recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Tanec medzi črepinami*** je slovenský dramatický tanečný film podľa námetu Mareka Ťapáka, ktorý film aj režíroval a hral v ňom hlavnú postavu. Je založený na predstavách a spomienkach hlavného hrdinu, ktoré tvoria črepiny života. Je považovaný za najambicióznejší porevolučný tanečný filmový projekt.

Tanec medzi črepinami bol do kín uvedený medzi 14. a 23. júnom 2012. V dvanástich mestách ho videlo viac než 2000 divákov. Bol predstavený na filmových festivaloch Art Film Fest v Trenčianskych Tepliciach a MFF Karlovy Vary.

Produkcia a ohlasy na film
--------------------------

Film sa natáčal počas 27 dní v rôznych oblastiach Slovenska, medzi inými na Poľane, v Roháčoch či v Štiavnici, vo vodách Šútovského vodopádu a "v zákopoch pri Malackách". Miesta nakrúcania vyberal Viliam Gruska. Producentka filmu bola Marta Stančíková, kameraman Peter Bencsík, strih mal na starosti Matej Beneš. Film pôsobí ako dynamický hudobný megaklip s dobrými tanečníkmi a pútavým prírodným pozadím. Dominuje mu vynikajúca hudba v kontraste s takmer neexistujúcim dejom.

Divadelná adaptácia
-------------------

Z filmovej predlohy vznikla adaptácia Tanca medzi črepinami pre javisko, ktorú vytvoril Marek Ťapák v spolupráci so SĽUKom. Samotný film však vznikol z komornejšej verzie diela z roku 2006. Nové naštudovanie malo premiéru 17. marca 2012 v Mestskom divadle Bratislava. Po premiére 75 minútové predstavenie ostalo v reperetoári súboru SĽUK. Bolo pripravené rovnakými hlavnými tvorcami ako film a účinkujú v ňom okrem Mareka Ťapáka a SĽUKu aj speváčka Mária Straková. V javiskovej forme bolo použité video Pavla Barabáša aj zábery z filmu. Svetelný dizajn navrhol Jozef Arpa, kostýmy boli pripravené kostýmovou dieľňou SĽUKu. Divadelná adaptácia bola úspešne uvedená v Európe aj v Spojených štátoch.

Referencie
----------

1. ↑   *O filme* [online]. [Cit. 2012-07-12]. Dostupné online. Archivované 2012-06-27 z originálu.
2. 1 2 3 4 5  ULIČIANSKA, Zuzana. *Tanec medzi črepinami: megaklip na výbornú hudbu* [online]. Petit Press, 19.6.2012, [cit. 2012-07-15]. Dostupné online.
3. ↑   *Premiérové turné filmu Tanec medzi črepinami videlo viac ako 2000 divákov* [online]. atlas.sk, 25.6.2012, [cit. 2012-07-12]. Dostupné online.
4. 1 2   *Tanec medzi črepinami – vás dostane!* [online]. Televízia Markíza, 21.6.2012, [cit. 2012-07-12]. Dostupné online. Archivované 2012-06-24 z originálu.
5. ↑   *Premiérové turné filmu Tanec medzi črepinami videlo viac ako 2000 divákov* [online]. zoznam.sk, 25.6.2012, [cit. 2012-07-12]. Dostupné online.
6. 1 2 3   *O filme* [online]. [Cit. 2012-07-12]. Dostupné online. Archivované 2012-06-27 z originálu.
7. 1 2   *Tanec medzi črepinami* [online]. Bratislava: Slovenský ľudový umelecký kolektív, [cit. 2012-07-13]. Dostupné online. Archivované 2012-07-19 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Stránka filmu Archivované 2012-07-25 na Wayback Machine
Súradnice: 45° 15′ 25.2″ s.š. 9° 08′ 52.8″ v.d.

Certosa di Pavia - ambit
interiér kostola
**Certosa di Pavia** je kláštorný komplex v Lombardii, v severnom Taliansku, medzi mestami Miláno a Pavia. Bol postavený v rokoch 1396 – 1495, na kraji bývalého veľkého loveckého parku, ktorý patril rodine Visconti v Miláne. 

Pôvodný kartuziánsky kláštorný komplex je preslávený svojou architektúrou a umeleckými dielami v gotickom a renesančnom štýle.

História
--------

Gian Galeazzo Visconti, vojvoda Milána, položil základný kameň 27. augusta 1396, ako je zaznamenaný v reliéfe fasády. Poloha bola strategicky vybratá na pol cesty medzi mestami Miláno a Pavia, druhým mestom vojvodstva. Kostol bol postavený ako mauzóleum rodine Visconti. Jeho hlavná loď s dvomi bočnými loďami bola realizovaná v gotickom štýle v roku 1465. Medzitým sa renesancia rozšírila v Taliansku a zvyšok budovy bol realizovaný podľa nového štýlu pod vedením Giovanniho Solariho a jeho syna Guiniforteho. Solariho nasledoval v riadení prác Giovanni Antonio Amadeo, (1481 - 1499). Kostol bol vysvätený 3. mája 1497. Dolná časť fasády bola dokončená až v roku 1507. Kláštorný komplex Certosa bol i v ďalšom období zveľaďovaný a obsahuje obrovský zbierku umeleckých diel z 15. a 18. storočia. 

V roku 1782 boli kartuziáni zrušení cisárom Jozefom II. nasledovali ich cisterciáni v roku 1784 a potom karmelitáni v roku 1789. Do roku 1810 bol kláštor zatvorený, kým ho kartuziáni nezískali naspäť v 1843. Komplex bol v 1866 deklarovaný ako národná pamiatka a skonfiškoval ho taliansky štát, aj keď benediktíni sa tam zdržiavali až do roku 1880. Cisterciánski mnísi žijú v kláštore od roku 1960.

Kostol
------

Kostol je postavený v tvare latinského kríža s hlavnou, priečnou loďou a dvomi bočnými loďami, typickými pre gotickú architektúru. Chór je ukončený apsidou. Klenby sú zdobené geometrickými valcovanými tvarmi a hviezdnou oblohou. 

Architekt Giovanni Solari začal budovať arkádu, po jeho smrti ho v prácach nasledoval jeho syn Guiniforte Solari, ale práce boli pozastavené po smrti Guiniforteho v 1478. Od roku 1492 do 1496 viedol výstavbu Giovanni Antonio Amadeo. Fasáda kostola je bohato zdobená dekoráciami, typickými pre lombardskú architektúru, každá časť je zdobená reliéfmi, vyložená mramorom a sochami. Realizovali ju sochári Cristoforo Mantegazza a Giovanni Antonio Amadeo.

Externé odkazy
--------------

* Stránky Certosa na stránkach mesta Certosa di Pavia
* Stránky Certosa na stránkach Magistrátu mesta Pavia Archivované 2014-04-17 na Wayback Machine
* Webové stránky Certosa di Pavia Archivované 2020-07-08 na Wayback Machine
* Popis Charterhouse of Pavia Louis markíze Malaspina Sannazaro (Milan, 1818)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Certosa di Pavia na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Certosa di Pavia (kláštor)**
O česko-slovenskom filme pozri *Guľový blesk (film).*
„Guľový blesk klesajúci do miestnosti" od Dr. G. Hartwig
**Guľový blesk** je prírodný atmosférický jav, ktorý sa zvyčajne vyskytuje za búrkového počasia. Prejavuje sa ako guľovitý útvar, najčastejšie s priemerom niekoľkých centimetrov až decimetrov, rozličných farieb od žltej až po modrú, pohybujúci sa zvyčajne počas niekoľkých sekúnd až minút v rozličných smeroch a zaniká buď výbuchom, alebo aj celkom pokojne. Veda považuje už dlhé obdobie existenciu guľového blesku za nesporne dokázanú celým radom dôveryhodných pozorovaní, hoci teoretické vysvetlenie, ako aj experimentálna simulácia tohto javu v laboratóriu za definovaných a opakovaných podmienok sú nejasné.

Pozri aj
--------

* blesk

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Guľový blesk**

Externé odkazy
--------------

* súhrn článkov o guľovom blesku, topologická teória podrobne


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálPortál vedy o Zemi |
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Patrik Kuril** (\* Partizánske) je slovenský cyklista. Na letnej paralympiáde 2020 v Tokiu (konanej v roku 2021) získal zlatú medailu v cestnej paracyklistike. Je tiež dvojnásobným majstrom sveta v paracyklistike.

Šport
-----

Patrik Kuril sa stal majstrom Európy aj víťazom Svetového pohára v zimnom triatlone. Počas cyklomaratónu v roku 2005 sa zranil a ochrnulo mu pravé predkolenie.

### Majstrovstvá sveta

Na Majstrovstvách sveta v 2015 vo švajčiarskom Nottwille získal zlatú medailu. Na rovnakom podujatí získal z časovky bronz. V júni 2021 zvíťazil na 92,4 km trati v portugalskom Estorile s časom 2:05:49. V roku 2019 získal tretie miesto na cestných pretekoch v holandskom Emmene.

### Paralympiády

#### 2016

Na letnej paralympiáde 2016 v Riu získal bronzovú medailu v cyklistickej časovke.

#### 2020

Na letnej paralympiáde 2020 v Tokiu získal zlatú medailu v cestnej paracyklistike v kategórii C4-5. Na 32-kilometrovej trati dosiahol čas 45:47,10 min. Jeho kolega Jozef Metelka získal striebornú medailu so stratou 17,95 s.

Osobný život
------------

Kuril sa narodil v Partizánskom a žije v Tatranskej Štrbe. V Liptovskom Mikuláši prevádzkuje cyklistický obchod. V odbore trénerstvo - cyklistika absolvoval Fakultu telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského. Magisterský titul z učiteľstva získal na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Kuril Patrik* [online]. Slovenský paralympijský výbor, [cit. 2021-08-31]. Dostupné online.
2. 1 2  SITA. Veľmi si cení výhru. Kuril sa stal majstrom sveta v paracyklistike. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press). Dostupné online [cit. 2021-08-31]. ISSN 1335-4418.
3. ↑  TASR. Slováci ovládli časovku. Kuril získal v Tokiu zlato, Metelka má striebro. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press). Dostupné online [cit. 2021-08-31]. ISSN 1335-4418.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Slovenského paralympijského výboru

| * z
* d
* u
Slovenskí športovci na Letných paralympijských hrách 2020 |
| --- |
| Paraatletika | 
* Ladislav Čuchran
* Marián Kuřeja
* Dušan Laczkó

 |
| Boccia | 
* Samuel Andrejčík
* Michaela Balcová
* Tomáš Král
* Kristína Kudláčová
* Rastislav Kurilák
* Róbert Mezík
* Martin Strehársky

 |
| Paracyklistika | 
* Patrik Kuril
* Jozef Metelka
* Anna Oroszová
* Ondrej Strečko

 |
| Paralukostreľba | 
* Ivan Dávid
* Marián Marečák
* Marcel Pavlík

 |
| Paraplávanie | 
* Tatiana Blattnerová

 |
| Parastolný tenis | 
* Alena Kánová
* Martin Ludrovský
* Peter Mihálik
* Ján Riapoš
* Boris Trávniček

 |
| Parastreľba | 
* Kristína Funková
* Radoslav Malenovský
* Veronika Vadovičová

 |
| Tenis na vozíku | 
* Marek Gergely

 |
**The Unforgettable Fire** je štvrtý štúdiový album írskej rockovej skupiny U2, ktorý vyšiel v októbri 1984. Skupina si najala Briana Ena a Daniela Lanoisa ako producentov a pomocníkov, pretože chcela experimentovať s viac ambientním a abstraktným zvukom. Zmena hudobného štýlu, ktorá vďaka tomu nastala, bola veľmi výrazná.

Nahrávanie začalo v máji 1984 na hrade Slane, kde kapela žila a hľadala novú inšpiráciu. Album bolo dokončené vo Windmill Lane Studios. Dve piesne textom vzdávajú hold Martinovi Lutherovi Kingovi. The Unforgettable Fire získalo dobré hodnotenie od kritikov a objavili sa v ňom, vtedy najväčší hit kapely "Pride (In the Name of Love)" a "Bad", čo je pieseň o závislosti na heroíne.

Zoznam skladieb
---------------

1. "A Sort of Homecoming" - 5:28
2. "Pride (In the Name of Love)" - 3:48
3. "Wire" - 4:19
4. "The Unforgettable Fire" - 4:55
5. "Promenade" - 2:35
6. "4th of July" - 2:12
7. "Bad" - 6:09
8. "Indian Summer Sky" - 4:17
9. "Elvis Presley and America" - 6:23
10. "MLK" - 2:31

Celková dĺžka: 42:38

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Unforgettable Fire na českej Wikipédii.*
**Perkusný** (**hudobný**) **nástroj** (iné názvy: **perkusívny** (**hudobný**) **nástroj**, [pomnožne] **perkusie**) je doplnkový, menej obvyklý bicí nástroj, na ktorý sa hrá udieraním, alebo trením, škrabaním, hrkaním, presýpaním; inak povedané: bicí nástroj iný než nástroj z klasickej, akustickej bicej súpravy (a prípadne aj iný než paličkový nástroj, napr. xylofón). V širšom zmysle ide o akýkoľvek bicí nástroj. Nasledujúci text je len o spomínanom doplnkovom nástroji.

Charakteristika
---------------

Perkusný nástroj zväčša oživuje rytmickú zložku hudby, ale používa sa aj na zvukomalebné nerytmické ozvláštnenie atmosféry hudby. Niektoré perkusné nástroje sú zostavené a ladené tak, aby sa na ne dalo hrať aj melodicky a harmonicky.

Tak ako všetky bicie nástroje, perkusné nástroje sa delia na membrafóny, idiofóny a zvukomalebné nástroje. Príklady perkusných nástrojov sú kastanety, bubny bongo či konga, na ktoré sa hrá udieraním rúk. Perkusné nástroje sa vyskytujú typicky napr. v latinskoamerickej hudbe – v jej dynamických tancoch.

Zdroje
------

1. ↑   Ktoré spojenie je správne: perkusný hudobný nástroj alebo perkusívny hudobný nástroj?. *SME* (Bratislava: Petit Press). Dostupné online [cit. 2018-01-12]. ISSN 1335-4418.
2. ↑  perkusie. In:  *Slovník cudzích slov : akademický*. 2. dopl. a upr. slovenské vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá, 2005. 1054 s. Dostupné online. ISBN 80-10-00381-6.
3. ↑   *Ako vybrať bicie a perkusie* [online]. kytary.sk, [cit. 2018-01-12]. Dostupné online.
4. 1 2   *roxikon – Das Rock-Lexikon* [online]. roxikon.de, [cit. 2018-01-12]. Dostupné online. Archivované 2018-01-12 z originálu.
**Malý potok** je potok v dolnom Turci, v západnej časti okresu Martin, tečie na katastrálnom území mesta Martin. Je to ľavostranný prítok Pivovarského potoka, meria 3 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Lúčanské Veterné hole, na východojuhovýchodnom svahu Krížavy (1 456,7 m n. m.) a pod Chatou na Martinských holiach, v nadmorskej výške približne 1 210 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu na východ, podteká cestu vedúcu na Martinské hole, zľava priberá krátky prítok zo západného svahu Kalužnej (1 160,8 m n. m.) a preteká Malou dolinou. Ďalej tečie juhovýchodným smerom, potom prechodne viac východojuhovýchodným smerom a tečie priamo popod sedačkovú lanovku na Martinské hole. Na dolnom toku už pokračuje juhovýchodným smerom geomorfologickou časťou Martinské predhorie, kde tečie južným okrajom chatovej osady Osikovo a potom cez rekreačnú osadu Podstráne, kde sa v nadmorskej výške cca 501 m n. m. vlieva do Pivovarského potoka.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-10-25]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-12-15]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-10-25]. Dostupné online.
**Performancia** je druh akčného umenia, kde umelec zapája do vystúpenia pred publikom svoje telo. 

V performancii sa môžu vyskytovať prvky iných umeleckých druhov a žánrov - napríklad divadla, poézie, videoartu a pod. Pre nejednoznačnosť bol koncom 60. rokov - začiatkom 70 rokov tento pojem umelcami odmietaný, práve pre jeho konotácie najmä k divadlu a pod. Vo svete sú známymi performermi Chris Burden, Valie Export, Marina Abramovič a Ulay, Gina Pane, Vito Acconci.

Na Slovensku sa zaoberajú performanciou napr. Vladimír Kordoš, Peter Meluzin, Juraj Bartusz, József Juhász, Peter Rónai, Michal Murin, Blažej Baláž , Miroslav Nicz a na prelome 90. rokov umelecké skupiny Balvan (1987 - 92) a Transmusic Comp.(1989 - 96). Z mladšej generácie nastupujúcej na scénu v novom miléniu je to Viktor Fuček, Maja Štefančíková, kolektívy Marína Abramovič Po Sebe Neupratuje a AÚ.

V Nových Zámkoch sa v rokoch 1988 - 2007 konal TransArt Communication - medzinárodný festival performancie, poriadaný Studiom Erté. Monografická publikácia o podujatí vyšla vo vydavateľstve Kaligram v r. 2008.

Umenie performancie bolo prítomné aj na výstavách Umenie akcie 1989 - 2000, ktoré boli realizované v Tatranskej galérii Poprad (2001) a v Nitrianskej galérii v Nitre (2001). Výstavy kurátorsky pripravila Lucia Gregorová - Stachová.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |
**Kalník** je potok v dolnom Turci, na území okresu Martin. Je to ľavostranný prítok Sklabinského potoka, má dĺžku 5,3 km a je tokom V. rádu. Niekedy sa nazýva aj **Jordán**. 

Preteká Turčianskou kotlinou, pramení v podcelku Sklabinské podhorie, západne od kóty 706,5 m v lokalite Prielohy, východne od Horného Jasena, v nadmorskej výške približne 630 m n. m. Najprv tečie na západ okrajom Horného Jasena, zľava priberá Hradište, stáča sa a na krátkom úseku pokračuje na sever. Potom tečie cez Dolné Jaseno, kde sa na krátkych úsekoch tečie najprv na severozápad, potom na západ. Potom tečie na juhozápad, preteká podcelkom Mošovská pahorkatina, zľava priberá najprv Záružlie, tečie na krátkom úseku na západ a z tej istej strany potom priberá aj Lúčky. Odtiaľ tečie prechodne na sever, následne na západ a preteká obcou Horný Kalník. Za obcou priberá ľavostranný prítok z lokality Kobyla, stáča sa na sever, vytvára menší oblúk vypnutý na východ a pokračuje severozápadným smerom cez obec Dolný Kalník. V obci sa koryto potoka výraznejšie vlní. Napokon preteká ešte južným okrajom intravilánu obce Dražkovce, stáča sa na severoseverovýchod a severozápadne od stredu tejto obce ústi v nadmorskej výške cca 422 m n. m. do Sklabinského potoka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kalník**

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Sklabinského potoka |
| --- |
| *Sklabinský potok* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Bôrovský potok
* Breziny
* Brvenný
* Bukovina
* Diaková
* Dubovec
* Hradište
* Ihravý potok
* Kalník
* Krútňava
* Lučenec
* Lúčky
* Radúchovo
* **Sklabinský potok**
* Slaninová
* Záborie
* Záružlie

 |
**Fenestella** (52 pred Kr. – 19 po Kr.) bol rímsky historik a encyklopedista píšuci za vlády cisára Tiberia. Údaje o dátume jeho narodenia a úmrtia pochádzajú z Hieronymovho *Chronicon* (Kroniky). Podľa niektorých odborníkov Fenestella žil v rokoch 35 pred Kr. až 36 po Kr.

Fenestella bol autorom historického diela *Annales* (Anály), z ktorého sa dochovali iba zlomky. Za vzor mu poslúžil veľký rímsky encyklopedista Marcus Terentius Varro (Varro Reatinus). Fenestella sa. na rozdiel od historikov akým bol i Livius, zaoberal pôvodom zvykov a inštitúcii a vývojom spoločenského a kultúrneho života vrátane dejín rímskej literatúry. Zlomky Fenestellovho diela pojednávajú o skutočne rozmanitých témach: o pôvode odvolacieho práva (*provocatio*), použití slonov v hrách v cirku, o zvyku nosiť zlaté prstene, zavedení pestovania olív, látke, z ktorej sa vyrábala tóga, poľnohospodárstve, niektorých životopisných údajoch o Ciceronovi a Terentiovi. Fenestellu ako prameň použili Plínius Starší, Quintus Asconius Pedianus, Nonius Marcellus a neskorší filológovia.

*De magistratibus et sacerdotiis Romanorum* (O úradníkoch a kňazoch Rimanov), dielo pripisované neprávom Fenestellovi, napísal v skutočnosti roku 1510 pápežský sekretár A.D. Fiocchi. Neskoršie vydania už uvádzajú pravé meno autora.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * GND: 102393540
* ISNI: 0000 0000 4806 520X
* LCCN: nr95029288
* VIAF: 16146217709309140480
* WorldCat: lccn-nr95029288
**Henrich I. Bavorský** (medzi \* 919/922, Nordhausen – † 1. november 955, Pöhlde) bol bavorský vojvoda. Pochádzal z dynastie Liudolfovcov, bol synom východofranského kráľa Henricha I. Vtáčnika a jeho druhej manželky Matildy z Ringelheimu.

Život
-----

Po nástupe svojho brata Otta I. Veľkého na východofranský trón v roku 936 sa pridal do radov vzbúrencov pozostávajúcich z jeho nevlastného brata Thankmara, franského vojvodu Eberharda a lotrinského vojvodu Giselberta. Po ich smrti sa roku 939 poddal Ottovi, ktorý ho vymenoval za nového lotrinského vojvodu. V Lotrinsku však Henrich nezískal podporu a čoskoro bol nahradený verdunským kniežaťom Ottom. Henrich znovu začal plánovať spiknutie s cieľom chopiť sa bratovej koruny, bol však zatknutý a uväznený v Ingelheime. Na Vianoce roku 941 sa pred bratom Ottom vo Frankfurte zriekol všetkého odporu a brat ho omilostil. Roku 948 mu potom udelil uvolnené Bavorské vojvodstvo. Henrichova vláda sa vyznačovala konfliktami s jeho susedmi. V rokoch 948 a 949 bojoval v bavorskej Severnej marke, roku 950 porazil Maďarov za riekou Tisou a toho istého roku sa podieľal na ťažení proti Českému kniežatstvu. Roku 951 vtrhol do Itálie, nasledujúce leto pripojil k svojmu vojvodstvu Furlansko. V roku 953 podporil svojho brata v boji proti povstaniu jeho vlastného syna Liudolfa, švábskeho vojvodu, a lotrinského vojvodu Konráda. 10. augusta 955 sa zúčastnil bitky pri Lechu, kde ako bavorský vojvoda velil 3 bavorským oddielom.

Manželstvo a potomkovia
-----------------------

Oženil sa s Juditou, dcérou bavorského vojvodu Arnulfa. S ňou mal 3 deti:

* Henrich II. bavorský vojvoda
* Gerberga, opátka kláštora v Gandersheime
* Hedviga

Referencie
----------

1. ↑  KELLER, Hagen. *Otoni. Jindřich I. Ptáčník, Ota I. II. III. Jindřich II*. Praha : Vyšehrad, 2004. ISBN 80-7021-733-2. S. 24. (česky)
2. ↑  *Otoni*, s. 25.
3. ↑  *Otoni*, s. 26.
4. ↑  REINDEL, Kurt. Heinrich I.Herzog von Bayern. *Neue Deutsche Biographie 8*, 1969, s. 340. Dostupné online. (nemecky)
5. ↑  STEINHÜBEL, Ján. *Nitrianske kniežatstvo*. 1. vyd. Bratislava : Rak, 2004. ISBN 80-224-0812-3. S. 197.
6. ↑  *Otoni*, s. 110.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jindřich I. Bavorský na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Henrich I. (Bavorsko)**

Autoritné údaje: * GND: 133801772
* VIAF: 3673612
Baltské kmene cca r. 1200, najzápadnejšie kmene Prusov
**Prusi** (prusky a litovsky *Prūsai*, lotyšsky *Prūši*, poľsky *Prusowie*, nemecky *Pruzzen* či *Prußen*) sú niekdajšie etnikum baltského pôvodu, sídliace od začiatku nášho letopočtu v juhovýchodnom Pobaltí medzi ústiami Visly a Nemen, na území, ktoré sa v stredoveku nazývalo Prusko. Baltskí Prusi spolu s Jotvingami, sídliacimi ďalej vo vnútrozemí, patrili jazykovo k západnej, dnes celkom vymretej, vetve baltických jazykov.

Dejiny
------

Prusi zabíjajú sv. Vojtecha (výjav na dverách baziliky v poľskom Gniezdne)
Najstaršie nesporné písomné svedectvo o Prusoch je v tzv. Bavorskom geografe či cestopise Wulfstana z Hedeby z 9. storočia. Starí Prusi zostali aj po nástupe kresťanstva pohanmi a ani sa politicky neintegrovali. Hoci hovorili rovnakým jazykom, delili sa na rad menších kmeňov (Galindovia, Sambovia, Bartovia, Nadrovania a i.). Pokusy o ich christianizáciu zostali bezvýsledné, lebo Prusi považovali šírenie kresťanstva za zámienku a nástroj cudzej nadvlády - v roku 997 v dôsledku toho zabili pražského biskupa sv. Vojtecha, ktorý ich chcel pokrstiť. 

V roku 1226 si pozval mazovské knieža Konrád I. na pomoc proti Prusom Rád nemeckých rytierov, ktorému sa vzápätí podarilo územia Prusov dobyť a založiť tu vlastný štát. Po neúspešnom povstaní v rokoch 1260 – 1272 boli baltskí Prusi sčasti vyhubení a nahradení nemeckými kolonistami, zvyšní boli pozvoľna germanizovaní. Od 14. storočia sa dochovali aj nemnohé písomné pamiatky pruského jazyka, jeho najrozsiahlejším svedectvom je preklad Lutherovho katechizmu vydaný roku 1561 v Kraľovci. Stará pruština definitívne vymrela na sklonku 17. storočia.

Externé odkazy
--------------

* M. Gimbutas book on the Balts, with maps
* 1584 German map of Prussia
* Northeast Prussia
* Milestones of Baltic Prussian History
* Modern Prusai-Communities' Map of the land of Old Prussians
* Dictionary of reconstructed Prussian language
* Prußenarbeitsgemeinschaft Tolkemita
* Prußische Stammesgebiete
* Bevölkerungsentwicklung Archivované 2018-10-26 na Wayback Machine
* Christburger Vertrag 1249 Archivované 2016-06-05 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Prusové na českej Wikipédii.*
*Pozri aj Staré rumunské kráľovstvo.*

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Rumunské kráľovstvo*Regatul României***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ↓ | **1881 – 1947** | ↓ |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Hymna:** *Trăiască Regele* |
| **Motto:** *Nihil Sine Deo(Nič bez Boha)* |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu Rumunsko na mape Európy v roku 1939 |

 |
| Hlavné mesto | Bukurešť (1881 – 1916, 1918 – 1947)Jasy (1916 – 1918) |
| Rozloha | 138 000 km² (v roku 1915) |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 7 900 000 (v roku 1915) |
| Jazyky | rumunčina |
| Náboženstvo | pravoslávie |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | monarchia |
| Mena | rumunský leu |
| Vznik | 13. marca 1881 (vyhlásenie kráľovstva) |
| Zánik | 30. decembra 1947 (komunistický puč) |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Rumunské kniežatstvo | Rumunské kniežatstvo |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Rumunská ľudová republika | Rumunská ľudová republika |
| Sovietsky zväz | Sovietsky zväz |

 |

 |

**Rumunské kráľovstvo** (po rumunsky: *Regatul României*; 1919 – 1940 neformálne aj **Veľké Rumunsko**) bol rumunský štát, parlamentná monarchia, v období od 13. marca 1881 do 30. decembra 1947. 

Rumunské kráľovstvo začalo panovaním kráľa Karola I. ktorý v rumunskej vojne o nezávislosť vybojoval krajine nezávislosť a skončilo sa abdikáciou kráľa Michala I. dňa 30. decembra 1947 nariadenou Sovietskym zväzom s tichým súhlasom jeho spojencov (ako výsledok Jaltskej konferencie).

Rumunskému kráľovstvu predchádzalo Rumunské kniežatstvo (1859 – 1881). Koncom prvej svetovej vojny sa k Rumunskému kráľovstvu pripojilo Sedmohradsko, Besarábia a Bukovina, preto sa pre obdobie rokov 1919 – 1940 neformálne nazýva aj Veľké Rumunsko. Začiatkom druhej svetovej vojny (1940) boli severné Sedmohradsko, Besarábia a Južná Dobrudža postúpené Maďarsku, ZSSR a Bulharsku. Z týchto území prežilo iba severné Sedmohradsko, ktorého územie bolo obnovené ku koncu druhej svetovej vojny. V roku 1947 bola monarchia nahradená komunistickým režimom.

Akt vyhlásenia Rumunského kráľovstva zo dňa 13. marca 1881.
Záhradný trpaslík
**Gýč** (z nemeckého *Kitsch*) je odvodený umelecký prejav súčasnosti a minulosti bez pravých umeleckých hodnôt, využívajúci obľubu určitých námetov a motívov, v podaní tradičnom i módnom. Gýč sa zväčša prejavuje nízkym nárokom na umelecký ako abstraktno-logický úsudok jeho potenciálneho prijímateľa. Všeobecná zrozumiteľnosť alebo citovosť umeleckého diela však ešte nie je príznakom gýču. Podmienkou vzniku gýča je preberanie postupov a myšlienok, ktoré samé o sebe síce majú zmysluplnú históriu, ale zlepené sú dohromady spôsobom, ktorý výslednému dielu nedodáva žiadnu pridanú hodnotu. Gýč postráda jednak schopnosť tradovať pôvodné umelecké prvky a takisto nedokáže vytvárať ani avantgardné umelecké syntézy. 

Od druhej polovice 19. storočia sa za gýč označujú nevkusné diela a predmety v oblasti výtvarného umenia a výraz sa postupne preniesol aj do ostatných umení. V súčasnosti však skôr prevláda konsenzus, že gýč nemusí byť nevyhnutne nevkusný, iba mu chýba hĺbka, (pridaná) umelecká hodnota. Z toho sa následne vyvodzuje, že na gýči nie je nič zlé, pokiaľ je priznaný, transparentný, nevydáva sa za umenie ("každý má svoj obľúbený gýč").

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gýč**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Dielo* pozri *Dielo (rozlišovacia stránka)*.
**Dielo** je niečo, čo je vypracované, výsledok námahy, namáhavej práce;
výtvor výsledok tvorby; artefakt, ktorý je odlišný od toho, čo v realite zatiaľ existuje. 

Je to nová umelá realita. V okamihu, keď sa skončí jej tvorba, sa stáva nezávislou od predchádzajúcej činnosti a subjektu, objektom, ktorý *stačí sám sebe*, svetom zloženým z prvkov sveta skutočného, ale postaveným aj proti nemu (proti pôvodnej prírode, ktorej je druhou tvárou, teda akýmsi vzdorosvetom). Historicky sa diela javia ako rozhodujúci prejav civilizácie. Ich tvorcovia do nich *zakliali* seba, svoju tvorivú subjektivitu a tvorivé úsilie, žijú v nich, hoci sami už pominuli a navždy zanikli i deje s tvorbou spojené.

Vedou o doťahovaní tvorby do jej výsledku je ponematika. Z ponematických disciplín najdôležitejšia je ponematika kultúrnosti.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Dielo**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dielo**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Cintorínsky potok** je potok na západnom Slovensku, preteká územím okresu Piešťany. Nachádza sa na katastrálnom území mesta Vrbové, kde preteká od prameňa až po ústie. Je to pravostranný prítok Holešky, má dĺžku 5 km a je tokom V. rádu. Počas suchších rokov dolná časť toku vysychá.

Prameň
------

Pramení v Malých Karpatoch, v geomorfologickom podcelku Brezovské Karpaty, na východnom úpätí Malej pece (392,0 m n. m.) v nadmorskej výške cca 292 m n. m.

Opis toku
---------

Sprvu tečie na juhovýchod cez Trnavskú pahorkatinu, ešte na hornom toku sa následne stáča na východ a v blízkosti chatovej osady priberá zľava prítok z juhovýchodného úpätia Tlstej hory. Ďalej sa opätovne stáča juhovýchodným smerom a preteká okrajom mesta Vrbové, kde podteká cestu II/502. Na južnom okraji intravilánu mesta sa veľkým oblúkom stáča na severovýchod, preteká intravilánom, pričom podteká cestu II/499 a východne od centra mesta ústi v nadmorskej výške približne 172 m n. m. do Holešky.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Holešky** |
| --- |
| *Holeška* → *Horný Dudváh* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
Cintorínsky potok · 
**Holeška** · 
Chvojnica · 
Podkylavský potok · 
Pustoveský potok · 
Sobonka · 
Šindelák · 
Šípkovec
 |
| Vodné plochy | 
Vodná nádrž Čerenec · 
Vodná nádrž Pustá Ves
 |
**Krasucha** (rus.: Красуха) je ruský samohybný pozemný systém elektronického boja. Je určený na rušenie radarov z rôznych leteckých prostriedkov, ako sú napríklad lietadlá včasnej výstrahy a riadenia alebo bezposádkové lietadlá.

Vznik a vývoj
-------------

Vývoj systému Krasucha sa začal v 90. rokoch 20. storočia v Ruskom výskumnom inštitúte "Gradient" z Rostova na Done. V tej dobe sa súbežne rozbehol vývoj systému Krasucha-2 aj Krasucha-4. Tieto komplety sa navzájom líšili zložením použitého vybavenia, charakteristikami a tiež použitým podvozkom. Prototypy boli vyrobené v závode "Kvant", ktorý je súčasťou korporácie KRET. Štátne skúšky kompletov Krasucha-2 a Krasucha-4 boli ukončené v roku 2009. Sériová výroba tohto systému bola spustená v roku 2011 v Brianskom elektromechanickom závode. Dodávky prvých systémov ozbrojeným silám Ruskej federácie začali v roku 2012 a v tom istom roku boli údajne zaradené do služby. Ďalšia objednávka bola výrobcovi zadaná v roku 2014 a do konca tohto roku získali ruské ozbrojené sily 9 kompletov tohto typu.

Verzie
------

### 1L269 Krasucha-2

Systém elektronického boja, ktorý dokáže rušiť radary na vzdialenosť 250 km. Od roku 2013 bol ponúkaný aj na export. 

### 1RL257 Krasucha-4

Systém dokáže rušiť špionážne satelity, pozemné radary a lietadlá včasnej výstrahy a riadenia. Môže chrániť objekty, ktoré sú rozmiestnené vo vzdialenosti 150-300 km. Dokáže zničiť elektroniku, z ktorej pozostávajú systémy elektronického boja a komunikačné systémy. Krasucha-4 je namontovaná na vozidle 8x8 BAZ-6910-022.

### Krasucha-2O

Systém dokáže rušiť radary na vzdialenosť 400 km.

Nasadenie
---------

### Sýria

Od októbra 2015 chráni systém Krasucha-4 ruské jednotky na sýrskej základni Humajmím.

### Ruská invázia na Ukrajinu

Systém Krasucha bol nasadený ruskými silami pri invázií na Ukrajinu. Najmenej jeden ľahko poškodený kus sa podarilo Ukrajincom ukoristiť pri Kyjeve.

Používatelia
------------

### Súčasní používatelia

* Alžírsko  Alžírsko: v roku 2013 získalo systém Krasucha-4.
* India  India: v roku 2013 získala systém Krasucha-4.
* Irán  Irán
* Rusko  Rusko

Referencie
----------

1. ↑  1РЛ257 Красуха-4
2. ↑  КРЭТ досрочно выполнил Госзаказ на поставку РЭБ «Красуха-2» в армию
3. ↑  1L269 Krasukha-2
4. ↑  Electronic warfare complex "Krasuha-4"
5. ↑  «Красуха-2О»: по-настоящему тяжёлый случай
6. ↑  В Сирии замечены новейшие системы радиоэлектронной борьбы «Красуха-4»
7. ↑  TREVITHICK, Joseph. *Ukraine Just Captured Part Of One Of Russia’s Most Capable Electronic Warfare Systems* [online]. thedrive.com, 2022-03-22, [cit. 2023-12-11]. Dostupné online.
8. ↑  L'Algérie se dote d'un système de brouillage innovant
**Happening** (angl. to happen – prihodiť sa) je jedna z včasných foriem akčného umenia, v ktorej sa spájajú prvky divadla, hudobného koncertu, poézie a výtvarného umenia s cieľom aktívne zapojiť diváka do akcie. Happening sa stal signifikantným prejavom hnutia Fluxus, ktorého cieľom bolo spojiť umenie s bežne prežívanou realitou. Prvý happening uskutočnil *Allan Kaprow* v Rueben Gallery v New Yorku roku 1959, mal názov *18 Happenings in 6 Parts*.

Happening vznikol na prelome 50. a 60. rokov 20. storočia, k hlavným tvorcom patria Allan Kaprow, J. J. Lebel, Wolf Vostel a Tadeusz Kantor. Vostelovi sa priraďuje prvenstvo v tvorbe happeningov na európskej pôde koncom 50. rokov. Boli to najmä radikálne politické vystúpenia nabúravajúce pohodlie kapitalistického systému a jeho indoktrináciu. Azda najúspešnejším bol happening v Hessian State Radio v júni 1969, kde kombináciou rozličných politických sloganov, správ, erotiky a reklamy vytvoril úplne dezorientujúci – nezrozumiteľný tok slov. V domienke že štúdio obsadili neznáme radikálne živly prišla pred rádio nemecká polícia. Tvorba Tadeusza Kantora vzišla zas z podhubia alternatívnej divadelnej scény v Poľsku.[chýba zdroj]

Významnými tvorcami happeningu na Slovensku boli Alex Mlynárčik, napr. *Deň radostí (Keby všetky vlaky sveta...)*, 1971, *Evina svadba*, 1972, Jana Želibská – *Snúbenie jari*, 1971, Ján Budaj – neskorší líder novembra 89, založil počas normalizácie s Tomášom Petřivým a Vladimírom Archlebom Dočasnú spoločnosť intenzívneho prežívania (DSIP), v rámci nej tvorili v uliciach Bratislavy rôzne akcie.

Pri čistých happeningoch nie je scenár presne určený, čo umožňuje vznik nečakaných udalostí v nepredvídateľnej postupnosti (predstavitelia mixmediálneho typu Josepha Beuysa).[chýba zdroj]

Referencie
----------

1. 1 2  happening. In:  *Encyclopaedia Beliana* [online]. Bratislava: Slovenská akadémia vied, [cit. 2023-02-02]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* Magdalena Čechlovská: Politické umění v Česku zatím chodí málo ven
* Naďa Klevisová: Milan Knížák: Lidem často chybí odvaha
* Jaroslava Šašková: Když má tramvaj víc jak sto let zpoždění

Autoritné údaje: * GND: 4159095-8
* LCCN: sh85058806
* NK ČR: ph120645
**Vratné lahve** je český film režiséra Jana Svěráka, natočený v roku 2007 podľa scenára Zdeňka Svěráka.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Josef Tkaloun (Zdeněk Svěrák) je šesťdesiatpäťročný učiteľ češtiny na gymnáziu. Po tom, ako mu už po štvrtýkrát „prasknú" nervy a drzého žiaka skrotí svojráznou metódou (vyžmýka mu na hlavu špongiu na utieranie tabule), volí ako najlepšie riešenie odchod zo školy. Spoločenská povaha mu však nedovolí dlho len tak nečinne vysedávať doma a k veľkému prekvapeniu manželky (Daniela Kolářová) si nachádza prácu v donáškovej službe na bicykli. Šmykľavé cesty a bezohľadný vodič zapríčiní pád a zlomeninu nohy. Počas liečby si nájde novú, bezpečnejšiu prácu výkupcu fliaš (lahví) v supermarkete. 

Práca za okienkom výkupu s veľkým prehľadom o pravidelných zákazníkoch, akciách a s možnosťou častej komunikácie Josefa veľmi baví a napĺňa. Pomôže k zblíženiu spolupracovníka s prezývkou Mluvka (Pavel Landovský) s pani Kvardovou (Božidara Turzonovová), ale aj bývalého kolegu Roberta Landu (Jiří Macháček) so svojou čerstvo opustenou dcérou Helenkou (Tatiana Vilhelmová). Fantázia dôchodcu je podnecovaná vyzývavo oblečenými zákazníčkami a jeho myšlienky často končia eroticky ladenými predstavami. Napriek tejto slabosti je pozorným a oddaným manželom a k 40. výročiu svadby pripraví pre manželku prekvapenie v podobe letu balónom, ktorý vonkoncom neprebehne podľa očakávania. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* *Vratné lahve* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Vratné lahve* v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vratné lahve na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Filmy režírované Janom Svěrákom |
| --- |
| 
* *Sbohem, nádražíčko* (1984)
* *Však su vinař* (1985)
* *Vesmírná odysea II* (1986)
* *Ropáci* (1988)
* *Obecná škola* (1991)
* *Jízda* (1994)
* *Akumulátor 1* (1994)
* *Kolja* (1996)
* *Tmavomodrý svět* (2001)
* *Tatínek* (2004)
* *Vratné lahve* (2007)
* *Kuky se vrací* (2010)
* *Tři bratři* (2014)
* *Po strništi bos* (2017)

 |
***Vražda Rogera Ackroyda*** (angl. *The Murder of Roger Ackroyd*) je detektívny román Agathy Christie, ktorý prvýkrát vyšiel v roku 1926 a ktorého hlavnou postavou je Hercule Poirot.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Pani Ferrarsovú, bohatú vdovu žijúcu v dedine King´s Abbot, nájdu mŕtvu. Miestny lekár Dr. Sheppard konštatuje, že išlo o samovraždu. V dedine bolo verejným tajomstvom, že sa mala vydať za prominentného obyvateľa dediny Rogera Ackroyda, len čo uplynie rok od smrti jej prvého manžela. Ackroyd pozve doktora na návštevu, pretože s ním chce hovoriť o smrti jeho nastávajúcej, a prezradí mu, že sa mu pani Ferrarsová priznala, že svojho manžela zabila a niekto z dediny ju teraz vydieral. Počas rozhovoru prinesie Ackroydovi sluha list, ktorý napísala pani Ferrarsová tesne pred svojou smrťou. Zrejme v ňom označila práve onoho vydierača. List si však Ackroyd prečíta až po odchode Dr. Shepparda. Ten je o hodinu neskôr privolaný späť do domu. Rogera Ackroyda našli v jeho pracovni prebodnutého. Do susedstva Dr. Shepparda sa prisťahoval Hercule Poirot, ktorý sa tu rozhodol usadiť na dôchodok.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Zaujímavosť
-----------

Agatha Christie v románe *Vražda Rogera Ackroyda* porušila tzv. Desatoro správnej detektívky (Knoxov kódex), ktorým sa pred ňou riadili všetci autori detektívok. Aj napriek tomu sa však táto kniha zaradila medzi jej najznámejšie detektívky.

Adaptácie
---------

V roku 2000 natočila túto knihu spoločnosť London Weekend Television v hlavnej úlohe s Davidom Suchetom.

Zdroj
-----

* Společnost Agathy Christie
**Vreskot** (tiež známy ako Vreskot 5) je americký slasher film, ktorí režírovali Matt Bettinelli-Olpin,Tyler Gillett. Film je venovaný pamiatke Wesa Cravena, ktorí režíroval predchádzajúce štyri časti. Vo filme sa objavila pôvodné obsadenie z predchádzajúcich častí Neve Campbell, Courteney Cox a David Arquette, doplnili ho Marley Shelton, Skeet Ulrich, Heather Matarazzo a objavili sa aj nové herecké tváre ako Melissa Barrera, Jenna Ortegová, Jack Quiad, Mikey Madison, Jasmin Savoy Brown, Dylan Minnette či Mason Gooding. 

Natáčalo sa v Severnej Karolíne od 23. septembra 2020 do 17. novembra 2020. Film mal oneskorenú premiéru (kvôli pandémii COVID19) 14. januára 2022. 

Filmoví kritici chválili film zato, že ctí Cravenov odkaz a ponúka premyslené meta-komentáre k hororovým filmom, pričom ho označujú za najlepšie pokračovanie filmov Scream. Vo februári 2022 bolo schválené natáčanie ďalšej časti.

Obsadenie
---------

* David Arquette
* Neve Campbellová
* Courteney Coxová
* Marley Sheltonová
* Jack Quaid
* Melissa Barrera
* Dylan Minnette
* Mikey Madisonová
* Mason Gooding
* Jasmin Savoy Brown
* Skeet Ulrich
* Kyle Gallner
* Sonia Ammar
* Jenna Ortegová
* Heather Matarazzo
* Roger J. Jacskon

Vo filme sa objavilo niekoľko hercov z predchádzajúcich filmov série Vreskot, avšak len ako hlasové doprovody. Hlas Drew Barrymore bol počuť v školskom rozhlase, na záverečnej párty, ktorá bola venovaná Wesovi zneli hlasy Matthewa Lillarda, Henryho Winklera, Adama Brodyho, Jamieho Kennedyho a tiež aj hlasy spolupracovníkov na predchádzajúcich filmov Vreskot, ako Iya Labunka (vdova po Cravenovi) Kevin Williamson (scenárista), Marco Beltrami, Patrick Lussier či Julie Plec. 

A tiež boli vidno portréty z fiktívneho filmu Stab, kde boli uvedený herci Heather Graham, Tori Spelling, Jennifer Jolie (Parker Posey), Angelina Tyler (Emily Mortimer), David Schwimmer, Luke Wilson a podobne. Portrét Hayden Panettiere bol zobrazený na youtube.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Scream (2022 film) na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Vreskot |
| --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| *Vreskot* | *Vreskot 2* | *Vreskot 3* | *Vreskot 4* |

 |
| Hlavné postavy | 
* Sidney Prescott
* Gale Weathers
* Dawey Riley

 |
| Hlavné herecké obsadenie | 
* Neve Campbell
* Courteney Cox
* David Arquette
* Roger L. Jackson

 |
| Novodobé spracovania | 
* Scream (seriál)
* Vreskot
* Vreskot VI (2023)

 |
| Režisér | 
* Wes Craven

 |
| Iné | 
* *Ghostface*
* Scary Movie 1

 |
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Spolkový štát Rakúsko*Bundesstaat Österreich***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ↓ | **1934 – 1938** | ↓ |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Hymna:** *Sei gesegnet ohne Ende* |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu Rakúsky štát v roku 1938 |

 |
| Hlavné mesto | Viedeň |
| **Obyvateľstvo** |
| Jazyky | nemčina (rakúska nemčina) |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | klérofašistický jednostranný štát |
| Mena | rakúsky šiling |
| Vznik | 1. mája 1934 (vydanie ústavy, ktorou sa Rakúsko stalo štátom s vládou jednej strany, austrofašistického Vlasteneckého frontu)25. júla 1934 (zavraždenie Engelberta Dollfußa) |
| Zánik | 12. marca 1938 (Anšlus – anexia Rakúska nacistictickým Nemeckom) |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Prvá rakúska republika | Prvá rakúska republika |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Nacistické Nemecko | Nacistické Nemecko |

 |

 |

**Rakúsky štát**, oficiálne **Spolkový štát Rakúsko** (nem. *Bundesstaat Österreich*), bol štát existujúci na území Rakúska medzi rokmi 1934 až 1938, kedy v krajine vládol korporativistický a autoritatívny režim.

Vznik
-----

V roku 1934 vyhlásil kancelár Engelbert Dollfuß vládu jednej strany - austrofašistickej Vlasteneckej fronty (*Vaterländische Front*). Nacisti odpovedali jeho zavraždením a v krajine vypukli nepokoje. K anexii Rakúska však nedošlo kvôli zásahu Dollfussovho spojenca Benita Mussoliniho. Dollfussov nástupca Kurt Schuschnigg zakázal nacistické organizácie v Rakúsku a v roku 1936 tiež Heimwehr.

Anšlus
------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Anšlus*
Po tom, ako Hitler Mussolinimu sľúbil uznať Južné Tirolsko ako súčasť Talianska, mohol vykonať pripojenie Rakúska k Nemecku. Kurt Schuschnigg, ktorý sa chcel vyhnúť vojne, vyhlásil plebiscit. Hitler požadoval jeho okamžitú demisiu, ktorú Schuschnigg 11. marca pod tlakom podal. Novým kancelárom sa stal nacista Arthur Seyß-Inquart a 12. marca vyslalo Nemecko svoje vojenské jednotky, ktoré nad Rakúskom prevzali vládu.

Kancelári
---------

* 1934 – 1938 Kurt Schuschnigg (VF)
* 1938 Arthur Seyß-Inquart (NSDAP)

Pozri aj
--------

* Austrofašismus

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rakouský stát na českej Wikipédii.*
***Trochu inak s Adelou*** je slovenská zábavná talkshow s Adelou Vinczeovou. Relácia je na televíznych obrazovkách od roku 2013, kedy jej televízne záznamy vysielala TA3 pod názvom Trochu inak v SND s Adelou Banášovou. Od roku 2017 sa presunula do RTVS. Spočiatku sa uvádzala na Jednotke, od jesene 2021 na Dvojke. V septembri 2021 prešla relácia zmenou periodicity vysielania z mesačnej na dvojtýždennú. Do šou sú vždy pozvaní traja iní hostia, s ktorými Adela diskutuje.

Opis
----

Moderátorka Adela Vinczeová do programu *Trochu inak* pozýva hostí, ktorí sú výnimoční svojou originalitou. Novátori, rebeli, vynálezcovia, svojrázni umelci, jednoducho unikátne osobnosti, prijímajú pozvanie do Slovenského národného divadla, Slovenského rozhlasu alebo do Štúdia L+S, aby sa stali súčasťou inšpirujúceho večera spestreného živou hudbou.

Účinkujúci
----------

* Adela Vinczeová

Referencie
----------

1. ↑   Trochu inak s Adelou. *Česko-Slovenská filmová databáze* (Praha: POMO Media Group). Dostupné online [cit. 2023-10-08].

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Filmový portálBratislavský portálSlovenský portál |

* *Trochu inak s Adelou* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Trochu inak s Adelou* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Trochu inak s Adelou* v RTVS
* Oficiálna stránka
**Asaph Hall** (\* 15. október 1829, Goshen, Connecticut, USA – † 22. november 1907, Annapolis, Maryland) bol americký astronóm, ktorého najviac preslávilo objavenie mesiacov planéty Mars (Deimos a Fobos) v roku 1877. Určil obežné dráhy satelitov ďalších planét a dvojhviezd, rotáciu Saturna a hmotnosť Marsu.

Životopis
---------

V šestnástich rokoch sa dal do učenia k tesárom, neskôr sa zapísal do kurzu v Central College v McGrawville, v štáte New York. V roku 1856 sa oženil s Angeline Stickneyovou.

V roku 1856 prijal prácu v observatóriu Harvardovej univerzity v Cambridge, Massachusetts, a ukázalo sa, že je odborníkom na výpočty obežných dráh. Hall sa stal asistentom astronóma v Americkom námornom observatóriu vo Washingtone v roku 1862, a do roka od jeho príchodu sa stal profesorom.

V roku 1875 bol Hallovi daný do opatery teleskop USNO 66-cm/26-in, najväčší ďalekohľad na svete v tom čase. Týmto teleskopom neskôr objavil Fobos a Deimos. Taktiež zaznamenal biely bod na Saturne, ktorý použil ako značku, aby sa presvedčil o rotačnej dobe planéty. V roku 1884 ukázal, že pozícia elipsovitej obežnej dráhy Saturnovho mesiaca Hyperion bola ustupujúca o 20° za rok. Hall tiež objavil hviezdnu paralaxu a pozície hviezd v zoskupení Plejády.

Hall bol zodpovedný za zaučenie Henryho S. Pritchetta v Americkom námornom observatóriu v roku 1875.

Ocenenia
--------

Získal zlatú medailu Kráľovskej astronomickej spoločnosti v roku 1879. Hallov kráter na Mesiaci tak ako aj Hallov kráter na Fobose, jednom z mesiacov planéty Mars, sú pomenované na jeho počesť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Asaph Hall**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* 
* Archivované 2007-04-06 na Wayback Machine
* US Naval Observatory Library Archivované 2008-11-08 na Wayback Machine
* Hall Memorabilia v US Naval Observatory Archivované 2008-12-04 na Wayback Machine
* archív fotografií Emilia Segrèho v American Institute of Physics Archivované 2005-04-27 na Wayback Machine
* životopis pani Hallovej Archivované 2012-08-26 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * GND: 117415006
* ISNI: 0000 0000 3907 274X
* LCCN: n87802742
* NK ČR: xx0256201
* VIAF: 62325866
* WorldCat: lccn-n87802742
Pamätník bitky v lese nad Lamačom
**Bitka pri Lamači** bolo záverečné vojenské stretnutie rakúskej a pruskej armády v rakúsko-pruskej vojne v roku 1866.

Vojna sa začala na pruských hraniciach v severných Čechách, pokračovala dejiskom najväčšej bitky pri Hradci Králové a ukončená bola krviprelievaním v Lamači pri Bratislave. 

Útočiaca pruská armáda prenasledovala časť porazených rakúskych jednotiek popri rieke Morava. 19. júla obsadila Malacky a o dva dni Stupavu. Prusi sa chystali dobyť Bratislavu, dôležité strategické miesto. Boli by si tak posilnili pozície v prípadnom útoku na Viedeň. 

Rakúske jednotky vytvorili pred Bratislavou mohutný obranný val, rozprestierajúci sa od návršia Hrubá Pleš až po svahy Devínskej Kobyly. Silné delostrelectvo rozostavili pri Lamači a Dúbravke, aby chránilo prístupové cesty od Stupavy. Útok Prusov sa začal ráno 22. júla silnou delostreleckou paľbou na Dúbravku a Lamač. Medzitým sa ďalšie oddiely pokúsili o obchvat rakúskych obranných línií cez Kamzík. Napokon bol útok Prusov odrazený. Pred rozhodujúcim útokom Prusov Bratislavu zachránil začiatok prímeria uzavretého v Mikulove. 

V tejto poslednej bitke rakúskej-pruskej vojny padlo niekoľko sto vojakov na jednej i druhej strane. Ich hroby sú roztrúsené v okolí Lamača, Dúbravky a po návrší Kamzíka. Mierové rokovania sa začali v Mikulove a pokračovali v Prahe, kde 23.8.1866 podpísali mierovú zmluvu. Pražským mierom sa Rakúsko zaviazalo, že sa úplne zrieka Nemecka a svojej nemeckej politiky vôbec. Muselo zaplatiť vojnovú kontribúciu 20 miliónov pruských toliarov. Výsledok vojny bol jedným z určujúcich faktorov neskoršieho rakúsko-uhorského vyrovnania v roku 1867.

Galéria
-------

* Pamätník na Vrančovičovej uliciPamätník na Vrančovičovej ulici
* Pamätník na lamačskom cintorínePamätník na lamačskom cintoríne

Externé odkazy
--------------

* O atmosfére po bitke pri Lamači (článok z 27.7.2007)

Súradnice: 48°10′43″S 17°03′21″V﻿ / ﻿48,178532°S 17,055931°V﻿ / 48.178532; 17.055931