recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Lignano Sabbiadoro* pozri *Lignano Sabbiadoro (rozlišovacia stránka)*.
Súradnice: 45°39′18″S 13°05′35″V﻿ / ﻿45,65500°S 13,09306°V﻿ / 45.65500; 13.09306

**Lignano Sabbiadoro** (Friulsky Lignán) je talianske mesto v provincii Udine, v oblasti Furlansko-Júlske Benátky. Bolo vybudované v 50. rokoch 20. storočia. Je to obľúbené prímorské letovisko.

Geografia
---------

Mesto sa nachádza pri Laguna di Marano asi 60 kilometrov od Udine a 90 kilometrov od Benátok a Terstu.

Mestské časti
-------------

Lignano Sabbiadoro je centrom polostrova a skladá sa z veľkého množstva hotelov, barov a prázdninových apartmánov. Hlavná nákupná trieda vedie od *Viale Centrale* cez pešiu zónu až po *Terrazza al Mare* v špičke polostrova.

Piesočnaté pláže sú rozdelené do niekoľkých častí, ktoré majú rôzne farby a sú rozdelené od 1 do 19. V meste je veľa fontán a námestí. Na jednom z námestí je aj kostol. Jednosmerná ulica, ktorá vedie pozdĺž pláže sa volá *Lungomare Trieste*.

*Lignano Pineta* leží v strednej časti a vzniklo okolo roku 1950. Cesty vedú po 100 metroch v špirálovitom tvare smerom von od centra. Pineta leží v píniovom lese, v ktorom sa nachádzajú hotely a prázdninové apartmány.

Hlavná nákupná trieda je v centre Pineta a vedie od kostola k moru. Nachádzajú sa tu kaviarne a bary. Aj v Pinete je pláž rozdelená do oddielov 1 – 5. Cesta pozdĺž pláže sa volá *Lungomare Adriatico*.

Lignano Riviera *leží pri ústí rieky Tagliamento a je ešte pokojnejšia než Pineta. Je tu menej hotelov a viac kempov. Rieka Tagliamento oddeľuje Riviéra od mesta Bibione. V Riviére sa nachádza prístav a golfové ihrisko.*

Patrón mesta
------------

Patrónom mesta je San Giovanni Bosco, zakladateľ rádu saleziánov.

Punta Verde
-----------

Neďaleko mesta sa nachádza zoologická záhrada Punta Verde s viac ako 1 500 druhmi zvierat.

Galéria
-------

* RadnicaRadnica
* PrístavPrístav
* kostol v časti Sabbiadorokostol v časti Sabbiadoro
* PlážPláž
* Galerija Terrazza al MareGalerija Terrazza al Mare

Partnerské mestá
----------------

* AUT  Eisenstadt, Rakúsko
* USA  Ketchum, USA

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lignano Sabbiadoro**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lignano Sabbiadoro na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°12′50″S 18°32′55″V﻿ / ﻿49,21389°S 18,54861°V﻿ / 49.21389; 18.54861

**Bytčianska kotlina** je geomorfologický podcelok Považského podolia. Leží v jeho severnej časti, čiastočne v Žilinskom a tiež v Trenčianskom kraji. Má rovinatý reliéf a klimaticky patrí do mierne teplej oblasti.

Polohopis
---------

Nachádza sa na severo-západnom Slovensku na hornom Považí, medzi Považskou Bystricou a Žilinou. Má pretiahnutý tvar v smere severovýchod-juhozápad, dĺžku cca 22 a šírku okolo 3 km. Prirodzenú os územia vytvára rieka Váh, ktorá na severnom okraji kotliny stáča svoj tok zo západného na juhozápadný až južný. V strede kotliny sa nachádza okresné mesto Bytča, v blízkosti ktorej je Letisko Žilina.

Kotlinu ohraničujú zo západu výbežky Javorníkov, z východu a juhu Súľovské vrchy (podcelok Súľovské skaly a Manínska vrchovina), na severe na Bytčiansku nadväzuje Žilinská kotlina.

Sídla v Bytčianskej kotline
---------------------------

Bytčianska kotlina je hustotou osídlenia na úrovni celoslovenského priemeru a okrem Považskej Bystrice, situovanej na jej okraji, je jediným významným mestom Bytča. Z obcí možno spomenúť Kotešovú, Predmier, Plevník-Drienové a Dolný Hričov.

Doprava
-------

Považie patrí medzi strategické dopravné koridory a významné dopravné komunikácie, spájajúce juh so severom, vedú aj územím Bytčianskej kotliny. V cestnej doprave zohrávajú kľúčovú úlohu diaľnica D1 a D3 a v ich trase vedúce medzinárodné cesty E 50 (smerujúca z Brna na Žilinu a Košice) a E 75 (Bratislava - Žilina - Gdansk). Z Moravy cez Bumbálku do Bytče vedie po ceste I/10 aj európska cesta 442, nadregionálny význam má Považím vedúca cesta I/61 (Trenčín - Žilina). Dôležitú úlohu zohráva aj po pravom brehu Váhu vedúca cesta II/507 (Púchov - Žilina), na Kysuce vedúca II/541 (Kotešová - Turzovka) a do Rajeckej kotliny smerujúca II/517 (Považská Bystrica - Rajec).

Údolím Váhu vedie aj železničná trať Bratislava – Žilina, ktorá je súčasťou V. európskeho koridoru. Tvorí hlavné prepojenie západného a východného Slovenska. Doplnkovú úlohu tvorí regionálne letisko Žilina, situované cca 3 km severovýchodne od Bytče.

Pozri aj
--------

* Geomorfologické členenie Slovenska
* Považské podolie

Referencie
----------

1. ↑  Vass, D. (Editor), 1988, *Vysvetlivky k mape regionálne geologické členenie Západných Karpát a severných výbežkov Panónskej panvy na území ČSSR.* Geologický ústav Dionýza Štúra, Bratislava, 65 s.
2. ↑   *Podrobný autoatlas – Slovenská republika 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, a. s. 2008. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 11-12.

Zdroje
------

* Polohopis kotliny
* Základný popis kotliny
* Popis Považského podolia a Ilavskej kotliny
* Popis územia
Moskovský kanálMoskovský kanál
Vedenie sovietskej NKVD pri stavbe kanála.Vedenie sovietskej NKVD pri stavbe kanála. Šéf NKVD Genrich Jagoda uprostred (v pozadí Nikita Chruščov, prvý tajomník moskovského mestského výboru VKP), polovica 30. rokov 20. storočia.
**Moskovský kanál** (rusky: *Кана́л и́мени Москвы́*), do roku 1947 pomenovaný **kanál Moskva-Volga**, je kanál v Rusku, ktorý spája rieku Moskvu s riekou Volga. Nachádza sa v samotnej Moskve a v Moskovskej oblasti. Kanál sa pripája k rieke Moskva v Tušine (oblasť na severozápade Moskvy), od ktorej vedie približne na sever a stretáva sa s riekou Volga v meste Dubna, tesne proti prúdu hrádze priehrady na Volge (Иваньковское водохранилище). Dĺžka kanála je 128,1 km.

V rokoch 1932 až 1937 ho vybudovalo 200 000 väzňov gulagov pod vedením sovietskej tajnej polície a Matveja Bermana.

Vďaka prieplavu je Moskva napojená na Jednotný ruský hlbokovodný systém, rozsiahly systém kanálov a riek v európskom Rusku, ktorý vytvoril prístup k piatim moriam: Bielemu moru, Baltskému moru, Kaspickému moru, Azovskému moru a Čiernemu moru. Ako taký sa niekedy nazýva "prístavom piatich morí" (rusky: порт пяти морей). Okrem dopravy zabezpečuje kanál aj približne polovicu spotreby vody v Moskve a brehy jeho početných nádrží sa využívajú ako rekreačné zóny.

Jedna z najvyšších sôch Vladimíra Lenina na svete, vysoká 25 metrov, postavená v roku 1937, sa nachádza v Dubne na sútoku Volgy a Moskovského kanála. Sprievodná socha Josifa Stalina podobnej veľkosti bola odstránená v roku 1961 v období destalinizácie.

2. svetová vojna
----------------

Počas druhej svetovej vojny a bitky o Moskvu zohral kanál dôležitú úlohu pri obrane Moskvy. Wehrmacht plánoval obkľúčiť mesto zo severu a juhu. Aby sa tomu zabránilo, z kanála a nádrží sa čerpala voda, ktorá zastavila ich postup týmto smerom.

Rozmery
-------

Minimálna hĺbka kanála je 5,5 metra a rozmery plavebnej komory sú 290 x 30 metrov.

Pozri aj
--------

* Gulag

Iné projekty
------------

Externé odkazy
--------------

* Moskovský kanál za 16 minút, timelaps (YouTube), s uvedením okolitých lokácií

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Moscow Canal na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje:
**Salva Kiir Mayardit** (\* 13. september 1951) je prezident republiky Južný Sudán.

Pochádza z kmeňa Dinka. V mladosti vstúpil do milície Anyanya, bojujúcej za práva černošského a kresťanského obyvateľstva v južnej časti Sudánu. Po podpísaní prímeria s centrálnou vládou v roku 1972 slúžil v sudánskej armáde. V roku 1983 sa stal bojovníkom Sudánskej ľudovo-oslobodzovacej armády, ktorú založil John Garang na protest proti porušovaniu dohôd zo strany chartúmskych politikov. Keď bola v roku 2005 uzatvorená dohoda o federalizácii Sudánu, stal sa Garang prezidentom autonómneho juhosudánskeho štátu a Kiira menoval svojim zástupcom. Po Garangovej smrti pri leteckom nešťastí Kiir získal funkciu juhosudánskeho prezidenta a sudánskeho viceprezidenta. Bol zástancom úplnej nezávislosti juhu: vyhlásil, že je lepšie žiť vo vlastnom štáte než byť v Sudáne občanmi druhej kategórie. Jeho sen sa naplnil po referende v januári 2011, v ktorom hlasovalo pre odtrhnutie cez 98% juhosudánskych voličov. 9. júla 2011 tak vznikol nový štát a Salva Kiir Mayardit sa stal jeho hlavou.

Vo funkcii musel čeliť hospodárskym problémom vojnou zničenej krajiny, pohraničním sporom so Sudánom i opozícii zo strany viceprezidenta Rieka Machara, ktorého podporovali menšinoví Nuerovia. Spory vyvrcholili v júli 2013 rozpustením vlády, po ktorých nasledovali vážne násilnosti, ktoré mohli prerásť do občianskej vojny.

Označuje sa za veriaceho katolíka, abstinenta a nefajčiara. Zaujímavý je jeho zvyk nosiť pri slávnostných príležitostiach kovbojský klobúk, ktorý údajne dostal od Georgea W. Busha.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑    *-independence* [online]. [Cit. 2019-01-22]. Dostupné online. Archivované 2013-10-19 z originálu.
3. ↑  http://www.pressexpress.eu/2013/07/24/prezident-jizniho-sudanu-vymenil-cely-kabinet -po-spore-viceprezidentom / 70955
4. ↑  http://www.ceskatelevize.cz/ct24/svet/272514-primeri-v-jiznim -sudanu-je-po-par-hodinach-zrejme-u-konca /
5. ↑  http://www.goss-online.org/ magnoliaPublic / en / president / president.html
6. ↑  http://www.ibtimes.com/why-does-president-south-sudan- always-wear-cowboy-hat-739113

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Salva Kiir Mayardit**

Externé odkazy
--------------

* Archivované 2014-02-09 na Wayback Machine
*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Salva Kiir Mayardit na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1195451261
* ISNI: 000000042366810X
* LCCN: no2012130522
* VIAF: 305817266
* WorldCat: lccn-no2012130522
Reklama na 11. vydanie encyklopédie
**Encyclopædia Britannica** je najznámejšia veľká anglická všeobecná encyklopédia a jedna z najväčších tlačených encyklopédií na svete.

Prvé vydanie vyšlo v rokoch 1768 – 1771 v Edinburghu v Škótsku v troch zväzkoch ako výraz osvietenskej snahy obsiahnuť všetky ľudské vedomosti. Neobsahovala ešte biografické heslá.

V roku 1901 práva na vydávanie encyklopédie kúpili americkí podnikatelia Horace E. Hooper a Walter M. Jackson. V roku 1911 vyšlo prvýkrát naraz všetkých 29 zväzkov 11. vydania. Táto verzia je teraz voľným dielom (public domain) a čerpá z nej anglická Wikipédia. V roku 1920 práva kúpil obchodný dom Sears, Roebuck and Company v Chicagu. Britannica vychádza s americkým pravopisom. V roku 1929 vyšlo kompletne revidované 14. vydanie. V roku 1943 po zložitých rokovaniach venoval obchodný dom práva na encyklopédiu súkromnej University of Chicago, neskoršiemu centru monetarizmu.

Od roku 1974 vychádza tretia generácia encyklopédie Britannica – 15. vydanie. Je založená na ojedinelom prístupe, rozdelenie hesiel na stručné (Micropædia), podrobné (Macropædia) a štruktúrovaný register (Propædia). Investície dosiahli 32 miliónov dolárov, čo bolo dodnes asi najviac na vydanie nejakej knihy. V roku 1985 bolo 15. vydanie revidované a teraz obsahuje 32 zväzkov. Od 90. rokov vychádza Encyclopædia Britannica na CD.

Pozri aj
--------

* Niektoré zdigitalizované verzie (po anglicky)
* Encyclopaedia Beliana
* Ottův slovník naučný
* Encyclopædia Universalis
* Encyclopédie ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers
* A Pallas nagy lexikona

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka
Vlajka štátu Oklahoma
**Vlajka štátu Oklahoma** je tvorená modrým listom predstavujúcim oblohu, v ktorej strede je tradičný štít kmeňa Osage z bizónej kože so siedmimi orlími perami. Pod štítom je veľkým bielym písmom uvedený názov štátu – **OKLAHOMA**.

História
--------

Prvá vlajka Oklahomy, platná v rokoch 1911 – 1925
Prvá oklahomská vlajka bola prijatá v roku 1911. Mala červený list s bielou, modro lemovanou päťramennou hviezdou, v ktorej bola umiestnená modrá číslovka 46, symbolizujúca Oklahomu ako 46. štát, ktorý sa pripojil k Únii. Keďže červená farba a veľká hviezda pripomínali symboly komunizmu, bola táto vlajka nahradená 2. apríla 1925 súčasnou vlajkou, v tej dobe samozrejme ešte bez názvu štátu. Ten bol pridaný až roku 1941. Normalizácia presných farieb a tvarov bola určená Oklahomským kongresom dňa 23. mája 2006.

Pozdrav
-------

Súčasný pozdrav oklahomskej vlajky bol prijatý v roku 1982.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | *I salute the flag of the state of Oklahoma: Its symbols of peace unite all people.* | "|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | *Zdravím vlajku štátu Oklahoma: Jej symboly mieru zjednocujú všetkých ľudí.* | "|

Symbolika
---------

Na štíte kmeňa Osage sú umiestnené dva symboly mieru: fajka mieru (calumet) reprezentujúca domorodých Američanov a olivová ratolesť reprezentujúca Američanov európskeho pôvodu. Na štíte je rozmiestených šesť zlatohnedých krížov, ako symbolov domorodých Američanov pre hviezdy. Modré pole reprezentuje prvú oficiálnu vlajku, ktorú používali bojovníci kmeňa Chotctaw počas Americkej občianskej vojny.

Pozri aj
--------

* Oklahoma
* Vlajka Spojených štátov
* Zoznam vlajok štátov Spojených štátov

Externé odkazy
--------------

* Flags of The World - Oklahoma (U.S.) (po anglicky)
* NETSTATE.com - The Oklahoma State Flag (po anglicky)
* CIVIC HERALDRY.com - Oklahoma, flag (po anglicky)
* 50states.com - Oklahoma State Flag (po anglicky)
* E-Reference desk - Oklahoma State Flag Archivované 2009-02-25 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlajka státu Oklahoma na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Obušok
Teleskopiský obušok
**Obušok** je krátka ručná chladná zbraň na boj zblízka. Je to krátka palica, ktorou sa udiera obvykle len jednou rukou. Môže byť vyrobená z rôznych materiálov. Prvé obušky boli v minulosti drevené. V súčasnosti môžu byť zhotovené z plastu, gumy alebo sú kovové. Často sú požívané policajnými jednotkami ako neletálne zbrane.

Konštrukcia a použitie
----------------------

Skladá sa z rukoväte, ktorá môže byť rôzne ergonomicky tvarovaná pre lepšie uchopenie, a tela obušku, ktoré je rovné, alebo sa môže od rukoväte k úderovému koncu mierne rozširovať. Obušok v ruke zväčšuje vzdialenosť, na ktorú je možné zaútočiť. Najefektívnejšie je udierať jeho koncovou časťou, ktorá má pri pohybe najväčšiu kinetickú energiu.

Teleskopický obušok
-------------------

Teleskopický obušok je špeciálnym typom obušku, ktorý sa skladá väčšinou z troch do seba zapadajúcich kónických kovových častí. Najširšia časť slúži ako rukoväť. Jej povrch má väčšinou protišmykovú úpravu. Býva pokrytý rôznymi typmi gumy alebo vyfrézovanými výstupkami, ktoré majú zabezpečiť dobré uchopenie obušku. Z rukoväte je možné väčšinou rýchlym švihovým pohybom ruky vysunúť zvyšné dva diely a tým roztvoriť obušok. Koncová časť, ktorou sa najčastejšie udiera je väčšinou zakončená kovovou guľôčkou, ktorá má zvýšiť účinnosť úderu. Teleskopický obušok sa zatvára väčšinou rýchlym úderom o tvrdú plochu (napríklad obrubník, betónový chodník). Neodporúča sa ho zatvárať o nábytok, keramickú dlažbu a iné hodnotné predmety, lebo môže s veľkou určitosťou dôjsť k ich poškodeniu. V niektorých štátoch Európskej únie (Spojené kráľovstvo) je jeho vlastnenie a používanie súkromnými osobami zakázané. Vo viacerých štátoch ho ako neletálnu zbraň používajú policajné jednotky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Obušok**

1. ↑  "Chladná zbraň je zbraň, ktorá pri svojom použití vyžaduje fyzický kontakt s cieľom."
2. ↑   "Z počiatku sa obušky vyrábali z tvrdého dreva. Ich nevýhodou bolo to, že pri nechcenom zásahu tvrdého predmetu, napr. steny alebo kovového zábradlia, sa obušok ľahko zlomil."
Titulná strana prvého zväzku *Encyklopédie.*
***Encyclopédie ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers*** (v doslovnom preklade z franc.: „Encyklopédia alebo Rozumne koncipovaný slovník vied, umení a remesiel") alebo skrátene ***Encyclopédie*** („Encyklopédia") je encyklopédia, ktorá bola publikovaná vo Francúzsku v rokoch 1751 – 1766, neskoršie revízie a dodatky v rokoch 1772, 1777 a 1780. Hlavným redaktorom bol Denis Diderot.

Celkovo ju tvorí 28 zväzkov. Je stelesnením osvietenských snáh. Pretože bola nebezpečná pre šľachtu i cirkev, niektoré zväzky štát zakázal. Encyklopédia bola určená pre vzdelávanie širokých más verejnosti, poskytovala im informácie z rozličných oblastí ľudského poznania (prírodoveda, história, umenie, filozofia).

Pozri aj
--------

* Encyclopaedia Beliana
* Encyclopædia Britannica
* Ottův slovník naučný
* Encyclopædia Universalis
* A Pallas nagy lexikona
* Encyklopedista (Diderotova *Encyklopédia*)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Encyclopédie ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Filmový portál |

* Online verzia (po francúzsky)
* Encyclopédie collaborative translation project (projekt na preklad Encyklopédie do angličtiny)
**Sarah Wynterová** (\* 15. február 1973, Newcastle, Nový Južný Wales, Austrália) je austrálska herečka, známa z televízneho seriálu *24 hodín* (2001 – 2010).

Detstvo a mladosť
-----------------

Wynterová sa narodila v meste Newcastle, v Novom Južnom Walese. Jej rodičia sa zosobášili krátko po tom, čo jej matka zistila, že je tehotná. Wynterová má mladšieho brata Brendana, po ktorého narodení sa jej rodičia rozviedli. Z druhého manželstva mala nevlastnú sestru menom Binatia.

Jej stará mama Joy Cummingsová (1923 – 2003) bola prvou starostkou mesta Newcastle.

Wynterová už v detstve prejavovala záujem o herectvo. Ako sedemnásťročná sa presťahovala do New Yorku, aby mohla študovať drámu.

Kariéra
-------

V roku 1998 si zahrala v pilotnom diely televízneho seriálu *Sex v meste*. V roku 2000 získala väčšiu rolu vo filme *Šiesty deň*, kde účinkovala po boku hercov ako Arnold Schwarzenegger, Robert Duvall a Michael Rapaport. V rovnakom roku účinkovala aj vo filmoch *Preteky s časom*, *Lost Souls* a *Zbohom, láska moja*. O rok neskôr stvárnila postavu Almy Mahler v životopisnom filme *Nevesta vetru*.

V roku 2002 bola obsadená do role Kate Warner v televíznom seriáli *24 hodín*, pričom sa objavila vo všetkých 24 epizódach druhej série, plus hosťovala v prvej epizóde tretej série. Za svoj herecký výkon si vyslúžila nomináciu na herecké ocenenie SAG a Saturn Awards.

V roku 2015 si zahrala po boku Anny Friel, Petra Facinelliho a Sadie Sink v televíznom seriáli *Americká odysea*, o rok neskôr sa objavila v ôsmych epizódach televízneho seriálu *Goliáš*.

Hosťovala v televíznych seriáloch *Modrí templári*, *Californication* a *Zákon a poriadok: Špeciálna jednotka*.

Súkromný život
--------------

V rokoch 2005 až 2014 bola Wynterová vydatá za šéfredaktora časopisu Details, Dana Peresa, s ktorým má troch synov.

Externé odkazy
--------------

* Sarah Wynterová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Sarah Wynterová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sarah Wynter na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 142403194
* GND: 1048109526
* ISNI: 0000000115619023
* LCCN: no2005116567
* VIAF: 21885613
* WorldCat: lccn-no2005116567
**Višnuizmus** alebo **vaišnavizmus** (prívrženec sa volá **višnuista** alebo **vaišnavista**) je jednou zo štyroch najväčších hinduistických tradícií, v ktorej je boh Višnu absolútnym a najvyšším bohom. Principálnou vierou višnuistov je chápanie tohto boha ako absolútneho. V tomto zmysle je višnuizmus skôr monoteistickým náboženstvom na rozdiel od ostatných odnoží hinduizmu, ktoré sú prevažne panteistické, zdieľa s nimi však pohľad na karmu a sansáru.

Višnu je boh zo svätej Trojice Trimúrti, ktorý sa zjavil na Zemi v podobe, pre ktorú sa zvykne používať výraz avatára (vtelenie) alebo inkarnácia. Väčšina višnuistov verí, že v aktuálnej dejinnej epoche sa Višnu zjaví desaťkrát, pričom deväť vtelení už prebehlo a posledným bol Kršna, nasledovať má Kalki.

Na Slovensku má višnuizmus približne dvestopäťdesiat stúpencov predovšetkým v podobe členov hnutia Hare Krišna, oficiálne štatistiky však nejestvujú.

Referencie
----------

1. ↑  A.S, Petit Press. *Stúpenci Hare Krišna vstávajú kvôli svojmu bohu o pol piatej* [online]. presov.korzar.sme.sk, [cit. 2022-11-05]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Zdroj, odkiaľ bol tento text čerpaný Archivované 2007-12-11 na Wayback Machine
Súradnice: 49°27′10″S 18°51′50″V﻿ / ﻿49,45281°S 18,86378°V﻿ / 49.45281; 18.86378

**Javorské** (860,6 m n. m.) je druhý najvyšší vrchol geomorfologického podcelku Javorský Beskyd, ktorý je súčasťou Kysuckých Beskýd. Ide o masívny vrchol v hrebeni oddeľujúcom dolinu Oščadnice a Čadečky ktorý sa tiahne od Čadce na juhozápade až po Skalité na severe. Vrchol bol do nedávna zalesnený zmiešaným porastom s prevahou smreku obyčajného a buku lesného. V súčasnosti raz krajiny poznačila rozsiahla ťažba.

Turistika a šport
-----------------

Vrchol a jeho širšie okolie ponúka množstvo možnosti turistického vyžitia, cykloturistiky a v zimnom obdoby bežeckého lyžovania. Vrchol a aj celý hrebeň je dostupný od Čadce z časti Bukov po červenej turistickej značke. Od Oščadnice vedie žltá značka ktorá začína na Kalinovom vrchu a cez Oščadnicu stúpa na vrchol cez osadu Kubušovci. Veľmi pekný je tiež výstup z Oščadnice Rovne cez sedlo Beskydok kde sa napojíme na červenú hrebeňovú značku.

Vrchol v súčasnosti ponúka takmer kruhové výhľady s krásnou panorámou hlavného hrebeňa Malej Fatry.

Referencie
----------

1. ↑   *TM 101 Kysucké Beskydy – Veľká Rača (6. vydanie, 2023) – Turistické mapy VKÚ* [online]. vku-mapy.sk, [cit. 2024-03-31]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-03-31]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Piotr Alexejevič Veličko** (rus. Пётр Алексеевич Величко; \* 1911, Čubar, Ruské impérium – † 1984) bol dôstojník Červenej armády, partizánsky veliteľ.

Život
-----

Do roku 1935 pracoval ako učiteľ. Po štúdiu na vojenskom tankovom učilišti v Ulianovsku a neskôr Vojenskej akadémie M. Frunzeho, roku 1938 pridelený k tankovým vojskám na Ďalekom východe ZSSR. Po nacistickom vpáde bojoval na východnom fronte. V roku 1942 pridelený k 15. výsadkovej brigáde, účastník bojov na Severozápadnom fronte, v ktorých bol ranený. V rokoch 1943 - 1944 bojoval v rámci partizánskeho zväzku M. Naumova ako veliteľ diverznej skupiny. Od roku 1944 veliteľ 11-člennej organizátorskej partizánskej skupiny vysadenej v noci z 25. na 26. júla 1944 pri Liptovskej Osade. Bola to prvá skupina sovietskych partizánov vyslaná Ukrajinským štábom partizánskeho hnutia na Slovensko. V auguste 1944 sa premiestnil do Kantorskej doliny a nadviazal spojenie s ilegálnym odbojom a dôstojníkmi slovenskej armády a už existujúcim partizánskym oddielom Viliama Žingora, do ktorého sa včlenil. Táto jednotka mala už za niekoľko dní vyše 1000 mužov. Vo svojom štábe v Sklabini 13. augusta 1944 rokoval s Jánom Golianom o spolupráci s povstalcami a príprave povstania. O výstrojovanie tejto jednotky sa starala protifašisticky naladená posádka z Martina. Partizáni ale zatiaľ nemali proti komu bojovať, z toho bol dosť prekvapený aj sám Veličko. Bolo zrejmé, že pred vysadením prvej organizátorskej skupiny, nemal Partizánsky štáb v Kyjeve celkom jasné predstavy o dianí na Slovensku.

Jednotky pod jeho velením zišli 21. augusta 1944 z Kantorskej doliny a v Sklabini opäť vyhlásili Česko-Slovenskú republiku, a to aj napriek tomu, že ubezpečil organizátorov povstania, že nebude bez ich súhlasu podnikať žiadne akcie. Sám Veličko prisľúbil Golianovi, že so svojimi jednotkami udrží Turiec tri týždne proti dvom nemeckým divíziám. Pre to, aby izoloval Turiec, vyhodil do vzduchu strečniansky, kraľoviansky a štubniansky tunel, čo neskôr samotným povstalcom sťažilo zásobovanie. Finančne sa zásobil prepadom fabriky v Turanoch. Počas SNP sa stal veliteľom 1. československej brigády M. R. Štefánika. Napriek predošlým ubezpečovaniam, nebol schopný povstaleckej armáde ani len zaistiť jej pravé krídlo severne od Váhu v Strečnianskej tiesňave a zaoberal sa viac súkromnými záležitosťami ako bojom na fronte. Toto jeho sabotovanie obrany pri Strečne, urýchlilo pád povstaleckej obrany v oblasti. Patril k najvýznamnejším partizánskym veliteľom v SNP a podstatnou mierou sa zaslúžil o jeho vyprovokovanie.

Po vojne pracoval v Kyjeve, v rokoch 1950 - 1958 na výstavbe železníc v severných oblastiach ZSSR. Od roku 1958 invalidný dôchodca v Charkove.

Vyznamenaný Leninovým radom, dvakrát Radom červenej zástavy, Československým vojnovým krížom 1939 (roku 1945), Radom SNP I. triedy (roku 1945) ako aj ďalšími sovietskymi a česko-slovenskými medailami. Je taktiež čestným občanom Žiliny, Martina, Ružomberka, Liptovského Mikuláša a iných menších obcí.

Referencie
----------

1. ↑  http://www.druhasvetova.sk prístup: 30.8.2008
Zdvihnuté spojlery počas pristávania lietadla A321
**Spojler**, správny technický názov **rušič vztlaku**, je plocha na vrchnom povrchu krídla, ktorá po odklopení alebo vysunutí zníži vztlak na jednom krídle a spôsobí nakláňanie lietadla. Zvýšením odporu súčasne účinne znižuje klonivo-zatáčavý moment. Pri krídlach s veľkou šípovitosťou je spojler účinnejší prostriedok priečnej riaditeľnosti, ako krídelko.

Spojlery sú výklopné plochy, ktoré sú na krídlach umiestnené pred vztlakovými klapkami. Pri zatiahnutí za ovládač aerodynamických bŕzd sa vysúvajú a to o to viac, o čo viac sa páka potiahne. Úloha spojlerov je narušiť obtekanie krídla a znížiť vztlak. Vysunuté spojlery vytvárajú ďalší odpor, takže súžia ako aerodynamická brzda. Rozrušený prúd vzduchu rozochveje konštrukciu lietadla, čo zvyčajne zaznamenajú aj cestujúci v kabíne.

Jednoducho povedané, spojlery pomáhajú riadiť dráhu zostupu a doprednú rýchlosť. Okrem toho sa spojlery vysúvajú pri otočení volantového riadenia do strany na tej polovici krídla, ktorá má klesať a pomáhajú tak priečnemu riadeniu.

  

* Bližší pohľad na vysunutý spojler A320Bližší pohľad na vysunutý spojler A320
* Čiastočne vysunuté spojlery u 767-323ERČiastočne vysunuté spojlery u 767-323ER
* Spojlery vysunuté pre klesaní 737-800Spojlery vysunuté pre klesaní 737-800

Referencie
----------

1. ↑  NEDELKA, Milan, a kol. *Slovenský letecký slovník terminologický a výkladový*. Bratislava : Magnet-Press Slovakia, 1998. 494 s. ISBN 80-968073-0-7. S. 151.
2. ↑  EVANS, Julien. *Jak létají dopravní letadla*. Praha : GRADA, 2012. ISBN 978-80-247-3933-5. S. 128.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Letecký portál |
Centrum Bottova
**Centrum Bottova** bolo obchodné centrum v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto v lokalite Zóna Chalupkova.

História
--------

Centrum Bottova postavil v roku 1996 rakúsky investor, krátko pred otvorením centra ale budovu predal. V roku 2005 budovu kúpila izraelská developerská skupina Vara, ktorá v roku 2007 plánovala prestavbu na najprv 106 metrový vežiak, neskôr pri oživení projektu v roku 2010 na 80 metrový vežiak. Projekt sa však z dôvodu finančnej krízy nerealizoval. 

V roku 2013 budovu kúpila spoločnosť HB Reavis Slovakia v rámci "*sceľovania územia, potrebného pre výstavbu projektu Twin City."* V roku 2014 bolo Centrum Bottova uzatvorené a na istý čas ostala budova opustená. V roku 2016 sa začalo s kompletnou rekonštrukciou budovy, kde okrem výmeny okien a nových inštalácii budova dostala aj novú bielo-šedú fasádu. Medzitým sa do budovy presťahoval predajca elektroniky Alza a 1. októbra 2016 v nej otvorili nový showroom na prvom poschodí a na polovici prízemia. Zvyšná časť prízemia budovy sa neskôr začala rekonštruovať spolu so stavbou nástupíšt na mieste časti bývalej továrne Kablo na Autobusovú stanicu Bottova, ktorú otvorili presne o rok neskôr, teda 1. októbra 2017.

Súčasnosť
---------

Budova bola z polovice využívaná ako Autobusová stanica Bottova a z druhej polovice ako sídlo predajcu elektroniky Alza. Autobusová stanica v budove sídlila do 30. septembra 2021, kedy bola otvorená nová autobusová stanica Nivy na mieste starej Autobusovej stanice Mlynské Nivy. Následne bude pravdepodobne plánovaná asanácia tejto budovy.

Dopravné spojenie
-----------------

* Košická
	+ 
	+ (stav k 13. februáru 2023)

Externé odkazy
--------------

* Článok o plánovanej prestavbe na ASB Archivované 2008-03-15 na Wayback Machine
* Článok o plánovanej prestavbe na stránke Bratislavských novín

Súradnice: 48°08′41″S 17°07′42″V﻿ / ﻿48,144705°S 17,128297°V﻿ / 48.144705; 17.128297

1. ↑   *Dopravný podnik Bratislava* [online]. Bratislava: Dopravný podnik Bratislava, [cit. 2022-04-08]. Dostupné online.
2. ↑   Bratislava : Cestovné poriadky. *imhd.sk* (Bratislava: mhd.sk). Dostupné online [cit. 2022-04-08].
3. ↑   *Cestovné poriadky prímestskej autobusovej dopravy - ARRIVA Bratislava* [online]. arriva.sk, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
4. ↑  Total Avengers s.r.o.. *Cestovné poriadky* [online]. idsbk.sk, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
Súradnice: 48°08′43″S 17°07′44″V﻿ / ﻿48,145297°S 17,128919°V﻿ / 48.145297; 17.128919

Autobusová stanica Bottova v roku 2017
**Autobusová stanica Bottova** (nazývaná aj **Náhradná autobusová stanica Nivy** alebo **Dočasná autobusová stanica Bottova/Nivy**) bola autobusová stanica v Bratislave, miesto príchodu a odchodu medzimestských autobusov v rámci Slovenska i zahraničia. Nachádzala sa v mestskej časti Ružinov v miestnej časti Nivy a mala výhodnú polohu pre diaľkovú dopravu v širšom centre mesta.

Dejiny
------

Otvorili ju 1. októbra 2017 v budove bývalého Centra Bottova.

Svoju funkciu plnila do 30. septembra 2021, kedy ju o 3:00 hodine nahradila nová autobusová stanica Nivy. Potom čo fungovala ako odstavná plocha pre autobusy ju začali začiatkom decembra 2021 rozoberať. Plocha bude využitá na dostavbu komplexu Twin City.

Dopravné spoločnosti
--------------------

Autobusovú stanicu využívali najmä dopravné firmy:

* Slovak Lines
* Eurolines
* Student Agency
* Turancar atď.

Referencie
----------

1. ↑  AKTUALITY.SK. *Moderná bratislavská autobusová stanica Nivy je už v plnej prevádzke (foto)* [online]. Aktuality.sk, [cit. 2021-09-30]. Dostupné online.
2. ↑   Bývalá náhradná autobusová stanica ustupuje budúcej výstavbe. *imhd.sk* (Bratislava: mhd.sk), 2021-12-08. Dostupné online [cit. 2021-12-14].
3. ↑  S.R.O, Global24. *Dočasná autobusová stanica Bottova sa stráca z mapy Bratislavy. Čo ju nahradí?* [online]. Bratislava24.sk, [cit. 2021-12-15]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Autobusová stanica Bottova**

Externé odkazy
--------------

* Stránka stanice
**Pavol Pekarčík** (\*1972, Spišská Sobota) je slovenský dokumentárny režisér, strihač a kameraman.

Život a dielo
-------------

Absolvoval katedru Dokumentárnej réžie na FTF VŠMU v Bratislave ako žiak Dušana Hanáka a Vlada Balca.

Spolu s Ivanom Ostrochovským nakrútil film *Menšie zlo* (2004), sondu do vzťahov medzi Slovákmi a politikmi v období druhých priamych prezidentských volieb. Následne, v tom istom roku spolupracujú na televíznej dokumentárnej snímke *Vietor*, v ktorej sa venujú dopadom horskej kalamity na obyvateľov Tatier. Prostrediu hôr sa taktiež venuje vo filme *Karakoram* (2005), či *Uli Blaho (2006)*. Spolu s Petrom Kerekesom a Ivanom Ostrochovským v roku 2013 natočili dokumentárny film *Zamatoví teroristi*.

Pekarčík pracoval ako strihač a kameraman na filme Ivana Ostrochovského *Ilja* (2010), ako pomocný režisér na filme Martina Šulíka *Cigán* (2011) a ako koproducent, vedúci výroby a pomocný režisér filmu Ivety Grófovej *Až do mesta Aš* (2012). 

Ako režisér tiež nakrútil niekoľko dokumentárnych cyklov. *Z mesta do mesta* (2011) o fenoménoch slovenských miest. Spolupracoval na cykle *Ukrajinská Čítanka* (2015) o ukrajinských spisovateľoch. Podobne tak aj v minuloročnom *Slovenská čítanka* (2022). Najnovším televíznym počinom Pekarčíka je film *8 rokov pri frontovej línii* (2023) o osudoch obyvateľov doneckej oblasti na Ukrajine.  

Pekarčíkove *Hluché dni* z roku 2019 získali cenu za najlepší film na festivale Jeden svet 2019. Snímka sa venuje príbehom nepočujúcich detí z rómskych osád.

Filmografia
-----------

* *2004: Menšie zlo*
* 2005: Vietor, Karakoram
* 2006: *ULI BIAHO*
* 2011: *Celuloid country* (kameraman, strihač)
* 2011: *Z mesta do mesta*
* 2013: *Zamatoví teroristi*
* 2015: *Ukrajinská čítanka: Ukrajina, davaj, Ukrajina*
* 2016: *Mir vam* (kameraman)
* 2019: *Hluché dni*
* 2020: *Návod na prežitie - Rusíni*
* 2020: *Muž so zajačími ušami* (herec)
* 2021: *Príbeh rieky Hornád*
* 2022: *Slovenská čítanka, ŠTB: Prísne tajné*
* 2023: *8 rokov pri frontovej línii*

Externé odkazy
--------------

Pavol Pekarčík | dafilms.cz

Pavol Pekarčík v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Pavol Pekarčík | DOKweb

Pavol Pekarčík v Internet Movie Database
**Maržové obchodovanie** je vykonávanie špekulatívnych obchodných operácií s peniazmi a/alebo tovarom poskytnutými obchodníkovi na úver proti zálohe dohodnutej sumy - marže. Jednoduchá pôžička sa od maržovej líši tým, že množstvo prijatých peňazí je zvyčajne niekoľkonásobne vyššie ako výška zálohy (marže).

Napríklad za udelenie práva na uzavretie zmluvy o kúpe alebo predaji 100-tisíc eur za USD sprostredkovateľ zvyčajne nepožaduje viac ako 2-tisíc dolárov ako zálohu.

Maržové obchodovanie umožňuje obchodníkovi zvýšiť objem transakcií s rovnakým kapitálom.

Obchodníkov, ktorí hrajú na zvýšení kurzu, nazývajú „býky" a tých, ktorí hrajú na znížení kurzu, t.j. praktizujú predaj bez krytia, sa nazývajú „medvede".

Riziká
------

Široké používanie obchodovania s maržou zvyšuje počet a množstvo transakcií na trhu. To vedie k zvýšeniu miery zmeny výsledku obchodnej operácie, k zvýšeniu rizík. Nárast objemu transakcií ovplyvňuje charakter trhu. Veľké množstvo chaotických malých transakcií zvyšuje likviditu trhu a stabilizuje ho. Na druhej strane, ak sú transakcie jednosmerné, môžu výrazne zvýšiť kolísanie cien.

Použitie pákového efektu môže viesť tak k veľmi rýchlemu zbohatnutiu, ako aj k rýchlej strate kapitálu. Podľa štatistík 76 % účtov súkromných investorov stráca peniaze pri obchodovaní s pákovým efektom. Preto, aby ste našli optimálnu hodnotu použitej páky, musíte si dať pozor na priemernú volatilitu kotácií obchodovaného nástroja. Čím vyššia je volatilita, tým vyššia je pravdepodobnosť, že použitie veľkého pákového efektu môže viesť k významným stratám aj v dôsledku náhodných výkyvov trhu.

Referencie
----------

1. ↑   *Margin Definition* [online]. investopedia.com, [cit. 2021-11-11]. Dostupné online.
2. ↑   *How a margin loan works* [online]. westpac.com.au, [cit. 2021-11-11]. Dostupné online. Archivované 2021-11-11 z originálu.
3. ↑   *Too embarrassed to ask: what are "bulls" and "bears"?* [online]. moneyweek.com, [cit. 2021-11-11]. Dostupné online.
4. ↑   *The Impact of Margin Trading on Volatility of Stock Market: Evidence from SSE 50 Index* [online]. scirp.org, [cit. 2021-11-11]. Dostupné online.
5. ↑   *Is Trading 212 a Scam?* [online]. comparebrokers.co, [cit. 2021-11-11]. Dostupné online.
6. ↑   *The dynamics of the leverage cycle* [online]. sciencedirect.com, [cit. 2021-11-11]. Dostupné online.
**Supermarine Walrus** bolo britské jednomotorové obojživelné prieskumné lietadlo s tlačným motorom navrhnuté RJ Michtelom. Bolo to prvé lietadlo britskej letky, ktoré obsahovalo zaťahovací podvozok a úplne uzavretý priestor pre posádku vrátane celokovového  trupu. Supermarine Walrus ostala prevádzke až do roku 1956.

Vznik a vývoj
-------------

Supermarine Walrus bola vyvinutá z lietadla MSupermarine Seagull mk V na požiadavku špecifikácie 2/35. Stavba sa začala v roku 1930, ale kvôli ďalším záväzkom Supermarine bola dokončená Supermarine Walrus až v roku 1933. 18. marca 1936 vzlietla prvá produkčná verzia Supermarine Walrus Mk I. V lietadle Supermarine Walrus Mk I bola štvorčlenná posádka s motorom Bristol Pegasus VI s výkonom 750 k,  ktorý umožňoval lietadlu maximálnu rýchlosť 217km/h (135 mp), dolet 965 km (600 míľ) a služobný dostup  5 635 m (18 500 stôp).

Prevádzková história
--------------------

Fotografia lietadla Supermarine Walrus z roku 1943 vypusteného z krížnika HMS *Bermuda*.
Supermarine Walrus bolo lietadlo navrhnuté hlavne na pozorovanie. Lietadlo Walrus bolo neskôr použité aj v iných úlohách najmä ako záchranárske lietadlo. Supermarine Walrus vzlietalo väčšinou z krížnikov alebo lietadlových lodí. Počas druhej svetovej vojny slúžili lietadlá Supermrine Walrus v Fleet Air Arm, RAF, RAAF, RNZN a RNZAF.     

Na lietadle Supermarine  Walrus Mk II sa vrátil drevený trup a lietadlo poháňal motor Bristol Pegasus VI s výkonom 775 k. Najvyššia rýchlosť, dolet, služobný dostup a výzbroj boli identické s lietadlo Supermarine  Walrus Mk I, s výnimkou bombového nákladu 345 kg (760 lb), pričom 2. mája 1940 vzlietol prvý príklad výroby.

Varianty
--------

* **Seagull V**

Pôvodná verzia s kovovým trupom. Vyrobených 27 lietadiel.

* **Walrus l**

Verzia s kovovým trupom. Vyrobených 281 lietadiel.

* **Walrus ll**

Verzia s dreveným trupom. Vyrobených 270 lietadiel.

Špecifikácia
------------

### **Všeobecné charakteristiky**

Nákres.
* **Posádka:** 3-4

* **Dĺžka:**  11,45
* **Rozpätie krídel:**  14,0
* **Výška:**  4,6 m
* **Plocha krídla:**  56,7 m
* **Prázdna hmotnosť:**  2 220 kg
* **Max. vzletová hmotnosť:** 8 050 lb (3 650 kg**)**
* **Pohonná jednotka:** 1 x hviezdicový motor Bristol Pegasus VI, 680 k (510 kW)

### Výkony

* **Maximálna rýchlosť:** 215 km/h vo výške 1 450 m
* **Dosah:**965 km
* **Servisný strop:** 5 650 m
* **Rýchlosť stúpania:** 5,3 m/s
* **Zaťaženie krídla:** 57,6 kg/m²

**Výzbroj**

* **Delá:** 2 alebo 3 × 7,7 mm guľomety Vickers K
* **Bomby:** 6 bômb 45 kg alebo 110 kg bômb , 110 kg hĺbkových bômb

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   Supermarine Walrus. *Military Wiki*. Dostupné online [cit. 2024-04-12]. (po anglicky)
2. 1 2 3   *Supermarine Walrus | Classic Warbirds* [online]. www.classicwarbirds.co.uk, [cit. 2024-04-12]. Dostupné online.
3. ↑   *Canadian Warplanes 1: Supermarine Walrus* [online]. www.silverhawkauthor.com, [cit. 2024-04-12]. Dostupné online. (po anglicky)
**A.A.S. GmbH, Forschungsgesellschaft für Archäologie, Astronautik und SETI** (skratka *A.A.S.* = Archäologie, Astronautik und SETI) je švajčiarsky podnik (spoločnosť s ručením obmedzeným), založený v roku 1998, na výskum prehistorických a historických kontaktov ľudí s mimozemšťanmi. Jeho konateľom je Erich von Däniken. Tlačový orgán sa nazýva Sagenhafte Zeiten. 

Americká sekcia podniku sa nazýva **A.A.S. R.A. - Archaeology, Astronautics and SETI Research Association**, jej riaditeľmi sú Giorgio A. Tsoukalos a Ulrich Dopatka. Tlačový orgán sa nazýva Legendary Times.

Podnik vznikol v roku 1998 ako nástupca známej **Ancient Astronaut Society** založenej 14. septembra 1973 chicagským advokátom Dr. Genom Montagueom Phillipsom. Jej tlačový orgán sa volal Ancient Skies.

Pozri aj
--------

* paleoastronautika

Externé odkazy
--------------

* Webové stránky v nemčine  Archivované 2008-07-24 na Wayback Machine
* Webové stránky mládežníckej odnože (J.A.A.S.)
* Webové stránky v angličtine (A.A.S. R.A.)
**André Schürrle** (\* 6. november 1990, Ludwigshafen am Rhein, Nemecko) je nemecký futbalový útočník či ofenzívny záložník, ktorý hrá za anglický klub Fulham, kde je v súčasnosti na hosťovaní z Borussie Dortmund.

Je majstrom sveta z roku 2014. Okrem nemeckej Bundesligy pôsobil v Anglicku.

Reprezentačná kariéra
---------------------

Nastupoval za mládežnické reprezentácie Nemecka.

Od roku 2010 hrá za A-tím Nemecka. 15. októbra 2010 nastrieľal hattrick v záverečnom kvalifikačnom stretnutí s domácim Švédskom a pomohol tak k výhre 5:3. Nemecko malo postup na majstrovstvá sveta v roku 2014 v Brazílii zaistený už skôr.

Zúčastnil sa ME 2012 konaného v Poľsku a na Ukrajine, kde Nemecko vypadlo v semifinále s Talianskom.

Trenér Joachim Löw ho vzal na majstrovstvá sveta 2014 v Brazílii. Nemci postúpili zo základnej skupiny G so 7 bodmi z prvého miesta po výhre 4:0 nad Portugalskom, remíze 2:2 s Ghanou a výhre 1:0 nad USA.

V osemfinále Nemci vyradili Alžírsko po výsledku 2:1 po predĺžení. Schürrle strelil v úvode prvej časti predĺženia dôležitý gól, navyše pätičkou. S tímom získal zlaté medaily po finálovej výhre 1:0 nad Argentínou.

Trenér Löw ho zaradil i do záverečnej nominácie na EURO 2016 vo Francúzsku. Nemci získali na turnaji bronzové medaily, v semifinále ich vyradilo domáce Francúzsko po výsledku 0:2.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Bosna bude poprvé na MS, postupují také Španělsko, Anglie a Rusko, iDNES.cz, citované 16. 10. 2013
4. ↑  2014 FIFA World Cup Brazil ™ - List of Players Archivované 2014-06-25 na Wayback Machine, FIFA.com, citované 28. 6. 2014
5. ↑  GER - POR 4:0, FIFA 2014 World Cup Brazil
6. ↑  GER - GHA 2:2, FIFA 2014 World Cup Brazil
7. ↑  USA - GER 0:1, FIFA 2014 World Cup Brazil
8. ↑  GER - ALG 2:1, iDNES.cz, citované 30. 6. 2014
9. ↑  Mistrovství světa ovládlo Německo, Argentinu porazilo po prodloužení, iDNES.cz, citované 14. 7. 2014
10. ↑  EURO 2016, SME, cit. 11. 6. 2016
11. ↑  Odveta za MS se zdařila. Antoine Griezmann vystřelil Francouzům finále, lidovky.cz, cit. 7. 7. 2016

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **André Schürrle**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Archivované 2021-01-24 na Wayback Machine
* Transfermarkt.de
* Fussballdaten.de
* Profil hráča na National Football Teams.com
* Profil hráča – reprezentačné štatistiky v A-mužstve Archivované 2014-10-22 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * GND: 105256531X
* VIAF: 310508152


]
**Epika** je jeden z troch základných literárnych druhov, popri lyrike a dráme, založený na rozprávaní o hrdinoch, dejoch a udalostiach obyčajne vo veršovaných eposoch.

K základným epickým druhom počítame: román, novelu, poviedku, črtu a ľudovú rozprávku.

Epika môže byť písaná voľne, ale aj básnickou rečou.

Názov epika pochádza z gréckeho *epos* - rozprávanie (pieseň, slovo), zo starogréckych Homérových eposov: Ilias a Odysea.

Charakteristické znaky epiky
----------------------------

Na epiku sa vzťahuje najmä objektívnosť, prozaická forma, sujetovosť, dejovosť, minulý čas (dej sa najčastejšie odohráva v minulom čase, ale sú i diela, ktoré sa odohrávajú v budúcnosti), dynamické motívy, monologickosť, hovorovosť, fabula, postavy a rozprávač.

Epické žánre
------------

* bájka
* báj
* balada
* román
* novela
* poviedka
* anekdota
* rozprávka
* povesť
* legenda
* epos

Referencie
----------

1. ↑  ŠTEFANCOVÁ, PhDr. Miroslava. *Literatúra do vrecka (stredoškolské učivo)*. [s.l.] : TAKTIK vydavateľstvo, s.r.o. pre Nový čas, a.s.. ISBN 978-80-8180-120-4. S. 79.
Budova Českej geologickej služby v Prahe na Klárove
**Česká geologická služba** (skr. **ČGS**; predtým **Český geologický ústav**, ČGÚ) je organizácia poverená výkonom štátnej geologickej služby v Česku. 

Zriaďuje ju ministerstvo životného prostredia a jej činnosť zahŕňa základný a aplikovaný geologický výskum a tvorbu geologických máp Česka. Zbiera a spracováva informácie o geologickej stavbe územia Česka. Zamestnanci sa podieľajú aj na geologickom výskume aj v iných krajinách.

Geologická služba má svoje hlavné sídlo na pražskom Klárove, ďalšie pobočky a oddelenia sídlia aj na Barrandove a Kostelní ulici v Prahe a tiež v Brne, Kutnej Hore a Jeseníku. Sklady hmotnej dokumentácie sa nachádzajú v Jílovom, Lužnej, Kamennej, Stratove, Kovaniciach a Chotěboři.

Riaditeľom ČGS je od roku 2004 Zdeněk Venera.

Medzinárodná spolupráca
-----------------------

Česká geologická služba je členom medzinárodných organizácií geologických služieb EuroGeoSurveys, FOREGS (Fórum európskych geologických služieb) a ICOGS (Medzinárodné konzorcium geologických služieb).

História
--------

História tejto inštitúcie začína v roku 1919, vtedy sa volala Štátny geologický ústav Československej republiky. Neskôr pôsobil pod radom názvov, v rokoch 1953 až 1990 ako Ústredný ústav geologický, v rokoch 1990 až 2002 ako Český geologický ústav. Od roku 2002 ako Česká geologická služba.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Českej geologickej služby

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Česká geologická služba na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vied o Zemi |

Autoritné údaje: * ISNI: 0000000121876376
* LCCN: no2003061942
* NK ČR: pna2005259492
* VIAF: 152934488
* WorldCat: lccn-no2003061942
**Vought FU** bol americký dvojplošník, ktoré koncom 20. rokov 20. storočia používalo americké námorníctvo ako stíhacie lietadlo.

Vznik a vývoj
-------------

V máji 1922 prešla Lewis and Vought Corporation reorganizáciou a vznikla firma Chance Vought Corporation. Prvým produktom tejto spoločnosti bolo dvojmiestne prieskumné lietadlo UO-1, ktoré dokázalo pomocou katapultu štartovať z bojových lodí. 

V roku 1926 vyvíjali firmy Boeing a Curtiss pre americké námorníctvo dve sľubné stíhačky, ktoré mohli štartovať pomocou katapultov. Išlo o stroje XF3B-1 a XF7C-1, ale ich dodávky sa mali zrealizovať až neskôr. Preto sa letecký úrad amerického námorníctva v júni 1926 rozhodol pre dočasné riešenie a objednal 20 lietadiel UO-3, čo bol jednomiestny stíhací variant UO-1. V októbri 1926 bol názov stíhačky zmenený na **FU-1** a do apríla 1927 bola celá ich dodávka zrealizovaná.

V júni 1928 už tieto lietadlá slúžili na palube amerických bojových lodí ako súčasť letky VF-2B. Ich operačné nasadenie však bolo pomerne krátke, pretože už v auguste 1928 ich začalo americké námorníctvo nahrádzať modernejšími stíhacími bombardérmi Boeing F3B-1. Stíhačky FU-1 boli následne prerobené na dvojmiestne cvičné lietadlá a označené **FU-2**. Okrem amerického námorníctva prevádzkovalo lietadlá FU-1 námorníctvo a letectvo Peru. K definitívnemu vyradeniu tohto typu zo služby došlo v roku 1929.

Konštrukcia
-----------

Dvojplošník bol vyrobený z dreva a oceľových rúrok, ktoré boli potiahnuté tkaninou. Dvojlistá vrtuľa bola poháňaná hviezdicovým motorom Wright J-5 (R-790) Whirlwind s výkonom 220 konských síl. V porovnaní s UO-1 sa zvýšila konštrukčná pevnosť lietadla, aby mohlo pri strmhlavom lete dosiahnuť rýchlosť až 322 km/h. Výzbroj tvorili dva guľomety kalibru 7,62 mm synchronizované tak, aby strieľali cez rotujúce lopatky vrtule. Namiesto podvozku malo lietadlo pod trupom jeden veľký plavák a pod krídlami dva menšie plaváky. V prípade potreby prevádzkovať lietadlo z pozemných letísk, mohli byť plaváky nahradené konvenčným kolesovým podvozkom.

Používatelia
------------

* Peru  Peru

Námorníctvo Peru - prevádzkovalo 2 lietadlá
Vzdušné sily Peru - prevádzkovalo 2 lietadlá
* Spojené štáty  Spojené štáty

United States Navy

Technické údaje (FU-1)
----------------------

Nákres UO-1
* **Posádka:** 1
* **Dĺžka:** 8,65 m
* **Rozpätie:** 10,5 m
* **Výška:** 3,1 m
* **Plocha krídel:** 25,1 m²
* **Hmotnosť (prázdny):** 945 kg
* **Hmotnosť (vzletová):** 1 260 kg
* **Pohon:** 1x hviezdicový motor Wright J-5 (R-790) Whirlwind s výkonom 220 konských síl

* **Maximálna rýchlosť:** 195 km/h
* **Dostup:** 8 080 m
* **Dolet:** 660 km
* **Stúpavosť:** 5 m/s

#### Výzbroj

* 2x guľomet kalibru 7,62 mm

Referencie
----------

1. ↑  Vought FU-1
2. ↑  Vought FU-1

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Letecký portál |

| * z
* d
* u
Vojenské lietadlá Vought a LTV Aerospace |
| --- |
| Námorné stíhacie | 
* VE-7/VE-8/VE-9
* FU
* F4U
* F6U
* F7U
* F8U/F-8

 |
| Námorné útočné | 
* SU
* SBU
* SB2U
* XSB3U
* TBU
* A-7

 |
| Prieskumné | 
* O2U
* O3U
* OS2U
* XSO2U

 |
| Experimentálne | 
* L450F
* V-173
* XF5U
* XC-142
* XQM-93

 |