recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Petra** alebo aj **Náboženské vydavateľstvo Petra** (v súčasnosti **PETRA n.o.**) je slovenské náboženské vydavateľstvo, ktoré založil 21. apríla 1998 gréckokatolícky kňaz Juraj Gradoš. Medzi jeho hlavné činnosti patrí vydávanie kresťanských časopisov a kníh. Mimo toho vydáva rôzne publikácie, ktoré svojím obsahom nenarúšajú filozofiu vydavateľstva. 

Súhlas na zriadenie vydavateľstva dal prešovský sídelný biskup Ján Hirka dňa 15. apríla 1998 a to na dobu 10 rokov. 22. septembra 1999 sa stalo oficiálnym vydavateľstvom Prešovského biskupstva a v novembri toho istého roku začalo vydávať teologická revue Gréckokatolíckej bohosloveckej fakulty PU – Theologos.

V decembri 1999 sa stalo vydavateľom oficiálneho časopisu Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku *Slovo* a zároveň sa spojilo so Spolkom biskupa Petra Pavla Gojdiča.

Od roku 2000 sa vydavateľstvo stalo vydavateľom časopisu gréckokatolíckych bohoslovcov Prameň a získalo od Literárneho fondu Slovenskej republiky *Cenu Mateja Bela* za rok 1999 za dielo svätý Bazil Veľký: Povzbudenie mladým. Listy I. (R. 357-374) v preklade doc. Daniela Škovieru.

23. – 26. novembra 2000 vydavateľstvo spoluorganizovalo X. Medzinárodný festival duchovných piesní pod záštitou prezidenta SR v Košiciach. Od 1. júna 2001 sa s vydavateľstvom zlúčila predajňa Petra v Prešove. V roku 2001 začal vo vydavateľstve preklad úspešnej série kníh edície medzinárodnej knižnice teológov vyučujúcich na teologických fakultách v celej Európe (napr. viedenský Kardinál Schönbornn, prof. Kunzler, vedúci katedry liturgiky na Paderbornskej univerzite v Nemecku) - Amateca, ktorá zahŕňa odbor súčasnej teológie.

V roku 2002 vydavateľstvo vyhralo výberové konanie na pokračovanie vydávania revue Theologos a na vydávanie publikácií pre *Ústav pre vzťahy štátu a cirkvi* v Bratislave až do jeho zrušenia v roku 2011.

Od 1. júla 2004 bola rozhodnutím prešovského biskupa Jána Babjaka SJ zrušená predajňa Petra v Prešove a následne k 31. decembru aj samotné vydavateľstvo. Jeho činnosť od 1. januára 2005 prevzala nezisková organizácia *Petra* , ktorú založilo Gréckokatolícke biskupstvo Prešov. Petra n.o. prevádzkuje aj predajňu s názvom PETRA, predajňa náboženskej literatúry, a
náboženských predmetov a potrieb, ktorá sídli na Hlavnej ulici 1 v Prešove .

Referencie
----------

1. ↑  PETRA, n. o. grkatpo.sk
2. ↑   *Kníhkupectvo Petra, sites.google.com* [online]. [Cit. 2019-02-19]. Dostupné online. Archivované 2020-11-05 z originálu.
Súradnice: 2°56′00″S 76°02′00″Z﻿ / ﻿2,93333°S 76,03333°Z﻿ / 2.93333; -76.03333

**Nevado del Huila** je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v provincii Huila v južnej Kolumbii. S výškou 5 365 m je to zároveň najvyšší vulkán v Kolumbii, jeho vrchol je permanentne pokrytý ľadom. Hrebeň andezitovo dacitového vulkánu tvorí šesť troskových kužeľov, ich vek sa postupne znižuje od severu na juh. Sopka leží v staršej kaldere s priemerom 10 km.

Explozívna erupcia menších rozmerov bola zaznamenaná ešte v 16. storočí, odvtedy až do 19. februára 2007 sopka nejavila známky aktivity (vynímajúc horúce pramene a unikajúce pary z fumarol na vrchole sopky). Zvýšená produkcia sopečného popola a prachu, dve menšie explózie a niekoľko zaznamenaných bahnotokov prinútili miestne úrady evakuovať mestá pozdĺž riek v blízkosti sopky, aby zabránili katastrofe podobných rozmerov, ako erupcia Nevado del Ruiz v roku 1985 (keď laháry pochádzajúce z roztopeného snehu pochovali viac ako 25 000 ľudí).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Nevado del Huila**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2008-05-26 na Wayback Machine - Nevado del Huila na Global Volcanism Program (po anglicky)
Prvé číslo Newsweeku zo 17. februára 1933
**Newsweek** je americký spravodajský týždenník vydávaný v New Yorku. Distribuuje sa po celých Spojených štátoch i celosvetovo v štyroch anglických verziách a ďalších jazykových mutáciách. Je druhým najväčším týždenníkom v USA. Väčšinu svojej existencie nasleduje týždenník Time v náklade a v príjmoch z reklamy, i keď obidva sú oveľa väčšie ako tretí v poradí *U.S. News & World Report*.

Dejiny
------

Pôvodný magazín "News-Week" založil Thomas J.C. Martyn 17. februára 1933. Na obálke bolo umiestnených sedem fotografií z týždenných udalostí, slúžiacich ako lákadlo. Vydanie stálo 10 centov za kus a vyšlo v náklade 50.000 výtlačkov. V roku 1937 sa šéfredaktorom a prezidentom časopisu stal Malcolm Muir. Muir zmenil meno na Newsweek, zdôraznil vysvetlované príbehy, zaviedol samostatné stĺpčeky i prvé medzinárodné vydanie. Postupne rozšíril spektrum tém časopisu, od aktuálnych tém a analýz po recenzie a komentáre. Týždenník v roku 1961 kúpila vydavateľská firma *Washington Post Company*, vydávajúca tiež denník *The Washington Post.* Newsweek je pokladaný za najliberálnejší z troch najväčších týždenníkov podľa prieskumu University of California, Los Angeles.

Ku koncu roku 2012 však v USA prestal vychádzať v papierovej podobe a presunul sa výlučne na internet. Za posledných sedem rokov totiž stratil polovicu čitateľov a zisky z reklamy klesli o 80 percent.

Ešte v roku 2003 bol celosvetový náklad 4 milióny výtlačkov, z toho 2,7 miliónov v USA; v roku 2010 sa celosvetovo vytlačilo len 1,5 milióna kusov.

Distribúcia a pobočky
---------------------

Newsweek vychádza každý týždeň v 190 krajinách sveta. V japonskej lokálnej verzií vychádza od roku 1986, v kórejskej od roku 1991 a španielskej od roku 1996. Od 6. júna 2000 začal vychádzať v arabskej jazykovej mutácii a v tom istom roku v poľskej. V roku 2002 začal s distribúciou v Hongkongu a kontinentálnej Číne, v roku 2004 vyšla prvá ruská verzia a v roku 2006 začala vychádzať verzia v Argentíne.
Spoločne so sieťou rádií Jones Radio Network funguje stanica "Newsweek on Air".

Referencie
----------

1. ↑   *A Measure of Media Bias* [online]. Los Angeles: University of California, Los Angeles, 2004, [cit. 2015-06-23]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Americký týdeník Newsweek si lidé přečtou už jen na internetu* [online]. Český rozhlas, 2013-01-01. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Newsweek
* Podcast Newsweek on Air Archivované 2007-09-28 na Wayback Machine
Korpskommandant **Philippe Rebord** (\* 27. apríl 1957) je švajčiarsky generál. Od januára 2017 do decembra 2019 bol veliteľom Švajčiarských ozbrojených síl, jeho predchodcom bol André Blattmann, nástupcom Thomas Süssli.

Skorší život a vzdelanie
------------------------

Rebord sa narodil 22. apríla 1957 a získal Lic. Phil.-hist. na Université de Lausanne.

Vojenské pôsobenie
------------------

Svou vojenskú kariéru v Švajčiarskych ozbrojených silách začal v roku 1985. Slúžil na viacerých pozíciách, postupne získavajúc vyššie a vyššie hodnosti.

16. septembra 2016 predchádzajúci veliteľ André Blattmann oznámil svoj odchod do dôchodku, Švajčiarska vláda vymenovala Reborda za jeho nástupcu. Oficiálna rozlúčka s Blatmannom pred odchodom do dôchodku sa uskutočnila 8. decembra 2016 a od 1. januára 2017 prebral velenie Rebord. V rovnaký deň bol Rebord vymenovaný do hodnosti Korpskommandant, ekvivalentnej generálporučíkovi.

Onedlho po svojom vymenovaní za veliteľa Švajčiarskych ozbrojených síl Rebord vyhlásil kúpu nových stíhačiek pre Švajčiarske vzdušné sily a udržanie dostatočného stavu vojakov za priority ozbrojených síl. Vyslovil sa za zvýšenie vojenského rozpočtu, argumentujúc, že súčasné investície nie sú dostatočné.

V decembri 2019 Rebord ukončil svoju funkciu ku konci mesiaca a zo zdravotných dôvodov odišiel do dôchodku. Jeho nástupcom je Thomas Süssli, ktorý kariéru profesionálneho vojaka začal len v roku 2015.

Referencie
----------

1. 1 2   *Schweizer Armee* [online]. Švajčiarske ozbrojené sily, [cit. 2017-01-10]. Dostupné online.
2. 1 2  GEISER, Urs. *Switzerland appoints new head of armed forces* [online]. swissinfo.ch, 2016-09-16, [cit. 2017-01-10]. Dostupné online.
3. 1 2   *Korpskommandant André Blattmann gibt Standarte der Schweizer Armee zurück* [online]. Švajčiarske ozbrojené sily, 2016-12-08, [cit. 2017-01-10]. Dostupné online. (po nemecky)
4. ↑   *Le commandement de l'armée passe en mains du Valaisan Philippe Rebord* [online]. Radio Télévision Suisse, 2016-12-08, [cit. 2017-01-10]. Dostupné online. (po francúzsky)
5. ↑   *Philippe Rebord prend la tête de l'armée* [online]. *tdg.ch*, 2016-12-08, [cit. 2017-01-10]. Dostupné online. (po francúzsky)
6. ↑   *New Army Chief Prioritises Soldier Supply, Jets* [online]. Swissinfo, 2016-09-18, [cit. 2017-01-10]. Dostupné online. (po anglicky)
7. ↑   *Swiss Army Head Wants to Increase Budget* [online]. Swissinfo, 2017-04-11, [cit. 2017-04-12]. Dostupné online. (po anglicky)
8. ↑   *Armée: le chef de l’armée Philippe Rebord passe le relais à son successeur Thomas Süssli au Château de Chillon* [online]. lenouvelliste.ch, 2019-12-05, [cit. 2020-09-06]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Švajčiarskych ozbrojených síl

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Philippe Rebord na anglickej Wikipédii.*
**Ozvena** (iné názvy: **echo, ozvuk, rezonancia, ohlas**, knižne **ozyv**) je v širšom zmysle vlna (signál) odrazená (-ný) od prekážky naspäť na miesto jej (jeho) pôvodu, v užšom zmysle zvuk odrazený od prekážky, ktorý je uchom vnímaný oddelene od pôvodného zvuku.

Zvuková ozvena
--------------

Ľudské ucho vníma odrazený zvuk oddelene od pôvodného zvuku, ak je medzi nimi časový odstup aspoň 0,1 s, inak povedané (keďže rýchlosť zvuku vo vzduchu je 340 m/s) prekážka musí byť od zdroja zvuku vzdialená aspoň polovicu z 34 m, t.j. 17 m. Jednorazová ozvena (t.j. ozvena, keď je prekážka vzdialená len 17 m) sa nazýva jednoslabičná ozvena, existuje ale aj dvojslabičná, trojslabičná atď. ozvena. Na to, aby bol odraz vnímateľný uchom, musí byť prekážka veľkorozmerná, napr. skalná stena, veľká budova a podobne.

Na princípe ozveny pracujú prístroje echolot, sonar a radar.

Zdroje
------

* Echo. In: *Brockhaus. Enzyklopädie in 30 Bänden.* 2005-2006
* ozvěna. In: *Malá československá encyklopedie* IV M-Pol. 1. vyd. Praha: Academia, 1986. s. 740.
* Rychlost zvuku. In: *Encyklopedie fyziky*
* Archivované 2013-01-20 na Wayback Machine
**Pečenehovia** (príd. meno znie *pečenežský*, nie *pečenehský* ) alebo (skôr nesprávne , ale často) **Pečenegovia** bol kmeňový zväz turkických, sarmatských a ugrofínskych kočovníkov. Ich jazyk sa klasifikuje ako turkický jazyk.

V 8. – 9. storočí boli v zavolžských stepiach a v 9. stor. v juhoruských stepiach. Pečenehovia útočili na Kyjevskú Rus (boli porazení v roku 1036 pri Kyjeve), Byzantskú ríšu (v rokoch 1090 až 1091 obkľúčili Carihrad, v roku 1122 boli porazení) a Bulharsko. Časť Pečenehov sa usídlila v Uhorsku (na území dnešného Maďarska a Slovenska). Do 14. storočia splynuli s okolitým obyvateľstvom na rôznych miestach v Európe.

Literatúra
----------

* MAREK, Miloš: Pečenehovia a Uzi na Slovensku. In: *Historický časopis*, roč. 51, 2003, č. 2, s. 193  –  222.

Referencie
----------

1. ↑  *Kultúra slova*, roč. 1981
2. ↑  *Kultúra slova*, roč. 1970, str. 340

Externé odkazy
--------------

* *Pečeněhové*, Ottův slovník naučný Archivované 2012-05-14 na Wayback Machine
Nida Senff na LOH 1936
**Dina Willemina Jacoba „Nida" Senff** (\* 3. apríl 1920, Rotterdam, Holandsko – † 27. jún 1995, Amstelveen, Holandsko) bola holandská plavkyňa súťažiaca v plaveckej disciplíne znak. Na letných olympijských hrách 1936 v Berlíne zvíťazila v znaku na 100 m. Toho času patrila k najlepším plavkyniam v Európe. Olympijských pretekov sa ale nezúčastnila americká favoritka Eleanor G. Holm (z účasti na olympiáde bola vylúčená vedením americkej reprezentácie pre „opilosť").

Nida v rokoch 1935 až 1937 držala titul majsterky Holandska v znaku na 100 m. V rokoch 1936 až 1937 sa jej podarilo utvoriť päť svetových rekordov v znaku na 100 m, 150 yardov (137,16 m) a 200 m. V roku 1983 bola zapísaná do Medzinárodnej plaveckej siene slávy.

Referencie
----------

1. ↑  Wallechinsky, David. 1984. *The Complete Book To The Olympics*. Harmondsworth : Penguin Books, 1984. ISBN 0140066322, p. 438.
2. 1 2   [cit. 2018-07-10]
3. ↑   [cit. 2018-07-10]
4. ↑   Archivované 2018-10-06 na Wayback Machine [cit. 2018-07-10]
Zrúcanina hradu Orlík
Zrúcanina hradu Orlík 
**Orlík pri Humpolci** alebo tiež **Orlík nad Humpolcom** je zrúcanina hradu na 645 m vysokom zalesnenom kopci 2 km severozápadne od mesta Humpolec, v katastrálnom území mestskej časti (obce) Rozkoš u Humpolce.

Dejiny hradu
------------

Hrad pravdepodobne nechal postaviť majiteľ humpoleckého panstva Jindřich z Dubé namiesto predpokladaného staršieho sídla v meste. Po prvýkrát sa pod názvom *Humpolec* spomína v roku 1404, kedy bol počas bojov medzi českými šľachticmi obliehaný Jindřichem z Rožmberka. V rokoch 1420 až 1496 vlastnili hrad Leskovcovci z Leskovca, ktorí dali hrad okolo polovice 15. storočia prestavať a rozšíriť. V roku 1496 kúpil hrad Humpolec Burian Trčka z Lípy a prebehli ďalšie zmeny exteriérov a interiérov. Bol dobudovaný renesančný palác a nové delostrelecké opevnenie - bastión. Trčkovci však sídlili na hrade Lipnice a v polovici 16. storočia sa dostali do finančných problémov a tak ďalej prebiehajú už iba nenáročné úpravy. V roku 1559 je hrad po prvýkrát spomínaný pod názvom *Orlík nad Humpolcem* a už o rok ho kúpil Jan mladší z Říčan ako pustý. V tejto dobe zrejme podľahol náhlej pohrome. Nakrátko došlo ešte k prístavbe obytnej budovy a roku 1588 Johanka, ovdovená manželka po Janovi z Říčan predala panstvo i s hradom Kryštofovi Karlovi z Roupova, ktorý bol jeho posledným českým pánom. Po bitke na Bielej hore mu bol roku 1621 majetok skonfiškovaný a roku 1623 ho kúpil Filip starší, gróf zo Solmsu. Panstvo sídlilo na Herálci a Orlík pustol. Ešte v roku 1708 je Orlík uvádzaný ako pustý zámok s dobre zachovanými stenami a z roku 1803 pochádza zatiaľ prvé zachované vyobrazenie hradu ešte pred skazou. Orlík bol neskôr rozoberaný na kameň a vybavenie bolo rozpredávané. Až v roku 1913 bola pod hrozbou zrútenia prvej veže urobená základná konzervácia muriva a v období rokov 1939 až 1943 bol uskutočnený aj archeologický prieskum.

Dnes je zachovaná väčšia časť základových a obvodových murív, torzo hlavnej veže do výšky 20 metrov a zrekonštruovaná je pec čiernej kuchyne. Od roku 1997 je hrad Orlík turisticky sprístupnený vždy v letnom období, od júna do októbra. Pravidelne sa tu konajú stredoveké slávnosti 5. júla a 6. júla a ďalšie akcie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Orlík (hrad v Humpolci)**

Externé odkazy
--------------

Súradnice: 49° 32' 41" s. š. 15° 22' 57" v. d.

* – Oficiálne stránky správcu hradu s fotografiami
* – hrad Orlík nad Humpolcem
* Archivované 2006-10-23 na Wayback Machine – hrad Orlík nad Humpolcem
* – Filmový festival na hrade Orlík

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Orlík (hrad) na českej Wikipédii.*
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO
**Pico** je ostrov na Azorských ostrovoch, známy najmä vďaka svojej sopke Ponta do Pico, ktorá dosahuje nadmorskej výšky 2351 m, čím je najvyššou horou Portugalska a zároveň treťou najvyššou horou v Atlantickom oceáne. Ostrov je druhý najväčší ostrov v rámci Azorských ostrovoch a je dlhý 46,23 km a vo svojom najširšom bode dosahuje 15,87 km šírky. Celkovo zaberá plochu o výmere 447 km². Je vzdialený 8,3 km juhovýchodne od ostrova Faial a 15 km juhozápadne od ostrova São Jorge. 

Známy portugalský spisovateľ Raúl Brandão pomenoval ostrov ***Ilha Preta*** ("Čierny ostrov") vďaka čiernej vulkanickej zemi známej svojími vinicami.
Vinice  na ostrove boli v roku 2004 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Administratívne je otrov rozdelený do troch územných celkov : Lajes do Pico, Madalena a São Roque do Pico.

Na severe ostrova sa medzi obcami Santa Luzia a Bandeiras nachádza regionálne letisko zabezpečujúce spojenie s hlavným mestom Portugalska Lisabonom (TAP/SATA), ako aj s ostatnými Azorskými ostrovami (SATA). Okrem toho existuje aj každodené lodné prepojenie (Transmaçor) so susednými ostrovami São Jorge, a Faial. V letnom období existuje aj lodné spojenie s ostatnými Azorskými ostrovami.

Referencie
----------

1. ↑  Vinice na ostrove Pico

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pico (ostrov)**

Externé odkazy
--------------

* Azorský portál (nemecky)
* Informácie a fotografie z Azorov (nemecky)
* Letecká spoločnosť SATA - oficiálna webová stránka
* Letecká spoločnosť TAP Portugal - oficiálna webová stránka
V histórii Litvy existuje niekoľko povestí o založení mesta Vilnius.

Legenda v Bichovcovej kronike
-----------------------------

*„Na mieste terajšieho hlavného mesta Litvy, kde kedysy bolo počuť šum hustého lesa a spev vtákov, sa prechádzalo veľké knieža Gediminas. Jedného dňa so svojou družinou poľoval na turov. Poľovali dlho, ale nakoniec turov zmohli. Avšak na to, aby sa mohli vrátiť domov, už bolo neskoro. Rozhodli sa teda, že ostanú v lese a na jednom z vrchov nad riekou Vilija si postavia tábor."*

*„V noci sa Gediminasovi sníval sen. Na vysokom brale pri ústí rieky stál obrovský železný vlk a vyl tak silno, akoby v ňom bolo sto vlkov. Gediminas sa ho pokúsil uloviť, ale všetko bolo márne, pretože strely vlka nezasiahli a nespôsobili mu žiadne rany."*

*„Na druhý deň si knieža pozvalo vykladača snov. Ten mu povedal, že má po vôli bohov na tomto mieste postaviť mesto, ktoré bude nedobytné a hrozné ako ten vlk vo sne. Vedľa Gediminasovho hradu, podľa proroctva, vyrastie mesto. Jeho sláva o moci a kráse bude taká veľká ako vytie železného vlka. Gediminas sa podriadil vôli bohov a na vyznačenom mieste začal stavať. Potom sa z mesta Trakai prestahoval sem a urobil z neho hlavné mesto litovského štátu."*

Iné kroniky
-----------

Podľa iných historických záznamov sa už v 5. storočí pri ústí rieky Neris nachádzali veľké osady a toto miesto bolo kniežaťom vybraté na to, aby sa tu postavila pevnosť. Miesto malo totiž vynikajúcu geografickú polohu.

Je dosť pravdepodobné, že prvý hrad tu postavili okolo roku 1230. Po postavení hradu sa hlavné mesto Litvy prenieslo z Trakai sem do Vilniusu. Mesto pomenovali práve podľa rieky Vilija, na ktorej bolo postavené.

Zdroje
------

* Povesť v Bichovcovej kronike(po rusky)
* Bichovcova kronika v knižnici Jakova Krotova(po rusky)
* Historické záznamy v inej kronike (po rusky)
**Powerviolence** (v písanom texte niekedy aj ako **power violence**, skrátene *p-v*), je surovo, disharmonicky znejúci subžáner, hardcore punku. Tento hudobný štýl je veľmi blízky, a prakticky odvodený z thrashcore-u a grindcore-u.

História
--------

Názov Powerviolence vznikol pri debate medzi Ericom Wood-om a Mattom Dominom, členmi kapely Neanderthal, ktorý chceli definovať svoj vlastný hudobný štýl. Neskôr sa ujalo heslovité pomenovanie "West Coast powerviolence" (powerviolence západného pobrežia), keďže tento žáner sa hral najmä na západnom pobreží U.S.A. v Kalifornii. Prvýkrát bol tento termín spomenutý v piesni „Hispanic Small Man Power (H.S.M.P.)" od americkej kapely Man Is the Bastard, ktorej členom bolu aj už spomínaný Eric Wood. 
Powerviolence sa začal formovať koncom 80. rokov v hardcore punkovej scéne. Za priekopníkov štýlu je považovaná kapela Infest, ktorá akoby zmiešala Youth Crew hardcore so zvukom thrashcore kapiel ako Lärm a Siege a so surovšími až noise a sludge pasážami. Žáner sa vyformoval do svojej najznámejšej formy začiatkom 90.rokov, na čom mali najväčšiu zásluhu kapely ako Man Is the Bastard, Crossed Out, No Comment, Capitalist Casualties, a Manpig. 

Veľký význam na rozvoji p-v zohralo nahrávcie štúdio Slap-a-Ham Records, ktoré založil Chris Dodge, Vokalista a basák kapely Spazz. "Slap-a-Ham" sa podieľalo na vydaní najvplyvnejších nahrávok od skupín Neanderthal, No Comment, Crossed Out, Infest, a Spazz. Label (*=nahrávacia spoločnosť*) "Fiesta Grande" stál za zrodom každoročne poriadaného powerviolence festivalu v Berkeley, Kalifornii, medzi rokmi 1999 – 2000. Label 625 Thrashcore, za ktorého zrodom stojí pre zmenu bubeník Spazz Max Ward, odštartoval vlastný p-v festival s názvom "Super Sabado Gigante" na tom istom mieste.

Žáner p-v
---------

Hudobne si kapely hrajúce powerviolence zakladajú na rýchlosti, krátkosti piesní, nezvyčajnom načasovaní páuz (stopových pasáží), výbušnosti a pravidelných zmenách tempa. Piesne p-v sú často veľmi krátke, dĺžka piesne do 30 sekúnd nie je ničím nezvyčajným. Niektoré kapely sa inšpirovali v sludge, sludge-metale a noise. Objavujú sa tak aj pasáže s extrémne pomalým tempom, niekedy iba inštrumentálne. Vokály sú hrubo, basovo znejúce, surovo, výbušne, až brutálne.

Textovo a konceptuálne si p-v kapely zakladajú na hrubosti a dravosti. Niektoré kapely sa v textoch vracajú a inšpirujú témami ktoré sú typické pre anarcho punkové a crustové kapely, ako práva zvierat a antimilitarizmus. Na druhej strane kapely ako Spazz, alebo Charles Bronson písali texty ktoré zosmiešňovali priority fanúšikov metalu a hardcore.

Powerviolence kapely mali veľký vplyv na grindcore scénu a jej vývoj. Okrem nej, bolo ovplyvnených aj množstvo punkových a hardcore punkových kapiel začiatkom 21. stor.

Pre Thrashcore / Fastcore / Powerviolence vydavateľstvá pozri: Thrashcore#Thrashcore vydavateľstvá

Odkazy
------

* stručná história p-v (anglicky) Archivované 2008-09-26 na Wayback Machine
* rozhovory s členmi p-v kapiel, ktoré ovplyvnili vývoj powerviolence scény (anglicky)
Socha leva, ktorá je súčasťou loga pamätníka. Sochu vytvoril Bohumil Kafka a dnes stojí na dvore pri pamätníku
**Památník národního písemnictví** je špecializované literárne múzeum, ktoré sa nachádza v mestskej časti Praha 1 na Hradčanoch v priestoroch Strahovského kláštora.

Ide o významnú českú muzeálnu, kultúrnu, vedeckú, poznávaciu a vzdelávaciu inštitúciu, ktorá sa špecializuje na zber a štúdium významných artefaktov vzťahujúcich sa k českému písomníctvu.

Sú tu aj staré kódexy, prvotlače, vzácne knihy a bohato vyzdobené knižničné sály. Nachádza sa tu aj sídlo premonštrátskeho rádu.

Súčasťou tejto významnej kultúrnej inštitúcie je archív, umelecká zbierka, knižnica a študovňa.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Památník národního písemnictví**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky Pamätníku národného písomníctva
* Stránky Ministerstva kultúry ČR
* Stránky Českej republiky

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Památník národního písemnictví na českej Wikipédii.*
Pamätná tabuľa v roku 2020
**Pamätná tabuľa Františka Srnu** je malý pamätník venovaný slovenskému motocyklovému pretekárovi Františkovi Srnovi v bratislavskej mestskej časti Nové Mesto na plote areálu jazera Kuchajda.

Popis
-----

Pamätník je prevedený ako pamätná tabuľa.

Pamätnú tabuľu venovanú Františkovi Srnovi dali zhotoviť jeho priatelia Tibor Straka st. František a Marián Kročkoví. Je osadená na plote areálu jazera Kuchajda na Tomášikovej ulici, na mieste, kde v roku 1973 pretekár tragicky zahynul. Pri pamätnej tabule sa nachádza chodník a cestná komunikácia.

Bola odhalená 13. mája 2018.

**Nápis na pamätníku:**

Na tomto mieste dňa 6.10.1973 počas motocyklových pretekov Slavínsky okruh tragicky zahynul vynikajúci slovenský pretekár, zaslúžilý majster športu František Srna vo veku 42 rokov. Česť jeho pamiatke, tvoji kamaráti. Máj 2018

Referencie
----------

1. ↑   *Odhalili pamätnú tabuľu Františkovi Srnovi* [online]. Slovenská motocyklová federácia, [cit. 2019-07-09]. Dostupné online. Archivované 2019-07-09 z originálu.

Zdroj
-----

* František Srna (1932 - 1973), Kuchajda na epocha.sk
Detail pamätníku.
Časť pamätníku bez prúdiacej vody.
**Pamätník Diany, princeznej z Walesu** je pamätník venovaný Diane, prvej manželke Charlesa, princa z Walesu. Nachádza sa na juhozápadnom okraji Hyde Parku, bezprostredne pri jazere Serpentine a na východ od Serpentine Gallery v londýnskom mestskom obvode City of Westminster.

Základy pamätníku boli položené v septembri roku 2003 a pamätník slávnostne otvorila kráľovná Alžbeta II. 6. júla 2004.

Pamätník v tvare fontány navrhla americká architektka Kathryn Gustafsonová a náklady na jeho výstavbu dosiahli výšky 3 a pol milióna libier. Pamätník pozostáva z celkového počtu 545 kusov cornwallskej žuly. Jednotlivé časti kameňa boli opracované špeciálnym strojom, ktorý riadil počítačový systém. Toto opracovanie vykonala spoločnosť S. McConnell and Sons z mesta Kilkeel v Severnom Írsku.

Pamätník je označovaný ako fontána, ale v skutočnosti ide o kamenné koryto o rozmeroch 50-krát 80 m, ktoré je obklopené zatrávnenou plochou. Samotné žulové koryto je široké od troch do šiestich metrov. V prvej časti tečie voda v pokojnom prúde a s miernym spádom. V druhej časti koryta sú vytvorené schodíky a oblúky, takže voda v týchto miestach vytvára zaujímavé obrazce. Tieto dve odvrátené strany majú symbolizovať aj dve rôzne podoby Diany, pokojnú a šťastnú, ale i tú nepokojnú.

Jednou z charakteristických vlastností Diany bola jej vrúcnosť k ľuďom. Táto jej povahová vlastnosť bola zachytená v pamätníku tým, že koryto ostalo voľne prístupné ľuďom. Krátko po otvorení pamätníku sa však traja ľudia zranili, pričom museli byť hospitalizovaní. Po týchto incidentoch bol prístup k fontáne uzatvorený. Pamätník bol ohradený zábradlím a otvorený v auguste roku 2004, pričom dozor nad ním vykonávajú strážnici.

Dopravné spojenie
-----------------

Najbližšia stanica londýnskeho metra je Knightsbridge na Piccadilly Line.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pamätník Diany, princeznej z Walesu**

Externé odkazy
--------------

* Royal Parks; oficiálna stránka (po anglicky)
* BBC; článok BBC o stvárnení fontány (po anglicky)
Stojan s požiarnymi tlmicami (Dánsko)
Detail pracovnej časti tlmice
**Požiarna tlmica** alebo len **tlmica** je náradie na hasenie požiaru, ktoré patrí medzi jednoduché (ručné) hasiace prostriedky.

Konštrukcia
-----------

Tlmica sa skladá z násady a pracovnej časti. Ako násada sa používa pevná alebo skladacia tyč, dlhá cca 2 – 2,5 m, vyrobená z dreva alebo kovu (najmä hliníka), pričom pri súčasných výrobkoch je doplnená ergonomickými (gumenými) rukoväťami. Pracovná časť pozostáva z vejárovito pripevneného materiálu na konci násady – u starších modelov najmä vrecovina alebo jutovina, v súčasnosti sa používa vystužená nehorľavá guma, vrstvovito uložené kovové listy a pod.

Využitie
--------

Používa sa na hasenie menších požiarov lesných a trávnatých porastov, predovšetkým v teréne neprístupnom pre hasičskú techniku a na miestach s nedostatkom vody.

Referencie
----------

1. ↑  STN ISO 8421-8 (92 0002) Archivované 2014-10-13 na Wayback Machine: 2001, Požiarna ochrana. Slovník. Časť 8: Termíny pre hasenie požiarov, záchranné služby a zaobchádzanie s nebezpečnými materiálmi.
2. ↑  „požiarna tlmica", *Terminologický slovník*, Bratislava: Hasičský a záchranný zbor, c2009 , MS Excel, riadky 2811.
3. 1 2  *Jednoduché hasiace prostriedky*, Humenné: Okresný výbor Dobrovoľnej požiarnej ochrany v Humennom, dost. 2014-11-02
4. 1 2  *Hasičské sekery, tlmice a ostatný zásahový materiál*, Korňa: Firesystem, 2010 (vyd. 2010-01-18), dost. 2014-11-02

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Požiarna tlmica**
Súradnice: 48°49′48″S 23°0′4″V﻿ / ﻿48,83000°S 23,00111°V﻿ / 48.83000; 23.00111

**Pikuj** (ukr. Пікуй) je 1408 metrov vysoký výrazný a ostrý vrchol na východnom okraji Bukovských vrchov. Leží na hranici medzi Zakarpatskou a Ľvovskou oblasťou, ktorej je najvyšším vrcholom. Na vrchole stojí niekoľkometrový obelisk venovaný básnikovi pôvodne v roku 1935 T. G. Masarykovi, teraz ukrajinskému básnikovi Ivanovi Frankovi. Z vrcholu je krásny pamoramatický výhľad vzhľadom na to, že vrchol je až 700 metrov nad okolitým terénom.

Povrch je kužeľovitý, asymetrický. Západný svah je strmý, severovýchodný a severný pozvoľnejšie. Vrch sa skladá z flyšu. Svahy sú porastené bukovým a smrekovým lesom.

Skrátený výstup na vrchol zo Zakarpatskej strany je možný z dediny Ščerbovec.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pikuj**

Externé odkazy
--------------

* Treking.cz
* Pikuj (hora) Archivované 2013-12-03 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pikuj na českej Wikipédii.*
**Pandión** (starogr. *Πανδίων* – *Pandión*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v roku 296 pred Kr.

Pandión z Tesálie bol na 121. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckých pretekoch. Dostihy (kelés) sa zaradili do programu olympijských hier v roku 648 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Pandióna je uvedené na papyruse (P.Oxy XVII. 2082) z egyptského náleziska v Oxyrhynchu, editovanom britským papyrológom Arthurom Huntom v roku 1927. Tento papyrusový zvitok je rozpadnutý na niekoľko malých fragmentov. Jeho Meno, domovská krajina a športová disciplína je zaznamenaná na fragmente č. 4, a to v 29. a v 30. riadku.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Oxyrhynský papyrus XVII. 2082, *Pandión z Tesálie*, fr. č. 4, 29-30. riadok  Archivované 2016-01-30 na Wayback Machine
2. 1 2  Zinon Papakonstantinou, *Sport in the Cultures of the Ancient World*, str. 276
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
***Nomen dubium*** (latinsky „pochybné meno"; mn. č ***nomina dubia***) v zoologickej nomenklatúre znamená, že daný vedecký názov nemôže byť s istotou pripísaný žiadnej taxonomickej skupine, pretože opis nepostačuje na identifikáciu alebo pretože pôvodný exemplár už neexistuje. V Medzinárodnom kóde botanickej nomenklatúry ani v Medzinárodným kóde pre nomenklatúru baktérií sa tento výraz nevyskytuje. 

V prípade, že ide o *nomen dubium*, môže byť nemožné určiť, či daný exemplár do skupiny patrí alebo nie. To sa môže stať, ak sa pôvodný exemplár daného typu, t. j. holotyp, stratí alebo je zničený. Všetky nomenklatúrne kódy v takomto prípade umožňujú, aby bol vybraný nový typ, čiže neotyp. 

Meno sa tiež môže stať *nomen dubium*, ak je jeho holotyp čiastkový alebo mu chýbajú vlastnosti pre jeho určenie. To sa stáva najmä u druhov známych iba z fosílnych nálezov. Aby bola zabezpečená stabilita názvov, aj v tomto prípade Medzinárodné pravidlá zoologickej nomenklatúry umožňujú vybrať neotyp. 

Napríklad krokodílovi podobný archosaurus *Parasuchus hislopi* pomenovaný Richardom Lydekkerom roku 1885 bol opísaný na základe časti ňufáku, čo však nepostačovalo na odlíšenie rodu *Parasuchus*, od jeho blízkych príbuzných. Meno *Parasuchus hislopi* sa tak stalo *nomen dubium* a paleontológ Sankar Chatterjee navrhol nový typ pozostávajúci z kompletnej kostry.  Medzinárodná komisia pre zoologickú nomenklatúru prípad zvážila a roku 2003 vyjadrila súhlas s nahradením pôvodného typu navrhnutým neotypom.

Pozri aj
--------

* *Nomen conservandum*
* *Nomen nudum*
* *Nomen oblitum*
* *Species inquirenda*

Referencie
----------

1. ↑   *Merriam-Webster's Online Dictionary* [online]. Merriam-Webster, Incorporated, 2009, [cit. 2013-07-01]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *International Code of Zoological Nomenclature*. 4 . vyd. Londýn  : International Trust for Zoological Nomenclature, c / o Natural History Museum , 1999 . ISBN 0-85301-006-4 Chybné ISBN. Kapitola 16. Types in the species group , s.  . (anglicky)
3. ↑  CHATTERJEE  , Sankar  . Case 3165: Parasuchus Hislop Lydekker, 1885 (Reptilia, Archosauria): proposed replacement of the lectotype by a neotype  . *The Bulletin of Zoological Nomenclature*, 2001-3-30  , roč. 58, part 1  , s.   . Dostupné online [cit. **Chyba: Neplatný čas**]. DOI: . Archivované **Chyba: Neplatný čas** z originálu. (anglicky )
4. ↑   Opinion 2045: Parasuchus Hislop Lydekker, 1885 (Reptilia, Archosauria): lectotype replaced by a neotype  . *The Bulletin of Zoological Nomenclature*, 2003-6-30  , roč. 60, part 2  , s.   . Dostupné online [cit. **Chyba: Neplatný čas**]. DOI: . Archivované **Chyba: Neplatný čas** z originálu. (anglicky )

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Nomen dubium na anglickej Wikipédii a Nomen dubium na českej Wikipédii.*
**Otakar Španiel** (\* 13. jún 1881, Jaroměř – † 15. február 1955, Praha) bol významný český sochár, rezbár, medailér, profesor na UMPRUM, AVU.

Život
-----

Učil sa na odbornej ryteckej škole v Jablonci nad Nisou. V roku 1901 absolvoval medailérsku školu viedenskej Akadémie u profesora Josefa Tautenhayna. V rokoch 1902 až 1904 pokračoval v štúdiu na Akademii výtvarných umění v Prahe pod vedením J. V. Myslbeka. Svoje výtvarné vzdelanie zavŕšil v Paríži, kde bol žiakom Alexandre Charpentiera.

Pobyt v Paríži sa stal rozhodujúcim pre vytváranie jeho osobitého štýlu. Významným bolo preňho iste aj priateľstvo s Antoinom Bourdellom. V roku 1917 sa stal profesorom na UMPRUM v Prahe a od roku 1919 pôsobil ako profesor na AVU v Prahe.

Počas nacistickej okupácie bol väznený v koncentračnom tábore. Jeho brat, československý generál Oldřich Španiel, odišiel po okupácii do zahraničia a v rokoch 1944 až 1946 bol prednostom vojenskej kancelárie prezidenta Beneša.

Dielo
-----

Tvorba umelca vychádza zo secesie, je v nej viditeľný vplyv J. V. Myslbeka. V začiatkoch tvorby, kedy sa venoval klasickému sochárstvu, okrem tradičných tém aktov (Myjící se žena, 1906; Ženy v lázni, 1908) boli jeho častou témou športovci (Fotbalista, Skokan, 1908). 

Po návrate z Paríža je v jeho diele zreteľný vplyv Bouredella (Tanečnice, 1915; Dívka s rukávníkem, 1916). Jeho tvorba po prvej svetovej vojne mala bližšie k neoklasicizmu, stal sa takmer oficiálnym štátnym umelcom, čo sa odzrkadlilo aj v ďalšej tvorbe, kedy sa začal uňho prejavovať istý akademizmus.

V jeho diele dominovala reliéfna tvorba, v ktorej dosiahol svetovú úroveň. Venoval sa medailám, minciam, plaketám a portrétom. Jednokorunová minca z roku 1921 patrí medzi najkrajšie a najhodnotnejšie mince na svete.

**Z diela:**

* busty:
	+ J. E. Purkyně
	+ J. Vrchlický
	+ M. Švabinský
	+ J. Mánes
	+ B. Smetana
	+ A. Jirásek
	+ M. Aleš
	+ I. Vojnovič
	+ J. Plečnik
	+ J. Suk
	+ K. Kovařovic
	+ A. Podlaha
* pomníky:
	+ pomník T. G. Masaryka
	+ pomník J. Mánesa
* zúčastnil sa na výzdobe dverí západného priečelia chrámu sv. Víta (Praha)

Ocenenia
--------

Už v roku 1927 sa stal členom Českej akadémie vied a umení. Po druhej svetovej vojne sa stal laureátom štátnej ceny, zaslúžilým umelcom a získal celý rad významných ocenení na výstavách doma aj v zahraničí.

Jeho meno nesie v pražských Řepích jedna ulica a základná škola.

Externé odkazy
--------------

* Španiel v Muzeu v Jaroměři
* Španiel na P-numismatice
* Španiel na Tiscali.Pragensia

Autoritné údaje: * abART: 2734
* GND: 122881265
* ISNI: 0000 0001 1043 2198
* LCCN: n83142005
* NK ČR: jk01130851
* SNK: 151805
* ULAN: 500195956
* VIAF: 20575131
* Web umenia: 10556
* WorldCat: lccn-n83142005
Pircova obrana po 1. e4 d6 2. d4 Jf6 3. Jc3 g6

**Pircova obrana** (alebo aj **Pircova-Ufimcevova obrana**) vzniká po ťahoch:

* 1. e4 d6.

Najčastejšie pokračovanie je:

* 2. d4 Jf6
* 3. Jc3 g6.

Je to moderné otvorenie, ktoré sa začína objavovať v 30. rokoch 20. storočia. Do šachovej praxe ho uviedol slovinský veľmajster Vasja Pirc. Podrobne ho analyzoval Kazach *Anatolij Ufimcev*. Po 2. svetovej vojne si toto otvorenie získalo značnú popularitu a často sa hráva aj v súčasnosti. Z popredných slovenských šachistov ho čiernymi často hráva veľmajster Ľubomír Ftáčnik. V klasifikácii ECO má kódy od B07 do B09.

Biely má vo štvrtom ťahu na výber niekoľko možností: 4. f4, 4. Jf3, 4. Sc4, 4. f3, 4. Sg5, 4. Se3, 4. Se2, 4. g3.
Najpoužívanejšie sú dve možnosti:

a) Rakúsky útok

* 4. f4 Sg7
* 5. Jf3 O-O
* 6. Sd3, 6. Se2, 6. Se3 alebo 6. e5.

b) Klasický variant

* 4. Jf3 Sg7
* 5. Se2 O-O
* 6. O-O a teraz sa najviac hráva 6. ... c6 alebo 6. ... Sg4.
* V 5. ťahu môže hrať biely aj 5. Sc4, 5. h3(aby zabránil ťahu Sg4) alebo 5. Se3.

c) Zaujímavý je aj Svešnikovov variant

* 4. g3 Sg7
* 5. Sg2 O-O
* 6. Jge2

d) Byrnov systém

* 1. e4 e5
* 2. d4 Jf6
* 3. Jc3 g6
* 4. Sg5 Sg7
* 5. Dd3 Jbd7
* 6. Jge2 c5
* 7. e5 c4!?

Pircova obrana sa však dá rozohrať aj inými spôsobmi. Napr. čierny nevyvinie strelca na g7. Pomerne rozšírený je variant:

* 1. e4 d6
* 2. d4 Jf6
* 3. Jc3 c6

a teraz buď:

* 4. f4 Da5
* 5. Sd3 e5
* 6. Jf3 Sg4

alebo:

* 4. Jf3 Sg4
* 5. Se2 e6

Externé odkazy
--------------

* Byrnov systém na Sach.7x.cz  Archivované 2016-08-22 na Wayback Machine
Súradnice: 50°08′00″S 17°23′00″V﻿ / ﻿50,13333°S 17,38333°V﻿ / 50.13333; 17.38333

**Praděd** (nem. *Altvater*, poľ. *Pradziad*) (1 491,3 m) je najvyšší vrch Hrubého Jeseníku, Moravy, českého Sliezska, Horného Sliezska a piaty najvyšší v Česku. 

Na vrchole stojí 162 metrov vysoký televízny vysielač, ktorého horná plošina je najvyšším (hoci umelým) bodom v Česku. Vďaka nemu je vrchol identifikovateľný už z veľkej diaľky.

Prístup
-------

Praděd je prístupný z niekoľkých smerov:

* asfaltovou cestou z Karlovej Studánky
* hrebeňovkou z Červenohorského sedla
* z obce Kouty nad Desnou (prevýšenie 800 m)
* tiež zo sedla Vidly alebo sedla Skřítek

História vysielača
------------------

Na vrchole stála kamenná rozhľadňa, vysoká 32,5 m, postavená v rokoch 1903 až 1912 Moravskosliezskym sudetským horským spolkom (MSSGV). Veža bola postavená v romantickom duchu starého gotického hradu. Po druhej svetovej vojne chátrala a 2. mája 1959 sa zrútila. Napodobenina tejto rozhľadne (nemecky *Altvaterturm*) stojí od roku 2004 na hore Wetzstein u Lehestenu v Durínskom lese v Nemecku.

S rozmachom televízneho vysielania vyrástla v 60. rokoch 20. storočia na vrchole drevená konštrukcia s vysielačom. V roku 1968 začala výstavba súčasného s rozhľadňou, čomu predchádzalo vybudovanie asfaltovej cesty z Ovčárny. Stavba bola dokončená v roku 1983 otvorením reštaurácie a vyhliadky vo výške 80 m. Za priaznivých podmienok z nej vidieť Lysú horu, Snežku a Radhošť, vzácne pri dobrej viditeľnosti i Vysoké Tatry a Malú Fatru na Slovensku a Nízke Alpy v Rakúsku.

Galéria
-------

* Vrchol PradědaVrchol Praděda
* Letecký pohľadLetecký pohľad
* Vysielač na vrcholeVysielač na vrchole

Pozri aj
--------

* Národná prírodná rezervácia Praděd

Externé odkazy
--------------

* Praděd na eJeseniky.com
* Praděd na Rozhlednyunas.cz
* Praděd na Tisicovky.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Praděd na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Súradnice: 21°14′50″J 55°42′54″V﻿ / ﻿21,24722°J 55,71500°V﻿ / -21.24722; 55.71500

Štítová sopka **Piton de la Fournaise** sa nachádza v Indickom oceáne na ostrove Réunion, ktorý je francúzskym územím. Je to jedna z najaktívnejších sopiek (od 17. storočia bolo zaznamenaných vyše 150 erupcií), spolu s Kilaueou na Havajských ostrovoch a Erebusom v Antarktíde. Časté erupcie sú hlavná turistická atrakcia ostrova.

Aktivita
--------

Ostrov je vulkanicky aktívny najmenej 530 000 rokov. Najskôr prebiehali erupcie staršieho, už vyhasnutého vulkánu Piton des Neiges. Masív vulkánu Piton de la Fournaise je tvorený bazaltovými horninami. Okrem hlavného krátera sú na sopke umiestnené tri kaldery a niekoľko desiatok parazitických kráterov.

Erupcie sú väčšinou pokojné, až na pár výnimiek, keď vystupujúca magma narazí na podzemnú vodu, vtedy sú freatické. Láva má nízku viskozitu, tečie dole svahmi relatívne rýchlo až do mora, kde chladne a vytvára horninu zvanú oceanit. Piesok na niektorých plážach je v dôsledku vysokého obsahu olivínu v utuhnutých sopečných horninách zelený.

Na ostrove sa od roku 1978 nachádza aj vulkanické observatórium ako *pobočka Parížskeho geofyzikálneho inštitútu*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **štítová sopka Piton de la Fournaise**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - štítová sopka Piton de la Fournaise na Global Volcanism Program (po anglicky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Paralaktické meranie vzdialeností** je jedna z geodetických metód merania vzdialeností.

 Princíp paralaktického merania vzdialeností.

Princíp
-------

Princípom paralaktického merania vzdialenosti je riešenie trojuholníka. Na jednom koncovom bode meranej vzdialenosti (B) je umiestnená lata o presne známej dĺžke. Na druhom koncovom bode (P) je presný (sekundový) teodolit, ktorým sa meria vodorovný uhol {\displaystyle \gamma } .

Vodorovná vzdialenosť je potom vypočítaná:

{\displaystyle s={\frac {b}{2}}{\mbox{cotg}}{\frac {\gamma }{2}}}
Pokiaľ je b = 2m, potom 

{\displaystyle s={\mbox{cotg}}{\frac {\gamma }{2}}}
Na podobnom princípe bývalo založené aj určovanie dĺžky triangulačných základní pri budovaní trigonometrickej siete.

Základnicové laty
-----------------

 Základnicová lata Carl Zeiss Jena Bala 2 m
V Československu sa používali predovšetkým základnicové laty VEB Carl Zeiss Jena Bala 2 m v kombinácii so sekundovým teodolitom Zeiss Theo 010 a trojpodstavcovou súpravou Zeiss. Na meranie v podzemných priestoroch bolo možné terče doplniť osvetľovacím zariadením.

Základnicové laty vyrábali aj iný poprední výrobcovia zememeračských prístrojov, ako Wild Heerbrugg (Wild GBL), Kern Aarau (Kern IB - invarbasislatte) a ďalšie.

Presnosť
--------

Pri štandardnom meračskom postupe bola presnosť merania závislá na meranej dĺžke a presnosti určenia paralaktického uhla. Nižšie uvedené hodnoty platia pre použitie sekundového teodolitu s presnosťou ±3 cc / 1".

| meraná dĺžka v metroch | stredná chyba v milimetroch/100 m |
| --- | --- |
| 50 | ± 6 |
| 100 | ± 24 |
| 200 | ± 96 |
| 300 | ± 216 |

Pokiaľ bola meraná vzdialenosť rozdelená na kratšie úseky a bol použitý zvláštny postup merania (kalibrovaná lata, obojstranné terče alebo iné) bola presnosť merania v milimetroch.

Referencie
----------

1. ↑   *Wild GBL 2m Subtense Bar* [online].. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Kern IB Invarbasislatte* [online].. Dostupné online. (po nemecky)

Literatúra
----------

* *Geodesie*. [s.l.] : [s.n.], 1953. Kapitola Dálkoměry s latí, s. 178–180.

Externé odkazy
--------------

* *Basislatte BALA* [online]. [Cit. 2023-05-23]. Dostupné online. Archivované 2016-03-09 z originálu. (po nemecky)
**Paraná** je druhá najväčšia rieka Južnej Ameriky. Rieka preteká Brazíliou (štáty São Paulo, Mato Grosso do Sul, Paraná) a Argentinou (provincie Misiones, Corrientes, Entre Ríos, Santa Fe, Buenos Aires) a čiastočne tiež tvorí štátnu hranicu oboch zemí s Paraguajom. Je približne 4 880 km dlhá. 

Povodie má rozlohu približne 2 582 670 km².

Vodný režim
-----------

Zdroj vody je dažďový a režim povodňový. Priemerný ročný prietok vody na dolnom toku činí približne 17 000 m³/s, maximálny 30 000 m³/s a minimálny 7 000 až 10 000 m³/s. Najvyšší je od januára do mája, kedy nastávajú letné dažde v hornej časti povodia. Druhé najvyššie obdobie prichádza od júna do augusta, kedy pre zmenu zimné dažde prinášajú zrážky v dolnej časti povodia. Celkový ročný odtok do oceánu činí približne 480 km³ a spolu s riekou Uruguaj dosahuje 650 km³. Rieka tiež unáša veľa pevných častíc (až 150  mil. ton za rok). Jej kalná voda je badateľná na otvorenom mori do vzdialenosti 100 až 150 km od brehu.

*V niektorých rokoch prietok a výška hladiny presiahli obvyklé hodnoty:*

| **Rok** | **Výška hladiny v m** | **Prietok (m3/s)** |
| --- | --- | --- |
| 1982/83 | 8,98 | 60.000 |
| 1858 | 8,93 | 51.000 – 54.000 |
| 1878 | 8,65 | 47.000 – 50.000 |
| 1905 | 8,56 | 47.000 – 49.000 |
| 1966 | 7,93 | 41.000 – 42.000 |
| 1977 | 7,13 | 34.000 |
| 1991/92 | 6,78 | 54.000 |
| 1997/98 | 5,89 | 42.000 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Paraná (rieka)**

Externé odkazy
--------------

* Mapa povodia rieky Paraná
* Delta rieky Paraná (NASA)
Vyprážanie zemiakov
**Praženie** (iné názvy: **vyprážanie, smaženie, vysmážanie, škvarenie**, dokonavý vid: **vypraženie, upraženie, vysmaženie, usmaženie, uškvarenie**) je tepelná úprava pokrmu, pri ktorej sa pevné kusy polotovaru (mäsa, mäsa obaleného v cestíčku, zemiakov, zeleniny a pod.) nechajú do 15 minút na panvici v oleji pri teplote značne vyššej (vyše 200°C), než je teplota varu vody. Počas tejto doby je väčšinou potrebné ho niekoľkokrát obrátiť. Tým sa pokrm pripraví rýchlejšie ako varením. Aby nedochádzalo k pripaľovaniu pri vysokej teplote, ale pritom bol pokrm dostatočne tepelne upravený aj vo vnútri, je nutné vyprážať len tenké plátky.

Zvláštna forma vyprážania je fritovanie, pri ktorom sú pevné kusy polotovaru do nádoby s olejom úplne ponorené a zvyčajne ležia v zvláštnom sitku – z praktických dôvodov.

Zdravie
-------

Niektoré druhy jedla pripravované týmto spôsobom môžu predstavovať veľmi nezdravú stravu vedúcu k obezite a celulitíde.

Vedci z Technickej univerzity v Mnichove po prvý raz preukázali prítomnosť rakovinotvornej látky – glycidamidu – vo vyprážaných hranolčekoch a zemiakových lupienkoch. Glycidamid je látka vznikajúca pri zahrievaní produktov zo zemiakov a je ďaleko nebezpečnejšia než v hranolčekoch v máji 2002 objavený akrylamid.

Glycidamid bol pri tomto teste preukázaný vo výrobkoch vo veľmi malom množstve, od 0,3 do 1,5 mikrogramu na kilogram v desiatich vzorkách zemiakových lupienkoch a v troch druhoch hranolkách.

Glycidamid aj akrylamid sa uvoľňujú vo vysokých teplotách pri tepelnom spracovaní zemiakových produktov. K tomu prichádza pri 120 stupňoch Celzia. Oveľa nebezpečnejšie látky vznikajú pri teplotách nad 180 stupňov Celzia.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2009-09-03]. Dostupné online. Archivované 2008-10-29 z originálu.
2. 1 2 3 4 5

Pozri aj
--------

* Varenie
* Pečenie
* Flambovanie

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Smažení na českej Wikipédii.*
Námestie s Panteónom
**Place du Panthéon** (*Námestie Pantheonu*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 5. obvode. Jeho názov je odvodený od Panteónu stojaceho uprostred námestia.

Poloha
------

Na námestie smerujú ulice Rue Clotilde, Rue Cujas, Rue Soufflot, *Rue Clotaire*, Rue d'Ulm a Rue Valette.

Dejiny
------

Do roku 1770 sa námestie nazývalo *Place Sainte-Geneviève*. Počas Francúzskej revolúcie získalo názov *Place du Panthéon-Français*.

Významné stavby
---------------

* Parížsky Panteón
* Univerzita Paríž I
* Univerzita Paríž II
* Bibliothèque Sainte-Geneviève
* Kostol Saint-Étienne-du-Mont
* Lycée Henri-IV
* Radnica 5. obvodu
* Dom č. 17: *Hôtel des Grands homme* z 18. storočia, kde v roku 1919 býval André Breton.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place du Panthéon**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°50′47″S 2°20′41″V﻿ / ﻿48,846481°S 2,344851°V﻿ / 48.846481; 2.344851

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place du Panthéon na českej Wikipédii.*