recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 42°38′15.8″S 24°48′20.9″V﻿ / ﻿42,637722°S 24,805806°V﻿ / 42.637722; 24.805806

**Patevova maaza** (bulh. Патевата мааза – *Patevata maaza*) je budova bývalého skladu z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v tesnej blízkosti Patevovho domu v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky národného významu.

Charakteristika
---------------

Patevovu maazu (slovo maaza je pôvodom zo starého tureckého dialektu a označuje budovu s nejakým verejným účelom, môže ísť o obchod, sklad, či dokonca hostinec) postavil v roku 1863 Vasil Patev, potomok známeho karlovského obchodníka Paťa Chadžiminčeva. Budova je dvojposchodová. Prízemie je rozdelené na dve časti, jedna sa využívala ako sklad a druhá ako ďukjan (turecké slovo pre malý obchodík so zmiešaným tovarom). Vrchné poschodie pozostáva taktiež z dvoch častí, pričom zadná časť sa využívala ako sklad a predná ako kancelária. Budove bol v roku 1964 priznaný štatút kultúrnej pamiatky národného významu. Dnes je Patevova maaza využívaná ako informačné centrum architektonickej rezervácie Staré Karlovo.

Galéria
-------

* Detail prednej fasády vrchného poschodiaDetail prednej fasády vrchného poschodia
* Celkový pohľad z dvora Patevovho domuCelkový pohľad z dvora Patevovho domu

Referencie
----------

1. ↑   *karlovo.bg* [online]. [Cit. 2017-08-04]. Dostupné online. Archivované 2017-08-30 z originálu.
2. ↑  starinnokarlovo.com
Merino ovce

  

**Gymnazium Sv. Uršily je naj. škola**

**Druh ovce: Merino -** je ekonomicky významné plemeno ovce domácej cenené pre svoju jemnú vlnu. Pochádza pravdepodobne zo Severnej Afriky, odkiaľ sa vo vrcholnom stredoveku dostalo do Španielska. Od 19. storočia se rozšírilo aj do ostatných krajín, v súčasnosti je hlavným producentom merino vlny Austráli. Jedno zviera vyprodukuje 2 – 4 kg vlny ročne, špičkoví jedinci až 10 kg.

Vlna
----

Jednotlivé vlákna tejto vlny sú veľmi tenké, ich hrúbka se meria v mikrometroch. Podľa priemeru vlákna delíme vlnu na:

* hrubú: 23 – 24.5 µm
* strednú: 19.6 – 22.9 µm
* fine: 18.6 – 19.5 µm
* superfine: 15 – 18.5 µm
* ultra fine: 11.5 – 15 µm

Základným znakom vlny je jej hrejivosť, respektíve schopnosť zachytávať teplo. To je dané vďaka štruktúre vlneného vlákna, ktoré obsahuje veľké množstvo výstupkov a „vačkov," v ktorých se zachytáva teplo, ktoré produkuje nositeľ. Vytvára tak pocit tepla, ktorý je známy z klasických vlnených svetrov. Merino vlna je schopná absorbovať vlhkosť v miere až 30 % svojho objemu. V porovnaní napríklad s polyesterom je to mnohonásobne viac. Vlhkosť vo vlne sa ľahko zahreje, nedochádza tak k nepríjemnému, chladivému pocitu pri potení. Ďalším dôležitým faktorom je antibakteriálna schopnosť vlny. Je to dané opäť nepravidelnou štruktúrou vlákna. Baktérie, ktoré se tak ľahko množia na dokonale rovnom vlákne umelých materiálov, sú zrejme na vlnenom vlákne spomalené a nemajú tak dostatok živín z potu. Oblečenie z merino vlny tak nezapácha ani pri dlhodobejšom nosení.

Referencie
----------

1. ↑

Zdroje
------

* "http://www.numei.com/aboutmerinowool.htm". Oviedo, Florida: NuMei. Retrieved 27 November 2015.
Bentické foraminifery - snímka z elektrónového mikroskopu.
**Mikrofosílie** sú fosílie do veľkosti 1 mm (niekedy aj väčšie), vo všeobecnosti tie skameneliny, ktorých identifikačné znaky sa nedajú pozorovať a študovať voľným okom, ale na ich identifikáciu je potrebný mikroskop (či už optický, alebo elektrónový). Sú charakteristickým poznávacím znakom všetkých biostratigrafických stupňov, od prekambria až po holocén. Najčastejšie sa nachádzajú v morských sedimentoch, no vyskytujú sa aj v sladkovodných (tečúcich aj stojatých) vodách, ako aj v suchozemských sedimentoch.

Vo všeobecnosti sa každá fosília živočíšneho alebo rastlinného druhu môže nachádzať ako mikrofosília, ale najčastejšie ide o dierkavce, mrežovce, hubky, riasy, prípadne peľové zrnká a semená rastlín v palynologickom výskume.

Mikrofosílie sú používané ako indexové fosílie pre biostratigrafické členenie vďaka ich globálnemu rozšíreniu, ako aj rýchlemu objaveniu, prípadne vymiznutiu jednotivých druhov v určitej dobe. Ich výskyt pomáha aj pri rekoštrukcii klímy v minulosti Zeme (paleoklimatológia).

Pozri aj
--------

* Fosília
* Mikropaleontológia
* Paleobotanika


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
*Cherubín alebo cherub znamená aj prenesene ideálnu, krásnu, dobrotivú osobu.*
Stredoveké znázornenie Cheruba, okolo roku 1156.
**Cherubín** alebo **cherub** (čechizmus) (hebr. כרוב *kerúv*; pl. כרובים *kerúvím*) je druh anjela, ktorý spomína Starý zákon a Zjavenie svätého Jána.

Etymológia
----------

Slovo **cherub** zrejme pochádza z babylonského slova *karabu* (akkadské *kuribu* požehnaný, prosperujúci), ktoré označuje služobníkov bohov, ktorí im slúžia ako radcovia a prostredníci. Niektorí spojujú vznik slova so slovom *kirabu*, menom asýrskeho božstva v podobe okrídleného býka. Je možné, že zo slova vzniklo grécke γρύψ *gryps* (názov bájneho vtáka).

Charakteristika
---------------

Biblia zvyčajne opisuje cherubov ako okrídlené bytosti s ľudskými a zvieracími charakteristikami. V knihe Genezis chránia cherubovia cestu k Stromu života na východ od Edenu s plamenným mečom (Gn 3,24). Podľa knihy Exodus boli spodobenia cherubov tiež na opone stánku zmluvy (Ex 26,1). V Šalamúnovom chráme chránili sochy dvoch cherubov archu zmluvy, ktorá stála vo veľsvätyni, kde sa zdržiavala podľa viery Izraelitov Božia sláva. Prorok Ezechiel zobrazuje zrejme viac rozšírenú predstavu o cheruboch — v nej má cherub štyri tváre, telo a ruky muža a nohy teľacie, k tomu má pár krídel ako atribút asýrskych božstiev danej doby. Kresťania v tomto zobrazení vidia štyroch evanjelistov. Cherubovia sa podľa Ezechielovej vízie neotáčajú, ale stoja priamo ako kolesá cherubského voza. 

V najstarších starozákonných textoch, predovšetkým v niektorých žalmoch, sa objavuje archaické označenie Boha ako toho, ktorý „sedí na cheruboch" (**יושב הכרובים** *jóšév hakkerúvím*) alebo ktorý na nich ide (**רוכב על כרוב** *róchév cal kerúv*). V týchto prípadoch cherubovia predstavujú Boží trón či snáď i jeho vojnový voz. 

V stredovekej teológii patria cherubovia medzi najvyššie rády v hierarchii anjelov, spoločne so serafmi. Umenie zobrazuje často cherubov ako deti, zvlášť v podaní renesančných sochárov a maliarov, napríklad Raffaela.

Mená známych cherubov
---------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Cherubiel
* Gabriel
* Ofaniel
* Rafael
* Uriel
* Zofiel
* Azazel
 | * Beelzebub
* Berit
* Lauviah
* Lucifer
* Marou
* Salikotal
* Šamsiel
 |

Pozri aj
--------

* Anjel
* Seraf

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cherubín**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Cherubín****
**Chef-lieu** (plurál *Chefs-lieux*) (slovensky zhruba *vedúce miesto*) je vo frankofónnych krajinách označenie pre mesto v ktorom sídlia orgány príslušnej územnej samosprávy, alebo administratívne jednotky (hlavné mestá štátov sa takto s výnimkou Novej Kaledónie neoznačujú).

Belgicko
--------

**Chef-lieu** v Belgicku je sídlo každej z desiatich provincií a troch regiónov.

Francúzsko
----------

### Kontinentálne Francúzsko

* **Chef-lieu de région** a **chef-lieu de département** je označenie miest so sídlom prefektúry, t.j. úradu štátnej správy departementu. V každom regióne je jeden z prefektov zástupcom regiónu aj departementu.
* **Chef-lieu d'arrondissement** je označenie miest podprefektúry, t.j. úradu štátnej správy obvodu.
* **Chef-lieu de canton** nie je sídlom úradu, pretože francúzske kantóny slúžia ako volebné obvody. Jedná sa vždy o najväčšiu obec v danom kantóne, ktorej z tejto pozície nevyplývajú žiadne povinnosti.
* **Chef-lieu de commune** je v podstate každá francúzska obec, ostatné sídla sa nazývajú osady (Hameau).

### Zámorské spoločenstvo

**Chef-lieu de la collectivité** je sídlo prefekta (Saint-Pierre a Miquelon, Mayotte, Guadeloupe, Svätý Martin a Svätý Bartolomej), hlavného komisára (Francúzska Polynézia), alebo vrchného správcu (Wallis a Futuna).

### Nová Kaledónia

* **Chef-lieu de la Nouvelle-Calédonie** je označenie mesta Nouméa, ktoré je hlavným mestom Novej Kaledónie.
* **Chef-lieu provincial** je označenie pre sídlo jednej z troch provincií
* **Chef-lieu de commune** je obdobný prípad ako u obcí vo Francúzsku.

Kanada
------

Každé z 15 grófstiev, na ktoré sa člení kanadská provincia New Brunswick, má vlastného chef-lieu.

Libanon
-------

**Chef-lieu** je tu používaný pre označenie sídla guvernorátu, alebo okrsku.

Luxembursko
-----------

Luxemburské veľkovojvodstvo sa delí na dva obvody, tri okresy, 12 kantónov a 118 obcí. Každá z týchto jednotiek má svoje *chef-lieu*.

Švajčiarsko
-----------

**Chef-lieu** sa užíva pre sídlo švajčiarskeho kantónu. 16 z 26 kantónov sa delí na okresy a každý z týchto okresov má mesto nazývané *chef-lieu de district*.

Tunisko
-------

*Chef-lieu* sa užíva pre sídlo 24 guvernorátov, ktoré sa delia na delegácie. Ich sídla sa označujú ako *chef-lieu de Délégation*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chef-lieu na českej Wikipédii.*
**Tribotechnika** je odborno – populárny časopis, ktorý vychádza v štvrťročných intervaloch. Zameriava sa na publikovanie informácii v oblasti tribológie, uverejňuje nové myšlienky, názory, podnety a inšpirácie z vedných oblastí ako je fyzika, chémia, elektrochémia, lomová mechanika, metalurgia, strojárstvo, elektrotechnika, elektronika a medicína (konkrétne ortopédia, očná a zubná technika).

Cieľom tohto periodika je vytvoriť mediálny priestor pre popularizáciu tribológie, prezentáciu relevantných produktov zainteresovaných firiem a poskytnúť príležitosti pre vedeckých pracovníkov na publikáciu výsledkov ich práce.

História
--------

Prvé číslo TriboTechniky vyšlo v septembri 2008, vo vydavateľstve Techpark, o.z. v Žiline. Časopis vychádza jedenkrát za 3 mesiace a je distribuovaný na Slovensku aj v Česku.

Distribúcia
-----------

Menšia časť nákladov, približne 40%, je distribuovaná na veľtrhy a výstavy, ktoré tematicky zodpovedajú zameraniu časopisu, na Slovensku aj v Česku a na niektorých vybraných veľtrhoch v zahraničí. Zvyšných 60% distribúcie tvorí direct mail, t. j. priame zasielanie časopisu predplatiteľom, firmám a taktiež zasielanie na základe adresárov firiem.

Externé odkazy
--------------

* Internetová verzia časopisu Archivované 2010-09-03 na Wayback Machine
Konjunkcia Mesiaca a Venuše
**Konjunkcia** je termín používaný v pozičnej astronómii a astrológii. Znamená to, že sa z pohľadu niektorého miesta dve nebeské telesá nachádzajú blízko pri sebe. V skutočnosti je ale jedno z nich od nás oveľa ďalej než to druhé.

Planéty slnečnej sústavy sa môžu dostať do konjunkcie jedna s druhou, so Slnkom alebo s Mesiacom.

Opakom konjunkcie je opozícia.

Vzájomné konjunkcie planét
--------------------------

Planéty sa pohybujú okolo Slnka rôznymi rýchlosťami, čo v kombinácii s pohybom Zeme spôsobuje, že pre pozemských pozorovateľov menia svoju vzájomnú polohu na oblohe. Občas sa pre pozemského pozorovateľa dostanú zdanlivo k sebe veľmi blízko. Časové okamihy, keď je ich vzájomná uhlová vzdialenosť minimálna, označujeme ako konjunkcie. Iba zriedkavo sa stane, že počas konjunkcie sa dostanú na oblohe tak tesne, že pre bežného pozorovateľa bez ďalekohľadu sa budú javiť ako jeden objekt, prípadne dôjde k zákrytu jednej planéty druhou.

Konjunkcie Jupitera a Saturna nastávajú približne každých 20 rokov. Často sa však odohrávajú neďaleko Slnka a väčšinou planéty delí vzdialenosť viac ako 1 stupeň.

Konjunkcie planét a Slnka
-------------------------

Vnútorné planéty, čiže Merkúr a Venuša, sa do konjunkcie so Slnkom dostanú dva razy za svoj synodický obeh. Raz, keď sú na opačnej strane Slnka ako Zem, to je takzvaná **horná konjunkcia**. Druhý raz, keď sú na rovnakej strane od Slnka ako Zem, vtedy hovoríme o **dolnej konjunkcii**. Pri dolnej konjunkcii zriedkavo dochádza k prechodu Merkúra alebo prechodu Venuše popred slnečný disk.

Vonkajšie planéty, čiže planéty vzdialenejšie od Slnka ako Zem, sa do konjunkcie so Slnkom dostávajú iba raz za svoj synodický obeh. Je to vtedy, keď sú na opačnej strane od Slnka ako Zem. Ide o ekvivalent hornej konjunkcie pri vnútorných planétach, ale keďže pri vonkajších planétach nie je potrebné rozlišovať ich konjunkcie, nazýva sa jednoducho **konjunkciou**.

Pokiaľ sa na planétach, ktoré sú práve v hornej konjunkcii alebo v konjunkcii so Slnkom, nachádzajú kozmické sondy, ktoré ich skúmajú, dochádza k dočasnému prerušeniu rádiového spojenia s nimi.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
Sídlo vydavateľstva je na Šafárikovom námestí 6
**Vydavateľstvo Univerzity Komenského** je účelové zariadenie Univerzity Komenského a vydáva na základe požiadaviek jednotlivých fakúlt univerzity študijnú literatúru, monografie a zborníky vedeckých prác. Polygrafické spracovanie väčšiny svojej produkcie a ďalších tlačovín zabezpečuje vydavateľstvo v univerzitnom polygrafickom stredisku. Inštitúcia sídli na Starých gruntoch v Bratislavskej časti Karlova Ves blízko komplexu Fakulty matematiky, fyziky a informatiky a Prírodovedeckej fakulty.

História
--------

Univerzita Komenského získala trvalé vydavateľské oprávnenie až na konci roka 1964. Dovtedy dostala na vydanie viacerých publikácií tzv. individuálne vydavateľské oprávnenie. Po získaní stáleho oprávnenia jej trvalo dva roky, kým získala potrebné vyjadrenia, vhodné priestory i personálne obsadenie. Od 3. júla 1967 realizuje univerzita vydavateľskú činnosť pod vlastným menom a na vlastné náklady. Prvou publikáciou, ktorú takto UK vydala, boli skriptá *Anorganická chémia pre poslucháčov farmácie*.

V súčasnosti vydá ročne v priemere 130 titulov v náklade viac ako 60 000 výtlačkov. Riaditeľkou Vydavateľstva UK je Mgr. Agáta Jurášková.

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka vydavateľstva

| * z
* d
* u
Univerzita Komenského v Bratislave |
| --- |
| Fakulty | 
* Evanjelická bohoslovecká fakulta
* Fakulta managementu
* Fakulta matematiky, fyziky a informatiky
* Fakulta sociálnych a ekonomických vied
* Fakulta telesnej výchovy a športu
* Farmaceutická fakulta
* Filozofická fakulta
* Jesseniova lekárska fakulta v Martine
* Lekárska fakulta
* Pedagogická fakulta
* Právnická fakulta
* Prírodovedecká fakulta
* Rímskokatolícka cyrilometodská bohoslovecká fakulta

 |
| Ľudia | 
* Rektor: Marek Števček
* Kategória Absolventi
* Kategória Dekani
* Kategória Vyučujúci

 |
| Ostatné | 
* Botanická záhrada
* Centrum ďalšieho vzdelávania
* Centrum informačných technológií
* Detská univerzita
* Informačné centrum
* Ústredná knižnica
* Vedecký park
* Vydavateľstvo

 |

Súradnice: 48°09′09″S 17°04′13″V﻿ / ﻿48,1524°S 17,0703°V﻿ / 48.1524; 17.0703
Rímskokatolícka **farnosť** v obci **Liptovská Lúžna** patrí do ružomberského dekanátu a Spišskej diecézy. Založená bola v roku 1787.

Dejiny farnosti
---------------

Obec Liptovská Lúžna vznikla v roku 1650. Odvtedy cirkevnoprávne farnosť patrila do farnosti Ružomberok. V roku 1752 bola zriadená nová farnosť v Liptovskej Osade a kostolík spolu s veriacimi z Lúžnej a Magurky pričlenili k nej. V roku 1787 bola postavená v Lúžnej fara a obec bola ustanovená za farnosť.

Kostoly vo farnosti
-------------------

Rímskokatolícky kostol
Najstarší kostol bol postavený v roku 1682. Bol to malý drevený kostolík zasvätený Nanebovzatiu Panny Márie. Obklopoval ho cintorín.

V roku 1701 bol prestavaný. Na drevenom chóre bol v kostole umiestnený organ. Cintorín bol obklopený ohradou a v jeho priestoroch stála drevená zvonica s jedným zvonom. Kanonická vizitácia z roku 1825 popisuje kostol v Lúžnej, že je v nevyhovujúcom stave a kapacitou už nepostačuje potrebám veriacich (počet obyvateľov bol vtedy 1685).

V roku 1843 sa začala stavba nového súčasného murového kostola. Dokončený bol v roku 1848 a zasvätený je Najsvätejšej Trojici.

Kňazi pôsobiaci vo farnosti
---------------------------

*farári a správcovia farnosti:*

1787 - 1789 Jakub Krajčinovský / 1789 - 1805 Jozef Keil / 1806 - 1823 Ján Nepomuk Kočútek / 1824 - 1828 Anton Kubančík / 1829 - 1843 Eduard Milovič / 1843 - 1843 Juraj Čurilla / 1843 - 1855 Ján Samueli / 1855 - 1855 Štefan Kučma / 1855 - 1885 Ľudovít Čurjak / 1886 - 1915 Štefan Rovder / 1915 Vojtech Kováč / 1915 - 1923 Izidor Kaločaj / 1923 - 1946 Július Brtko / 1945 - 1951 Gejza Findura / 1951 - 1955 Július Brtko / 1955 - 1956 Ján Sivčák / 1956 - 1958 Jozef Cibuľa / 1958 - 1961 František Novický / 1961 - 1965 Jozef Fitt / 1965 - 1994 Albín Ivák / 1994 excurendo Ján Kuboš / 1994 - 2005 Ján Kekelák / 2005 - 2018 Michal Fecko / 2018 - Jozef Trstenský.

Rímskokatolícky farský úrad

Cintoríny vo farnosti
---------------------

Vo farnosti sú štyri cintoríny. Na začiatku obce je nižný cintorín, v strede obce je starý cintorín, na konci obce je vyšný cintorín a najnovší cintorín je pri kostole. V súčasnosti sa pochováva na všetkých cintorínoch.

Súčasná farnosť
---------------

Vo farnosti dnes žije 2756 obyvateľov (údaj z 15. decembra 2021 matrika OcÚ L. Lúžna). Väčšina sa hlási ku katolíckej cirkvi.

Zaujímavosti
------------

Cez farnosť vedie Svätojakubská cesta na Slovensku (Camino de Santiago).

Jedným z dlhodobých členov tejto farnosti je aj Košický rodák Balderius Gregor. V minulosti sa významne zaslúžil o rozvoj kresťanstva medzi mladými ľuďmi.

Externé odkazy
--------------

* Stránka farnosti

Zdroje
------

* Rímskokatolícky farský úrad Liptovská Lúžna, *Historia domus Parochiae Luzsenensis*
* Rímskokatolícky farský úrad Liptovská Lúžna, *Canonica visitatio parochialis ecclesiae Luzenensis*, 1825.
* *Schematizmus venarabilis cleri almae Scepusiensis pro Anno a christo nato 1854*
* publikácia *Liptovská Lúžna* vydaná obcou Liptovská Lúžna v roku 2021
**Príchod vlaku do stanice La Ciotat** (franc. *L'arrivée d'un train à La Ciotat* (originál) alebo *L'Arrivée d'un train en gare de la Ciotat*) je nemý, krátkometrážny čiernobiely dokumentárny film vyrobený a distribuovaný bratmi Lumiérovcami.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Celý päťdesiat-sekundový film zobrazuje príchod vlaku na stanicu vo francúzskom prímorskom meste La Ciotat. Podobne ako väčšina vtedajších filmov bratov Lumiérovcov sa skladá z jedného záberu každodenného života.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Premiéra
--------

Film bol prvýkrát premietaný 6. januára 1896 v podzemí, v Indickom salóne parížskej kaviarne Grand Café. Vstupné bolo 1 frank. Celkom sa premietalo 10 filmov s priemernou dĺžkou 1 minúta. Táto krátkometrážna snímka je jedným z prvých nakrútených a zverejnených filmov na svete. Podľa jednej historky sa diváci sledujúci približujúci sa rušeň začínali báť a niektorí s krikom vybiehali z divadelných sedadiel. 

V roku 2020 bola vytvorená rozšírená a zvučná verzia klasického čiernobieleho filmu: Príchod vlaku do La Ciotat, The Lumière Brothers, 1896 v rozlíšení 4K a 60 fps.

### Miesta premiér a inojazyčné názvy

| Miesto | Dátum | Názov |
| --- | --- | --- |
| Francúzsko  Paríž, Francúzsko | 6. január 1896 | L'arrivée d'un train à La Ciotat |
| Spojené kráľovstvo  Londýn, Spojené kráľovstvo | 20. február 1896 | Arrival of a Train at La Ciotat |
| Turecko  Turecko | 1897 | Bir trenin La Ciotat garina varisi |
| Taliansko  Taliansko |  | L'arrivo di un treno alla stazione di La Ciotat / L'arrivo di un treno nella stazione di La Ciotat |
| Dánsko  Dánsko |  | Toget kører ind på Le Ciotat |
| Fínsko  Fínsko |  | Tåget anländer till stationen (švédsky) / Juna saapuu asemalle (fínsky) |
| Poľsko  Poľsko |  | Przyjazd pociagu na stacje |

Referencie
----------

1. ↑   *Film ako najpríťažlivejší vynález 19. storočia* [online]. korzar.sme.sk, 14. máj 2009. Dostupné online.
2. ↑   *Bratia Lumierovci* [online]. sgproduction.sk, [cit. 2010-08-02]. Dostupné online. Archivované 2008-05-27 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* *Arrival of a Train at La Ciotat* v Internet Movie Database (po anglicky)
* Kompletný film na YouTube.com (po anglicky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portálFilmový portál |
Boulevard de Sébastopol
**Boulevard de Sébastopol** (*Sevastopoľský bulvár*) je bulvár v Paríži, ktorý tvorí hranicu medzi 1. 2. 3. a 4. obvodom.

Poloha
------

Ulica vedie od križovatky s Avenue Victoria na severnom konci námestí Place du Châtelet a končí pri križovatke Boulevard Saint-Denis. Ulica je orientovaná z juhu na sever, odkiaľ na ňu nadväzuje Boulevard de Strasbourg.

Dejiny
------

Bulvár je jednou z najvýznamnejších dopravných tepien, ktoré boli vybudované z príkazu prefekta baróna Haussmanna počas prestavby Paríža v 2. polovici 19. storočia. Bol vytvorený ako severojužná os pre spojenie centra mesta a Východného nádražia. Práce na projekte začali v roku 1854 pod názvom *Boulevard du Centre*, ale dňa 25. septembra 1855 získala ulica dnešný názov podľa ukrajinského prístavu Sevastopoľ, ktorý bol počas Krymskej vojny po mnohomesačnom obliehaní dobytý Francúzmi a ich spojencami 8. septembra 1855.

Bulvár bol otvorený v roku 1858. Nová ulica zahŕňala pôvodné ulice *Rue Salle-au-Conite*, *Rue au Comte-de-Dammartin* (úsek od *Rue Rambuteau* k *Rue aux Ours*) a *Rue Bourg-l'Abbé* (medzi *Rue aux Ours* a *Rue Greneta*).

Počas niekoľkých nasledujúcich rokov bol bulvár predĺžený i južným smerom za Seinu na ľavý breh až k ulici Rue Cujas. Tento úsek v roku 1867 dostal názov Boulevard Saint-Michel.

Významné stavby
---------------

* Kostol svätého Lupa a svätého Egídia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard de Sébastopol**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

Súradnice: 48°51′52″S 2°21′05″V﻿ / ﻿48,864444°S 2,351389°V﻿ / 48.864444; 2.351389

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard de Sébastopol na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°18′47″S 18°02′09″V﻿ / ﻿48,31313°S 18,03583°V﻿ / 48.31313; 18.03583

**Kynek** je mestská časť v Nitre. Jeho rozloha je 5,1 km² a žije tu 942 obyvateľov (2020). Súčasťou Nitry je od roku 1960.

Poloha
------

Leží 5 km severozápadne od mesta Nitra, v severnej oblasti Nitrianskej pahorkatiny. Juhozápadne leží Kynecký les. Okrem neho sa tu nachádza kaštieľ zo začiatku 19.storočia, ktorý obklopuje anglický park, či Kostol Všetkých svätých, ktorý sa spomína už v roku 1257 a bol obnovený v roku 1728 a je zaradený medzi kultúrne pamiatky. Stredom obce preteká Kynecký potok, ktorý zbiera vodu z prameňov Kyneckého lesa a Šúdolskej doliny.

História
--------

Prvá písomná sa datuje do roku 1006 , neskôr sa však zistilo že táto listina je falzifikát z 18.storočia a tak prvou platnou písomnou zmienkou je zápis z roku 1246, kedy sa obec spomína pod názvom Kuniuk. Pôvodne patril kráľovskému Nitrianskemu hradu, neskôr bol majetkom ostrihomského arcibiskupa. V roku 1452 sa obec nazývala Kewnewk a patrila Mikulášovi Šuranskému. V roku 1598 obec spustošili krymský tatári, ktorí boli súčasťou tureckého vojska. V roku 1664 bola obec stále spustnutá a bol len osadou neďalekej obce Lehota. V roku ju arcibiskup Juraj Szelepcsényi testamentom odkázal nitrianskej kapitule. V roku 1964 sa v obci usadili Užovičovci a postupne sa stali jeho zemepánmi. V roku 1980 Rada Okresného národného výboru v Nitre schválila dokument Preventívne opatrenia ochrany prírody okresu Nitra. Územie Kyneku je v nej zaradené v kategórií C, čiže na týchto územiach možno vykonávať činnosť iba so súhlasom štátnej ochrany prírody.

Externé odkazy
--------------

* Kynek, nitra.sk Archivované 2021-10-30 na Wayback Machine
* Kynek-sk.webnode.sk

  


| * z
* d
* u
 Mestské časti Nitry (13) |
| --- |
| 
* Čermáň
* Diely
* Dolné Krškany
* Dražovce
* Horné Krškany
* Chrenová
* Janíkovce
* Klokočina
* Kynek
* Mlynárce
* Párovské Háje
* Staré mesto
* Zobor

 |  |
Boulevard du Montparnasse
**Boulevard du Montparnasse** je bulvár v Paríži, kde tvorí hranice medzi 6. 14. a 15. obvodom. Bulvár je známy svojimi reštauráciami a kinami.

Poloha
------

Bulvár spája námestia *Place Léon-Paul-Fargue*, kde naň nadväzuje Boulevard des Invalides a Place Camille-Jullian, odkiaľ pokračuje Boulevard de Port Royal. Ulica je orientovaná zhruba od západu na východ.

Dejiny
------

Bulvár je pomenovaný po návrší, ktoré sa rozkladalo v priestore dnešného námestia *Place Pablo-Picasso*. Tento kopec sa v 17. storočí nazýval hora Parnas (fr. *Mont Parnasse*), kde podľa gréckej mytológie sídlili múzy. Názov mu ironicky prisúdili študenti z neďalekej Latinskej štvrti, ktorí na jeho vrcholku recitovali verše. Kopec bol zrovnaný so zemou pri stavbe bulváru v polovici 18. storočia.

Významné stavby
---------------

* Kostol Notre-Dame-des-Champs
* V dome č. 73 sa nachádza kino *Le Bretagne*, jedno z najväčších v Paríži.
* V dome č. 162 žil spisovateľ Romain Rolland (1866 – 1944)
* V dome č. 139 žil až do svojej smrti maliar François-Louis Français (1814 – 1897)
* Na bulvári sú slávne pivnice ako Closerie des Lilas, La Coupole, La Rotonde, Le Select.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard du Montparnasse**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard du Montparnasse na českej Wikipédii.*
Boulevard Raspail
**Boulevard Raspail** (*Raspailov bulvár*) je bulvár v Paríži. Leží na hraniciach 6. 7. a 14. obvodu. Ulica nesie meno francúzskeho chemika, lekára a politika Françoisa Vincenta Raspaila (1794 – 1878).

Poloha
------

Bulvár vedie od križovatky s Boulevard Saint-Germain a Rue du Bac a končí na námestí Place Denfert-Rochereau. Ulica je orientovaná zhruba zo severu na juh.

Dejiny
------

Časť bulváru medzi Rue de Varenne a Rue de Sèvres bola prerazená v roku 1869. Od roku 1887 nesie svoje súčasné označenie. V roku 1892 bol bulvár rozšírený v úseku Boulevard Edgar-Quinet a *Place Denfert-Rochereau* a zahŕňal bývalý *Boulevard d'Enfer*. V roku1933 vzniklo na križovatke Rue du Cherche-Midi a *Boulevard Raspail* námestie *Place Alphonse-Deville*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard Raspail**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža Archivované 2020-10-19 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard Raspail na českej Wikipédii.*
**Rozmnožovanie** (iné názvy: **množenie, tokogónia, reprodukcia**) je vytváranie nových jedincov (potomkov) existujúcimi jedincami (rodičom alebo rodičmi) u všetkých živých organizmov. Rozmnožovanie je jedna zo základných vlastností živých organizmov (živej hmoty), umožňuje zachovanie druhu, a tým kontinuitu života. Rozmnožovanie nemusí byť nevyhnutne spojené s nárastom počtu jedincov. 

Rozlišujú sa dve základné formy rozmnožovania:

* pohlavné rozmnožovanie (alebo sexuálne, generatívne, amfigónia), pri ktorom sa (najčastejšie) najprv musia zlúčiť dve zárodočné bunky rôzneho pohlavia (gaméty) v jednu bunku (zygotu), aby mohol vzniknúť nový organizmus
* nepohlavné rozmnožovanie (alebo asexuálne, vegetatívne rozmnožovanie, monogónia), pri ktorom sa z rodičovského organizmu oddelí nejaká časť a stane sa z nej priamo nový organizmus (klon rodičovského organizmu)

Existuje viacero prechodných typov rozmnožovania (niekedy uvádzaných pod názvom jednopohlavné rozmnožovanie): partenogenéza (resp. apomixia), gynogenéza (merospermia), hybridogenéza a androgenéza.

Z iného hľadiska sa rozlišuje monocytogénne a polycytogénne rozmnožovanie, pozri pod Nepohlavné rozmnožovanie

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Rozmnožovanie (biológia)**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rozmnožovanie (biológia)**

rozmnožovaniu sa môže hovoriť aj sex a mužovi môže výsť z pipiku spermík čo oplodní ženu
Hearstov New York Journal, typický reprezentant žltej žurnalistiky
**Žltá tlač** (angl. *yellow press*) je jedno z označení pre bulvárnu tlač používajúcu nie veľmi etické novinárske postupy. Príslušná žurnalistika sa volá **žltá žurnalistika** (*yellow journalism*).

Označenie sa používa predovšetkým v anglosaskom svete. Vzniklo na konci 19. storočia, v súvislosti s komiksom *Yellow Kid*, ktorý pôvodne vychádzal v denníku Josepha Pulitzera *New York World*. Výroba žltej farby v novinách (aj farieb všeobecne) bola vtedy veľmi obtiažná a nákladná, a tak sa komiks stal veľmi populárnym. Ešte viac ho preslávilo, keď kresliara komiksu Richarda Outcaulta preplatil Pulitzerov hlavný konkurent, vydavateľ bulvárneho denníka *New York Journal* William Randolph Hearst, a seriál o „žltom chlapcovi" začal vychádzať u neho. Pulitzer proti nemu nasadil komiks *Red Kid* (Červený chlapec), ale ten si už takú obľubu nezískal.

Žltú žurnalistiku charakterizuje orientácia na senzácie, škandály a zločin.

Literatúra
----------

* JIRÁK, Jan, KÖPPLOVÁ, Barbara: *Média a společnost*. Praha, Portál 2003. ISBN 80-7178-697-7

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žlutá žurnalistika na českej Wikipédii.*
**Železničná trať Čížkovice – Obrnice** je regionálna dráha z Čížkovic cez Trebenice do Obrnic. Pred zastavením pravidelnej osobnej dopravy bola v cestovnom poriadku pre cestujúcich uvádzaná v tabuľke **113 Lovosice – Most a späť**, lebo po nej vedené vlaky jazdili z Lovosic do Čížkovic po nadväzujúcej trati Lovosice – Louny a z Obrnic pokračovali do Mostu po trati Louny – Most. Dráha sa začala stavať roku 1896 a bola otvorená 19. decembra 1898.

Trať bola postavená s garanciou 70 % základného imania 4 248 000 korún poskytnutou Českou zemí. Štát prispel priamo 80 000 korunami a miestny záujemcovia doplatili zostávajúcich 1 194 600 korún. Trať obsluhovala najmä miestne poľnohospodárske podniky a tiež dopravovala robotníkov do mosteckých baní.

Trať sa prezýva *„švestková"* (slov. *„slivková"*). Tento názov pochádza z predvojnových čias podľa vtedy tu rastúcich slivkových sadov a alejí.

V roku 1918 niesla trať označenie 72F, a bola tak postrannou traťou trate z Prahy do Mostu a ďalej do Moldavy. V čase druhej svetovej vojny viedla z veľkej časti v okolí hranice Protektorátu. V roku 1944 niesla označenie 167b, a bola tak postrannou traťou trate z Duchcova do Mladotic.

Trať je dlhá 34,8 km a osobný vlak ju v roku 2007 prešiel za približne 61 minút. V roku 1918 vlak z Obrnic dorazil do Čížkovic za 123 minút. Pre nákladnú dopravu trať občas využíva dopravcu Unipetrol Doprava. 9. decembra 2007 tu bola zastavená prevádzka osobných vlakov v rámci redukcie prevádzky osobných vlakov na niektorých tratiach.

Predvolené a koncové stanice pravidelných osobných vlakov boli od koncov trati vzdialené takto: Lovosice od Čížkovic 4 km, Most od Obrnic 3 km. Cestovné lístky sa v roku 1997 predávali len v Čížkoviciach, Třebívliciach a Obrniciach. Všetky zastávky okrem spomínaných, Třebenic a Libčevsi boli na znamenie. Plná cena cesty z Čížkovic do Obrnic bola 52 Kč (október 2007).

Referencie
----------

1. ↑   *O Švestkové dráze, Historie* [online]. Jindřichohradecké místní dráhy, [cit. 2012-07-30]. Dostupné online. Archivované 2013-04-01 z originálu. (po česky)
2. ↑  MIKOLÁŠEK, Karel. *Kdo jsme* [online]. [Cit. 2011-08-19]. Dostupné online. Archivované 2013-04-02 z originálu. (po česky)
3. ↑   *Jízdní řád trati 72f z roku 1918* [online]. [Cit. 2014-04-13]. Dostupné online. Archivované 2013-04-10 z originálu.
4. ↑  Jízdní řád trati 167b z roku 1944
5. ↑  SOUKUP, Lukáš. Unipetrol Doprava na trati 113. *K-Report*, 2008-01-09. Dostupné online [cit. 2010-07-28].
6. ↑  Jízdní řád trati 113 z roku 2008
7. ↑   *Tisková zpráva Ústeckého kraje o zrušení provozu na některých tratích* [online]. [Cit. 2014-04-13]. Dostupné online. Archivované 2012-05-29 z originálu.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční trať Čížkovice–Obrnice na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železničná trať Čížkovice – Obrnice**

Externé odkazy
--------------

* ŽelPage: Route 113 Lovosice - Most - Česká republika
**Vajdovský potok** je potok na hornej Orave, v južnej časti okresu Tvrdošín. Je to ľavostranný prítok Borovej vody, meria 2,3 km a je tokom VI. rádu.

Prameň
------

Pramení na styku Skorušinských vrchov (geomorfologický podcelok Kopec) a Podtatranskej brázdy (podcelok Zuberecká brázda), juhovýchodne od sedla Prieková (1 164,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 920 m n. m. na katastrálnom území obce Zuberec.

Opis toku
---------

Tečie v Zubereckej brázde prevažne východným smerom. V pramennej oblasti tečie južne od lokality Črchlica, pričom horný tok lemujú po oboch brehoch viaceré výmole, ktorými v období dostatku zrážkovej vody pretekajú občasné vodné toky, sprava priberá jediný trvalý prítok vznikajúci severovýchodne od kóty 973,7 m. Na dolnom toku tečie smerom na VSV, na ľavý breh brázdi niekoľko výmoľov, potok ešte podteká cestu II. triedy č. 584 a južne od obce Zuberec ústi v nadmorskej výške cca 785 m n. m. do Borovej vody.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Studeného potoka |
| --- |
| *Studený potok* → *Orava* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Blatná
* Bôrová voda
* Ďatlianka
* Grúnikový potok
* Hálečkov potok
* Javorina
* Kremenný potok
* Kurcinovka
* Látaná
* Malý potok
* Milotínka
* Mrzký potok
* Pribišská
* Salatínsky potok
* Sivý potok
* Soličný potok
* Spálenský potok
* **Studený potok**
* Suchý potok
* Števkovský potok
* Vajdovský potok
* Voliarisko

 |
| Vodné plochy | 
* Roháčske plesá
* Ťatliakovo jazero

 |
Boulevard Poniatowski
**Boulevard Poniatowski** je bulvár v 12. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Józefa Antoniho Poniatowskiho (1762-1813), maršala Francúzska. Vedie od Porte Dorée až k mostu National na nábreží Seiny.

Dejiny
------

V rokoch 1840-1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard Poniatowski**

Externé odkazy
--------------

* Nábrežie na stránkach Paríža

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard Poniatowski na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Boulevards des Maréchaux v Paríži |
| --- |
| 
* Soult
* Poniatowski
* Général-Jean-Simon
* Masséna
* Kellermann
* Jourdan
* Brune
* Lefebvre
* Victor
* Général-Martial-Valin
* Murat
* Suchet
* Lannes
* Amiral-Bruix
* Gouvion-Saint-Cyr
* Berthier
* Bessières
* Ney
* Macdonald
* Sérurier
* Mortier
* Davout

 |
Turkanský chlapec
**KNM-WT 15000** (t.j. "Kenya National Museum; West Turkana; položka 15000") alebo neformálne **turkanský chlapec** či **nariokotomský chlapec** je asi 1,5 mil. rokov starý nález kostry ľudského chlapca (druh Homo ergaster) od jazera Turkana v Keni.

Nález
-----

Náleziskom je lokalita Nariokotome III (NK III) asi 5 km od západného brehu jazera Turkana (preto je v značke WT = West Turkana) v Keni. Nález sa uskutočnil postupne v rokoch 1984 až 1988. Nálezcom bol najprv Kamoya Kimeu (tím R. Leakeyho), ďalšie časti vykopal tím, ktorý viedol Alan Walker. Nález je uložený v National Museums of Kenya v Nairobi (starší názov Kenya National Museum).

Zaradenie
---------

Klasifikuje sa ako Homo ergaster (resp. Homo erectus v širšom zmysle). Presnejšie: Pôvodne bol klasifikovaný ako Homo erectus, ale v roku 1991 ho B. Wood preklasifikoval na Homo ergaster.

Datovanie
---------

Vek je:

* blízko 1,44 mil. BP alebo blízko 1,6 mil. BP (Wood 2011) alebo
* okolo 1,6 mil. BP (Groves 2004, Thurzo 1998) alebo
* okolo 1,5 mil. BP (Soukup 2005)

Charakteristika
---------------

Ide o nález kostry asi 8-ročného (staršie sa udávalo 11/12-ročného) chlapca. Nález je mimoriadne významný pre svoju kompletnosť; umožňuje kompletne študovať znaky druhu Homo ergaster (či Homo erectus), čo do jeho objavenia nebolo možné. 

V čase smrti bol chlapec vysoký 160 cm (z toho by mohla vyplývať výška dospelého "ekvivalentu" 185 cm), vážil 47/48 kg alebo podľa iných výpočtov 50-53 kg (z toho by mohla vyplývať výška dospelého "ekvivalentu" 68 či 71 kg). Podľa Thurzo 1998 *Vysokou a štíhlou postavou, telesnými proporciami a tvarom tela pripomína dnešných Afričanov žijúcich v okolí rovníka.... Lebka zložená z približne 70 kúskov má kapacitu 880 cm3, v dospelosti by dosiahla okolo 900 cm3, pričom viacerými znakmi pripomína druh [Homo] erectus.* Telesné proporcie kostry sú vlastne také isté ako u dnešných ľudí (okrem najmä hrudníka a stehenných kostí), ale objem mozgu (900 cm3) je oproti dnešným ľuďom len dvojtretinový.

Referencie
----------

* Thurzo, M.: *Evolúcia človeka*, 1998  Archivované 2016-03-25 na Wayback Machine
* Soukup, V.: *Dějiny antropologie*, 2005
* Wood, B.: *Wiley-Blackwell Encyclopedia of Human Evolution*, 2011
* Groves 2004

Iné externé odkazy
------------------

* Archivované 2011-08-24 na Wayback Machine
* 
* 
* 
* 
* Archivované 2016-07-06 na Wayback Machine
Súradnice: 42°38′20.0″S 24°48′20.7″V﻿ / ﻿42,638889°S 24,805750°V﻿ / 42.638889; 24.805750

**Buchalov chan** (bulh. Бухалов хан) je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Charakteristika
---------------

Budova chanu (chan je výraz pre nejakú budovu, kde sa prijímali hostia - v tomto konkrétnom prípade išlo o hostinec) je jednou z najemblematickejších stavieb architektonickej rezervácie Staré Karlovo. Postavil ju ako svoj hostinec v 19. storočí Kirko Buchala - karlovský krčmár a správca. Budova sa nachádza v tesnej blízkosti chrámu Zosnutia Bohorodičky. Buchalov chan má svoje dôležité miesto v histórii mesta Karlovo, keďže budova slúžila ako miesto, kde prebiehalo mnoho dôležitých stretnutí vrátane zasadaní revolučného výboru pod vedením Vasiľa Levského. Neskôr až do 50. rokov 20. storočia tu sídlila mestská knižnica a čitáreň. V súčasnosti budova slúži ako „Centrum remesiel a tradícií", kde okrem expozícií venovaných remeslám typickým pre karlovský región, môžu návštevníci vidieť súčasných remeselníkov priamo pri práci.

Galéria
-------

* Celkový pohľad na budovu z juhozápaduCelkový pohľad na budovu z juhozápadu
* Detail budovyDetail budovy
* Detail budovyDetail budovy
* Západná fasáda budovyZápadná fasáda budovy

Referencie
----------

1. ↑  KĂNČEV, Kănčo; BONEV, Bončo. България. Stará Zagora : Domino EOOD. 312 s. ISBN 9789546511706. S. 216. (bulharsky)
2. ↑   *karlovo.bg* [online]. [Cit. 2017-08-04]. Dostupné online. Archivované 2017-10-30 z originálu.
3. ↑  opoznai.bg
4. ↑   *starinnokarlovo.com* [online]. [Cit. 2017-08-04]. Dostupné online. Archivované 2017-08-04 z originálu.
Čašník
**Čašník** (čašníčka aj servírka) je zamestnanec, obsluhujúci hostí v gastronomickom zariadení. Gastronomické zariadenia predstavujú reštaurácie, vinárne, hostince, kaviarne a iné. Väčšinou pracuje na zmeny. Často sa vyžaduje znalosť aspoň jedného svetového jazyka. Čašníci sú obvykle jediné osoby reštaurácií, ktoré prichádzajú do priameho styku s hosťami, preto sú pre zariadenia veľmi dôležití. Zodpovedajú za spokojnosť zákazníkov. Je dôležité, aby boli čestní, dodržiavali osobnú hygienu, mali kultivované spoločenské správanie a vedeli rýchlo a zručne obsluhovať.

O profesii
----------

Na povolanie čašníka pripravujú študentov hotelové akadémie, kde po 3-ročnom štúdiu majú možnosť získať výučný list v odbore čašník-kuchár. Okrem toho existuje množstvo kurzov, po absolvovaní ktorých účastníci získavajú potrebné vedomosti na vykonávanie tejto profesie. Profesionálny, priateľský a zdvorilý čašník, či čašníčka sú zvyčajne znak prvotriednych služieb.

Práca čašníka zahŕňa viacero činností. Začína sa pri prijímaní a usádzaní hostí. Ďalšou úlohou je prijatie objednávky, pričom musí byť schopný hosťom poradiť pri výbere pokrmov a nápojov. V ich náplni práce je nielen podávanie a vydávanie pokrmov, no v prípade potreby aj dokončenie prípravy jedál pri stole (flambovanie, porciovanie a podobne).
Následne má na starosti aj účtovanie tržieb hosťom, keď často prijíma šeky alebo úverové karty a teda má dohľad nad vedením pokladne. Prípadné reklamácie sú taktiež odovzdávané prostredníctvom neho. Jednou z najdôležitejších vlastností čašníka je komunikatívnosť.

Čašník má na starosti nielen činnosti, ktoré vykonáva v styku s hosťami. Spolupracuje pri zostavovaní jedálneho lístka. Obsluhuje a udržuje výčapné zariadenie, ošetruje a nalieva nápoje. Pokiaľ v reštaurácií nemajú barmana, ktorého úlohou je výroba miešaných nápojov podľa receptúr, čašník preberá aj túto prácu a nápoje následne podáva. Občas je jeho úlohou aj pripravovať minútky, šaláty a múčniky. Zúčastňuje sa aj na aranžovaní miestností a tabúľ. Zahŕňa to prestieranie príborov, tanierov, pohárov. Musí ovládať etiketu na slávnostných akciách, keďže je ich súčasťou.

### Výzor

Najčastejšia uniforma čašníkov a čašníčok sú čierne topánky, čierne nohavice, sukňa a biela košeľa, alebo blúzka.

Plat
----

Podľa agentúry Merces (profesional salary monitor) bol priemerný plat čašníkov na Slovensku v roku 2010 488€. No nezahŕňa to ostatné finančné odmeny, na ktorých sa plat čašníka vo väčšine prípadov zakladá, predovšetkým prepitné. To je pre čašníkov istý druh motivácie, lebo je priamo úmerné prístupu k zákazníkom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čašník**

Referencie
----------

1. ↑  Čašník- servírka. [online] 2010. Dostupné online.
2. ↑  Priemerný plat pre pozíciu. [online] 2010. Dostupné online. Archivované 2010-10-29 na Wayback Machine
**Kelly Kamalelehua Smithová**, viac známa pod umeleckým menom **Kelly Preston** (\* 13. október 1962, Honolulu, Havaj, USA - † 12. júl 2020, Houston, Texas, USA), bola americká herečka a modelka.

Životopis
---------

Vyrastala na Havaji a mala aj mladšieho nevlastného brata Chrisa Palzisa. Neskôr žila aj v Iraku a Austrálii, kde navštevovala školu Pembroke School v Adelaide. Študovala drámu a divadlo na Univerzite v južnej Kalifornii. 

Počas pobytu v Austrálii bola objavená módnym fotografom, ktorý jej pomohol získať prácu v reklamách. Zorganizoval jej svoj prvý filmový konkurz pre úlohu Emmeline v *The Blue Lagoon* z roku 1980, ktorú neskôr získala Brooke Shields. V tom čase začala používať priezvisko Preston.

Jej prvé väčšie filmové role prišli v roku 1985. V roku 2004 hrala vo videoklipe skupiny Maroon 5, „ She Will Be Loved". V roku 2007 hrala v thrilleri *Death Sentence*, kde sa predstavila ako manželka Kevina Bacona. Mala aj menšiu úlohu v televíznom seriáli *Medium*.

Bola aj hovorkyňou spoločnosti Neutrogena.

Osobný život
------------

V rokoch 1985 až 1987 bola vydatá za Kevina Gagea. Bola zasnúbená aj s Charlie Sheenom v roku 1990. V roku 1991 sa v Paríži vydala za Johna Travoltu, s ktorým mala tri deti, syna Jetta (\* 1992 - † 2009), dcéru Ellu Bleu (\* 2000) a druhého syna Benjamina (\* 2010).

Úmrtie
------

Dňa 12. júla 2020 zomrela 57-ročná Prestonová, dva roky potom, čo jej bola diagnostikovaná rakovina prsníka. O jej diagnóze sa nevedelo až do jej predčasnej smrti, ktorá bola oznámená na sociálnej sieti Instagram.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kelly Preston na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13943493m
* GND: 142296864
* ISNI: 0000 0000 8350 8096
* LCCN: no99044061
* NK ČR: xx0040652
* SNK: 176448
* VIAF: 2661619
* WorldCat: lccn-no99044061
**AbiWord** je jednoduchý textový procesor. Je slobodne šírený pre operačné systémy Windows, Linux, Mac OS a ďalšie, a to vrátane zdrojových kódov.

Vzhľad programu AbiWord je jednoduchý, často prirovnávaný ku programu Microsoft Wordpad, ktorý je súčasťou Microsoft Windows.

Vzhľad a funkcie
----------------

Užívateľské rozhranie AbiWordu je podobné aplikácii Microsoft Word pre lepšie orientovanie sa predchádzajúcich užívateľov, ale verzie pre jednotlivé OS rešpektujú niektoré zvyklosti daného systému. Portfólio funkcií nie je na jednu stranu také obsiahle ako má Microsoft Word alebo OpenOffice.org Writer, ponúka však veľkú prenositeľnosť a podporu rôznych platforiem a nenáročnosť .

AbiWord podporuje kontrolu pravopisu pomocou GNU Aspell, Hunspell alebo Ispell, podporuje pluginy a tiež automatické vytváranie záloh. K dispozícii je možnosť priameho zapisovania rovníc pomocou LaTeXu či MathML.

Podporované formáty
-------------------

* OpenOffice.org ODT, SXW
* Microsoft .doc
* jednoduché formáty RTF, TXT, WRI
* AbiWord ABW
* Kword 1.\* KWD
* HTML, XHTML
* PDF (len export)
* LaTeX (len export)
* Palm .pdb (len export)
* ďalšie formáty pre import/export

Predvolená aplikácia
--------------------

AbiWord je predvolený textový editor v niektorých Linuxových distribúciách, ako napríklad:

* Xubuntu
* Zenwalk
* KateOS
* SaxenOS

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2023-02-03]. Dostupné online. Archivované 2023-01-28 z originálu.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2008-10-27]. Dostupné online. Archivované 2018-10-01 z originálu.
3. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2008-10-27]. Dostupné online. Archivované 2008-10-22 z originálu.

Pozri aj
--------

* KOffice
* OpenOffice.org
* GNOME Office

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **AbiWord**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Archivované 2008-08-28 na Wayback Machine (po anglicky)
Boulevard Général-Martial-Valin
**Boulevard du Général-Martial-Valin** je bulvár v 15. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno generála Martiala Valina (1898 – 1980), generálneho inšpektora letectva a veliteľa francúzskych vzdušných síl.

Dejiny
------

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.

Do roku 1987 išlo o Boulevard Victor. Potom bola jeho časť medzi Pont du Garigliano a *Place Balard* vyčlenená ako samostatný bulvár a premenovaná.

16. decembra 2006 bola na bulvári uvedená do prevádzky električková linka T3.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard du Général-Martial-Valin**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard du Général-Martial-Valin na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Boulevards des Maréchaux v Paríži |
| --- |
| 
* Soult
* Poniatowski
* Général-Jean-Simon
* Masséna
* Kellermann
* Jourdan
* Brune
* Lefebvre
* Victor
* Général-Martial-Valin
* Murat
* Suchet
* Lannes
* Amiral-Bruix
* Gouvion-Saint-Cyr
* Berthier
* Bessières
* Ney
* Macdonald
* Sérurier
* Mortier
* Davout

 |
Boulevard de l’Amiral-Bruix
**Boulevard de l’Amiral-Bruix** je bulvár v 16. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno admirála Étienna Eustacha Bruixe (1759 – 1805), ministra námorníctva v roku 1798.

Tento bulvár je jedným z troch Maršalských bulvárov, ktoré nie sú pomenované po maršalovi Francúzska.

Dejiny
------

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.

V roku 1932 bola severná časť Boulevard Lannes medzi Porte Dauphine a Porte Maillot vyčlenená a vznikol z nej Boulevard de l’Amiral-Bruix.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard de l’Amiral-Bruix**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard de l'Amiral-Bruix na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Boulevards des Maréchaux v Paríži |
| --- |
| 
* Soult
* Poniatowski
* Général-Jean-Simon
* Masséna
* Kellermann
* Jourdan
* Brune
* Lefebvre
* Victor
* Général-Martial-Valin
* Murat
* Suchet
* Lannes
* Amiral-Bruix
* Gouvion-Saint-Cyr
* Berthier
* Bessières
* Ney
* Macdonald
* Sérurier
* Mortier
* Davout

 |