recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°43′08″S 19°12′07″V﻿ / ﻿48,719°S 19,202°V﻿ / 48.719; 19.202

**Bystrická vrchovina** je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. Najvyšší vrch územia je 713 m n. m. vysoká Stará kopa.

Vymedzenie
----------

Podcelok leží v severnej časti Zvolenskej kotliny, ohraničený Banskou Bystricou a údolím Hrona na západe a severe a údolím potoka Hutná pri Ľubietovej na východnom okraji. Práve Hutná oddeľuje Čierťaž, ktorý patrí pohoriu Veporské vrchy, zvyšok územia susedí už len s podcelkami Zvolenskej kotliny. Na severe je to Bystrické podolie, na západe krátkym úsekom Sliačska kotlina a južným smerom krajina prechádza do Zvolenskej pahorkatiny. Juhozápadným smerom leží Ponická vrchovina a Povraznícka brázda.

Geológia
--------

Bystrická vrchovina je z väčšej časti tvorená súvrstviami mezozoických vápencových a dolomitických hornín, ktoré predstavujú dôležitého činiteľa pri tvorbe povrchu krajiny ku ktorému sa na tomto území viaže krasový reliéf. Keďže je miestny vápenec horninou dobre odolávajúcou voči poveternostným vplyvom ako mäkšie horniny, vietor a voda v ňom utvorili na niektorých miestach pôsobivé krasové útvary v podobe prielomov, závrtov či škrapov. Tieto krasové tvary, najmä depresné krasové formy ako jamy, úvaly, suché doliny, slepé či poloslepé doliny, vrecové doliny a podzemné jaskynné systémy sa sústreďujú v Drienockom krase, pozostávajúceho z troch izolovaných krasových ostrovov. V chotári obce Poniky ide o Ponický kras, na hranici chotárov Poník a Slovenskej Ľupče je to Lehotský kras a v chotári obce Môlča Môlčanský kras.

Chránené územia
---------------

Na území podcelku leží niekoľko maloplošných území:

* Urpínska lesostep – prírodná rezervácia
* Kozlinec – prírodná rezervácia
* Šupín – prírodná rezervácia
* Plavno – národná prírodná rezervácia
* Ponická jaskyňa – prírodná pamiatka

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-06-19]. Dostupné online.
2. ↑  PECNÍK A KOL. Marcel. *Šalková - monografia obce*. prvé. vyd. [s.l.] : Stredoslovenské národopisné združenie, 2013. ISBN 978-80-971318-2-1. S. 208.
3. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-08-09]. Dostupné online.
**Smithsonian Astrophysical Observatory Star Catalog** (SAO) je astrometrickým hviezdnym katalógom. Bol vydaný observatóriom Smithsonian Astrophysical Observatory v roku 1966 a obsahuje 258 997 hviezd. Katalóg bol zostavený z rôznych predchádzajúcich astrometrických katalógov a obsahuje iba hviezdy do deviatej magnitúdy, pre ktoré boli známe presné správne pohyby. Názvy v katalógu SAO začínajú písmenami SAO, po ktorých nasleduje číslo. Čísla sú pridelené nasledujúcim 18 desatinným pásmam deklinácie, pričom hviezdy sú zoradené podľa rektascenzie v každom pásme.

Príklady položiek katalógu SAO
------------------------------

* SAO 67174 je Vega
* SAO 113271 je Betelgeuze
* SAO 40012 je HD 277559
* SAO 158687 je HD 128598; je to hviezda, ktorá bola pri zákryte Uránom v marci 1977, čo viedlo k objaveniu prstencov okolo Urána
* SAO 252838 je Alfa Centauri A

Pozri aj
--------

* Zoznam SAO objektov

Externé odkazy
--------------

* Katalóg preložený do J2000

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálHviezdny portál |

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Smithsonian Astrophysical Observatory Star Catalog na anglickej Wikipédii.*
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Sagami
Provincia **Sagami** (jap. 相模国 – Sagami no kuni) bola bývalá japonská provincia. Väčšinu jej územia dnes zaberá prefektúra Kanagawa, ale súčasná Jokohama a Kawasaki, teraz časti prefektúry Kanagawa, neboli súčasťou Sagami. Sagami hraničila s provinciami Izu, Kai, Musaši a Suruga.

Starobylé provinčné hlavné mesto bolo v blízkosti modernej Hiracuky. V období Sengoku, hlavný hrad Sagami bol Odawara, hoci vo všeobecnosti bola ovládaná jej väčším susedom, provinciou Musaši.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Smilstvo** (lat. luxuria, grec. „πορνεία [por·nei′a]) je širší pojem zahŕňajúci rôzne sexuálne praktiky idúce proti morálke. Krátky slovník slovenského jazyka ho popisuje ako pohlavnú neviazanosť a Slovník slovenského jazyka z roku 1964 ho definuje ako nezriadené pohlavné obcovanie s druhým pohlavím. Synonymický slovník slovenčiny z roku 2004 ako synonymá smilstva uvádza napríklad „nemravnosť", „perverznosť" alebo „zvrátenosť". Smilstvom sa zvykne označovať napríklad cudzoložstvo (manželská nevera) alebo pohlavný styk mimo manželstva medzi osobami, z ktorých ani jedna nie je v žiadnom manželskom zväzku.

Pojem ***násilné smilstvo***, ktorý doteraz pretrváva v niektorých zákonníkoch a medzinárodných dohodách, je skoršie používaný termín pre znásilnenie, jeho význam však nie je totožný, lebo na rozdiel od moderného termínu sa nevzťahuje na znásilnenie manželky.

Cnosťou stojacou proti smilstvu je cudnosť (lat. castitas).

Náboženstvo a smilstvo
----------------------

Kresťanstvo, islam, judaizmus a aj iné náboženstvá ho považujú za hriech a neresť. 

### Kresťanstvo

Podľa Katechizmu katolíckej cirkvi je šiestym Božím prikázaním „nezosmilníš" a podobný termín je použitý v Roháčkovom preklade Biblie z prvej polovice 20. storočia. Novšie preklady Biblie, ako napríklad ekumenický alebo evanjelický preklad, používajú už termín „nescudzoložíš", ktorý je špecifickejší. Smilstvo sa taktiež objavuje vo výpočte siedmich hlavných hriechov. Tu má tento hriech význam odpovedajúci hlavne neovládateľnej žiadostivosti a zvrhlosti. Pôvodne označovalo akúkoľvek premrštenú túžbu po sexuálnom uspokojení, v súčasnosti je ale vnímaný len ako úmyselné vyvolávanie tejto túžby či jej realizáciu. Dante Alighieri popísal žiadostivosť ako „prílišnú lásku k iným".

Referencie
----------

1. ↑  J. Kačala – M. Pisárčiková – M. Považaj: *Krátky slovník slovenského jazyka 4*, Bratislava: Veda 2003.
2. ↑  Slovník slovenského jazyka. IV. s-u Bratislava, VSAV 1964. 760 s.; s. 127
3. ↑  PISÁRČIKOVÁ, M.. *Synonymický slovník slovenčiny*. Bratislava : VEDA, 2004. ISBN 80-224-0801-8.

Pozri aj
--------

* Sedem hlavných hriechov
* Cudzoložstvo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Smilstvo na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

| * z
* d
* u
Sedem hlavných hriechov a sedem cností |
| --- |
| Hriechy | 
* Pýcha
* Lakomstvo
* Závisť
* Hnev
* Smilstvo
* Obžerstvo
* Lenivosť

 |  |
| Cnosti | 
* Pokora
* Štedrosť
* Dobroprajnosť
* Mierumilovnosť
* Cudnosť
* Striedmosť
* Činorodosť

 |
**Kagan** (po staroturkicky kaɣan; v klasickej mongolčine ᠬᠠᠭᠠᠨ - *qaγan*; po rusky хаган - chagan; čínskym písmom 可汗 - pchin-jin kèhán - slov. prepis *kche-chan*; po kórejsky 가한 - *kahan*; po arabsky a po perzsky ‏خاقان - *chákán*) alebo **veľký chán** alebo **kráľ kráľov** je panovník (turkického) štátneho útvaru zvaného kaganát. Titul kagan je ekvivalentom cisára. Manželka kagana sa nazýva katun. Ďalší nižší predstavitelia z aristokracie sú kapkan, tarkan a jugur (kňaz). Ako kagani sa označovali, pod vplyvom susedných Chazarov, aj kyjevské kniežatá, a to až do polovice 11. storočia. Posledným kyjevským vládcom, ktorý tento titul používal, bol Jaroslav I. Múdry. V tomto období (11. – 12.storočie) termín kagan postupne mizne a jeho význam (cisár) je neskôr zlúčený s výrazom chán (kráľ).

Známi kagani
------------

* kagan Bajan (sídlil na území dnešného Maďarska)
* kagan Atila

Použitá literatúra
------------------

* Bednaříková J. Homola A. Měřínský Z.: *Stěhování národů a východ Evropy*, Praha, Nakladatelství Vyšehrad, 2005, ISBN 80-7021-787-1

Pozri aj
--------

* chán
* Avari
Dr. **Albert Plesman** (\* 7. september 1889, Haag, Holandsko - † 31. december 1953, Haag) bol holandský priekopník v letectve a spoluzakladateľ leteckej spoločnosti KLM.

Životopis
---------

Narodil sa v Haagu v rodine obchodníka. V roku 1915 vstúpil do holandského letectva ako profesionálny dôstojník v Soesterbergu. Po prvej svetovej vojne začal organizovať ELTA - Prvú leteckú exhibíciu v Amsterdame. Tá sa konala od 1. augusta do 15. septembra 1919]. Pre túto príležitosť boli postavené obrovské haly - hangáre. Po tejto exhibícií tieto haly používal Anthony Fokker pre jeho novú spoločnosť *Nederlandse Vliegtuigenfabriek*.

Všetky tieto aktivity viedli aj k vzniku KLM, ktorých riaditeľ sa stal Plesman. Po druhej svetovej vojne bol Plesman vymenový na prezidenta spoločnosti, vďaka jeho snahám sa spoločnosť obnovila a stala sa renomovanou spoločnosťou. 

Pre jeho úspechy v medzinárodnom civilnom letectve získal v roku 1959 cenu Edwarda Warnera.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Albert Plesman**

Externé odkazy
--------------

* *Plesman, Albert (1889-1953)* [online]. [Cit. 2013-03-07]. Dostupné online. (holandsky)

Autoritné údaje: * GND: 118970704
* ISNI: 0000 0000 5690 1626
* VIAF: 72194233
**Oviraptorosauria** je skupina malých až stredne veľkých vtákovitých dinosaurov, ktoré boli rozšírené počas kriedy predovšetkým na severnej pologuli. V prípade viacerých oviraptorosaurov poznáme odtlačky peria (Caudipteryx, Protarchaeopteryx). 

V minulosti sa objavili názory, ktoré považovali oviraptorosaury za nelietavé vtáky, ktoré sú však dodnes podporené len jedinou kladistickou analýzou (Maryanska a kol. 2002). Všetky ostatné štúdie považujú oviraptorosaury za nevtáčie dinosaury.

Opis
----

Oviraptorosauria boli postavou a výzorom podobné moriakovi. Perie mali najdlhšie na predlaktiach a konci chvosta, kde tvorilo akýsi vejár – azda pestro sfarbený u samcov a vhodný na predvádzanie. Vyznačovali sa výraznou tendenciou k skracovaniu chvosta, pričom niektoré formy si dokonca nezávisle od vtákov vytvorili kosť typickú pre krátkochvosté vtáky – pygostyl. Mali kratšie hlavy s tupým bezzubým zobákom a čeľusťami, na ktorých bola badateľná tendencia k bezzubosti. Niektoré nálezy naznačujú, že oviraptorosaury chránili potomstvo a strážili znášku vo dvojici.

Potrava
-------

Pôvodne sa predpokladalo, že oviraptorosaury sa špecializovali na konzumáciu vajec iných dinosaurov. Sú však dôkazy podporujúce, že niektoré rody sa živili malými živočíchmi (malý plaz v útrobách jedinca rodu Oviraptor, dve lebky mláďat troodontidov v hniezde rodu Citipati), kým iné rastlinami (gastrolity nájdené v pozostatkoch rodu Caudipteryx). Ďalšou možnosťou je konzumácia mäkkýšov, čomu nasvedčuje napríklad zvláštny tvar čeľustí niektorých foriem, alebo všežravosť.

Systematika
-----------

infrarad Oviraptorosauria

* rod Incisivosaurus
* rod Protarchaeopteryx
* čeľaď Avimimidae
	+ rod Avimimus
* čeľaď Caudipteridae
	+ rod Caudipteryx
	+ ?rod Nomingia
* nadčeľaď Caenagnathoidea
	+ rod Caenagnathasia
	+ čeľaď Caenagnathidae
		- rod Chirostenotes
		- rod Elmisaurus
		- rod Hagryphus
	+ čeľaď Oviraptoridae
		- rod Microvenator
		- ?rod Shixinggia
		- podčeľaď Oviraptorinae
			* rod Oviraptor
			* rod Rinchenia
			* rod Nemegtomaia
			* rod Citipati
		- podčeľaď Ingeniinae
			* rod Heyuannia
			* rod „Ingenia"
			* rod Conchoraptor
			* rod Khaan
**Ferdinand Perier**, SJ (\* 22. september 1875, Antverpy, Belgicko – † 10. november 1968, Kalkata, India) bol rímskokatolícky arcibiskup – arcibiskup kalkatský a rehoľník Spoločnosti Ježišovej.

Biografia
---------

Ferdinand Perier sa narodil 22. septembra 1875 v Antverpách v Belgicku. 3. októbra 1909 bol Ferdinand vysvätený na kňaza Spoločnosti Ježišovej. 10. augusta 1921 bol vymenovaný za titulárneho arcibiskupa Plataei a arcibiskupa koadjútora kalkatského. 21. decembra 1921 prijal biskupskú vysviacku z rúk arcibiskupa Pietra Pisaniho, apoštolského delegáta v Indii a spolusvätiteľov Santina Taveggiu, biskupa krišnagarského a Louisa Van Hoecka, SJ, biskupa patnanského. Keď 23. júna 1924 rezignoval kalkatský arcibiskup Brice Meuleman, SJ, Ferdinand Perier ako koadjútor po ňom „zdedil" funkciu kalkatského arcibiskupa. 12. augusta 1960 ako takmer 85-ročný odstúpil z funkcie kalkatského arcibiskupa a bol vzápätí vymenovaný za titulárneho arcibiskupa rhoinského. Zúčastnil sa prvého a druhého zasadania Druhého vatikánskeho koncilu ako koncilový otec. Zomrel 10. novembra 1968 v Kalkate.

Zdroj
-----

* CHENEY, David M.. *Archbishop Ferdinand Périer, S.J. †* [online]. catholic-hierarchy.org, [cit. 2016-04-04]. Dostupné online. (po anglicky)
**Ovčiarsky pes** bol pes, ktorý sa používal na ochranu stáda proti vlkom, medveďom ako aj proti zlodejom.

Sú to psy s výškou v kohútiku nad 65 cm. Rozdiel medzi ovčiarskym a pastierskym psom je v tom, že ovčiarsky pes sa využíval hlavne na prácu zo stádom, kým pastierske psy boli určené najmä na ochranu stáda. Aj pri starších fotkách alebo maľbách boli na salaši dva druhy psov, menší na zaháňanie a udržiavanie stáda pohromade a väčší na ochranu. Pastierske psy boli v minulosti veľmi cenené a dobrý strážca sa nedal kúpiť. Dal sa získať iba za mimoriadnu udalosť ako dar, za záchranu života, majetku alebo za veľmi cenené priateľstvo.

Patria sem:

* Slovenský čuvač
* Maremansko-abruzský pastiersky pes
* Pyrenejský horský pes
* Kaukazský ovčiak
* Šarplaninac
* Krašský pastiersky pes
* Stredoázijský pastiersky pes
* Anatolský pastiersky pes
* Atlaský pes
* Estrelský pastiersky pes
* Borderská kólia

Ďalej tiež všetky varianty švajčiarskych salašníckych psov:

* Bernský salašnícky pes
* Entlebušský salašnícky pes
* Appenzellský salašnícky pes
* Veľký švajčiarsky salašnícky pes
* Juhoruský ovčiak
* Podhalanský pastiersky pes
* Komondor
* Kuvazs
**Ferdinand Šteller-Šteliar**, tiež *Steller* (\* 10. január 1897, Jasenie - † 18. november 1982, Košice) bol jazykovedec, prekladateľ, literárny historik, hudobný skladateľ, pedagóg. Pseudonym: Hradovan, Učbár slovenčiny v Martine

Rodina
------

* otec Ignác Šteliar
* matka Mária rod. Maštalirzová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1907-1909), vo Vacove a v Kecskeméthe, matematiku, fyziku, slavistiku a hudbu na univerzite v Budapešti (1915-1918). Učiteľ na meštianskej škole, stredošk. prof. riaditeľ na Učiteľskej akadémii v Turč. Tepliciach, prekladateľ, archivár a korektor. Venoval sa problematike kodifikácie slov. spisovnej normy. Vystupoval proti čechoslovakistickým postojom v otázkach slov. spisovného jazyka. Autor jazykovedných a literárnohist. prác. Interpret hry na violončele, husliach a na klavíri. Upravoval ľudové piesne, dirigent spevokolov v Košiciach. Hudobný recenzent a kritik. Člen pravopisnej komisie, jazykovedného a literárnovedného odboru MS.

Pamiatky
--------

* rukopisná pozostalosť v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* Pravidlá slovenského pravopisu pre školskú a domácu potrebu, Martin roku 1919
* Pravopis spisovnej reči slovenskej, Košice roku 1928
* Gramatika slovenského jazyka na školy gymnaziálne, reálne a učiteľské, Ružomberok roku 1924
* Baťko Škultéty, Košice roku 1925
* Andrej Radlinský 1-2. Trnava roku 1934

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2002153818
* SNK: 175986
* VIAF: 84968781
**Ramapithecus** (po slovensky aj ramapitek; podľa indického kniežaťa Rama; iné názvy: *Bramapithecus, Sugrivapithecus, Rudapithecus, Bodvapithecus, Mabokopithecus*) je v niektorých systémoch rod fosílnych orangutanovitých z vrchného/stredného miocénu južnej Ázie (? vrchného miocénu Európy; ?stredného až vrchného miocénu Afriky), teda asi od 14/13 mil. rokov pred Kr. V minulosti sa chybne považoval za najstarší rod hominidov. 

Dnes (od roku 1983) je pre väčšinu autorov tento rod neplatný a považujú ho za synonymum platného rodu Sivapithecus. V 90. rokoch sa však opäť viacerí autori vrátili k oddeľovaniu rodov Ramapithecus a Sivapithecus. Autori oddeľujúci tieto dva rody rozlišujú spravidla "ramapity s veľkou postavou" (Sivapithecus) a "ramapity s gracilnou postavou" (Ramapithecus), kým autori uznávajúci len rod Sivapithecus chápu formy doteraz označované ako Ramapithecus ako samičie jedince rodu Sivapithecus. 

Rod Ramapithecus objavil roku 1934 študent G. E. Lewis v pohorí Sivalik v severozápadnej Indii, nález nazval Ramapithecus brevirostris (= Sivapithecus brevirostris; zaraďovaný aj pod Sivapithecus punjabicus= Ramapithecus punjabicus=Dryopithecus punjabicus). Ďalšie nálezy sa našli v roku 1961 tiež v Indii, ďalšie v Pakistane a Číne. Niektorí autori sem zaraďovali aj nálezy:

* z Turecka (Çandir, Pasalar; 1974/1977-1990 Ramapithecus wickeri= Kenyapithecus wickeri, dnes a predtým Griphopitecus suessi (staršie Griphopitecus alpani= pôvodne Sivapithecus alpani))
* z Kene (Fort Ternan; Ramapithecus wickeri = Kenyapithecus wickeri)
* z Maďarska (Rudabanya; Ramapithecus hungaricus = Rudapithecus hungaricus = Dryopithecus brancoi).

Ďalšie podrobnosti pozri pod Sivapithecus.
**Oviraptor** bol približne 2 m dlhý, výrazne vtákovitý dinosaurus; primitívny zástupa čeľade Oviraptoridae. Je známy z dobrých a v podstate kompletných pozostatkov dvoch druhov, pričom poznáme aj skamenené hniezda a embryá. Žil pred 75 až 70 miliónmi rokov na území dnešnej centrálnej Ázie. Tohto dinosaura opísal americký paleontológ Henry Fairfield Osborn v roku 1924.

Znaky
-----

Kostra Oviraptora
Oviraptor disponoval krátkou a vysokou hlavou so zvláštne tvarovaným zobákom a veľkými pazúrmi predných končatín. Zobák nebol jedinou zvláštnosťou jeho lebky (ak vynecháme kostený hrebeň), mal totiž aj dva rohovinové výrastky na podnebí, ktorými azda lúskal potravu. Oviraptor je známy z dvoch druhov, ktoré rozlišujeme podľa tvaru kosteného hrebeňa na hlave. Jeden druh oviraptora (O. philoceratops) mal nižší kostený hrebeň. Podobný hrebeň má dnes napríklad veľký nelietavý vták kazuár. Druhý druh, O. mongoliensis, mal na hlave väčší, polkruhovitý hrebeň, dnes je však odborníkmi považovaný za osobitný rod - **Rinchenia**. 

Väčšina vyobrazení Oviraptora je založená na pozostatkoch rodu Citipati.

Spôsob života
-------------

Hniezdo Oviraptora
Nálezy pozostatkov rodu Oviraptor svedčia, že samice tohto rodu boli dobré matky a chránili svoje hniezda, či už pred mocným rodom Protoceratops, alebo pred piesočnou búrkou, aj za cenu smrti. Pôvodne sa myslelo, že Oviraptor požieral vajcia iných dinosaurov. Dnes sa však zdá, že sa živil mäkkýšmi, najmä vodnými, ktorým dokázal silným zobákom ľahko dolámať schránky. Nie je však vylúčené, že ako príležitostne konzumoval aj vajcia iných dinosaurov.

Referencie
----------

1. ↑  OSBORN, H.F.. Three new Theropoda, Protoceratops zone, central Mongolia. *American Museum Novitates*, Júl 1924, roč. 144, s. 12.
Súradnice: 54°58′24″S 160°42′06″V﻿ / ﻿54,97333°S 160,70167°V﻿ / 54.97333; 160.70167

**Gamčen** je názov vulkanického komplexu, nachádzajúceho sa vo východnej vulkanickej zóne Kamčatky neďaleko pobrežia Tichého oceánu a asi 20 km severovýchodne od okraja Kronockého jazera. Komplex je tvorený štvoricou prekrývajúcich sa stratovulkánov ktorých vek sa odhaduje na pleistocén až holocén. Staršie členy komplexu sú stratovulkány *Južnyj Gamčen* a *Severnyj Gamčen*, mladšie členy sú *Molodoj* a *Baranyj*, nachádzajúce sa na východnom svahu Severného, resp. na juhovýchodnom svahu Južného Gamčena. Svahy komplexu sú posiate aj niekoľkými lávovými dómami, z nich najmladší je *Lukovica*, ktorého vek bol stanovený na cca 3 000 rokov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **vulkanický komplex Gamčen**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – vulkanický komplex Gamčen na Global Volcanism Program (po anglicky)
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Národný park Los Glaciares** (špa. *Parque nacional Los Glaciares*) je národný park v argentínskej časti Patagónie (provincia Santa Cruz). Pokrýva plochu od asi 6 000 km² a od r. 1981 je zaradený do zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. 

Národný park pozostáva v podstate z troch veľkých ľadovcov (Perito Moreno, Uppsala a Viedma) a niekoľkých menších. Tieto ústia do dvoch jazier, Argentino a Lago Viedma, ktoré ležia v národnom parku iba čiastočne.

Hraničí s národným parkom Torres del Paine na čilskej strane.

Los Glaciares je miestom medzinárodného turistického ruchu a je hojne navštevované. Východiskovým bodom je malé mesto El Calafate ležiace pri Lago Argentino, ako aj ešte mladá dedina EL Chaltén.

V severnej časti parku sú žulové vrchy Cerro Fitz Roy a Cerro Torre, ktoré tvoria pre turistov a horolezcov zaujímavý cieľ.

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Externé odkazy
--------------

* losglaciares.com – oficiálna stránka

| * z
* d
* u
Argentínske pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Los Glaciares
* Jezuitské misie u kmeňa Guaraníov
* Národný park Iguazú
* Cueva de las Manos
* Península Valdés
* Národné parky Ischigualasto a Talampaya
* Jezuitský komplex a misie v Córdobe
* Údolie Quebrada de Humahuaca
* Qhapaq Ñan
* Práce Le Corbusiera
* Národný park Los Alerces

 | Argentína |
**Lysistratos** (starogr. *Λυσίστρατος* – *Lysistratos*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Lysistratos, brat sochárskeho majstra Lysippa zo Sikyónu, bol činný v 4. storočí pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius jeho tvorbu datuje do obdobia 113. olympiády (t. j. do rokov 328 až 324 pred Kr.) a uvádza tiež, že bol prvý sochár, ktorý odlieval sadrové sochy (táto technika slúžila najmä k rozširovaniu obľúbených sochárskych diel): „*Avšak podobu ľudskú sadrovým odtlačkom samotnej tváre vytvoril prvý zo všetkých a začal ju upravovať pomocou vosku, ktorý vlial do sadrovej formy, sikyonský Lysistratos, brat Lysippa. Tiež vynašiel aj výrobu odliatkov sôch...*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Lisìstrato*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 556. (po nemecky)
3. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,51.
4. ↑  Gavenda Miloš, Losos Ludvík. *Štukatérství*. Praha : Grada Publishing, 2010. ISBN 978-80-2476-958-5. S. 12.
5. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,153.

  

Autoritné údaje: * ULAN: 500091242
* VIAF: 96347196
**Gangnihesu** (vo fr. prepise *Gangnihessou*), alebo *Ganje Hesu* (vo fr. prepise Ganye Hessou), je prvý z tradičných „dvanástich kráľov Dahome". Dahome bolo africké kráľovstvo v oblasti dnešného Beninu.

Pôvod
-----

Podľa povesti Gangnihesu pochádza z dynastie, ktorá prišla v 16. stroročie z Tada na rieke Moro, miesta dnes ležiaceho v Togu, do Allady a stali sa kráľmi Veľkej Ardry. Bol jedným zo štyroch bratov. Jedným z nich bol kráľ Veľkej Ardry a po jeho smrti boli jeho územia rozdelené medzi jeho troch bratov. Tak vznikla popri Veľkej a Malej Ardre Dahome, hoci pôvodne nebola väčšia ako plošina Abome.

Kráľ
----

Hovorí sa, že Ganje Hesu bol kráľom okolo roku 1620. Mal byť zbavený trónu jeho bratom Dakodonu počas cestovania po kráľovstve. Jeho symboly boli samičí vták gangnihesu, bubon a lovecká palica s oštepom.

História
--------

Nie je celkom jasné, či bol z historického hľadiska kráľom. Je tiež možné, že bol dôležitým vodcom, ktorý riadil záležitosti svojej krajiny prostredníctvom svojich návrhov, a že jeho brat Dakodonu prijal ako prvý titul kráľa. Je však jasné, že Dakodonu bol vo svojej dobe považovaný za kráľa.

Veľká Ardra
-----------

Ak by sa sme mali striktne držať povesti, počet bratov poukazuje na to, že Gangnihesu bol vlastne bratom, ktorý ako kráľ Veľkej Ardry bol kráľom všetkých troch krajín. Skutočne tiež existujú príbehy, ktoré mu takúto funkciu pripisujú. V týchto je Dogbagrigenu bratom, ktorý dostane Dahome a Dakodonu je synom Dogbagrigena.
**Lysidiké** alebo **Lysidika** (starogr. *Λυσιδίκη* – *Lysidiké*, lat. *Lysidice*) je v gréckej mytológii dcéra élidskeho kráľa Pelopa a jeho manželky Hippodameie, dcéry Oinomaa.

Pelops, otec Lysidiky sa stal nástupcom Oinomaa na élidskom tróne. Spomedzi potomkov, ktorých mal Pelops so svojou manželkou Hippodameiou boli významnejší jeho synovia Thyestes a Atreus, ktorí sa preslávili vzájomnými krvavými bojmi o mykénsky trón.. Okrem nich mal s Hippodamiou aj syna Pitthea, ktorý sa stal kráľom v Troizéne a dcéry Nikippu a Lysidiku.(podľa Apollodóra aj Astydameiu)

Lisidiké sa vydala za Mykénčana Méstora, syna Persea a s ním mala dcéru Hippothou, ktorú im neskôr uniesol boh Poseidón na jeden z ostrovov Echinades, kde mu Hippothoé porodila syna Tafia, po ktorom ostrovy dostali meno Tafos. (dnes Meganisi).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 364.
2. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 2,4,5.
Gamepad pre konzolu SNES
Gamepad pre konzolu Xbox
**Gamepad** je vstupné zariadenie na ovládanie počítača alebo hernej konzoly, používané predovšetkým na hranie počítačových hier a videohier.

Spôsoby pripojenia
------------------

Predtým sa používalo pripájanie týchto zariadení cez Gameport, IEEE 1284 alebo COM port. Pri konzolách potom hojne DB-9. Dnes sa pre pripojenie už používajú štandardné zbernice USB alebo bezdrôtové Bluetooth. Veľkú výnimku tvoria herné konzoly, kde každý výrobca používa vlastný typ koncovky.

Joypad vs. Gamepad
------------------

Oba názvy sú hojne používané a spravidla pre rovnaké zariadenie. Konkrétny rozdiel je v ovládaní smerov.

Na gamepade sú tlačidlá, prípadne ďalšie ovládacie prvky. Na ovládanie smeru sa používa tzv. analógové tlačidlo, ktoré je možné stlačiť do štyroch, skôr ôsmich smerov. Na starších verziách bolo analógové tlačidlo nahradené štyrmi samostatnými tlačidlami.

Joypad je kombinácia joysticku a gamepadu. Od gamepadu zachováva ergonómiu a tvar, ale pre ovládanie smerov je vybavený malým joystickom. Spravidla býva aj väčšia, pretože páčka (Joystick) sa musí držať celou dlaňou alebo viacerými prstami, nie iba stláčať palcom. Táto kombinácia bola prevzatá z hracích automatov. Typický joypad sa už dnes nevyrába, ale myšlienku páčky pre ovládanie smerov dodnes zachováva napríklad Sony Playstation alebo Xbox.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gamepad**
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Lysippos* pozri *Lysippos (rozlišovacia stránka)*.
Fragment Aristotelovej hlavy
**Lysippos** (\* asi 360 pred Kr. - † asi 305 pred Kr.) bol grécky sochár obdobia helenizmu, tvorca panovníckeho portrétu (Seleukos I.), portrétov Sokrata, Euripida, Aristotela. Lysippove sochy sa zachovali v rímskych kópiách (Apoxymomenos).

Lysippos na rozdiel od iných predchádzajúcich autorov (napr. Polykleita či Feidia), ktorí svoje sochy koncipovali len pre frontálny pohľad, túto tradíciu frotality prelomil a vytvoril diela, na ktoré sa dalo pozerať zo všetkých strán a zaviedol aj nový kánon, podľa ktorého mali byť sochy štíhlejšie ako napr. Polykleitove diela.

Referencie
----------

1. 1 2   *Svet umenia*. Bratislava : Ikar, 2002. ISBN 80-551-0397-6. S. 250.

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lysippos**

  

Autoritné údaje: * abART: 131355
* BnF: 12111420s
* GND: 118833499
* ISNI: 0000 0004 0228 6671
* LCCN: n85229154
* ULAN: 500012332
* VIAF: 297421082
* WorldCat: lccn-n85229154
V. Vasnecov: Gusliari (1899)
**Gusli** (rus. гусли) je najstarší ruský strunový hudobný nástroj. Zaraďuje sa do skupiny brnkacích nástrojov, stavbou sa podobá citare.

Forma
-----

V princípe sa podľa stavby nástroja rozlišujú dve skupiny – **krídlové** (rus. крыловидные гусли – krilovidnyje gusli) a **prilbicové** (rus. шлемовидные гусли – šlemovidnyje gusli). Gusli mávajú od 5 do 25 strún naladených podľa stupňov diatonickej stupnice v mixolydickom durovom moduse, pričom dolné alebo horné krajné struny sa môžu používať ako bourdonové (sústavne znejúce počas hry). Existuje približne 12 rôznych spôsobov naladenia guslí.

*Krídlové gusli* mávajú rôznu podobu, ale spoločným znakom sú struny natiahnuté vejárovito pozdĺž tela nástroja. Strún je od 5 do 17. Pri hre na krídlových gusliach sa spravidla hrá melódia naraz na všetkých strunách a nežiaduce tóny sa tíšia prstami ľavej ruky. Zvláštnym typom krídlových guslí sú **gusli s hracím okom**, tzv. „novgorodské", majú zo zadnej strany otvor („okno", podobne ako u škandinávskych lýr) pre ruku hudobníka. Na struny sa brnká prstami ľavej ruky, rovnako, ako pri krídlových gusliach. Nástroj sa pri hre drží vertikálne, pričom dolný koniec je opretý o koleno alebo o pás hudobníka.

*Prilbicové gusli* majú podobu prilbice, či „polelipsy" a od 10 do 25 strún. Gusli sa opierajú o nohy a brucho, pričom sú položené na nohy buď kolmo s miernym náklonom k telu hudobníka alebo horizontálne. Aj spôsob hry je odlišný: struny sa zachytávajú prstami oboch rúk – ľavou sa hrajú basy, pravou melódia.

V 18. storočí sa začali konštruovať aj modernejšie podoby guslí vo forme *stolčekov*.

* Prilbicové gusliPrilbicové gusli
* Krídlové gusliKrídlové gusli
* Ukážka hry na prilbicové gusliUkážka hry na prilbicové gusli
* Ukážka hry na prilbicové gusliUkážka hry na prilbicové gusli
* Stolčekové gusliStolčekové gusli

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gusli**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Гусли na ruskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portálHudobný portál |
**Apollónios** (starogr. *Ἀπολλώνιος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí.

Apollónios z Epidaurosu si na 203. olympijských hrách v roku 33 vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii boli víťazi hier korunovaní olivovým vencom zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku, ale Apollónios bol ocenený aj poctou celogréckeho meradla, a to tak, že 203. olympiádu nazvali jeho menom. Beh na vzdialenosť jedného stadia bol totiž hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda označovala.

Olympijské víťazstvo Apollónia zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Mapa výprav
**Leif Eriksson** (\*980, Gothab, Grónsko. – † cca 1020 neznáme miesto) bol nórsky Viking, a pravdepodobne prvý európsky objaviteľ Ameriky.

Bol synom Erika Červeného (Eiríkr rauði), ktorý kolonizoval Island a Grónsko. Podľa ságy islanďanov (*Íslendingasögur*) približne v roku 1000 kúpil Leif loď od Bjarna Herjolfssona, a vybral sa s ďalšími mladíkmi nájsť zem, ktorú Herjolfsson na západe zbadal. Prehľadali časť pobrežia Severnej Ameriky a prezimovali v zemi, ktorú nazvali Vinland – Zem vína. Vínom (ktoré zbežne poznal len jeden účastník výpravy) boli pravdepodobne miestne bobule divokých brusníc alebo egreša. Podľa archeologických výskumov išlo s veľkou pravdepodobnosťou o Newfoundland, kde bola osada, zodpovedajúca popisom ság, nájdená. 

Podľa iných ság sa Leif Eriksson na kráľovský príkaz venoval šíreniu kresťanstva v Grónsku, kde vďaka jeho matke vznikol najstarší kostol ostrova.

Informácie sú strohé a pochádzajú zo ság zapísaných až o dve storočia neskôr.

Referencie
----------

1. ↑   *Leif Erikson (11th century)* [online]. bbc, [cit. 2010-07-01]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leif Eriksson**

Autoritné údaje: * GND: 118994263
* ISNI: 0000 0000 8637 0758
* LCCN: n80017783
* VIAF: 198152140015411100005
* WorldCat: lccn-n80017783
**Gustav Theodor Fechner** (\* 19. apríl 1801, Gross Särchen pri Muskau – † 18. november 1887, Lipsko) bol nemecký experimentálny psychológ, štatistik a filozof, od roku 1834 profesor v Lipsku. Zovšeobecnením, rozšírením a vystupňovaním pohľadov na zakúšateľné dospel k panenteistickej a panpsychickej naturfilozofii. Fechner založil psychofyziku a pokúsil sa riešiť otázku vzťahu tela a duše cestou psychofyzického paralelizmu.

Proti estetike zhora postavil estetiku zdola, ktorú zakladal na skúsenosti a indukcii.

Pozri aj
--------

* Fechnerov zákon
* Weberov-Fechnerov zákon
* Psychofyzika

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gustav Theodor Fechner**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12360846q
* GND: 118532154
* ISNI: 0000 0001 1873 5150
* LCCN: n85108528
* NK ČR: nlk20000085392
* VIAF: 17300276
* WorldCat: lccn-n85108528
Logo kampane za kolektívne odpadnutie v Španielsku, ktoré vyzýva na odstránenie z katolíckej cirkvi
Moslimské krajiny s trestom smrti za odpadlíctvo od viery, rok 2013.[1]V mnohých ďalších moslimských krajinách platia za odpadlíctvo žalár alebo stíhanie za rúhanie atď.[2]
**Apostáza** alebo **odpadlíctvo** je odpadnutie od viery. Do vydania tolerančného patentu bolo odpadlíctvo od rímskokatolíckej viery cirkevným zločinom - trestala sa telesným trestom, pokutou a väzením. V súčasnosti pokladajú apostázu iba za hriech a nie za zločin.

Všetky krajiny kriminalizujúce odpadlíctvo od viery (k roku 2014) sú krajiny s islamskou väčšinou a 11 z nich sa nachádza na blízkom východe. Žiadna krajina v Amerike alebo Európe nemá žiadny zákon, ktorý zakazuje vzdať sa náboženského presvedčenia alebo obmedzuje slobodu vybrať si náboženstvo. Mimo to po celom svete žiadna krajina s kresťanskou, budhistickou, hinduistickou, židovskou, agnostickou alebo ateistickou väčšinou nemá žiadne trestné alebo občianskoprávne zákony, zakazujúce alebo postihujúce odpadnutie od viery alebo zákony obmedzujúce právo previesť jednotlivca z jedného náboženstva k inému.[3][4][5][6]

Referencie
----------

1. ↑  *Laws Criminalizing Apostasy* (PDF). Library of Congress (May 2014).
2. ↑  Which countries still outlaw apostasy and blasphemy? Pew Research Center, United States (May 2014)
3. ↑  Pew Research Center's Forum on Religion & Public Life (September 2012), *Rising Tide of Restrictions on Religion'*'
4. ↑  El-Awa, Mohamed S. *Punishment in Islamic Law*, American Trust Pub. 1981
5. ↑  Peters, Rudolph, and Gert JJ De Vries. *Apostasy in Islam*, Die Welt des Islams (1976): 1-25.
6. ↑  Rehman, Javaid, Freedom of expression, apostasy, and blasphemy within Islam: Sharia, criminal justice systems, and modern Islamic state practices: Javaid Rehman investigates the uses and abuses of certain interpretations of Sharia law and the Quran, *Criminal Justice Matters*, 79.1 (2010): pages 4–5

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Kódy **ISO 3166-2** pre Venezuelu identifikujú 23 štátov, federálny dištrikt a federálne územie. Prvá časť (VE) je medzinárodný kód pre Venezuelu, druhá časť pozostáva z jedného veľkého písmena identifikujúceho štát.

Spravodaje
----------

* 2002-12-10
* 2003-09-05

Zoznam kódov
------------

**VE-A** Federálny dištrikt (Caracas)
**VE-B** Anzoategui (Barcelona)
**VE-C** Apure (San Fernando de Apure)
**VE-D** Aragua (Maracay)
**VE-E** Barinas (Barinas)
**VE-F** Bolívar (Ciudad Bolívar)
**VE-G** Carabobo (Valencia)
**VE-H** Cojedes (San Carlos)
**VE-I** Falcón (Coro)
**VE-J** Guárico (San Juan De Los Morros)
**VE-K** Lara (Barquisimento)
**VE-L** Mérida (Mérida)
**VE-M** Miranda (Los Teques)
**VE-N** Monagas (Maturín)
**VE-O** Nueva Esparta (La Asunción)
**VE-P** Portuguesa (Guanare)
**VE-R** Sucre (Cumaná)
**VE-S** Táchira (San Cristóbal)
**VE-T** Trujillo (Trujillo)
**VE-U** Yaracuy (San Felipe)
**VE-V** Zulia (Maracaibo)
**VE-W** Vargas (La Güaira)
**VE-X** Amazonas (Puerto Ayacucho)
**VE-Y** Delta Amacuro (Tucupita)
**VE-Z** Federálne územie

Pozri aj
--------

* ISO 3166-2, zoznam kódov územno správnych celkov všetkých krajín.
* ISO 3166-1, zoznam kódov všetkých krajín, používaných súčasne ako ich doménové mená na internete.
**Void** je v informatike špeciálny dátový typ, ktorý v niekoľkých programovacích jazykoch odvodených od jazyka C a ALGOL68 označuje typ pre výsledok funkcie, ktorá pri návrate neposkytuje do volajúceho výrazu žiadnu výslednú (návratovú) hodnotu.

Charakteristika
---------------

Návratový dátový typ *void* sa obvykle používa u funkcií, ktoré nevracajú konkrétnu hodnotu, ale sú využívané kvôli vytváraniu vedľajších účinkov, ako je plnenie niektorých úloh alebo výpis výstupných parametrov. Použitie funkcií s návratovým typom *void* je v tomto ohľadu zrovnateľné so syntaktickými konštruktami v iných programovacích jazykoch, ktoré v takom prípade používajú špeciálny typ podprogramu (tzv. procedúra), ako napríklad v programovacom jazyku Visual Basic alebo Pascal, prípadne podobne ako typ jednotky používaný v funkcionálnych programovacích jazykoch a v teórii typov.

Referencie
----------

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Void type na anglickej Wikipédii.*
Nákres vozidla.
**Leichttraktor** bol nemecký experimentálny tank medzivojnového obdobia, existujúci vo forme niekoľkých prototypov.

Vývoj
-----

Nemecké armádne projekty obrnených vozidiel sa vyvíjali po prvej svetovej vojne v tajnom nemecko-sovietskom skúšobnom polygóne v Kazani pod krycím názvom „traktor".

Spolupráca oboch krajín prebiehala na základe Rapallskej dohody. Táto spolupráca bola pre obe krajiny veľmi výhodná. Zatiaľ čo Nemci mali technický potenciál na výrobu tankov, ich vlastníctvo nemeckou armádou Reichshwehr bolo Versaillskou zmluvou zakázané. Nemci preto spolupracovali so sovietmi a podieľali sa na vývoji tankov pre červenú armádu.

Pôvodný názov ľahkého tanku bol Kleintraktor, potom zmenený na Leichttraktor. Tank Leichttraktor bol jeden z nemeckých experimentálnych ľahkých tankov v 1930 – 1934. Boli vyrobené 4 prototypy líšiace sa hmotnosťou, posádkou, výzbrojou. Existovali dve modifikácie, jedna firmy Rheinmetall, druhá firmy Krupp. Projekty tanku vychádzali z technického riešenia tankov LK I a LK II pôvodne z prvej svetovej vojny.

Služba
------

Do aktívnej služby nebol nikdy zaradený. Skúšky v ZSSR sa konali v blízkosti Kazane a mali kódovací názov Kama (Kazaň a Malbrandt). Malbrandt bol nemecký dôstojník poverený skúškami týchto vozidiel. Počas druhej svetovej vojny boli existujúce prototypy používané na výcvikové účely.

Charakteristika
---------------

Stroj mal kanón kalibru 37 mm spriahnutý s guľometom na plne otočnej veži. Pancierovanie malo odolávať pechotným zbraniam (guľomety, opakovacie pušky, či samopaly atď).

Posádku tvorili štyria muži: veliteľ, strelec, vodič a rádiooperátor.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Leichttraktor na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Nemecké obrnené vozidlá druhej svetovej vojny |
| --- |
| Tanky | 
* Panzer I
* Panzer II
* Panzer III
* Panzer IV
* Panther
* Tiger I, II
* Panzer 35(t)
* Panzer 38(t)

 |
| Samohybné delá, samohybné húfnice a raketomety | 
* Wespe
* Hummel
* Grille
* Panzerwerfer
* sIG 33
* Wurfrahmen 40
* Karl-Gerät

 |
| Útočné delá | 
* StuG III
* StuG IV
* StuH 42
* Brummbär
* Sturmtiger

 |
| Stíhače tankov | 
* Panzerjäger I
* Marder I
* Marder II
* Marder III
* Hetzer
* Jagdpanzer IV
* Jagdpanther
* Nashorn
* Jagdtiger
* Ferdinand/Elefant
* Raupenschlepper Ost

 |
| Polopásové vozidlá | 
* SdKfz 4
* 6
* 7
* 10
* 11
* 250
* 251
* 252
* 253
* 254

 |
| Obrnené automobily | 
* Sdkfz 221/22/23
* Sdkfz 231/32/34/63

 |
| Samohybné protilietadlové delá | 
* Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz
* Flakpanzer 38(t)

 |
| Prototypy | 
* Maus
* séria E
* Panther II
* Waffenträger
* Neubaufahrzeug
* Leichttraktor

 |
| Návrhy | 
* Panzer VII 'Löwe'
* Panzer IX
* Panzer X
* Ratte
* Monster

 |
**Detektor lži** (iné názvy: **polygraf**, najmä ak je polygraf doplnený o hlasovú analýzu aj: **(zariadenie na) fyziodetekčné vyšetrenie, fyziodetekcia, fyziodektor**) je prístrojové zariadenie v kriminalistike, ktoré sa používa na odhaľovanie lži. Spravidla je to druh polygrafu.

Vychádza sa z predpokladu, že vedomé klamstvo vyvolá stresovú situáciu, ktorá sa prejaví merateľnou zmenou sledovaných údajov.

Pri interpretácii výsledkov výstupu polygrafu sa v kriminalistike využíva forenzná analýza. Polygraf sám o sebe nedokáže povedať, či sledovaná osoba klamala, alebo nie, záver musí urobiť človek na základe zistených údajov. Otázky vyberá vyšetrovateľ spolu s psychológom a vlastné vyšetrenie prístrojom vykonáva školená odborná obsluha

Pozri aj
--------

* Polygraf (prístroj)

Externé odkazy
--------------

* článok o detektore lži

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku polygraf na českej Wikipédii.*
* INGRID, Matoušková. *Aplikovaná forenzní psychologie*. [s.l.] : Grada Publishing a.s. 2013. 296 s. ISBN 978-80-247-4580-0.
**Apollodóros** (starogr.  *– Ἀπολλόδωρος*) bol grécky maliar z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr.

Maliar Apollodóros pochádzal z Atén. Činný bol približne v rokoch 430 až 390 pred Kr. Známy bol vďaka technike *skiágrafie* (umenia tieňovať), maľovaniu so svetlom a tieňom za použitia farebných prechodov na vyjadrenie plastičnosti zobrazovaných postáv, čím im dodal „*skutočnú podstatu*". Všetky jeho diela sú však už stratené.

O maliarskych dielach Apollodóra nám zanechal svedectvo rímsky spisovateľ Plínius, ktorý uvádza: „*Za 90. olympiády žilo už mnoho slávnych umelcov, ako Aglaofón, Kéfisodóros, Hérillos, Euénor, otec Parrhasiov, a pravdaže jeho učiteľ, tým ale ešte nepririekneme miesto na hviezdnom nebi maliarstva. Právo na to má však (93. olympiáda) aténsky Apollodóros. On vraj zaviedol zobrazovanie rysov v tvári, a dodal svojmu štetcu veľkej slávy. Od neho je modliaci sa kňaz a Aias zasiahnutý bleskom, obraz, ktorý môžeme do dnešného dňa vidieť v Pergame. Pred ním ani jeden obraz neupútal toľko diváckych zrakov.*"

Po Apollodórovi sa v gréckom maliarstve rýchlo pokročilo v riešení problematiky doladenia plastičnosti pomocou farieb, čo otvorilo cestu priestorovej maľbe. 
Dbalo sa najmä na citlivé vypracovanie každej časti ľudskej tváre, ako to od maliarov žiadali i básnici:

*„Oblúky obŕv nemaľuj*
*rozpité, či kostrbaté.*
*Nechaj ich jak v tichom snení*
*spolu stratiť sa a splynúť*
*ako tmavé rámy očú!*
*Do ohňa si štetec ponor,*
*keď maľuješ pohľad milej,*
*jagavý jak zrak Aténin,*
*vlhký jak zrak Kytéranky."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 398.
2. 1 2  Donald Strong. *Antické umenie*. Bratislava : Pallas, 1970. 94-073-70. S. 75.
3. ↑  Plutarchos,  *De gloria Atheniensium*, 2.
4. ↑  Plínius Starší. *Kapitoly o přírode*. Praha : Svoboda, 1974. 25-006-74. S. 271.
5. ↑  Donald Strong. *Antické umenie*. Bratislava : Pallas, 1970. 94-073-70. S. 76.
6. ↑  Michail V. Alpatov. *Dejiny umenia*. Bratislava : Tatran, 1976. 61-749-76. S. 187.

  

Autoritné údaje: * abART: 60034
* GND: 118649825
* ULAN: 500093884
* VIAF: 62342239
Kódy **ISO 3166-2** pre Sudán identifikujú 26 štátov. Prvá časť (SD) je medzinárodný kód pre Sudán, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich štát.

Zoznam kódov
------------

```
SD-01 Severný štát (Dongola)
SD-02 Severný Dárfúr (Al-Fašir)
SD-03 Chartúm (Chartúm)
SD-04 Rieka Níl (Dámir)
SD-05 Kassala (Kassala)
SD-06 Gedarif (Gedarif)
SD-07 Gezira (Vád Medaní)
SD-08 Biely Níl (Rabak)
SD-09 Severný Kordofán (Obejd)
SD-10 Západný Kordofán (Al-Fula)
SD-11 Južný Dárfúr (Njala)
SD-12 Západný Dárfúr (Geneina)
SD-13 Južný Kordofán (Kadugli)
SD-14 Západný Bahr-al-Ghazal (Wau)
SD-15 Severný Bahr-al-Ghazal (Awil)
SD-16 Západná Ekvatória (Yambio)
SD-17 Bahr-al-Džabal (Džuba)
SD-18 Jazerá (Rumbek)
SD-19 Východná Ekvatória (Kapoita)
SD-20 Džungoli (Bor)
SD-21 Warap (Warap)
SD-22 štát Jednoty (Bantio)
SD-23 Horný Níl (Malakal)
SD-24 Modrý Níl (Damazin)
SD-25 Sennar (Sindža)
SD-26 Červené more (Búr Súdán)
```

Pozri aj
--------

* ISO 3166-2, zoznam kódov územno správnych celkov všetkých krajín.
* ISO 3166-1, zoznam kódov všetkých krajín, používaných súčasne ako ich doménové mená na internete.
**Brostová** je krátky potok na strednom Liptove, v centrálnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Lažteka, má dĺžku 1,4 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení na styku Nízkych Tatier a Liptovskej kotliny, východne od kóty 911,6 m v lokalite Kubáňová, v nadmorskej výške približne 770 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie geomorfologickou časťou Ľubeľská pahorkatina severovýchodným smerom a sprava priberá krátky prítok z oblasti chatovej osady. Ďalej tečie územím s tromi kameňolomami na ľavom brehu a napokon sa stáča východoseverovýchodným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok z lokality Kubáňová, pretekajúci rekreačným strediskom Opalisko, a na južnom okraji intravilánu obce Závažná Poruba sa v nadmorskej výške cca 650 m n. m. vlieva do Lažteka.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Váhu (od sútoku Bieleho a Čierneho Váhu po vtok do Liptovskej Mary) |
| --- |
| 
* **Belá**
* **Biely Váh**
* **Boca**
* Brostová
* Brôdok
* **Čierny Váh**
* **Demänovka**
* Hlboký potok
* **Hybica**
* Iľanovianka
* Jamníček
* Lažtek
* Nicovianka
* Okoličnianka
* Ploštínka
* Porúbsky potok
* **Smrečianka**
* Stošianka
* **Štiavnica**
* **Trnovec**
* Žadovica

 |
Vodíková väzba vo vode (čierne prerušované čiary).
**Vodíková väzba** alebo **vodíkový mostík** je druh slabej interakcie medzi molekulami. Je silnejšia ako väčšina ostatných medzimolekulových síl, ale je podstatne slabšia ako iónová väzba alebo kovalentná väzba.

Vznik vodíkovej väzby
---------------------

Pretože atóm vodíka má iba jeden elektrón, dochádza pri vytvorení väzby k elektronegatívnemu prvku k značnému odhaleniu atómového jadra. Vzniknutý parciálny kladný náboj na atóme vodíka viaže neväzbové elektrónové páry okolitých molekúl (v prípade intramolekulových väzieb ide o elektrónové páry rovnakej molekuly).

Vznik vodíkovej väzby je možný iba u veľmi elektronegatívnych prvkov, ako je napríklad fluór, kyslík a dusík. Jedine tieto tri prvky sú schopné v dostatočnej miere odčerpať elektrónovú hustotu od atómu vodíka.

Energia vodíkovej väzby
-----------------------

Najslabšie vodíkové väzby majú energiu 1 - 2 kJ.mol-1, najsilnejšie dosahujú energiu okolo 40 kJ.mol-1 (u aniónov HF2-). Diaľka vodíkovej väzby závisí na energii väzby, teplote a tlaku. Typická diaľka vodíkovej väzby vo vode je 1,97 Å.

Zmeny fyzikálnych vlastností látok v dôsledku vodíkovej väzby
-------------------------------------------------------------

Vodíková väzba spôsobuje zväčšenie medzimolekulových príťažlivých síl, čo silne ovplyvňuje fyzikálno - chemické vlastnosti systému (teplota varu a teplota topenia, hustotu, viskozitu, atď.). Vďaka vodíkovej väzbe má voda teplotu varu 100 °C, zatiaľ čo sulfán (ktorý vodíkové väzby nevytvára) vrie pri teplote -60 °C.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodíková väzba**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |