recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mojmír Procházka je komik, herec, moderátor, scenárista a hobby režisér. Režírovanie si vyskúšal predovšetkým v komediálnych skečoch pre youtubový kanál Zrebný & Frlajs & Mojmír, komediálne reportáže Konečne kritickej televízie - KKTV a ako asistent pri niekoľkých divadelných projektoch. Je autorom podcastu Dobručké správy s Mojmírom a Felďom.

  

Ako scenárista sa podieľal na:

2022 - RTVS – Iná Liga špeciál - zábavno-poznávací program

2019 - 2020 – TV JOJ - Rozum v hrsti - zábavný program

2017, 2018 – RTVS - Športovec roka 2017, 2018 - zábavné skeče

2018 – RTVS - Osobnosť televíznej obrazovky 2018 - zábavné skeče

2020 - 2022 – Konečne Kritická Televízia - KKTV - komediálne videá

2015 - súčasnosť – Zrebný & Frlajs & Mojmír - youtube kanál

2018 – Ach, kde mi miesto na zemi! - autorská divadelná hra

2019 – Divadelné teleso PRAKTIKÁBEL - Evanjelium podľa Kevina - autorská divadelná hra

Referencie
----------



1. ↑  Webová stránka Mojmír Procházka www.mojmir.plus
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Iwona Podkościelna** (\* 1. jún 1988, Bychawa) je poľská cyklistka. Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala zlatú medailu.

Životopis
---------

Podkościelna má slabý zrak. Vyštudovala špeciálnu pedagogiku. V októbri 2016 ju prezident Poľska, vyznamenal Zlatým krížom za zásluhy (Złoty Krzyź Zasługi) pri propagácii Poľska.

Športová činnosť
----------------

Od roku 2010 je jej pilotka Alexsandra Teclaw, svoje prvé úspechy získali v roku 2013 kedy vyhrali svetový šampionát v para cyklistike. V rokoch 2011 až 2017 bola majsterkou Poľska v tandemoch.

### Paralympijské hry

Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala zlatú medailu v cestných pretekoch kategórie B. Jej pilotkou bola Alexsandra Teclaw.

Referencie
----------

1. 1 2   *Iwona Podkościelna* [online]. kronikasportu.lublin.eu, 2019-09-06, [cit. 2023-04-06]. Dostupné online.
2. ↑   *„Jedna jest mózgiem, druga silnikiem". Złoty polski tandem, czyli Iwona i Ola* [online]. paralympic.org.pl, 2016-09-18, [cit. 2023-04-06]. Dostupné online.
3. ↑   *Odznaczenia państwowe dla Olimpijczyków* [online]. prezydent.pl, 2016-10-05, [cit. 2023-04-06]. Dostupné online.
4. 1 2   *Iwona Podkoscielna* [online]. paralympic.org, [cit. 2023-04-06]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Medzinárodného paralympijského výboru
Rybník Walden, 2010
Waldenský rybník, okolo r. 1908
**Walden** je rybník, ktorý sa nachádza pri americkom meste Concord v štáte Massachusetts. Dosahuje rozlohy 25 ha a jeho maximálna hĺbka mierne presahuje 30 m. Jeho tvar bol vymodelovaný ustupujúcimi ľadovcami pred 10 až 12 tisíc rokmi.

Rybník Walden preslávil svojím dielom americký spisovateľ a filozof-transcendentalista Henry David Thoreau. Na jeho severnom brehu žil dva roky, počnúc letom 1845. Svoju skúsenosť zo života v úzkom spojení s prírodou vpísal do knihy Walden čiže Život v lesoch.

Pozemok, na ktorom si tu vystaval jednoduchú chatu, vlastnil jeho priateľ, filozof Ralph Waldo Emerson, ktorý ho Thoreauovi k realizácii jeho plánu zapožičal. Posteľ, stoličky a stôl z Thoreauovej chaty sa nachádzajú v zbierke múzea v Concorde.

Citát
-----

Blízko miesta, kde Thoreau žil, je vo drevenej doske vrytá citácie z jeho knihy:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Odešel jsem do lesů, protože jsem chtěl žít uvědoměle, postavit se čelem k základním skutečnostem života, a vyzkoumat, zda bych se mohl naučit to, čemu mě život má učit, a ne abych teprve až budu umírat, seznal, že jsem vůbec nežil. | "|
| – Thoreau |

Galéria
-------

* Miesto, kde stávala chata
* Replika chaty pri Waldene
* Replika interiéru

Referencie
----------

1. ↑  THOREAU, Henry David: Walden aneb Život v lesích, Odeon Prahba 1991, ISBN 80-207-0278-4

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Walden (rybník) na českej Wikipédii.*
**El cuerpo del deseo** (*Túžba tela*) je telenovela z roku 2005 napísaná Juliom Jimenézom, ktorá má 143 častí. V hlavných úlohách hrajú Mario Cimarro, Lorena Rojas a Andrés García, vo vedľajších úlohách Erick Elias, Vanessa Villela, Diana Osorio a ako hlavná záporná postava Martín Karpan. Telenovela je remakom telenovely En cuerpo ajeno (*V cudzom tele*) z roku 1992.

Dej
---

Túžba tela rozpráva príbeh Pedra José Donosa, bohatého muža, ktorý vo svojich sedemdesiatich rokoch už dosiahol všetko, čo si zaumienil, vrátane lásky Isabel Arroyovej, mladej a atraktívnej ženy. Nanešťastie, zásahom osudu Pedro José náhle zomiera na infarkt v rovnakom čase ako mladý roľník menom Salvador Cerinza. Duša Pedra José Donosa sa však odmietne vzdať všetkého, čo na tomto svete zanechal a prevtelí sa do tela predčasne zosnulého Salvadora Cerinzu.

Vďaka novej príležitosti, ktorú mu život dal, sa Pedro José vracia, hľadajúc všetko, čo stratil, bez toho aby tušil, čo všetko odhalí. Nezvyčajný a tajomný návrat Pedra Josého, teraz už v tele mladíka, spustí sériu udalostí, pri ktorých vyjdu na povrch mnohé tajomstvá, pravdy a klamstvá.

Takto Pedro José zistí, že Isabel Arroyová bola milenkou jedného z jeho verných zamestnancov Andrésa Coronu, že jasnovidka Gaetana Charryová je podvodníčka, ktorá nedisponuje vlastnosťami, ktorými sa prezentovala, že jeho svokra Nina Arroyová a jej sestra Rebeca Macedová sú ziskuchtivé ženy a že Walter, komorník, o ktorého sa staral, k nemu v skutočnosti prechovával hlbokú nenávisť.

Vďaka novým podmienkam sa Pedro José utvrdí v dôvere k Abigail, jeho vernej gazdinej a jej synom Antoniovi a Simonovi, takisto ako k Valerii, milej a láskavej sesternici Isabel. Vinní alebo nevinní - nikto nebude môcť utiecť pred znepokojivou prítomnosťou tohto cudzinca, ktorý prišiel, aby si vyrovnal účty s nepriateľmi a ochránil tých, ktorí ho mali vždy radi.

Osoby a obsadenie
-----------------

* Lorena Rojas - Isabel Arroyo
* Mario Cimarro - Salvador Cerinza
* Andrés García - Pedro José Donoso
* Martín Karpan - Andrés Corona
* Vanessa Villela - Ángela Donoso
* Roberto Moll - Walter Franco
* Jeannette Lehr - Gaetana Charry
* Erick Elías - Antonio Domínguez
* Diana Osorio - Valeria Guzmán
* Pablo Azar - Simón Domínguez
* Yadira Santana - Vicky
* Rosalinda Rodríguez - Cantalicia Muñetón
* Martha Picanes - Rebeca Macedo
* Anna Silvetti - Abigail Domínguez
* Eduardo Serrano - Felipe Madero
* Liz Coleandro - Nina Arroyo
* Vivian Ruiz - Lupe
* Arianna Coltellacci - Consuelo Guerrero
* Sabrina Olmedo - Matilda Serrano
* Alcira Gil - Doña Lilia

Ocenenia
--------

* Premios Orquídea 2005 de la Asociación Orquidea USA
	+ Najlepší medzinárodný herec 2005: Mario Cimarro
	+ Najlepšia medzinárodná herečka USA 2005: Lorena Rojas
	+ Najlepší herec vo vedľajšej úlohe USA 2005: Pablo Azar

* Americký časopis FAMA
	+ Najlepší mužský výkon: Mario Cimarro

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku El cuerpo del deseo na španielskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Svätý Martin, obraz maľovaný na sklo, Alsasko, druhá polovica osemnásteho storočia.
**Maľba na skle** je prejav umeleckej tvorivosti, pri ktorom sa vytvára s pomocou farieb obraz nanášaný na rovnú sklenenú tabuľku alebo predmet vyrobený zo skla (najčastejšie rôzne druhy nádob). Na území Slovenska bol tento druh umenia charakteristický najmä pre ľudové umenie.

Technika maľby na sklo
----------------------

Na hladké sklenené tabuľky maliari maľovali práškovými farbami, ktoré riedili vodou a pridávali do nich aj vaječné žĺtka, aby sa farba lepšie udržala na skle. V súčasnosti sa pre maľovanie na skle využívajú rôzne temperové farby, ktoré sú spevňované disperzným lepidlom. V minulosti sa namaľovaný výjav potieral včelím voskom, aby sa zabránilo jeho poškodeniu.

Na sklo sa výjav maľoval z opačnej strany, teda zrkadlovo (maliar nanášal farby na jednu stranu skla, výjav divák videl z opačnej strany). Technika maľby na sklo sa v priebehu 18. a 19. storočia objavila najmä tam, kde sa sklo vyrábalo. Početné sklárne boli najmä v Zvolenskej a Novohradskej stolici (v dedinách Slovenského rudohoria). Ľudoví umelci maľovali obrazy na sklo najmä v zimných mesiacoch, keď mali menej pracovných povinností.

Z motívov prevažovali najčastejšie náboženské témy, zo svetských boli časté motívy práce, spodobovaní boli napríklad anonymní jednotlivci pri rôznych pracovných činnostiach. Obľúbeným motívom bola historická postava Juraja Jánošíka (často aj s jeho zbojníckou družinou).

Literatúra
----------

* PIŠÚTOVÁ, Irena: *Ľudové maľby na skle.* 2. zv. Bratislava - Martin : Osveta 1969 a 1979, 140 a 160 s.
* PIŠÚTOVÁ, Irena: *Maľovaný sen. Slovenská ľudová maľba na skle v 20. storočí.* Bratislava : Pallas , 1978 (1. vyd.). 88 s. [Bratislava : Tatran, 1983 (2. vyd.). 112 s.
* ŠKROVINA, Michal: *Maľba na sklo.* Bratislava : Ústredie ľudovej umeleckej výroby, 2002. 31 s. ISBN 80-88852-21-8
Župy v rokoch 1939 – 1945
**Pohronská župa** bola jednou zo šiestich žúp Slovenskej republiky, ktoré vznikli na základe zákona č. 190/1939 Sl. z. z 25. júla 1939 o verejnej správe vnútornej.

Charakteristika
---------------

Rozprestierala sa prevažne na juhu stredného Slovenska, malá časť jej územia na juhozápade okolo Pukanca sa zaraďuje pod západné Slovensko, najvýchodnejšia časť okolo Dobšinej zase pod východné Slovensko. Z historického hľadiska zahŕňala územie bývalej Zvolenskej, ďalej Tekovskej, Hontianskej, Novohradskej a Gemerskej župy bez odtrhnutých južných území týchto žúp, ktoré boli súčasťou horthyovského Maďarska.

Župa na západe susedila s Nitrianskou župou, na severe s Tatranskou župou a na juhu a prevažne aj na východe s horthyovským Maďarskom.

Pohronská župa mala sídlo v Banskej Bystrici a delila sa na 12 okresov, ktorých sídlom boli: Nová Baňa, Banská Štiavnica, Kremnica, Krupina, Modrý Kameň, Zvolen, Banská Bystrica, Brezno, Lovinobaňa, Hnúšťa, Revúca a Dobšiná.

Hlavnou osou župy bola na severe rieka Hron. Na juhu to boli údolia potokov a malých riek Sikenica, Krupinica, Tisovník, Krivánsky potok, Rimava, Muráň, Štítnik a Slaná, ktorých tok pokračoval ďalej do Maďarska.

Zánik
-----

Zánikom prvej Slovenskej republiky v roku 1945 zanikla aj Pohronská župa. Dnes jej územie patrí prevažne pod Banskobystrický kraj, najvýchodnejšia časť pod Košický kraj (okres Rožňava). Malá časť na juhozápade patrí pod Nitriansky kraj (okres Levice), na severozápade pod Žilinský kraj (okres Turčianske Teplice).
**Bratislavská župa** (do roku 1919 *Prešporská župa*) bola jedna zo žúp, jednotiek územnej správy na Slovensku v rámci prvorepublikového Československa. Bola vytvorená pri vzniku Československa prevažne vydelením z uhorskej Prešporskej župy. Existovala v rokoch 1918–1922, mala rozlohu 4 227 km² a jej správnym centrom bola Bratislava, ktorá však nebola jej súčasťou a tvorila samostatné mesto na úrovni župy.

Historický vývoj
----------------

Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vydelilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Československu, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola Bratislavská župa, ktorá vznikla vydelením slovenských území prevažne severne od Dunaja z pôvodnej uhorskej Prešporskej župy, z ktorej zostalo Maďarsku len malé územie na ľavom brehu rieky. Naopak Slovensku pripadla drobná časť susednej Mošonskej župy na pravom brehu Dunaja, ktorá bola následne pričlenená práve k župe Bratislavskej.  Na čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. 

Sídlo župy sa nachádzalo v Bratislave (do roku 1919 Prešpork). Samotné mesto však súčasťou Bratislavskej župy nebolo, ako mesto s municipálnym právom tvorilo samostatnú územnosprávnu jednotku na úrovni župy. 

Bratislavská župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Československo, avšak realizované bolo iba práve na Slovensku.

Geografia
---------

Bratislavská župa sa nachádzala na juhozápadnom Slovensku, na východnom brehu Moravy (hranice s Rakúskom ) a na severnom brehu Dunaja, ktorý tvoril štátnu hranicu s Maďarskom. Výnimkou bolo bratislavské predmostie Petržalka. Na severe a východe hraničila župa s Nitrianskou župou, na juhovýchode s Komárňanskou župou .

Administratívne členenie
------------------------

V roku 1919 sa Bratislavská župa členila na sedem služobských okresov (Bratislava-okolie, Dunajská Streda, Galanta, Malacky, Senec, Šamorín a Trnava) a štyri mestá so zriadeným magistrátom ( Svätý Jur, Pezinok, Modra a Trnava ), ktoré boli na úrovni okresov. Mesto Bratislava nebolo súčasťou Bratislavskej župy.

Odkazy
------

### Referencie

1. 1 2   *Stručný prehľad vývoja územného a správneho členenia Slovenska*. [s.l.] : [s.n.], 2007. Dále jen Volko–Kiš. Dostupné online. S. 26–27.
2. ↑  Volko–Kiš, s. 29.
3. ↑  Volko–Kiš, s. 37–38.
4. ↑  Volko–Kiš, příloha 4.
5. ↑   *Mimoriadne sčítanie ľudu na Slovensku z roku 1919. Príspevok k populačným dejinám Slovenska*. [s.l.] : [s.n.], 2007. Dostupné online. ISBN 978-80-85659-46-7. S. 129–130.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Slovenský portál |
Generálporučík Ing. **Pavel Honzek**  (\* 21. jún 1947, Jaroslavice – † 7. jún 2020, Trenčín) bol česko-slovenský generál, bývalý zástupca náčelníka generálneho štábu Armády Slovenskej republiky.

Život
-----

Roku 1965 ukončil Vojenskú školu Jana Žižku z Trocnova v Bratislave. Vyššie vojenské učilište trojnásobného hrdinu ČSSR a hrdinu ZSSR armádneho generála L. Svobodu vo Vyškove na Morave absolvoval roku 1968 a Vojenskú akadémiu M. V. Frunzeho v Moskve v roku 1979. Vojakom z povolania, sa stal v roku 1968 pričom získal hodnosť poručíka. V rokoch 1984 až 1987 bol na štúdiu vo Vojenskej akadémii Generálneho štábu Ozbrojených síl ZSSR K. J. Vorošilova v Moskve. Po skončení štúdia ho ustanovili za veliteľa 13. tankovej divízie v posádke Topoľčany. Predtým vykonával rôzne vojenské veliteľské funkcie na úrovni čaty, rota a prápor, pluk a divízia. Od roku 1989 pôsobil vo funkcii náčelníka oddelenia bojovej prípravy – zástupca veliteľa Východného vojenského okruhu v Trenčíne. Dňa 1.5. 1990 ho prezident ČSFR vymenoval do prvej generálskej hodnosti generálmajor. Po vymenovaní zastával funkciu náčelníka štábu – 1. zástupcu veliteľa VVO. V roku 1990 absolvoval štúdium NATO v Defence College v Ríme a následne bol poverený dočasným výkonom funkcie veliteľa Vojenského veliteľstva Východ.

Po zániku čs. federálnej armády pokračoval v služobnom pomere vojaka z povolania v Armáde Slovenskej republiky (ASR). Svoju vojenskú kariéru ukončil 30.12.1999 vo funkcii náčelníka správy personálneho manažmentu GŠ ASR v Trenčíne. Ovládal ruský a anglický jazyk. Bol ženatý, otec dvoch synov.

Zomrel 7. júna 2020 v Trenčíne.

Miesta vojenského pôsobenia
---------------------------

Bratislava, Levice, Topoľčany, Martin, Trenčín, Milovice , Vyškov, Moskva, Rím.

Niektoré udelené medaily
------------------------

Za službu vlasti – 1975, Za zásluhy o obranu vlasti – 1980, Rad červenej hviezdy – 1989, Za zásluhy o československú ľudovú armádu – 1989, Pamätná medaila maršala Žukova – 1998, Pamätná medaila ministra obrany SR – 2008, Pamätná medaila generála Jána Goliána - 2009, Záslužný kríž generála Rudolfa Viesta I. st. – 2013.

Referencie
----------

1. ↑   Ján Štaigl a kol. - Generáli - slovenská vojenská generalita 1918 - 2012, 2. vyd. Magnet Press, ISBN 978-8089169-25-2
2. 1 2 3 4

Ďalšia literatúra
-----------------

* Armádna ročenka 1995 až 1999
* Vojenský časopis OBRANA

Autoritné údaje: * SNK: 175228
**Pavel Hrúz** (\* 14. jún 1941, Banská Bystrica – † 15. august 2008, Banská Bystrica) bol slovenský spisovateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine krajčíra a vzdelanie získaval v Banskej Bystrici (1955-1959, elektrotechnická a spojárska priemyslovka) a v Bratislave (Elektrotechnická fakulta SVŠT v Bratislave). V roku 1964-1968 pracoval ako elektroinštalatér v Banskej Bystrici, robotník v pivovare v Rimavskej Sobote, technik vysielača na Kráľovej Holi.
Od roku 1968 sa stal redaktorom v Matičnom čítaní, odkiaľ ho v roku 1971 prepustili. 1971-1974 bez zamestnania, 1974-1975 správca tenisových kurtov v Banskej Bystrici, 1975-1990 robotník, neskôr energetik v Stavoindustrii v Banskej Bystrici. Od roku 1990 pracoval v literárnej redakcii Slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici.

Tvorba
------

Svoje prvé diela začal uverejňovať už počas stredoškolských štúdií v denníku Smer a neskôr aj v Mladej tvorbe. Debutoval knihou poviedkových čŕt zo študentského prostredia *Dokumenty o výhľadoch* (1966). Po roku 1972 publikoval len v samizdate (zbierku poviedok *Zvuky ticha* (1976), poviedky v samizdatovom zborníku Československý fejeton (1977)), na Slovensku mu znovu vychádzali knihy až po roku 1989, keď mu okrem nových prác vyšli i diela napísané a vydané ako samizdaty. V roku 1998 získal literárnu Cenu Dominika Tatarku. Je spoluautorom bedekru Banská Bystrica a okolie.

Vo svojich prózach sa sústredil na detail, rozprávanie o zdanlivo bezvýznamných témach, ale i ľuďoch, ktorí sú mimo "veľkého" spoločenského diania, spravidla na pokraji spoločnosti, s úsilím o autentickosť prostredia a života, čomu podriaďoval aj výrazové prostriedky.

Dielo
-----

### Próza

* 1966 – *Dokumenty o výhľadoch*, debutová kniha (ocenená *Kraskovou cenou* ako najlepší debut roka)
* 1968 – *Okultizmus*, kniha poviedok
* 1990 – *Chliev a hry*, zbierka próz
* 1991 – *Pereat*
* 1993 – *Párenie samotárov. Rendezvous 69* (pôvodne malo vyjsť pod názvom *Slovenský dekameron* v roku 1970)
* 1996 – *Oči kuričove*
* 1996 – *Chlieb a kry*, zbierka próz
* 1998 – *Hore pupkom, pupkom sveta*
* 2000 – *Bystrica v… tom*
* 2006 – *Memoáre medeného mesta*

### Eseje

* 2001 – *Lunetárium*

### Novela

* 1976 - *Zvuky ticha* (samizdat)

### Televízne hry

* 1973 – *Nedobytný hrad*, rozprávková hra

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov*

Externé odkazy
--------------

* Pavel Hrúz – Literárne informačné centrum
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 145999212
* GND: 122179021
* ISNI: 0000 0001 1439 2146
* LCCN: nr90025799
* NK ČR: jo20010084748
* SNK: 161744
* VIAF: 19930146
* WorldCat: lccn-nr90025799
Štadión Heinz Field.
**Pittsburgh Steelers** je americký futbalový klub NFL sídliaci v Pittsburghu v americkom štáte Pensylvánia. Je víťazom Super Bowlu v rokoch 1975, 1976, 1979, 1980, 2006 a 2008.

Klub Pittsburgh Steelers začal hrať NFL v roku 1933 pod názvom Pittsburgh Pirates. Pred sezónou 1941 dalo vedenie tímu fanúšikom šancu vybrať nové meno. Inšpiráciu poskytol najrozšírenejší priemysel v oblasti a tak sa tím premenoval na Steelers (oceliari). Sú jediným tímom v celej NFL, ktorý má logo iba na jednej strane prilby (pravá strana). Je to kvôli tomu, že v sezóne, keď tím prvýkrát použil na prilbe logo, išlo o experiment a hráči ho mali iba na jednej strane. Keďže to bol dovtedy najúspešnejší rok v histórii klubu, vedenie rozhodlo, že logo zostane iba na pravej strane.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pittsburgh Steelers**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka Pittsburgh Steelers (po anglicky)
**Parthenopaios** (starogr. *Παρθενοπαῖоς* – *Parthenopaios*), lat. *Parthenopaeus*) je v gréckej mytológii syn kalydónského kráľa Meleagra (alebo Meilanióna, alebo podľa inej verzie Talaa a Lysimachy) a jeho manželky arkádskej lovkyne Atalanty, jeden zo siedmich vojvodcov z vojny Siedmi proti Tébam.

Počas útoku na Téby bol jedným zo siedmich veliteľov, ktorý útočil so svojim oddielom na jednu zo siedmich mestských brán. Pri útoku sa bránil štítom na ktorom bolo vyobrazenie Sfingy, ktorá drží v pazúroch mŕtveho tébskeho muža. Ale ani jemu, ako aj ostatným veliteľom nepomohla odvaha, lebo v krvavom boji takmer všetci zahynuli. Z veliteľov sa ako jediný zachránil Adrastos. 

Na Parthenopaia zhodil z mestských hradieb tébsky obranca Periklymenos obrovský balvan, ktorý ho usmrtil.

O desať rokov neskôr však potomkovia padlých veliteľov, aby svojich otcov pomstili, znova zaútočili na Téby a tentoraz ich takmer bez strát dobyli. Medzi útočníkmi bol aj Parthenopaiov syn Promachos.

Referencie
----------

1. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 70.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 3,6,3.
3. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,13.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,18,6.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,20,5.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Parthenopaios na českej Wikipédii.*
*Taq* polymeráza pochádzajúca z *Thermus aquaticus* (PDB: 1KTQ)
***Taq* polymeráza** alebo ***Taq-*polymeráza** je termostabilná DNA polymeráza I, ktorá je pomenovaná po termofilnej baktérii *Thermus aquaticus*, z ktorého bola prvýkrát izolovaná Chienovou a kolektívom v roku 1976. Jej názov sa často skracuje na ***Taq*** alebo ***Taq* pol**. Často sa používa v polymerázovej reťazovej reakcii (PCR), čo je metóda používaná na amplifikáciu (namnoženie) krátkych úsekov DNA.

*T. aquaticus* je baktéria, ktorá žije v termálnych prameňoch a hlbokomorských prieduchoch. *Taq* polymeráza bola identifikovaná ako enzým, ktorý je schopný odolať denaturujúcim podmienkam (vysokým teplotám) vyžadovaným počas PCR. Nahradila teda DNA polymerázu z *E. coli*, ktorá bola predtým využívaní v PCR.

Optimálna teplota aktivity *Taq* polymeráza je 72 °C.

Referencie
----------

1. 1 2   Deoxyribonucleic acid polymerase from the extreme thermophile Thermus aquaticus. *Journal of Bacteriology*, September 1976, s. 1550–7. DOI: 10.1128/jb.127.3.1550-1557.1976. PMID 8432.
2. 1 2   *Polymerázová reťazová reakcia - PCR* [online]. Biopedia.sk, [cit. 2022-10-19]. Dostupné online.
3. ↑   Primer-directed enzymatic amplification of DNA with a thermostable DNA polymerase. *Science*, January 1988, s. 487–91. DOI: 10.1126/science.2448875. PMID 2448875.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taq polymerase na anglickej Wikipédii.*
**Frederik I. Švédsky**, známy tiež ako **Fridrich I. Hesensko-Kasselský** (\* 28. apríl 1676, Kassel – † 25. marec 1751, Štokholm) bol švédsky kráľ v rokoch 1720–1751 a hesensko-kasselský landgróf.

Životopis
---------

Narodil sa 28. apríla roku 1676 v Kasseli ako tretí syn hesensko-kasselského landgrófa Karola (1654–1730) a jeho manželky Márie Amálie Kuronskej (1653–1711).

24. marca 1720 sa oženil s Ulrikou Eleonórou a následne bol 3. mája toho roku korunovaný v Štokholme za švédskeho kráľa. Už za rok svojej vlády (1721) stratil mnoho zo svojich priaznivcov, keď podpísal pre Švédsko veľmi nevýhodnú Nystadskú zmluvu, ktorou sa ukončila Veľká severná vojna. Frederik zostal pre Švédov cudzincom keďže sa nenaučil ani ich jazyk. Bol známy svojou zhýralosťou, čas si často vypĺňal lovom a milostnými románikmi.

V roku 1748 dostal niekoľko krát mŕtvicu a 25. marca 1751 umrel, pričom nezanechal žiadneho legitímneho potomka a nasledovníka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frederik I. (Švédsko)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frederik I. Švédský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 160921191
* GND: 118535803
* ISNI: 0000 0000 5122 3205
* LCCN: n82080190
* ULAN: 500353644
* VIAF: 32787969
* WorldCat: lccn-n82080190
**Frederick Hamilton Hauck** (\* 11. apríl 1941, Long Beach, Kalifornia, USA) je bývalý americký astronaut z letov s raketoplánmi (Space Transportation Systém - STS).

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval vysokú školu Tufts University a v roku 1962 získal titul inžiniera fyziky. Na technologickom inštitúte v Massachusetts získal titul majstra v odbore jadrovej fyziky. Potom bol letcom vojenského námorníctva, výkonným dôstojníkom v stíhacej eskadre One Four Five vo Whidhey Islande v Oak Harbur vo Washingtnone. Do tímu kozmonautov bol zapísaný v roku 1978. Používa prezývku Rick.

### Lety do vesmíru

Svoj prvý let absolvoval na raketopláne Challenger v júni 1983, veliteľom mu bol Robert Crippen, ďalšími kolegami v posádke boli Norman Thagard a Sally Kristen Ridová. Počas šesťdenného letu vypustili dve družice a jednu zas neskôr niekoľkokrát cvične zachytili a nakoniec sa s ňou vrátili na Zem.

O rok neskôr, v roku 1984 letel na raketopláne Discovery. Bol jeho veliteľom a miesto v pilotnom kresle zaujal nováčik David Walker. Ako letoví špecialisti figurovali Joseph Allen a Dale Gardner. Ovladanie „kanadskej ruky" mala na starosti Anna Fisherová. Hneď potom, čo sa dostali na obežnú dráhu, vypustili kanadskú družicu Anik D2 a na druhý deň vojenskú družicu Leasat 1. Potom sa im podarilo odchytiť z obežných dráh družice *Westar 6* a *Palapa B2* a vrátiť sa s nimi po 7 letových dňoch na Zem, na Kennedyho vesmírne stredisko. Vďaka splneným úlohám bola misia pre NASA zárobkovým podnikom.

Tretí let o štyri roky neskôr, opäť raketoplán Discovery. Posádka: Frederick Hauck, pilot plk. USAF Richard Covey a traja letoví špecialisti: pplk. David Hilmers, John Lounge a George Nelson. Počas štvordenného letu STS-26 vypustili družicu typu TDRS. 

Počas svojich troch letov strávil vo vesmíre 18 dní. Je zapísaný ako 119 kozmonaut Zeme.

* STS-7 Challenger (18. jún 1983 – 24. jún 1983)
* STS-51-A Discovery (8. november 1984 – 16. november 1984)
* STS-26 Discovery (29. september 1988 – 3. október 1988)

### Po letoch

V apríli 1989 z NASA odišiel a krátko potom sa stal riaditeľom U.S. Navy Space Systems Div. vo Washingtone, v roku 1993 bol prezidentom spoločnosti Interantional Technology Underwriters, Bethesda, MD

Zdroje
------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* (po česky) Hauck, F.H. v Malej encyklopédii kozmonautiky
* (po česky) Frederick Hauck v encyklopédii SPACE-40
Free Derry Corner na rohu Lecky Road a Fahan Street. Slogan bol prvýkrát napísaný v januári 1969 Johnom Caseyom
**Free Derry** (ír. *Saor Dhoire*) bola samozvaná autonómna nacionalistická oblasť v meste Derry v Severnom Írsku ktorá existovala v rokoch 1969 až 1972. Jej meno je prevzaté zo sloganu ktorý bol napísaný na stene jedného domu v štvri Bogside na ktorom stálo: "You are now entering Free Derry". Oblasť ktorá zahŕňala štvrte Bogside a Creggan bola zaistená komunitnými aktivistami prvýkrát už 5. januára 1969 v nadväznosti na vpád Kráľovskej ulsterskej polície (RUC) do Bogside. Obyvatelia postavili barikády a používali palice a podobné zbrane na to, aby zabránili vstupu RUC. Po šiestich dňoch zničili barikády a hliadky RUC pokračovali ale napätie ostalo ešte niekoľko mesiacov.

Násilie vyvrcholilo 12. augusta kedy vypuklaa Bitka o Bogside - trojdňová bitka medzi obyvateľmi a RUC. 14 augusta boli nasadené jednotky britskej armády na okraji štvrte Bogside a RUC bolo stiahnuté. Obranné združenie občanov Derry (DCDA) deklarovalo svoj zámer bojovať proti RUC aj britskej armáde pokiaľ nebudú splnené ich požiadavky. Britská armáda ani nevsúpila do oblasti. Situácia pokračovala až do októbra 1969 kedy po Huntovej správe bola povolená vojenská polícia.

Po auguste 1969 sa začala Írska republikánska armáda prezbrojovať a regrutovať nových členov. V decembri 1969 sa rozdelila na Oficiálnu IRA a Dočasnú IRA. Obe boli podporované obyvateľmi Free Derry. Medzitým sa vzťahy medzi britskou armádu a nacionalistickou komunitou zhoršili. V júli 1971 došlo k nárastu náboru do IRA po tom čo boli dvaja mladí muži zastrelení britskou armádou. 9. augusta 1971 predstavila vláda internácie. Ako odpoveď na ne boli v Bogside a Creggan znova postavené barikády. Tento raz sa Free Derry stalo no-go zónou ktorá bola ochraňovaná Oficiálnou aj Dočasnou IRA. Z tejto oblasti začali útoky na britskú armádu a Provos začali bombovú kampaň v centre mesta.

Podpora pre IRA sa zvýšila po Krvavej nedeli v januári 1972 kedy 13 neozbrojených mužov a chlapcov bolo zastrelených výsadkovým regimentom britskej armády na pochode v Bogside (14 muž zomrel na následky zranený v nemocnici 14 a pol mesiaca nato). Po prímeri ktoré vyhlásila PIRA, vstúpila do rozhovoru s britskou armádou. Avšak rozhovori stroskotali a Briti sa rozhodli získať späť no-go zóny. Free Derry zaniklo 31. júla 1972 kedy tisíce sa britských vojakov presunuli do oblasti a obsadili ju.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Free Derry na anglickej Wikipédii.*
Free Derry Corner v auguste 2009
**Free Derry Corner** je historická pamiatka v štvrti Bogside v meste Derry v Severnom Írsku medzi ulicami *Lecky Road*, *Rossville Street* a *Fahan Street*. Voľne stojaci múr pripomína tzv. Free Derry – autonómnu nacionalistickú oblasť ktorá existovala v meste Derry v rokoch 1969 až 1972. Blízko sa nachádza pamätník hladovky írskych väzňov v roku 1981. Tiež sa tam nachádza pamätník venovaný obetiam polovojenských aktivít Dočasnej írskej republikánskej armády (PIRA) v brigáde Derry.

V januári 1969 miestny aktivista John "Caker" Casey napísal na múr nápis: "You are now entering Free Derry". Keď britský minister vnútra Jim Callaghan navštívil Derry v auguste 1969 bol múr natretý na bielo a nápis "You are now entering Free Derry" bol profesionálne prefarbený na čierno. Domy na *Lecky Road* a *Fahan Street* boli následne zbúrané ale múr bol zachovaný. Odvtedy bol veľakrát premaľovaní.

Námestie sa stalo známe ako Free Derry Corner vďaka obyvateľom. Námestie sa nachádza na okraji štvrte Bogside a spoločne s okolitými ulicami bolo svedkom Bitky o Bogside v roku 1969 a Krvavej nedele v roku 1972. Námestie bolo prvým miestom kde vypukli pouličné nepokoje počas bitky. Po Bitke o Bogside obyvatelia oslavovali na Free Derry Corner.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Free Derry Corner**

Referencie
----------

1. ↑  McCann, Eamonn, *War and an Irish Town*, s. 68

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Free Derry Corner na anglickej Wikipédii.*
**Frederick George Donnan** (\* 6. september 1870 – † 16. december 1956) bol írsky chemik.

Práca a život
-------------

V roku 1893 spolupracoval s Johannesom Wislicenusom na univerzite v Leipzigu, v roku 1896 s Wilhemom Ostwaldom. Od roku 1896 až 1897 spolupracoval s van 't Hoffom v Berlíne a v 1898 s Williamom Ramsayom na Univerzite Collage London. Donnan sa v roku 1903 stal prednášajúci organickej chémie na Royal Collage of Science v Dubline. V roku 1904 bol profesorom fyzikálnej chémie na Univerzite v Liverpoole. Medzi rokmi 1906 až 1913 bol riaditeľom Muspratt laboratórií. Od 1913 až 1937 bol riaditeľom na Univerzity Collage London.

Je považovaný za zakladateľa fyzikálnej chémie v Anglicku. Významne prispel v oblasti koloidnej chémie a osmotickom tlaku.

Pozri aj
--------

* Donnanova rovnost
* Donnanov potenciál

Autoritné údaje: * BnF: 13480282n
* GND: 117650765
* ISNI: 0000 0000 8376 2211
* LCCN: n79128987
* SNK: 157470
* VIAF: 41991332
* WorldCat: lccn-n79128987
**James Michael Tyler** (\* 28. máj 1962, Greenwood, Mississippi, USA – † 24. október 2021,  Los Angeles, Kalifornia) bol americký herec známy predovšetkým vďaka úlohe Gunthera v televíznom seriáli *Priatelia*.

Detstvo a mladosť
-----------------

Narodil sa ako najmladší z piatich detí. Keď mal desať rokov zomrel mu otec a v dvanástich rokoch mu zomrela matka. Následne žil u svojej sestry v meste Anderson v Južnej Karolíne. Študoval geológiu. Tiež účinkoval v univerzitnom divadelnom súbore, kvôli čomu sa neskôr rozhodol stať hercom.

Kariéra
-------

Jeho najznámejšou úlohou bola postava Gunthera v úspešnom televíznom seriáli *Priatelia*, ktorí sa natáčal v rokoch 1994 až 2004. Tyler sa objavil v 148 epizódach zo 236. V roku 2014 sa objavil vo videoklipe piesne I'll Be There For You od skupiny The Rembrandts, čo bolo novšie spracovanie tejto titulnej piesne. 

V roku 2012 účinkoval po boku Matta LeBlanca (ktorý tiež hral v televíznom seriály Pritelia) v jednej epizóde televízneho seriálu *Episodes*.

Súkromný život
--------------

V rokoch 1995 až 2014 bola jeho manželkou Barbara Chadsey. Ich manželstvo bolo bezdetné. Jeho druhou manželku bola Jennifer Carno. V roku 2021 oznámil, že má rakovinu prostaty a nachádza sa v štvrtom štádiu rakoviny.

Úmrtie
------

Zomrel 24. októbra 2021 vo veku 59 rokov na rakovinu prostaty vo svojom dome v Los Angeles. Pochovaný je v Hollywood Forever Cemetery.

Referencie
----------

1. ↑   *Friends' James Michael Tyler Dead at 59 Following Stage 4 Prostate Cancer Diagnosis* [online].. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   James Michael Tyler he is still alive. *The New York Times* (Baseline & All Movie Guide), 2015. Dostupné online.
3. ↑   Former ‘Friends’ actor files for divorce. *San Francisco Chronicle*, March 6, 2014. Dostupné online [cit. 2017-09-03].
4. 1 2   *James Michael Tyler, who played Gunther on Friends, has died aged 59* [online]. 2021-10-24. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* James Michael Tyler v Internet Movie Database (po anglicky)
* James Michael Tyler v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* James Michael Tyler v Kinoboxe
* James Michael Tyler na FDb.cz
* Video: James Michael Tyler - If You Knew
* Spoken Word Tribute Album: Be Still : The Works of Stephen J. Kalinich - Spotify
* Spoken Word Tribute Album: Be Still : The Works of Stephen J. Kalinich - Apple Music
* James Michael Tyler and Prostate Cancer Foundation

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku James Michael Tyler na anglickej Wikipédii.*
**Lakomstvo** (lat. avaritia) je neochota podeliť sa o niečo čoho má človek zvyčajne značný prebytok a lipnutie na hmotných i nehmotných statkoch. Je to aj nekontrolovateľná túžba zhromažďovať majetok a neochota deliť sa čo i len o neupotrebiteľné prebytky. Bujnosť, prepych, nenásytnosť, hrabivosť, osobný zisk, ale aj krádeže a úplatkárstvo. Vyznačuje sa túžbou získavať čo najväčší majetok a realizovaním tejto túžby. 

Opakom lakomstva je štedrosť (lat. liberalitas).

Lakomstvo v náboženstve
-----------------------

V kresťanstve patrí lakomstvo medzi sedem hlavných hriechov. Evanjelium podľa Lukáša (LK 12,15) znie - "I riekol im: Dajte si pozor a varujte sa akéhokoľvek lakomstva, lebo život človeka nezáleží v rozhojňovaní jeho majetku." 

Podľa ďalšieho textu z biblie je chamtivosť forma modloslužobníctva (kol. 3,5). Zatiaľčo niektorí majú problém porozumieť tejto súvislosti, je najčastejším vysvetlením, že lakomci si vážia hodnotu peňazí alebo majetku viac ako Boha. To môže byť tiež spojované s uctievaním zlatého teľaťa. Ďalším chápaním je, že slúžia chamtivosti, aby nazhromaždili čo najviac vecí, ktoré sa domnievajú, že sú cennosti a tým sa koncentrujú na vlastného boha a vytvárajú si hrdosť na tieto nazhromaždené cennosti a tým pádom sa koncentrujú na vlastné ego.

Buddhisti veria, že chamtivosť je založená na nesprávnom chápaní spájania bohatstva so šťastím.

Lakomstvo v literatúre
----------------------

* Harpagon, postava z Molièrovho diela Lakomec
* Decimus Iunius Iuvenalis (rímsky satirik) - O lakomstve (satira)

Pozri aj
--------

* Sedem hlavných hriechov

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Lakomstvo**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lakomství na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Sedem hlavných hriechov a sedem cností |
| --- |
| Hriechy | 
* Pýcha
* Lakomstvo
* Závisť
* Hnev
* Smilstvo
* Obžerstvo
* Lenivosť

 |  |
| Cnosti | 
* Pokora
* Štedrosť
* Dobroprajnosť
* Mierumilovnosť
* Cudnosť
* Striedmosť
* Činorodosť

 |
**Lakovka ametystová** (*Laccaria amethystina*) je jedlá huba z čeľade plávkovcovitých (*Hydnangiaceae*).

Opis
----

Lakovka ametystová (v niektorých príručkách sa uvádza aj pod názvom *Laccaria amethystea*) je celá fialová. Klobúk je 2 – 5 cm široký, za mladi klenutý, neskôr plochý, v strede trocha vtlačený, na povrchu spočiatku holý, potom takmer zamatový až jemne vločkatý, za mladi sýtofialový, v starobe (najmä za sucha) bledookrový až krémový. Lupene sú 3 – 8 mm riedke, za mladi ametystovofialové, v dospelosti bielo oinovatené od výtrusov. Hlúbik je 4 – 12 cm dlhý a 0,4 – 0,8 cm hrubý, rúrkovitý, iba dole trochu zhrubnutý a bielo plstnatý. V mladosti je plný, potom vypchatý až dutý, jemne alebo dosť vláknitý, fialový, v starobe blednúci. Dužina je fialovastá, za sucha ružovohnedastá, s nenápadnou vôňou a chuťou. Výtrusy sú guľovité, ostnaté, bezfarebné, 7 × 10 μm veľké. Výtrusný prach je biely.

Výskyt
------

Lakovka ametystová rastie takmer vždy vo veľkom množstve od júna do novembra, najčastejšie v listnatých lesoch medzi machom (aj priamo na vlhkej pôde medzi lístím alebo na hnijúcich konárikoch).

Praktický význam
----------------

Je to jedlá huba, ale nie veľmi výdatná. Vhodná je v zmesi s inými hubami do polievok a omáčok. Na jedenie sa zbierajú iba klobúčiky, pretože hlúbiky sú veľmi tuhé a chrupkovité.

Možnosť zámeny
--------------

Ťažko ju zameníme s inou hubou, pretože podobne sfarbené fialové lupenaté huby sa odlišujú jednak tvarom, mäsitosťou, veľkosťou plodníc i vlastnosťami výtrusov.

Galéria
-------

* mladšie plodnicemladšie plodnice
* lupene plodnicelupene plodnice
* staršie plodnicestaršie plodnice

Referencie
----------

1. 1 2 3  Mirko Svrček, Bohumil Vančura. *Huby*. Bratislava : Príroda, 1987. 64-021-87. S. 138.
2. 1 2  Aurel Dermek. *Atlas našich húb*. Bratislava : Obzor, 1983. 65-001-83. S. 188.
3. ↑  Antonín Příhoda. *Hubárov rok*. Bratislava : Príroda, 1973. 64-127-73. S. 306.
4. 1 2  Ladislav Hagara. *Atlas húb*. Martin : Osveta, 1987. 70-042-87. S. 210.
5. ↑  Aurel Dermek. *Huby lesov, polí a lúk*. Martin : Osveta, 1985. 70-003-85. S. 212.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lakovka ametystová**
Trolejbusy **MAN/Sodomka/Siemens** boli spoločnou prácou spoločnosti MAN Norimberg, Sodomka Vysoké Mýto a Siemens Bratislava. Trolejbusy boli určené pre opätovné otvorenie trolejbusovej dopravy v Bratislave v roku 1941.

Konštrukcia
-----------

Vozidlá mali oceľovú konštrukciu s vnútorným dreveným obložením. Na pravej strane karosérie boli umiestnené iba jedny štvordielne skladacie dvere pre cestujúcich (v strednej časti vozidla). Pre vodičov boli určené manipulačné dvere v ľavej bočnici. Sedačky v interiéri boli umiestnené pozdĺžne. Trolejbus bol postavený na podvozku spoločnosti MAN (ktorá vozidlo skompletizovala), karoséria bola vyrobená spoločnosťou Sodomka a elektrickou stýkačovou výzbroj dodal bratislavský závod firmy Siemens. Trolejbus nebol vybavený sťahovačmi.

Dodávky trolejbusov
-------------------

V rokoch 1940 a 1941 bolo vyrobených celkom 14 vozidiel.

| Súčasný štát | Mesto | Stránka | Roky dodávok | Počet vozov | Evidenčné číslapri dodaní | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Slovensko Slovensko | Bratislava | stránka | 1940 – 1941 | 14 | 61–74 |  |

Posledné trolejbusy MAN-Sodomka-Siemens boli vyradené v Bratislave v roku 1961.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku MAN-Sodomka-Siemens na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* MAN MPE - Sodomka - Siemens, imhd.sk
Delostrelecký ťahač M4
Delostrelecký ťahač M4
**M4 High-Speed Tractor** bol americký delostrelecký ťahač z obdobia druhej svetovej vojny.

Stroj bol vyvinutý na podvozku tanku M3 Stuart. Ako pohon slúžil šesťvalcový benzínový motor 145GZ alebo F817G Waukesha. Maximálna hmotnosť prepravovaného prívesu mohla predstavovať až 14 ton. Traktor bol schopný zjazdiť svahy s náklonom 30°. Kapacitne poňal až 12 osôb. Bol vybavený navijakom schopným utiahnuť až 10 ton.

Delostrelecký traktor M4 bol v USA používaný v rokoch 1943 – 1960. Celkovo bolo v rokoch 1943 – 1946 vyrobených 5 500 kusov. Po druhej svetovej vojne bol dodaný do Japonska, Brazílie, Nemecka, Juhoslávie, Holandska a Pakistanu. Slúžil nielen pre armádu, ale aj v civilnom sektore ako odťahové a záchranné vozidlo.

Technické údaje
---------------

* Osádka: 1 + 11 osôb
* Hmotnosť: 14 300 kg
* Dĺžka: 5 230 mm
* Šírka: 2 460 mm
* Výška: 2 515 mm
* Motor: Waukesha 145 GZ
* Výkon motora: 210 hp
* Max. rýchlosť: 53 km
* Výzbroj: 1 guľomet kalibru 12,7 mm

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **M4 High-Speed Tractor**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku M4 High-Speed Tractor na českej Wikipédii.*
Hrobka Jaqueline Žičiovej v Haniske
**Jacqueline Zičiová** (celým menom *Jakobina Mária Anna Zenaide Irén Olga Zichy de Zich et Vásonkeö (Péchy de Pécsújfalu)*; \* 13. január 1846, Boldogkőváralja – † 27. marec 1915, Košice) bola grófka a filantropka, ktorá žila a pôsobila v Haniske pri Košiciach a v Košiciach.

Životopis
---------

Jacqueline Zičiová bola jediná dcéra a dedička Emanuela Péchy a Zenaidy Mesko, čím zdedila po ženskej línii Hanisku spolu s kaštieľom a pozemkami. Jej matka zomrela veľmi mladá a otec často cestoval po Taliansku. Jej brat zomrel ako 6 ročný pri nehode koča s koňmi.

Za manžela si vzala Rudolfa Zičiho a Haniska sa tak dostala do vlastníctva rodiny Zičiovcov, ktorá mala v 19. a 20. storočí zásadný vplyv na jej ekonomický a duchovný rozvoj. Tým, že rodina Zičiovcov bývala v kaštieli priamo v Haniske, prejavovala aj veľký záujem o každodenné problémy ľudí. Hospodársky a ekonomicky podporovali miestnych ľudí, výstavbu, rekonštrukciu, školské a cirkevné zariadenia v obci. Napriek tomu, ako šľachetne pristupovala rodina k filantropii, Jacqueline Zičiová medzi nimi vynikala v tom, že si dobročinnosť vybrala ako prvoradý životný cieľ. Starala sa najmä o chorých a chudobných.

Jaqueline vychovala sedem detí, no ako 28 ročná oslepla a svoje dve najmladšie deti nikdy nevidela. Napriek tomu sa starala o potreby chudobnejších obyvateľov Hanisky a svojím životom sa oddala rodine a náboženskej viere. Okrem pomoci Haniske sa zapojila aj do charitatívnej činnosti v Košiciach, kde sa stala jednou z vedúcich osobností. V Košiciach výrazne podporovala charitatívny ústav *Chlieb svätého Antona*, *Detský domov svätého Jozefa*, *Domov svätej Zity*, založenie detskej nemocnice, ale iniciovala aj väzenskú a nemocničnú misiu.

V roku 1878 založila v Haniske kláštor pre sestry Svätého kríža a zriadila tam dievčenskú školu a detský útulok. Po dievčenskej škole neskôr pribudol chudobinec, nemocnica a malý penzionát. V roku 1882 bola zriadená v kláštore druhá učebňa, v roku 1900 bola druhá miestnosť pre opatrovňu a v roku 1909 tretia učebňa pre ľudovú dievčenskú školu.

Zomrela vo veku 69 rokov v sobotu 27. marca 1915 večer o 19:45 vo svojom paláci v Košiciach, a na jej počesť bolo 1. apríla 1915 zvolané mimoriadne zasadnutie Košického katolíckeho spolu Patronage, kde mal o jej životnej činnosti prejav košický biskup Augustín Fischer-Colbrie. Jej telesné pozostatky boli umiestnené v rodinnej hrobke v kostole svätého Jána Nepomuckého v Haniske.

Referencie
----------

1. ↑   *geni.com* [online]. [Cit. 2023-07-21]. Dostupné online.
2. 1 2  KOLIVOŠKO, Štefan. *Haniska. Kapitoly z dejín.*. Haniska : Obecný úrad, 2007. ISBN 978-80-969693-5-7. S. 134-143.
3. ↑   *Sestry Svätého Kríža* [online]. [Cit. 2023-07-19]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Geni.com
**Epidendrosaurus** bol malý vtákovitý dinosaurus. Známy je z pozostatkov veľmi mladých jedincov, ktoré zahrňujú aj odtlačky peria. Žil pred 127 až 120 miliónmi rokov na území dnešnej Číny.

Opis
----

Epidendrosaurus predstavoval vyspelého opereného teropoda prispôsobeného na život v korunách stromov. Svedčia o tom predĺžené prsty predných končatín s extrémne predĺženým tretím prstom a modifikácie chodidla. Predné končatiny predstavovali primitívnu formu krídel. S dlhými prstami sa totiž hodili oveľa viac na lezenie než na lietanie. Chodilo svojou stavbou pripomínalo chodidlá prvotných vtákov ako napr. rodu Longipteryx, nedisponovalo však protistojným palcom. Zahnuté pazúry zrejme tiež predstavovali adaptáciu na pohyb po vetvách stromov.

Systematika
-----------

Epidendrosaurus patril do skupiny vyspelých vtákovitých dinosaurov zvanej Maniraptora. Určiť presné vývojové príbuzenstvo epidendrosaura je obťažné, keďže je známy len z pozostatkov mláďat. Pravdepodobne však mal vývojovo veľmi blízko ku prvým vtákom.

Epidendrosaurus verzus Scansoriopteryx
--------------------------------------

V roku 2002 boli v Číne opísane dva dovtedy neznáme vtáčie dinosaury – *Epidendrosaurus* a *Scansoriopteryx*. Oba boli opísané na základe pozostatkov dvoch mladých jedincov so zachovalým skameneným operením. Vzájomná podobnosť je u oboch jedincov taká veľká, že sú často považované nielen za jeden rod, ale dokonca za jeden druh. Pôvodné problémy s datovaním Epidendrosaura vrhli tieň pochybností na možnosť totožnosti oboch rodov. Posledné štúdie však ukazujú, že Epidendrosaurus sa vyskytoval len o málo skôr než Scansoriopteryx a je tak veľmi pravdepodobné, že reprezentujú minimálne jeden rod, ak nie jeden druh.

Nastal však problém, ktoré rodové meno dostane prioritu, keďže opisy oboch boli prvýkrát publikované s malým časovým rozdielom. V prípade totožnosti dvoch rodov získava prioritu rodové meno publikované ako prvé. Epidendrosaurus bol publikovaný ako prvý, no len na webe. Tlačenou formou bol ako prvý publikovaný Scansoriopteryx. Podľa pravidiel ICZN (Medzinárodného kódu zoologického názvoslovia) má prednosť rodové meno Epidendrosaurus.

Pozri aj
--------

* Archaeopteryx
* Microraptor

Použitá literatúra
------------------

* Zhang, F. Zhou, Z. Xu, X. & Wang, X. (2002). „*A juvenile coelurosaurian theropod from China indicates arboreal habits.*" Naturwissenschaften, 89: 394-398. doi:10.1007 /s00114-002-0353-8.
**Vitalij Zraževský** (\* 31. december 1898, Špikov – † 20. október 1984, Banská Bystrica) bol architekt.

Rodina
------

* otec Roman Lavrentovič Zraževský
* matka Mária Vasilievna rod. Vyhovská

Životopis
---------

V roku 1918 maturoval, architektúru študoval na ČVUT v Prahe, 1927-1931 pracoval popri štúdiu v projekčných kanceláriách v Prahe. V rokoch 1931-1936 pôsobil ako architekt v Prahe, 1936-1945 samostatný architekt vo Zvolene a v Banskej Bystrici. Počas SNP spolupracoval ako prekladateľ sovietskej vojenskej spravodajskej služby. Po vojne pracoval ako projektant pozemných stavieb vtedajších Stredoslovenských elektrární v Banskej Bystrici (1949-1952), vedúci územného plánovania na odbore výstavby Krajského národného výboru v Banskej Bystrici (1952-1960), a ako pracovník Stavoprojektu v Banskej Bystrici (1960-1980). Podieľal sa na architektonickej úrovni niektorých elektrárenských zariadení na Slovensku; autor administratívnej budovy a bytovej časti Stredoslovenských elekrární v Banskej Bystrici (1948), podrobného územného plánu Brezno-Diel, Šumiac a i. Vo svojej tvorbe sa zameriaval na obytné a obchodné stavby, vypracoval územné plány viacerých rekreačných oblastí a obcí na hornej Orave.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 101033
**Dráha nebeského telesa** je súhrn všetkých polôh, ktoré nebeské teleso postupne zaujíma pri svojom pohybe v priestore (skutočná dráha) alebo zdanlivo opíše na nebeskej sfére (zdanlivá dráha). Zdanlivá dráha je priemetom skutočnej dráhy na nebeskú sféru; vplyvom pohybu pozorovateľa (rotácia Zeme, obeh Zeme okolo Slnka, pohyb slnečnej sústavy) sa body skutočnej dráhy premietajú na sféru vždy z iného miesta.

Napríklad zdanlivé geocentrické dráhy planét sú krivky, ktoré sú výsledkom vektorového skladania pohybu planéty a Zeme. Keď sa dráha nebeského telesa vzťahuje na iné nebeské teleso, ide o relatívnu dráhu, inak o absolútnu dráhu. Napríklad relatívna dráha Zeme vzhľadom na Slnko je málo výstredná elipsa, jej absolútna dráha v priestore je komplikovaná špirálovitá krivka, ktorá zahŕňa aj pohyb celej slnečnej sústavy v priestore. V skutočnosti nijaká dráha nie je absolútna, lebo sa vždy vzťahuje na nejaký definovaný bod (napríklad na začiatok daného systému súradníc, na stred Galaxie, na okolité hviezdy a podobne).

Určovanie relatívnych dráh telies slnečnej sústavy je úlohou výpočtu dráh a patrí do oblasti nebeskej mechaniky.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálAstronomický portál |

* elementy dráhy

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*