* Venera-16
* Venera-D

 |
**Kosovský olympijský výbor** (albán. *Komiteti Olimpik i Kosovës*, srb. Олимпијски комитет Косова – *Olimpijskij komitet Kosova*) je športová organizácia v Kosove, národný olympijsky výbor. Predsedom výboru je od roku 1996 Besim Hasani.

Dejiny
------

Organizácia bola založená v roku 1992.

Medzinárodným olympijským výborom (MOV) bola schválená za člena 9. decembra 2014 na 127. kongrese MOV. Stala sa tak 205. členom Asociácie národných olympijskych výborov. Kosovo v tom čase nebolo členom OSN. MOV však uznáva aj iné štáty, ktoré neuznáva OSN: Hongkong, Taiwan či Palestínu. Medzinárodná futbalová federácia síce neuznala krajinu za člena, ale v roku 2014 Kosovu dala právo hrať medzinárodné priateľské zápasy. Nemohlo však pri nich hrať svoju hymnu a používať národné farby. Po schválení MOV sa Kosovo mohlo zúčastniť na Letnej olympiáde v Riu. Pred uznaním väčšinou športovci reprezentovali Albánsko, lebo ľudia albánskeho pôvodu tvoria väčšinu v Kosove.

Uznanie Kosova MOV by mohlo mať dôležité dôsledky pre budovanie národnej identity a medzinárodného uznania v iných oblastiach. Srbská strana protestovala proti uznaniu Kosova MOV, vicepremiér a minister zahraničných vecí Ivica Dačić MOV obvinil z politického rozhodovania.

Prvým zimným olympionikom bol lyžiar Albin Tahiri na zimnej olympiáde 2018 v Pchjongčchang.

Španielska vláda, napríklad, až v novembri 2018 súhlasila, aby kosovskí športovci používali svoje národné symboly a mohli získať víza ako ostatní športovci.

Referencie
----------

1. ↑   *Kosovo* [online]. Medzinárodný olympijský výbor, 2019-10-03, [cit. 2020-05-08]. Dostupné online.
2. ↑  Komiteti Olimpik i Kosovës. *Na ndiqni* [online]. noc-kosovo.org, [cit. 2020-05-08]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4  BRENTIN, Dario. *Kosovo is a full member of the IOC. So what?* [online]. London School of Economics, 2014-12-13, [cit. 2020-05-08]. Dostupné online. Archivované 2020-10-31 z originálu.
4. ↑   *Kosovo NOC fully recognised by the IOC on final day of 127th IOC Session* [online]. anocolympic.org, [cit. 2020-05-08]. Dostupné online.
5. 1 2  REICHE, Danyel. *Success and Failure of Countries at the Olympic Games*. [s.l.] : Routledge, 2016. 182 s. ISBN 978-1-317-63276-4.
6. ↑   *A week of celebrations for Kosovo’s Winter Games trailblazer Tahiri* [online]. Medzinárodnýolympijský výbor, 2020-04-19, [cit. 2020-05-08]. Dostupné online.
7. ↑   *Joint statement of the IOC and the Spanish Olympic Committee* [online]. Medzinárodnýolympijský výbor, 2020-04-20, [cit. 2020-05-08]. Dostupné online.

Externé stránky
---------------

* Oficiálna stránka výboru
* Profil na stránke Medzinárodného olympijskeho výboru
**Jan Černý** (\* 4. marec 1874, Uherský Ostroh, okres Uherské Hradiště – † 10. apríl 1959, Uherský Ostroh) bol český politik a úradník. Zastával dvakrát funkciu predsedu česko-slovenskej vlády, okrem toho tiež pôsobil ako minister vnútra.

Jan Černý vyštudoval práva na právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V roku 1899 nastúpil ako zamestnanec hodonínskeho okresného hajtmanstva. Od roku 1908 pôsobil ako úradník na ministerstve verejných vecí vo Viedni.

V roku 1912 sa Jan Černý stal prednostom moravského miestodržiteľstva v Brne, ktorým zostal až do roku 1918. Pri vyhlasovaní samostatného štátu sa podieľal na preberaní úradu do českých rúk.

V rokoch 1920 – 1928 bol Jan Černý prezidentom politickej krajinskej správy na Morave, potom až do roku 1939 pôsobil vo funkcii krajinského prezidenta Moravskosliezskej krajiny. Počas svojho pôsobenia vo vládnych funkciách bol na týchto postoch zastupovaný.

15. septembra 1920 sa stal predsedom vlády a ministrom vnútra takzvanej úradníckej vlády. Na poste ministra vnútra zostal i po zostavení novej vlády, ktorú viedol Edvard Beneš. Po vzniku 1. Švehlovej vlády sa vrátil ku svojej úradníckej práci na Morave.

Po druhý raz sa stal predsedom úradníckej vlády v roku 1926 (18. marca – 12. októbra), ministrom vnútra potom zostal až do roku 1929. V tejto funkcii pôsobil i vo vládach agrárnikov Františka Udržala a Jana Malypetra a v roku 1938 i v úradníckej vláde generála Jana Syrového, ktorá prijíma Mníchovskú dohodu.

V marci 1939 požiadal Jan Černý na vlastnú žiadosť o penzionovanie, v máji bol penzionovaný a svoj život dožil v ústraní v Uherskom Ostrohu, kde i v roku 1959 zomrel.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jan Černý**

Externé odkazy
--------------

* Jan Černý - životopis na stránkach Úradu vlády Českej republiky

  


| * z
* d
* u
Predsedovia vlád Česko-Slovenska |
| --- |
| 
* Masaryk
* Kramář
* Tusar
* Černý
* Beneš
* Švehla
* Udržal
* Malypetr
* Hodža
* Syrový
* Beran
* Šrámek
* Fierlinger
* Gottwald
* Zápotocký
* Široký
* Lenárt
* Černík
* Štrougal
* Adamec
* Čalfa
* Stráský

 | Vlajka Československa |

Autoritné údaje: * abART: 61447
* GND: 142779334
* ISNI: 0000 0001 0678 1483
* LCCN: no2017135215
* NK ČR: jn20000403025
* VIAF: 84022656
* WorldCat: lccn-no2017135215
**Julian Mandel**, celým menom **Julien Mandel Mandelbaum** (\* 1. január 1893, Chełm, Poľsko – † 24. september 1961, Recife, Brazília) bol jeden z najznámejších francúzskych komerčných fotografov ženských aktov na začiatku dvadsiateho storočia. Jeho menom podpísané fotografie sa stali známe v druhej dekáde a boli publikované v Paríži až do polovice 30. rokov takými firmami ako *Alfred Noyer, Les Studios, PC Paris* a tiež spoločností *Neue Photographische Gesellschaft*. Vo Francúzsku boli tieto pohľadnice predmetom zberateľov.

Životopisných informácií o Mandelovi je veľmi málo, preto existujú špekulácie, že toto meno slúžilo len ako pseudonym.

Modely sú často zobrazené vo veľmi klasických pózach, fotografované ako v štúdiu, tak aj vonku. Obrazy sú komponované veľmi umne, s nádhernými tónmi a poltónmi a mäkkým osvetlením. Na rade jeho snímkach kontrastujú bledé tóny ženskej pleti s drsnosťou prírody.

Fotografie s aktami boli uvádzané na trh v pohľadnicovom formáte, ale ako vysvetľuje kniha *Stručná história pohľadníc*: *Väčšina francúzskych pohľadníc s ženskými aktami bola nazývaná pohľadnicami len kvôli ich veľkosti. Ľudia by ich nikdy neposielali, pretože nebolo legálne posielať poštou také obrazy. Ich veľkosť ich umožňovala umiestňovať ľahko do vrecka saka, balíčkov a kníh.*

Celé meno *Julian Mandel* sa zvyčajne objavovalo na prednej strane týchto fotografií veľkosti kariet. Táto marketingová koncepcia prispieva k názoru, že uvádzané meno by mohlo byť pseudonymom. Týchto fotografií bolo predaných veľké množstvo.

Jeho obľúbenou modelkou bola napríklad Alice Prin, modelka parížskych umelcov, speváčka v nočných kluboch, herečka a maliarka známa ako *Kiki z Montparnassu*.

Referencie
----------

1. ↑  *A Brief History of Postcards*
2. ↑  Cristina Contilli, Parigi tra città immaginata e città reale Camerino 28 febbraio-13 marzo 2015, s. 43

Externé odkazy
--------------

* História erotických pohľadníc Archivované 2011-09-25 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Julian Mandel na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1271186381
* ULAN: 500083205
* VIAF: 96279354
Súradnice: 49°11′55″S 18°52′13″V﻿ / ﻿49,198577777778°S 18,870286111111°V﻿ / 49.198577777778; 18.870286111111

**Kostol Najsvätejšej Trojice** je rímskokatolícky chrám, nachádzajúci sa v obci Varín v okrese Žilina. Farnosť patrí do žilinskej diecézy. V interiéri chrámu sa nachádza dielo sochára Alexandra Trizuljaka, rodáka z Varína. Ide o vzácnu skulptúru Božieho tela z konca 40. rokov 20. storočia.

Dejiny
------

Dejiny Kostola Najsvätejšej Trojice sa začínajú písať v roku 1200, kedy bola vybudovaná fara s kaplnkou, ktorá bola zasvätená sv. Krížu. Avšak v ďalších cirkevných dokumentoch z roku 1233 sa už spomína novopostavený kostol, ktorý bol zasvätený Panne Márii. Dôkazom tohto je aj erb obce z roku 1416, kde sa nachádza Panna Mária s dieťaťom.

Súčasťou varínskej farnosti boli až do 17. storočia tieto obce: Terchová, Belá, Lysica, Lutiše, Vadičov Riečnica, Stráža, Dolná Tižina, Gbeľany, Nededza, Krasňany, Nezbudská Lúčka, Kotrčiná Lúčka, Teplička nad Váhom a Zástranie.

V druhej polovici 16. storočia sa naplno prejavila reformácia aj vo varínskej farnosti. Keďže rodina Pongráczova prešla na stranu reformácie, aj poddaní museli prijať náboženstvo zemepána.

V 17. storočí protestanti prestavali kostol a doplnili ho klenbami a emporami, ako to bolo typické v evanjelickom štýle.

Po smrti palatína Turzu sa zemepáni začali vracať späť ku katolíckej viere, od roku 1673 bol varínsky kostol opäť katolícky. 

### Klasicistická kaplnka

Súčasťou kostola je klasicistická kaplnka z roku 1727, ktorú vybudovali na náklady patróna kostola Antona Pongráca. V kaplnke bolo vybudované mauzóleum, jednoloďový priestor. Má rovný záver, ktorý je zaklenutý krížovými hrebienkovými klenbami. Nad portálom je oválna plocha s plastickým erbom rodiny Pongrácovej, na ktorom je vyobrazený trojhran štítu so zuborezom. 

### Oltár

Neskorobarokový oltár pochádza z roku 1769. Je upevnený priamo na stene s vysokým reliéfom polychromovanej drevorezby Najsvätejšej Trojice a Nanebovzatia Panny Márie v oblakoch.

### Krstiteľnica

Patrí medzi najstaršie predmety v kostole. Jej spodná časť pochádza z 13. storočia a kamenný nadstavec je z roku 1580 s vyrytým nemeckým kolopisom.

### Boží hrob

Sochu Božieho tela vytvoril Alexander Trizuljak, ešte ako študent na Akadémii výtvarných umení v Prahe. Ide o vzácnu mramorovú skulptúru, ktorá bola vytvorená podľa hlineného modelu. V súčasnosti je socha opatrená bielym náterom, čo poškodzuje kvalitu výtvarného diela.

### Dekanát

Varínsky dekanát je jeden z desiatich, ktoré sú zriadené v novozaloženej Žilinskej diecéze. Do dekanátu patria farnosti Varín, Terchová, Belá, Lutiše, Dolná Tižina, Teplička nad Váhom, Strečno, Brodno a Divina. Sídlo tohto dekanátu je viacmenej symbolické, keďže do varínskej farnosti v minulosti patrili viaceré obce.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2017-09-02]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Práca Michala Tichého o Kostole Najsvätejšej Trojice vo Varíne.
**Jana z Pfirtu** (\* 1300, Bazilej, Švajčiarsko – † 15. november 1351, Viedeň, Rakúsko) bola rakúska, štajerská a korutánska vojvodkyňa.

Životopis
---------

Narodila sa ako jediná dcéra a dedička alsaského grófa Ulricha III. z Pfirtu a princeznej Johanny von Mömpelgard. Za Albrechta II. Habsburského sa vydala zrejme v roku 1324 po otcovej smrti. Svadobný obrad sa uskutočnil v obci Thann. Podľa súčasníkov bola Jana temperamentná dáma, rada cestovala, zaujímala sa o politiku a umenie.

Manžel Albrecht bol jedným zo šiestich synov rímskeho kráľa Albrechta I. a Alžbety Tirolskej. Pôvodne sa mal venovať cirkevnej kariére a preto mal všestranné vzdelanie.  

Do čela rodu sa dostal v roku 1330 po smrti staršieho brata Fridricha I. a toho istého roku v marci bol postihnutý ťažkou chorobou, alebo otravou a ochrnul. Došlo minimálne k čiastočnému ochrnutiu končatín, preto musel byť prepravovaný v nosidlách.

Manželstvo bolo dlho bezdetné. Až v roku 1339 sa narodil prvý potomok – vytúžený syn Rudolf. Jana zomrela dva týždne po pôrode šiesteho dieťaťa – syna Leopolda. Je pochovaná spolu s manželom v kláštore v Gamingu. Je znázornená na vitrážach v Muri a v Königsfeldene.

Deti
----

* Rudolf IV. (\* 1. november 1339 – † 27. júl 1365) ∞ 1353 Katarína Luxemburská (1342 – 1395)
* Katarína (\* 1342 – † 10. január 1381), opátka vo Viedni
* Margaréta (\* 1346 – † 14. január 1366) ∞
	1. 1359 hornobavorský vojvoda Meinhard Bavorský (\* 1344 – † 1363)
	2. *1364* Ján Henrich Luxemburský (\* 1322 – † 1375)
* Friedrich III. (\* 1347 – † 1362)
* Albrecht III. (\* 9. september 1349 – † 29. august 1395) ∞
	1. 1366 Alžbeta Luxemburská (\* 1358 – † 1373)
	2. 1375 Beatrix z Norimberka (\* 1360 – † 1414)
* Leopold III. Habsburský (Spravodlivý) (\* 1. november 1351 – † 9. júl 1386) ∞ 1365 Viridis Visconti (\* 1350 – † 1414)

Referencie
----------

1. ↑  HAMANNOVÁ, Brigitte. *Habsburkové - životopisná encyklopedie*. Praha : Brána, 1996. S. 174. (česky)
2. ↑  www.kartause-gaming.at

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jana z Pfirtu**

Externé odkazy
--------------

* Johanina socha v kartuziánskom kláštore v Gamingu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johana z Pfirtu na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 119506270
* ISNI: 0000 0000 7712 3675
* LCCN: n2005001167
* VIAF: 21544420
* WorldCat: lccn-n2005001167
**Julius Rosenberg** (\* 12. máj 1918, New York, New York, USA – † 19. jún 1953, Ossining) bol americký elektrotechnik, popravený spolu so svojou manželkou Ethel Rosenbergovou za špionáž pre Sovietsky zväz a vyzradenie tajomstva výroby atómovej bomby.

Životopis
---------

Narodil sa v chudobnej rodine židovských prisťahovalcov, ktorá prišla do USA z Poľska. Jeho otec si želal, aby sa stal rabínom, ale Julius sa rozhodol študovať elektrotechniku. V roku 1939 sa oženil s Ethel Greenglassovou. Ako študent sa politicky angažoval a v roku 1942 spolu so svojou ženou vstúpil do komunistickej strany, ktorá bola v USA ešte legálna. O rok neskôr zo strany vystúpil.

V roku 1945 po vojne bol prepustený zo svojho miesta, kde pracoval ako civilný pracovník americkej armády. V roku 1946 si spoločne so svojím švagrom Davidom Greenglassom, ktorý sa neskôr priznal u FBI a obvinil svoju sestru a Juliusa Rosenberga z prezradenia tajomstva výroby atómovej zbrane Sovietskemu zväzu, založil malý obchod s elektrotechnikou. Na základe svedectva Davida Greenglassa bol Julius so svojou manželkou odsúdený 5. apríla 1951 k trestu smrti aj napriek tomu, že výpoveď, ktorú súdu dal David Greenglass bola mnohými označená za nedôveryhodnú. Hlavná časť dôkazov bola získaná z odpočúvania sovietskej šifrovanej komunikácie, ktorú CIA nechcela využiť na súde, pretože by tým prišla o možnosť odpočúvať sovietsku komunikáciu.

Podľa novších poznatkov sa zdá dokázané, že manželia Rosenbergovci boli sovietskymi špiónmi, ich obvinenia sa sčasti zakladali na pravde, aj keď ich význam v špionáži bol zrejme precenený.

Referencie
----------

1. ↑   *Rosenbergs Redux* [online]. June 10, 2016. Dostupné online.
2. ↑   What the K.G.B. Files Show About Ethel Rosenberg. *The New York Times*, August 13, 2015. Dostupné online.
3. ↑   The New York Times Gets Greenglass Wrong. *Weekly Standard*, October 17, 2014. Dostupné online [cit. 2016-10-05].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Julius Rosenberg**

Externé odkazy
--------------

* cibulka.com - informácie o odtajnení dešifrovaných odpočúvaní
* iDnes.cz
* Case closed on the Rosenbergs A startling confession again proves their guilt
* An Interactive Rosenberg Espionage Ring Timeline and Archive
* Timeline of Events Relating to the Rosenberg Trial
* Rosenberg trial transcript
* A statement by the Rosenberg's sons in support of their exoneration
* The Cold War International History Project (CWIHP)
* History on Trial: The Rosenberg Case in E.L. Doctorow's *The Book of Daniel*
* The WSWS speaks to Julius and Ethel Rosenberg’s son – An interview with Robert Meeropol

Autoritné údaje: * BnF: 12424986j
* GND: 119097133
* ISNI: 0000 0000 8386 092X
* LCCN: n50048380
* NK ČR: jn20011018992
* VIAF: 59174260
* WorldCat: lccn-n50048380
Fasáda Chrámu Nepoškvrneného Počatia Panny Márie 
Interiér chrámu
**Chrám Nepoškvrneného Počatia Panny Márie** (rus. Даугавпилсский костёл Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии, lot. Daugavpils Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas Romas katoļu baznīca, poľ. Kościół Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Panny Marii) je rímskokatolíckym chrámom v lotyšskom meste Daugavpils. Patrí do rímskokatolíckej diecézy Rezekne - Aglona. Nachádza sa na ulici Pumpura.

História
--------

Východná časť Lotyšska, tzv. Latgalsko, je na rozdiel od ostatných lotyšských území prevažne rímskokatolícke, pretože až do delenia Poľska patrilo pod katolícke Poľsko (ostatné časti boli do severnej vojny pod vládou evanjelického Švédska). Kostol bol postavený v rokoch 1902 až 1905 podľa projektu W. Neumanna v tzv. novobarokovom architektonickom štýle. Posvätený bol 4. decembra 1905 a konali sa v ňom bohoslužby pre veriacich poľkej národnosti. Neskôr sa tu začali odbavovať aj bohoslužby v lotyšskom a ruskom jazyku. Počas druhej svetovej vojny a ani počas komunistickej diktatúry chrám nebol zatvorený.

Architektúra
------------

Novobarokový architektonický štýl, tzv. baltský barok bol typický pre sakrálnu architektúru chrámov v Pobaltí. Kostol má dve rovnaké vysoké veže (výška 51 metrov). Interiér zdobia štyri neobarokové oltáre. Hlavný oltár je zasvätený Nepoškvrnenému Počatiu Panny Márie. Ďalšie oltáre Najsvätejšiemu Srdcu Ježišovmu, Stanislavovi Kostkovi a Panne Márii Lurdskej.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie (Daugavpils)**

Externé odkazy
--------------

* Jaunavas Marijas (Dievmātes) bezvainīgās ieņemšanas Romas katoļu baznīca (po lotyšsky)
* Gościnny Dyneburg, Dariusz Krajewski, "Niedziela", edycja podlaska, nr 2/2006 (po poľsky)
**Janka Procházková-Wielander** (\* 1. september 1960, Prievidza – † 16. november 2015, Trnava) bola slovenská speváčka.

Životopis
---------

Absolvovala Strednú elektrotechnickú školu v Handlovej kde už počas štúdia úspešne vystupovala s akustickou gitarou na rôznych školských akciách. Po maturite účinkovala ako speváčka v skupine Rozlet. Prvý výraznejší úspech v speváckej kariére dosiahla v roku 1979 keď vyhrala prvé miesto v amatérskej speváckej súťaži *Krištáľová váza* v Zemianskych Kostoľanoch. Vďaka úspechu na ďalšej celoslovenskej speváckej súťaži *Bystrické zvony* v Banskej Bystrici (1980 - 1981) dostala možnosť vystupovať v sprievodnej skupine Scarabeus speváka Karola Konárika. Spolu absolvovali turné vystúpení po Škandinávii. Následne sa venovala rodine a deťom a to až do roku 1992, kedy sa začala intenzívnejšie venovať speváckej kariére. Spievala v kapele *Dolanská šestka* v Doľanoch, v roku 1994 jej Ivan Krajíček ponúkol účinkovať v pesničkovej súťaži REPETE kde spievala piesne z repertoáru Tatiany Hubinskej a Evy Kostolányiovej („Ako malý psík", „Ťuk-ťuk", „Poď, poď, poď, prosím", „Mestom zvoní smiech"). Neskôr, spolu s Ľubošom Bilským vyrazila na turné po Česku, Nemecku a Rakúsku.

Diskografia
-----------

### Kompilačné

* *Postačí zopár piesní*

### CD

* *Alte Schlager*
* *Ružové šťastie* (Semeš Recording, 2000)

Referencie
----------

1. ↑   *Na rozlúčku s Jankou Procházkovou | Novinky z radnice* [online]. nzr.trnava.sk, [cit. 2019-12-18]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
2. ↑   *CD Postačí zopár piesní 10* [online]. www.semesrecording.sk, [cit. 2019-12-18]. Dostupné online. Archivované 2019-12-27 z originálu.
3. ↑   *Janka Procházková-Wielander: Ružové šťastie - ModeRato* [online]. www.moderato.sk, [cit. 2019-12-18]. Dostupné online. Archivované 2019-12-18 z originálu.
**Japhy Ryder** je fiktívna postava z knihy *Dharmoví tuláci* (1958), ktorej autorom je Jack Kerouac. Bola inšpirovaná Garym Snyderom, blízkym priateľom Kerouaca.  V knihe vystupuje aj ako blízky priateľ hlavnej postavy, Raya Smitha, ktorý symbolizuje samotného autora. Zároveň Japhy Ryder učí a vysvetľuje Smithovi budhizmus. Ten v knihe patrí k jednej z hlavných tém.

Ray Smith opisuje Japhyho ako chlapca z hôr so záľubou pre antropológiu, zen-budhizmus, kultúru Číny, Japonska a pôvodných obyvateľov Ameriky. Rád trávi čas v horách, lezením na skaly a príroda je preňho inšpiráciou. Tiež sa venuje aj čítaniu a tvorbe poézie, hoci vôbec ako básnik nevyzerá. 

Japhy je pre Raya vzorom, učí ho a objasňuje mu budhizmus. Budhizmus hrá v diele dôležitú úlohu, pretože v čase písania knihy sa sám Kerouac snažil podľa neho žiť a pochopiť ho. Zároveň je budhizmus to, čo Raya a Japhyho spája, no na druhej strane aj rozdeľuje. Rayov pohľad naň je ovplyvnený do určitej miery kresťanstvom a Japhy preferuje skôr zen-budhizmus. 

Význam postavy Japhyho Rydera by sa dal prirovnať k významu Deana Moriartyho zo slávneho Kerouacovho diela *Na ceste* (1957). Rovnako ako Dean, aj Japhy je určitým „duchovným učiteľom", ktorý pozná odpovede na to, ako treba správne žiť. Duchovno a náboženstvo patria v Kerouacových dielach medzi často sa opakujúce témy.

Referencie
----------

1. ↑  CAROLAN, Trevor. *The Wild Mind of Gary Snyder* [online]. Shambhala Sun, [cit. 2013-02-10]. Dostupné online. Archivované 2012-04-09 z originálu. (po anglicky)
2. ↑  Kevin McCraney: *You’re A Bodhisattva All the Time: An Exploration of Buddho-Catholic Syncretism in the Works of Jack Kerouac*, str. 31 (po anglicky)
3. ↑   *Dharma Bums* [online]. Litkicks, [cit. 2012-02-10]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gary Snyder#The Beats na anglickej Wikipédii.*
prof. RNDr. **Jiří Klapka** (\* 10. marec 1900, Skuteč– † 13. február 1976, Brno) bol český matematik a pedagóg.

Životopis
---------

Narodil sa v Skutči v okrese Chrudim. Stredoškolské štúdium absolvoval na štátnych reálkach v Lounoch a Kostelci nad Orlicou. Po maturite študoval učiteľstvo matematiky a deskriptívnej geometrie na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity a na Českom vysokom učení technickom v Prahe. 

V rokoch 1921– 1925 bol asistentom matematiky na Vysokej škole technickej v Brne u prof. J. Vojtěcha a po jeho odchode do Prahy u prof. J. Hronca. R. 1925 získal doktorát prírodných vied (RNDr.) na Prírodovedeckej fakulte Masarykovej univerzity v Brne. Po odchode prof. Pelíška suploval v rokoch 1926– 1927 na vysokej škole technickej v Brne prednášky z deskriptívnej geometrie. R. 1928 sa na technike v Brne habilitoval za docenta pre deskriptívnu, analytickú a diferenciálnu geometriu, r. 1929 bol vymenovaný za súkromného docenta. Od r. 1930 pôsobil ako profesor na III. reálnom gymnáziu v Brne, popri tom zostal do roku 1932 nehonorovaným asistentom prof. J. Klímu na technike. R. 1937 bol vymenovaný za bezplatného mimoriadneho profesora techniky v Brne. Po odchode prof. J. Hronca v súvislosti s jeho poverením realizovať založenie Slovenskej vysokej školy technickej prevzal po ňom na technike v Brne niektoré prednášky.  
 
Roku 1938 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora Slovenskej vysokej školy technickej a bol na nej poverený vedením Ústavu deskriptívnej geometrie a stereometrie. Na tomto poste zotrval do konca apríla 1939, keď po rozpade Československa podľa smerníc protektorátneho ministerstva školstva rezignoval na pôsobenie na Slovensku a bol prevedený na techniku v Brne. SVŠT mala eminentný záujem o jeho zotrvanie na Slovensku a celá kauza bola nepriaznivo pre SVŠT uzavretá až vo februári 1940.  
 
Po obnove ČSR bol na technike v Brne vymenovaný za riadneho profesora deskriptívnej geometrie s účinnosťou od 1. 5. 1942 a významne sa podieľal na obnovení chodu a rozvoji vysokej školy v roku 1945 v rámci 1. ústavu matematiky, v rokoch 1946 – 1950 ako prednosta ústavu deskriptívnej geometrie a od r. 1951 ako vedúci katedry matematiky a deskriptívnej geometrie na stavebnej fakulte. V roku 1971 odišiel do dôchodku. 

Hlavnou oblasťou jeho vedeckého záujmu bola diferenciálna a deskriptívna geometria, kde nadviazal na Čechovu teóriu priamkových
plôch, založil a dlhé roky viedol seminár modernej diferenciálnej geometrie, v ktorom vyrástlo niekoľko významných osobností. Venoval sa aj algebraickej geometrii, nomografii, grafickým metódam a konštrukčnej geometrii. Bol autorom celého radu vedeckých prác, vysokoškolských učebníc a učebných textov.  
 
Zomrel 13. februára 1976 v Brne.

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Životopis na muni.cz
* Životopis

Zdroj
-----

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * abART: 75854
* ISNI: 0000 0000 5526 2666
* NK ČR: jk01060278
* SNK: 147385
* VIAF: 22518388
Súradnice: 49°55′13.4″S 18°3′43.1″V﻿ / ﻿49,920389°S 18,061972°V﻿ / 49.920389; 18.061972

**Koutské a Zábřežské louky** je prírodná rezervácia ev. č. 586 v západnom susedstve Zábřehu, miestnej časti mesta Dolní Benešov v okrese Opava. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.

Ochrana
-------

Predmetom ochrany je komplex mokraďových lúk, rozptýlenej zelene a luhov so zvyškami mŕtvych ramien a periodicky zaplavovaných tôní v nive rieky Opavy, mokraďové ekosystémy s výskytom osobitne chránených druhov živočíchov a rastlín, hniezdiská vtáčích druhov.

Z významných rastlín sa v rezervácii vyskytuje leknica žltá, ktorý vytvára porasty na slepých ramenách rieky Opavy. Niektoré exempláre tvoria aj terestrické štádiá. Ďalšou významnou rastlinou rezervácie je okrasa okolíkatá, ktorá kvitne na brehoch, najmä v oblasti slepých ramien rieky Opavy neďaleko začiatku rezervácie. 

V dnešnej dobe je z lokality ešte uvádzaný vstavačovec májový, kruštík neskorý, bazanovec kytkový, starček poriečny, vachta trojlistá, hadivka obyčajná, perutník močiarny a vŕba rozmarínolistá. Tieto druhy však miznú a pri inventarizačnom prieskume lokality z roku 2011 neboli niektoré z nich preukázané - konkrétne sa nepodarilo nájsť prstnatec májový, kruštík neskorý, vachtu trojlistú a hadivku obyčajnú. Ostatné druhy (bazanovec kytkový, starček poriečny, perutník močiarny) potom boli v rezervácii preukázané, a to aspoň v minimálnom množstve.

Galéria
-------

* Leknica žltáLeknica žltá
* PR Koutské a Zábřežské loukyPR Koutské a Zábřežské louky
* Okrasa okolíkatáOkrasa okolíkatá
* RybníkyRybníky

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2014-12-30]. Dostupné online. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Opava

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Koutské a Zábřežské louky**

Externé odkazy
--------------

* Botanický inventarizačný prieskum lokality
* Turistické informačné centrum Kravaře

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Koutské a Zábřežské louky na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Opava |
| --- |
| Národná prírodná rezervácia | 
* Kaluža

 |
| Národná prírodná pamiatka | 
* Odkryv v Kravařích

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Černý les u Šilhéřovic I.
* Černý les u Šilhéřovic II.
* Dařenec
* Hněvošický háj
* Hořina
* Hvozdnice
* Koutské a Zábřežské louky
* Nové Těchanovice
* Štěpán
* U Leskoveckého chodníka
* (V Kalužích zruš.)
* Valach

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Černý důl
* Heraltický potok
* Hranečník
* Hůrky
* Jakartovice
* (Jezdkovický les zruš.)
* Jilešovice-Děhylov
* Otická sopka
* Šilheřovice
* Údolí Moravice
* Úvalenské louky

 |
**Jiří Wimmer** (\* 21. september 1943, Praha – † 25. január 2001, Praha) bol český herec, komik a zabávač, básnik, kresliar a autor.

Jiří Wimmer, alias "Klobouk", bol mnohostranne nadaný muž s výrazným komediálnym talentom, ktorý písal básne, dobre spieval, kreslil anekdoty a vymýšľal vtipy, mal výborný hudobný sluch a rád športoval, miloval tenis. Po absolutóriu DAMU v roku 1965 (jeho vtedajším spolužiakom a kamarátom bol herec Vladimír Pucholt) získal svoje prvé divadelné angažmán v Ostrave v Divadle Petra Bezruča, kde pôsobil v rokoch 1965 až 1970 a kde zohral veľa vážnych divadelných rolí. Súbežne hral aj v niekdajšom ostravskom divadle malých foriem Waterloo, dva roky pôsobil v ostravskom Štátnom divadle. Odtiaľ prešiel do Prahy, kde spoločne s Janom Valom uvádzal koncerty skupiny Rangers - Plavci. Vystupoval aj v libereckom a pražskom Divadle Ypsilon, v deväťdesiatych rokoch hral v Prozatímním divadle Františka Ringa Čecha a v Divadle Jiřího Grossmanna. Vytvoril komickú dvojicu so spevákom Karlom Černochom, s ktorým vystupoval ako na rôznych estrádach tak aj v Československej televízii v relácii *Ring voľný* a *Možná přijde i kouzelník*. Hral tiež v Směšném divadle Luďka Soboty, ktorý bol jeho veľký kamarát.

Bol dvakrát ženatý a dvakrát rozvedený. Takmer po celý svoj život trpel silnými depresiami a psychickými problémami, trikrát sa neúspešne pokúsil o samovraždu, niekoľkokrát sa liečil z alkoholizmu v protialkoholickej liečebni. V osemdesiatych rokoch mal ťažkú ​​autonehodu, zaspal a nabúral do stromu. Zomrel tragicky zrazený autobusom, keď pod vplyvom alkoholu preliezal zábradlie na Víťaznom námestí v Prahe-Dejviciach.

Filmografia, výber
------------------

* 1974 *Jáchyme, hoď ho do stroje!*
* 1977 *Jen ho nechte, ať se bojí*
* 1980 *Sešlost* (TV relácia)
* 1982 *Možná přijde i kouzelník* (TV relácia)
* 1983 *Jára Cimrman ležící, spící*
* 1985 *O človíčkovi* (kreslený TV seriál) dabing

Referencie
----------

1. ↑  Celebrity, slavné osobnosti a alkohol, alkoholismus
2. ↑  *Klobouk Jiří Wimmer* na stránkách České televize

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jiří Wimmer na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Jiří Wimmer v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Jiří Wimmer v Internet Movie Database (po anglicky)
* Jiří Wimmer:Vzpomínky na démona Archivované 2011-05-13 na Wayback Machine na instinkt.tyden.cz

Autoritné údaje: * abART: 134877
* GND: 1042051135
* ISNI: 0000 0000 5694 7747
* NK ČR: jo20000080430
* VIAF: 84116888
**Jaroslav Janoušek** (\* 1904, † neznáme) vystupujúci aj pod menom **Pravoslav Janoušek** bol príslušník NKVD a ŠtB.

Bol synom českého komunistického novinára a revolucionára, prezidenta Slovenskej republiky rád Antonína Janouška. Vyrastal v mieste otcovho exilu, v Čuvašsku v Sovietskom zväze. Počas Druhej svetovej vojny slúžil v Červenej armáde a utŕžil ťažké zranenie hlavy. Toto zranenie mohlo byť príčinou jeho neskoršej mimoriadnej agresivity.

Pracoval pre NKVD a po roku 1945 (alebo 1948) sa presťahoval do Česko-Slovenska, kde sa ako sovietsky agent stal príslušníkom Štátnej bezpečnosti. Za brutalitu ho však v roku 1949 z ŠtB prepustili, avšak sovietski poradcovia presadili v roku 1951 jeho opätovné prijatie. Stojí za zmienku, že v rámci vnútorných čistiek v ŠtB potom znovuprijatí dôstojníci vrátane Janouška vyšetrovali svojich bývalých nadriadených, ktorí sa zasadili o ich prepustenie.

Meno majora Jaroslava Janouška sa objavuje v súvislosti s vyšetrovaním viacerých exemplárnych politických procesov v 50. rokoch 20. storočia. Biskup Vasiľ Hopko ho uvádza ako najbrutálnejšieho z vyšetrovateľov, ktorí ho mučili po uväznení v roku 1951. V súvislosti s procesom s Rudolfom Slánským v rokoch 1951–1952 vyšetroval prípad Miloslava Choca a Slavoja Šádka, odsúdených na smrť za údajné zastrelenie Augustina Schramma.

Referencie
----------

1. ↑   Já ti dám komunistickou spravedlnost. *www.ustrcr.cz*. Dostupné online.
2. ↑  článok *To, čo som prežil, neželám nikomu*
3. ↑   *Kdo nám taky prednášel marxák aneb stručný výtah z pametí Arnošta Kolmana* [online]. [Cit. 2008-07-25]. Dostupné online. Archivované 2021-03-05 z originálu.
4. ↑  Kdo byli a jsou tzv. bojovníci "Světlých zítřků" a hlasatelé "Se Sovětským svazem na věčné časy a nikdy jinak!"?
5. 1 2  Proces s Rudolfem Slánskym a spol.
6. ↑   *Časopis pro historickou penologii* [online]. [Cit. 2008-07-25]. Dostupné online. Archivované 2005-02-20 z originálu.
**Jaroslav Marvan** (\* 11. december 1901, Praha – † 21. máj 1974, Praha), bol český herec, člen divadla V. Buriana a Národného divadla v Prahe. Vytvoril viac ako 150 filmových postáv.

Mladosť
-------

Narodil sa a vyrastal na pražskom Žižkove. Vyštudoval reálku a potom sa stal poštárom. Pracoval v pražskom Zemepisnom ústave a na riaditeľstve pôšt. Po niekoľkých rokoch praxe bol vyslaný do Užhorodu na Podkarpatskú Rus (vtedy súčasť Československa), kde pôsobil v rokoch 1920 až 1923 a práve tu začal hrať ochotnícke divadlo. Záľuba mu zostala i po návrate do Prahy, kde účinkoval v žižkovskom divadle Deklarácia a Švandovom divadle. Jeho hlavným zamestnaním však bola práca v oblasti vymáhania úverov, ktorú ale nechcel robiť. Priateľ a spolužiak Josef Čapek mu pomohol vybaviť miesto v divadle u Vlastu Buriana.

Divadelná kariéra
-----------------

Marvan sa tak vo veku 24 rokov, stal hosťujúcim hercom v divadle Vlasty Buriana a od roku 1926 bol profesionálnym hercom a Burianovým dvorným „nahrávačom". Za protektorátu, v roku 1943, prestúpil do divadla na Vinohradoch, kde pôsobil do roku 1950 kedy po rozdelení súborov prešiel do Mestských divadiel pražských, kde pôsobil až do roku 1954. V roku 1954 sa stal členom činohry Národného divadla, kde zostal až do smrti v roku 1974.

Filmová kariéra
---------------

Účinkoval vo viac než 200 filmoch a stal sa jedným z najobsadzovanejších českých hercov. Prvý film sa volal *Falešná kočička* (1926) a posledný *Noc na Karlštejně* z roku 1973. Hral takmer vo všetkých Burianových filmoch. Vystupoval tiež v televíznom seriáli *Hříšní lidé města pražského*, kde stvárnil postavu kriminálneho radu Vacátka.

Ocenenie
--------

* 1951 Štátna cena
* 1953 Zaslúžilý umelec
* 1971 Národný umelec

Referencie
----------

1. ↑   Z. Sílová, R. Hrdinová, A. Kožíková, V. Mohylová : *Divadlo na Vinohradech 1907 – 2007 – Vinohradský ansámbl*, vydalo Divadlo na Vinohradech, Praha, 2007, str. 193, ISBN 978-80-239-9604-3
2. ↑  Kolektiv autorů: *Národní divadlo a jeho předchůdci*, Academia, Praha, 1988, str. 300

Externé odkazy
--------------

* Galerie prvorepublikových herců – Jaroslav Marvan

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jaroslav Marvan na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 15179
* GND: 119092972
* ISNI: 0000 0000 5539 2997
* LCCN: no93026928
* NK ČR: jk01080399
* SNK: 157186
* VIAF: 59886623
* WorldCat: lccn-no93026928
**Johann Joachim Dietrich** (\* 1690, Wernfels-Theilenhofen, Spalt, Nemecko - † 24. marec 1753, Mníchov, Nemecko) bol nemecký barokový sochár, nábytkový a interiérový dizajnér a jedným z hlavných rezbárov a interiérových dizajnérov v Mníchove v druhom štvrťstoročí 18. storočia.

Bol synom stolára a už v mladom veku ho dal otec do učenia za sochára k Christianovi Handschuherovi medzi rokmi 1699 – 1701. Ako tovariš neskôr cestoval po Taliansku a v Prahe sa stretol aj s Matějom Jäckelom, predstaviteľom českého vrcholného baroka.

Okolo roku 1720 sa usadil v blízkosti Mníchova, pracoval ako nezávislý sochár a neskôr prešiel pod dvorného sochára Antona Faistenbergera. Následne pracoval aj pre dvorného stolára Johanna Adama Pichlera. Pracoval na rezbárskych prácach pre sakrálne i svetské stavby, vyrobil dva oltáre pre juhonemecké kostoly (napríklad pre Marienmünster Dießen v okrese *Landsberg am Lech* v Bavorsku) a okrasné filigránske rezby v šľachtických palácoch. 

Ako spolupracovník Françoisa de Cuvilliésa získal mnoho zákazok pre výzdobu miestností súdu v Mníchove a do šľachtických domov. Medzi jeho najznámejšie diela patria drevené dekorácie miestností loveckého zámočku *Amalienburg* v areáli bavorského paláca Nymphenburg v Mníchove a divadla v Residenz *Cuvilliés Theatre*. Za príkladné dielenské spracovanie jeho výrobkov bol v roku 1736 vymenovaný dvorným sochárom.

Galéria
-------

* Zrkadlová sála v pavilóne AmalienburgZrkadlová sála v pavilóne Amalienburg
* Príklad Dietrichovej práce, spálňa Márie Amálie v pavilóne AmalienburgPríklad Dietrichovej práce, spálňa Márie Amálie v pavilóne Amalienburg
* Vrchná časť vyrezávaného oltára v Marienmünster DießenVrchná časť vyrezávaného oltára v Marienmünster Dießen

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joachim Dietrich**

Externé odkazy
--------------

Komoda od Dietricha

Zdroj
-----

* Joachim Dietrich profil na J. Paul Getty Musem
* Answers.com
* Článok o interiéri Amalienburgu na theempirefurniture.com Archivované 2014-05-03 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * GND: 11867837X
* ISNI: 0000 0000 6676 7918
* ULAN: 500055280
* VIAF: 40172453
Súradnice: 34°12′58″S 139°09′23″V﻿ / ﻿34,21611°S 139,15639°V﻿ / 34.21611; 139.15639

**Kozušima** je menší (4 × 6 km, 18,87 km²) ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v súostroví Izu v Pacifiku, patriaci pod správu Japonska. Je prístupný lodnou dopravou, ako aj letecky. Počet obyvateľov je približne 2 100.

Geologický vývoj
----------------

Ostrov je tvorený osemnástimi lávovými dómami a s nimi asociovanými depozitmi pyroklastík prevažneryolitového zloženia. Najvyšší vrch je 574 m vysoký *Tenčojama*, nachádzajúci sa približne v strede ostrova. Geologicky staršie horniny sa nachádzajú severne od centrálnej časti ostrova, mladšie zasa na juhu. Z 9. storočia pochádzajú posledné údaje o vulkanickej aktivite, v 20. storočí však bolo zaznamenaných niekoľko zemetrasení, pravdepodobne vulkanického pôvodu, no bez iných prejavov vulkanizmu.

### Zoznam vulkanických foriem ostrova Kozušima

* **Lávové dómy**
	+ Ananojama
	+ Hanatate
	+ Jogorojama
	+ Kobejama (270 m)
	+ Macujamaham
	+ Osawa
	+ Takodojama (304 m)
	+ Tendžosan (574 m)

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - ostrov Kozušima na Global Volcanism Program (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kozušima**.
**Johann Crüger** (luž. *Jan Krygaŕ*, lat. *Iohannes Crügerus*; \* 9. apríl 1598, Groß Breesen pri Gubene – † 23. február 1662, Berlín) bol nemecký luteránsky hudobný skladateľ a učiteľ lužickosrbského pôvodu, autor duchovných skladieb, jeden z najvýznamnejších hudobníkov svojej doby. Vytvoril veľké množstvo hudobných diel a vydal známy protestantský kancionál *Praxis pietatis melica*. Z jeho hymnických melódií sa niekoľko používa dodnes, jeho najznámejšou skladbou je pravdepodobne *Nun danket alle Gott*.

Životopis
---------

Johann Crüger sa narodil ako syn krčmára v dolnolužickom meste Groß Breesen, vtedy patriacom Brandenbursku. Študoval na viacerých školách, najprv na latinskej škole v Gubene, neskôr ako putujúci študent v Sorau a vo Vroclave, ako aj na katolíckej Jezuitskej koľaji v Olomouci. Na umeleckej škole *Poetenschule* v Rezne ho vyučoval známy kantor Paulus Homberger. Z Rezna sa na istý čas vydal do rakúskych krajín a istý čas pobudol aj v Prešporku. Neskôr študoval teológiu na Wittenberskej univerzite. V roku 1615 sa presťahoval do Berlína, kde začal tvoriť hudbu.

V roku 1622 sa stal kantorom v luteránskom Kostole svätého Mikuláša a začal aj vyučovať na gymnáziu a propagovať zborový spev. Písal aj manuály pre hudobné nástroje, asi najznámejší je *Synopsis musica* z roku 1630. Počas tridsaťročnej vojny prišiel pre mor o manželku a päť detí. Z druhého manželstva sa mu narodilo 14 detí, ale mnohé zomreli už v detstve. V roku 1640 vyšla jeho zbierka hymnov *Neues vollkomliches Gesangbuch*, zahŕňala 18 melódií. V roku 1643 nadviazal spoluprácu so známym skladateľom luteránskych piesní Paulom Gerhardtom. Za jednu z najdôležitejších zbierok nemeckých hymien v 17. storočí je považovaná Crügerova druhá zbierka, kancionál *Praxis Pietatis Melica* z roku 1644, ktorý sa v nasledujúcich storočiach dočkal vyše 50 dotlačí. Tretia zbierka *Geistliche Kirch­en­mel­o­di­en* z roku 1649 bola zostavená pre štyri hlasy a sprievod klavíra a basy. V roku 1657 publikoval Crüger kompletný žaltár *Psalmodia Sac­ra*, ktorý zahŕňal aj Lobwasserove preklady v ženevskom zoskupení. V roku 1660 vyšiel jeho hudobný manuál *Musicae Prac­ti­cae Prae­cep­ta*. Johann Crüger zomrel v Berlíne v roku 1662.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Johann Crüger* [online]. hymnary.org, [cit. 2020-04-20]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2   *Johann Crüger* [online]. www.hymntime.com, [cit. 2020-04-20]. Dostupné online.
3. ↑   *Porträt: Johann Crüger* [online]. berlingeschichte.de, [cit. 2020-04-20]. Dostupné online.
4. ↑   *CRÜGER, Johann* [online]. Biographisch-Bibliographisches KIRCHENLEXIKON, 2007-04-30, [cit. 2020-04-20]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johann Crüger**

Autoritné údaje: * BnF: 138928622
* GND: 118834967
* ISNI: 0000 0001 0928 7405
* LCCN: n92070292
* NK ČR: jo2012713032
* VIAF: 100255545
* WorldCat: lccn-n92070292
**Johannes Aventinus**, vl. menom **Johannes Georg Turmair** (\* 4. júl 1477, Abensberg, Nemecko - † 9. január 1534, Regensburg), nazývaný aj **Aventinus, Aventín** či **Aventin**, bol nemecký humanistický spisovateľ a historik. Je pokladaný za priekopníka klasickej filológie v Nemecku a zakladateľa nemeckej historiografie. Jeho bustu dal kráľ Ľudovít I. Bavorský vystaviť vo Walhalle. Jeho hrob sa nachádza v kláštore Sankt Emmeram v Regensburgu.

Životopis
---------

Od roku 1495 študoval na vysokých školách v Ingolstadte, Viedni, Krakove a Paríži, predovšetkým humanitné vedy. Získal obsiahle a komplexné vzdelanie, aké v tých časoch dosiahlo iba málo učencov. V roku 1509, po skončení štúdií, sa stal vychovávateľom a učiteľom maloletých synov nebohého vojvodu Albrechta IV. na dvore bavorského kniežaťa Viliama IV. Vo februári 1517 bol vymenovaný za historiografa Bavorska a dostal čestnú úlohu vypracovať dejiny Bavorska. K dejinám Bavorska zozbieral veľké množstvo pramenného materiálu, na základe ktorého napísal viacero historických prác. 

K jedným z najvýznamnejších Aventinovych diel patrí kronika *Annales ducum Boiariae/Annales Boiorum* resp. *Bayerische Chronik* (*Anály Bavorov* resp. *Bavorská kronika*). Ide o sedemzväzkové dielo o dejinách Bavorov do roku 1460. O hodnovernosti tohto diela niektorí historici pochybujú, lebo vzniklo na základe prameňov, z ktorých dnes viaceré neexistujú a mnohé v súčasnosti poznáme iba na základe neskorších odpisov. Toto dielo má aj pre slovenskú historiografiu mimoriadny význam. Jedna časť kroniky sa venuje bitke pri Bratislave (podrobnosti pozri v článku).

Súborne vydala jeho práce Mníchovská akadémia v rokoch 1880 až 1884 v piatich zväzkoch.

Osud Aventinovho diela nebol ľahký. Aj keď najstaršie dejiny spracoval značne romanticky, obdobie stredoveku napísal na základe prameňov už značne kriticky, otvorene odhalil rozličné politické intrigy, spoločenské a mravné delikty feudálnej a najmä cirkevnej hierarchie. Za túto kritičnosť ho v roku 1528 obvinili z kacírstva a uväznili. V roku 1554 sa dostalo jeho meno aj na index Benátskej inkvizície a vydávanie jeho kníh bolo zakázané. Po krátkej väzbe v Abensbergu ho vyslobodil Leonhard Eck, radca vojvodu Viliama IV. Po vyslobodení odišiel do slobodného ríšskeho mesta Regensburg, kde žil až do svojej smrti.

Dielo online
------------

* [nefunkčný odkaz]
* Na Google Knihy sú k dispozícii tieto jeho knihy:  a

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Aventinus**

Zdroje
------

* P. Dvořák, *Prvá kniha o Bratislave*, Vydavateľstvo Rak, Budmerice, 2006, ISBN 80-85501-32-5
* P. Dvořák, *Odkryté dejiny (Predveká Bratislava)*, Pravda, Bratislava, 1978

Autoritné údaje: * BnF: 147927366
* GND: 11850522X
* ISNI: 0000 0001 1022 8904
* LCCN: n83800200
* NK ČR: ola2002150380
* VIAF: 24865681
* WorldCat: lccn-n83800200
**John Day** (\* ? – † 20. august 1774
, Plymouth, Spojené kráľovstvo) bol anglický tesár a vynálezca, ktorý sa do histórie zapísal ako prvá známa obeť havárie ponorky.

Day sa pokúsil prestavať na ponorku 15 metrov dlhú rybársku šalupu menom *Maria*, ktorú vystužil a zabudoval do nej „vodotesnú" kabínu veľkosti necelé 4 metre.. Použil 75 sudov upevnených na bokoch lode ako plaváky. Záťaž tvorili 2 veľké závažia, každé s váhou až 10 ton, ktoré bolo možné uvoľniť z vnútra kabíny. Ďalších 10 ton záťaže uložil priamo do lode. Bol presvedčený o svojom úspechu, a kabínu vybavil potravinami i vodou. Dokonca si vymyslel signalizačný systém s bójkami, ktorými chcel komunikovať s povrchom: biela bójka znamenala „všetko v poriadku", červená „problémy" a čierna „veľké nebezpečenstvo". 

Jeho prvý ponor 20. augusta 1774 v plymouthskom prístave a pokus o dosiahnutie hĺbky 50 metrov sa však skončil katastrofou: loď sa po pridaní záťaže ponorila a už ju nikto na hladine viac nevidel - pravdepodobne došlo k jej kolapsu tlakom okolitej vody vo väčšej hĺbke.

Podľa iného zdroja Day najskôr postavil menšie plavidlo, ktoré v plytkej vode fungovalo veľmi dobre. Následne sa sa spojil s profesionálnym hráčom a postavil väčšiu loď: chceli vyberať stávky na to, ako dlho vydrží pod vodou a ponoriť sa do väčšej hĺbky; a až táto loď skončila tragicky.

Referencie
----------

1. ↑   *June 22nd* [online]. The Book of Days.com, [cit. 2015-07-30]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  NOVÁK, Jan. Dramatické zrození ponorek. *21.století Speciál*, september 2005.
3. ↑  HUTCHINSON, Robert. *Jane´s Submarines - War beneath the Waves*. Londýn : Harper Collins, 2001. ISBN 0 00 710558 4. Kapitola I. Early designs, s. 8-9. (po anglicky)
4. ↑  HARRIS, Brayton. *Submarine history 1580 - 1869* [online]. 25.8.2009, [cit. 2009-10-22]. Dostupné online. Archivované 2015-02-19 z originálu. (po anglicky)

  


| * z
* d
* u
Ponorky |
| --- |
| Prvé pokusy | 
* návrh Williama Bourna (1578)
* Drebbelova ponorka (1620)
* Mersenne a Fournier (1630 – 40)
* Rotterdamská loď (de Son, 1653)
* Borelliho koncept (1680)
* Papinov „Urinator" (1690)
* Nathaniel Symons (1729)
* John Day († 1774)
* Turtle (1775)
* Nautilus (1800)
* WaterBug (1833)
* Brandtaucher (1850)
* Seeteufel (1855)
* Ictineo I (1859)
* Pioneer (1861)
* Alligator (1862)
* Ictineo II (1865)

 |