recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Južná strana Linlithgow Palace
Linlithgow Palace zo západu
Ruiny **Linlithgow Palace** sa nachádzajú v meste Linlithgow, vo West Lothian v Škótsku, 15 míľ západne od Edinburghu. V 12. storočí tu existovalo kráľovské sídlo. To sa zmenilo v 14. storočí po vystavaní opevnenia anglickou armádou kráľa Eduarda I.. Poloha sídla z neho urobila ideálnu vojenskú základňu chrániacu zásobovacie cesty medzi edinburgským hradom a hradom Stirling.

Dejiny
------

V roku 1424 bolo mesto Linlithgow čiastočne zničené veľkým požiarom. Škótsky kráľ Jakub I. začal prestavovať hrad na veľkú rezidenciu škótskej koruny. Počas nasledujúceho storočia sa z hradu stal formálnym dvorom s významným postavením počas vlády Jakuba III. Jakuba IV. a Jakuba V. ktorý sa narodil na tomto hrade v apríli roku 1512, kedy bola pridaná vonkajšia brána a vypracovaná nádvorná fontána. V decembri 1542 sa tu narodila tiež škótska kráľovná Mária I. a príležitostne sa tu taktiež zdržiavala počas svojej vlády. Po spojení kráľovstiev v roku 1603 sa kráľovský dvor presťahoval hlavne do Anglicka a Linlithgow sa používal len veľmi málo. Hoci kráľ Jakub VI. prestaval severnú časť hradu v rokoch 1618 – 1622, jediný vládnuci panovník, ktorý zostal v Linlithgow po tomto dátume, bol kráľ Karol I. ktorý tu strávil jednu noc v roku 1633.

Labuťou piesňou hradu sa stal september 1745, kedy "Bonnie princ Charlie" (tiež Karol III.) navštívil Linlithgow počas svojho pochodu na juh, no neprenocoval tu. Hovorí sa, že fontána bola vyrobená, aby z nej tieklo víno na jeho počesť. Vojsko vojvodu z Cumberlandu zničilo väčšinu hradných budov vďaka požiaru v januári 1746.

Súčasnosť
---------

Severná a západná strana Linlithgow Palace
Hrad bol zrekonštruovaný na začiatku 19. storočia a v súčasnosti je spravovaný najmä škótskou organizáciou *Historic Scotland*. Medzinárodne uznávaný akvarelista Frank W. Wood namaľoval pohľad na hrad Linlithgow. Hrad je otvorený pre verejnosť počas celého roku. V lete je prístupný verejnosti i priľahlý farský kostol sv. Michala z 15. storočia, umožňujúci spoločnú prehliadku dvoch z najkrajších zachovaných stredovekých pamiatok Škótska.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Linlithgow Palace**.
**Supermarine Type 224** bol prototyp britského stíhacieho lietadla v medzivojnovom období.

Stroj vznikol ako jeden z návrhov do výberového konania na novú stíhačku pre Royal Air Force (RAF) v roku 1934. Jeho hlavným konštruktérom bol R. J. Mitchell.

Išlo o celokovový jednoplošník s pevným podvozkom a otvoreným kokpitom. Návrh zahŕňal zaujímavý chladiaci systém – vodné chladiče umiestnené pozdĺž krídel. Toto však spôsobovalo problémy so spoľahlivosťou. Vo februári 1934 sa typ 224 v porovnaní s ostatnými jednoplošníkmi a dvojplošníkmi neukázal v najlepšom svetle. Jeho maximálna rýchlosť bola iba 367 km/h (228 mph) a stúpanie na 4 575 m (15000 ft) mu trvalo 9,5 minúty (8 m/s).

Pre porovnanie, víťazný návrh firmy Gloster (dvojplošník, z ktorého čoskoro vzniká Gloster Gladiator) dosiahol rýchlosť 390 km/h (243 mph), rovnaké stúpanie mu trvalo 6,5 minúty.

Technické údaje
---------------

* **Posádka** 1 pilot
* **Dĺžka** 8,97 m
* **Rozpätie** 13,97 m
* **Výška** 3,63 m
* **Nosná plocha** 27,4 m²
* **Prázdna hmotnosť:** 1 552 kg
* **Vzletová hmotnosť:** 2 151 kg
* **Motor** Rolls-Royce Goshawk II (V-12 vodou chladený radový motor, 1 vrtuľa)

Výkon
-----

* **Výkon** 448 kW (600 hp)
* **Maximálna rýchlosť** 367 km/h (vo výške 4 575 m / 15 000 stôp)
* **Maximálny dostup** 11 826 m
* **Stúpavosť** 8 m/s
* **Zbrane** 4 × 0,303 palca (7,7 mm) guľomety Vickers Mk IV

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Supermarine Type 224 na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Viktor Grigorievič Afanasiev** (rus. Ви́ктор Григо́рьевич Афана́сьев; \* 18. november 1922, Aktamyš – † 10. apríl 1994 Moskva) bol sovietsky filozof, politik, editor a žurnalista.

Životopis
---------

Narodil sa v Tatárskej autonómnej sovietskej socialistickej republike a v roku 1940 vstúpil do Červenej armády. Študoval na renomovaných sovietskych univerzitách. Náplňou jeho vedeckej práce bola najmä filozofia (marxizmus) a biológia. Neskôr bol šéfredaktorom Pravdy.

Bibliografia
------------

Medzi najvplyvnejšie diela Afanasieva patria jeho *Základy filozofie* (1964), *Vedecké riadenie spoločnosti* (1973) a *Človek a riadenie spoločnosti* (1979).

Prínos
------

Je autorom vedeckých štúdii riadenia socialistickej spoločnosti a výstavby komunizmu, kde vychádza z teórie, že riadenie spoločnosti sa nemôže opierať iba o intuíciu alebo subjektívnu skúsenosť, ale pri jej riadení je potrebné aplikovať vedecké empirické poznatky. Vychádza pritom z učenia o spoločensko-ekonomických formáciách z historického materializmu. Analyzuje spoločnosť ako celostný samostatný riadiaci systém. Okrem iného vychádza z marxistickej koncepcie sociológie. Autor v diele *Vedecké riadenie spoločnosti* vystavuje komparácii spoločenský systém socializmu s trhových kapitalizmom, vychádzajúc z filozoficko-politologických teórií Marxa, Engelsa a Lenina.

Referencie
----------

1. ↑  AFANASIEV Viktor Grigorievič : *Vedecké riadenie spoločnosti*; Prel. Ondrej Filo. 1. vyd. Bratislava Pravda 1979. s.1 (komentár vydavateľa)

Autoritné údaje: * GND: 120593882
* ISNI: 0000 0001 1473 3959
* LCCN: n79089282
* NK ČR: jn19990210011
* VIAF: 101799568
* WorldCat: lccn-n79089282
Osamelí bežci v roku 2004: zľava Peter Repka, Ivan Laučík a Ivan Štrpka
**Osamelí bežci** bola básnická skupina, ktorú tvorili traja autori slovenskej modernej poézie a prózy – Ivan Laučík, Peter Repka a Ivan Štrpka.

Skupina vznikla v roku 1963 pokusom publikovať v časopise Mladá tvorba svoj manifest. Uverejnili v ňom napokon manifesty dva – prvý pod názvom *Návrat anjelov* spolu so svojimi básňami v čísle 1/1964 a druhý v čísle 5/1964 pod názvom *Prednosti trojnohých slávikov*. Ich manifesty boli na tú dobu veľmi provokatívne, nakoľko odmietali oficiálne hodnoty. Vojnu a komunizmus považovali za abstraktné pojmy pre svoju generáciu, ale taktiež odmietali tvorbu niektorých etablovaných autorov (napr. Andreja Plávku). Odmietali tiež zasahovanie ideológie do literárnej tvorby a protestovali proti vtedajšiemu spoločenskému systému.

Všetci traja autori debutovali v rokoch 1968 – 1969 a svojou originálnou tvorbou sa odlišovali nielen od súdobej slovenskej lyriky, ale dokázali sa odlíšiť i jeden od druhého. Rozvíjali vlastnú básnickú viacvýznamovosť a básne pre nich znamenali možnosť neobmedzeného sebavyjadrenia. Okrem Štrpku sa v období normalizácie odmlčali a znovu začali pôsobiť až koncom 80. rokov (Laučík), resp. začiatkom 90. rokov (Repka).
**Viktor Jacobi**, pôvodným menom ***Viktor Jakabfi***, uvádzaný aj ako *Victor Jacobi*, alebo *Viktor Jakobi*, (\* 22. október 1883, Budapešť, Maďarsko – † 12. december 1921, New York, USA) bol maďarský operetný skladateľ.

Vyštudoval na Hudobnej akadémii (Zeneakadémia) v Budapešti pod vedením Jánosa Koesslera spoločne s ďalšími maďarskými operetnými skladateľmi, Emmerichom Kálmánom a Albertom Szirmaim. Komponovať operety začal ešte pred skončením štúdia (ukončil ho v roku 1905). Hneď jeho prvá opereta, A *Rátartós Királykisasszony* (*Zanovitá princezná*) mala úspech. Libreto napísali Drachman Holger a Jenő Heltai. Pôvodne pochádzalo z Andersenovej rozprávky, ktorá bola viackrát prepisovaná a zhudobnená. Opereta mala premiéru v Népszínház 17. decembra 1904. Libreto k jeho ďalšej operete, *A legvitézebb huszár* (*Najhrdinskeší husár*, 1905) napísal Ferenc Martos, ktorý sa stal úspešným maďarským libretistom. Úspech ďalšieho diela, *A tengerszem tündére*, prerušil príchod oveľa úspešnejšej operety – *Veselej vdovy* od Franza Lehára. Svetový úspech dosiahol Jacobi najprv operetou *Leányvásár* (*Trh s dievčatami*, 1911) ale predovšetkým operetou *Szibill* (1914). Počas skúšok operety *Szibill* v Londýne vypukla 1. svetová vojna. Premiéra bola zrušená a Jacobi sa stal v Londýne nežiaducou osobou. Preto odišiel do Ameriky. V Amerike písal hlavne hudobné sprievody k rôznym dielam bez nejakej väčšej slávy. Pracovné tempo mu podlomilo zdravie a umrel v mladom veku – ako 38 ročný.

Diela
-----

* A rátartós királykisasszony, *Zanovitá princezná* (1904)
* A legvitézebb huszár, *Najhrdinskejší husár* (1905)
* A tengerszem tündére (1906)
* Tüskerózsa (1907)
* Van, de nincs (1908)
* Jánoska (1909)
* Leányvásár, *Trh s dievčatami*(1911)
* Szibill (1914)

Autoritné údaje: * BnF: 14002846q
* GND: 126676607
* ISNI: 0000 0001 0890 271X
* LCCN: no88006249
* NK ČR: mzk2013768151
* PIM: PIM90113
* VIAF: 39573276
* WorldCat: lccn-no88006249
**Old Firehand** je fiktívny zálesák a slávny lovec. Je jednou zo známych postáv s románov Karla Maya *Poklad v Striebornom jazere* (1890 – 1891) a *Winnetou* (1893). Jeho bojové meno znamená v preklade „Ohnivá ruka", a začiatočné „Old" je pridané, pretože Karl May to považoval za typicky americké a navyše symbolizujúce, že hrdina je skúsený.

Old Firehand je pôvodom Nemec, mohutného vzrastu a má veľmi dobré strelecké schopnosti. Je priateľom náčelníka kmeňa Apačov Winnetua, s ktorým kedysi súperil o lásku dievčaťa Ribanny z kmeňa Assinibonov. Ta mu dala pred Vinnetuom prednosť a stala sa jeho ženou. Neskôr bola Ribanna zavraždená bielym zločineckým náčelníkom indiánskeho kmeňa Ponkov Parranohom, čo oboch mužov spojilo ku spoločnej pomste.

Už ako starší muž sa zoznamuje s Old Shatterhandom a s jeho pomocou je pomsta Parranohovi dokončená. V boji je síce Old Firehand ťažko zranený, ale Ponkovia sú rozprášení a Parranoh zabitý. Neskôr sa Old Firehand stretne s Old Shatterhandom ešte raz na ceste k Striebornému jazeru.

Old Firehand vo filme
---------------------

Filmové osudy Old Firehanda sa od knižných dosť odlišujú. Vo filme *Poklad na Striebornom jazere* vôbec nevystupuje. Namiesto toho bol pre neho vymyslený úplne nový príbeh, ktorý v roku 1966 nakrútil nemecký režisér Alfred Vohrer pod názvom *Old Firehand* (po nemecky *Winnetou und sein Freund Old Firehand*), v ktorom ešte žije Winnetouova sestra Nšo-či. V tomto filme hrá Old Firehanda kanadský herec Rod Cameron.

Pozri aj
--------

* Winnetou
* Old Shatterhand

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Old Firehand na českej Wikipédii.*
**Viliam Vagač** (\* 18. august 1889, Stará Turá – † 2. júl 1970, Pezinok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, spoluzakladateľ a riaditeľ súkromného Slovenského gymnázia v Taliansku, misionár, trpiteľ za vieru - disident.

Životopis
---------

Študenti s profesormi v školskom roku 1922/1923

  

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Lombriascu v Taliansku (1909 – 1910). Teológiu študoval v Osvienčime, kde bol i 17. júna 1919 vysvätený za kňaza. V roku 1921 sa stal spolu zo saleziánom Františkom Sersenom spoluzakladateľom a následne i riaditeľom Slovenského gymnázia v severnom Taliansku, ktoré sídlilo v obci Perosa Argentina (1921 – 1924). V roku 1924 odišiel na Slovensko. Pôsobil v Šaštíne a vo Svätom Benediku.

V roku 1932 odišiel na misie do Brazílie. Posobil vo federálnom štáte Mato Grosso. V roku 1947 sa vrátil na Slovensko. Pôsobil v Hodoch (dnes mestská časť Galanty) a v Bratislave.

V roku 1952 bol pre svoj aktívny náboženský postoj uväznený a obvinený z toho, že ilegálne ukrýval ﬁnančné prostriedky a cennosti pred zoštátnením a že tieto prostriedky následne použil na nepriateľskú činnosť a na ﬁnancovanie ilegálnych útekov saleziánskych klerikov do zahraničia, ktoré organizoval salezián Titus Zeman, dnes už blahoslavený.

Odsúdili ho na 18 rokov väznenia. V roku 1960 bol podmienečne prepustený. Od roku 1962 sa stal duchovným správcom rehoľných sestier Svätého kríža, ktoré pracovali v ústave s mentálne postihnutými deťmi v Osadnom (1962 – 1966).

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 283 - 284.
* VAGAČ, Viliam, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 1436 – 1437.

Autoritné údaje: * SNK: 166661
Supravodivá kabeláž
**Supravodivosť** je makroskopický kvantový jav, pri ktorom materiál kladie nemerateľne malý elektrický odpor pri prechode elektrického prúdu, neuvoľňuje sa žiadne joulové teplo a materiál sa stáva ideálnym diamagnetikom, čím kompenzuje vonkajšie magnetické pole.

História
--------

Počiatky myšlienky poklesu elektrického odporu pri nízkych teplotách siahajú do druhej polovice 19. storočia, keď škótsky chemik a fyzik James Dewar spolu s Angličanom Johnom Ambrose Flemingom predpovedali, že v absolútnej nule bude odpor čistých kovov taktiež nulový (aj keď Dewar neskôr svoje tvrdenie poopravil s tým, že odpor nezanikne úplne, len sa bude blížiť k nule). Praktický výskum vodivosti kovov pri nízkych teplotách začali Poliaci Zygmunt Florenty Wróblewski a Karol Olszewski a približne v roku 1880 aj zdokumentovali tento jav. Tragická nehoda Wróblewskeho v roku 1888 (zomrel na následky popálenia petrolejom) však pokusy ukončila.

Skutočnú supravodivosť pozoroval až Heike Kamerlingh Onnes v roku 1911, ktorý uskutočnil sériu meraní elektrickej vodivosti čistých kovov pri veľmi nízkych teplotách. Onnes spočiatku experimentoval s platinou a zlatom, ktoré ponáral do tekutého hélia (sám v roku 1908 objavil proces jeho skvapalňovania), no neskôr oba kovy nahradil ortuťou (lepšie sa čistila). Pri teplote pod 4,19 K pozoroval náhle *„zmiznutie"* odporu ortuti, ktorého hodnota sa obvykle blížila k tisícke, no po ochladení pod túto teplotu neboli prístroje schopné zaznamenať žiaden elektrický odpor. Onnes publikoval na tému straty odporu viacero článkov, zaviedol termín supravodivosť a za tento objav bol ocenený Nobelovou cenou za fyziku v roku 1913.

Od Onnesovho objavu bola postupne objavená supravodivosť u ďalších približne 30 prvkov. Výška kritickej teploty sa postupne zvyšovala (1913 to bolo 7 K pre olovo a v roku 1941 už 16 K pre nitrid nióbu). Vývoj pokračoval a dnes (3. máj 2014) má rekordná kritická teplota hodnotu 338 K. (65 °C) 
Jedná sa však o zložité chemické zlúčeniny (Tl7Sn2Ba2TiCu10O20+), ktorých štruktúra je navyše v pelete usporiadaná sendvičovo s veľmi nízkym objemovým podielom Titánu, čo si vyžaduje veľmi citlivé testovacie zariadenia.

Referencie
----------

1. 1 2  Superconductors.ORG - world superconductivity record has been increased to near 65 Celsius, 29 January 2014, revised 3 May 2014

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku History of superconductivity na anglickej Wikipédii.*
* Gustáv Plesch, Základy materiálovej chémie vysokoteplotných supravodičov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **supravodiče**
**Ch-38** predstavuje rodinu rakiet typu vzduch-zem krátkeho dosahu, ktoré sú nástupcami striel Ch-25 a Ch-29. Je určená na ničenie pozemných cieľov alebo hladinových plavidiel nachádzajúcich sa v pobrežnom pásme.

Strela má byť integrovaná hlavne v stíhačke piatej generácie T-50 PAK FA, ale aj v strojoch Su-34, MiG-29SMT, Su-30, Su-35 a MiG-35.

Prvýkrát bola Ch-38 predstavená verejnosti na výstave МАKS v roku 2007.

Konštrukcia a vlastnosti
------------------------

Ch-38 má dĺžku 4,2 m, priemer 31 cm a rozpätie riadiacich plôch 1,14 m. Celková hmotnosť rakety je 520 kg, pričom bojová časť váži 250 kg. Bojová časť je v závislosti od variantu strely buď trieštivo-trhavá (Ch-38MAE, Ch-38MLE a Ch-38MTE), priebojná (Ch-38MAE, Ch-38MLE a Ch-38MTE) alebo kazetová (Ch-38MKE). 

Strely môžu byť odpaľované pri rýchlostiach od 54 do 1 620 km/h v letovej hladine 200 – 12 000 m. Efektívny dostrel rakety je 3 – 40 km a v okamihu odpalu môže byť nosič od cieľa odklonený až o ±80°. Ch-38 je poháňaná raketovým motorom na tuhé palivo, ktorý jej umožňuje dosiahnuť rýchlosť Mach 2,2. 

Krídla strely sú skladacie, čo umožňuje jej zavesenie aj do vnútornej šachty stíhačky T-50 PAK FA.

Uvádzaná životnosť rakety je 10 rokov.

Verzie
------

* **Ch-38MLE** – verzia s inerciálnym a poloaktívnym laserovým systémom navedenia.
* **Ch-38MAE** – verzia s inerciálnym a aktívnym rádiolokačným systémom navedenia.
* **Ch-38MTE** – verzia s inerciálnym a infračerveným systémom navedenia.
* **Ch-38MKE** – verzia s inerciálnym a satelitným systémom navedenia (GLONASS).

Používatelia
------------

Rusko  **Rusko**

* Vzdušno-kozmické sily Ruskej federácie

Referencie
----------

1. ↑  Сверхточный «Гром»: умная бомба, способная залететь в форточку *Телерадиокомпания ЗВЕЗДА*, 31. augusta 2015
2. ↑  ВВС приняли на вооружение новую сверхточную ракету Х-38 класса «воздух-земля»
3. ↑  Многоцелевая ракета Х-38МЭ
4. ↑  Ракета Х-38МЭ

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoRuský portál |
Fotoaparát Sokol
**Sokol-Automat**, **Sokol** (rus. Сóкол-Автомáт, Сoкол) alebo **Sokol-2** (rus. Сокол-2) boli značky sovietskych 35 mm fotoaparátov. V rokoch 1966 – 1986 ich spoločnosť LOMO vyrobila viac ako 400 000 kusov. Niektoré boli vyvezené aj do Európy. Cena fotoaparátu v roku 1977 bola 145 rubľov, takmer jeden a pol krát drahšia ako zrkadlovka Zenit-E s vymeniteľnou optikou. Pre sovietskych fotografov sa Sokol ukázal ako príliš drahý a pre profesionálnu fotografiu bol nevhodný. V roku 1978 bola výroba fotoaparátu prerušená, celkovo zišlo z montážnej linky 226 600 kópií, ako aj 1 000 kamier s názvom „LOMO-130A".

Technické parametre
-------------------

* Typ: maloformátový ďalekomerný fotoaparát
* Objektív: Industar-70, neodnímateľný
* Uzávierka: stredová
* Film: 35 mm, 36 snímkov

História
--------

Názov bol pravdepodobne určený na to, aby priniesol asociácie so „sokolím okom" – príslovie o vynikajúcom zraku.[chýba zdroj]

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sokol (camera) na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 48° 55′ 51.72″ s.š. 20° 24′ 55.38″ v.d.

Závojový vodopád
Skalný vodopád
**Sokolia dolina** je najpríkrejšia roklina v Slovenskom raji.

Prírodné podmienky
------------------

Roklina dlhá asi 4 km ústi do Bieleho potoka v údolí Tomášovskej Belej a jej vrchol sa nachádza na úpätí Veľkej Poľany. V rokline je najvyšší vodopád v Slovenskom raji - Závojový vodopád vysoký 75 metrov. Turistická cesta vedie po sústave rebríkov vedľa vodopádu, stará trasa vodopád obchádzala. V rokline sa nachádzajú tiež Bočný vodopád, Skalný vodopád a Vyšný vodopád.

Turistika
---------

Sokolia dolina bola objavená ako jedna z posledných a to v roku 1910 L. Rokfalussym. Momentálne je roklina prístupná po žltej značke z Tomášovskej Belej na rázcestie Sokolia dolina-vrch pri Biskupských chyžkách.

Externé odkazy
--------------

Sokolia dolina - informácie, trasy, fotogaléria

| * z
* d
* u
Slovenský raj |
| --- |
| Rokliny | 
* Kláštorská roklina
* Kyseľ - bývalý
* Malý Kyseľ
* Piecky
* Prielom Hornádu
* Sokolia dolina
* Suchá Belá
* Tomášovská Belá
* Veľký Kyseľ
* Veľký Sokol
* Zejmarská roklina

 | Tomášovská Belá v Slovenskom raji |
| Miesta | 
* Čingov
* Kláštorisko
* Klauzy
* Letanovský mlyn
* Podlesok

 |
| Vodné toky | 
* Biely potok
* Hornád
* Kyseľ
* Veľká Biela voda

 |
Súradnice: 48°31′16″S 18°32′40″V﻿ / ﻿48,5209950°S 18,5443397°V﻿ / 48.5209950; 18.5443397

**Sokolec** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Malá Lehota, Veľké Pole v okrese Žarnovica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1997 a naposledy novelizované v roku 1999 na rozlohe 73,2200 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Účelom vyhlásenia PR je ochrana územia s pestrou geolog. stavbou a so systémom viacerých tektonických porúch na SV okraji pohoria Tríbeč. Vyskytuje sa tu aj geomorfolog.útvar zvaný hogback (kozí chrbát) - kolmé úklony kremencových lavicových súvrství.*

Referencie
----------

1. ↑  Sokolec. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Sokolec v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sokolec (přírodní rezervace) na českej Wikipédii.*
**Strašidelný kaštiel** alebo v novšom vydaní **Pán Tragáčik a Strašidelný kaštieľ** (poľ. Niesamowity dwór, poľ. Pan Samochodzik i niesamowity dwór) je dielo z roku 1969 od Zbigniewa Nienackeho zo série o pánu Tragáčikovi.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Ide o príbeh z Poľska. Nienacki dej zaradil na koniec novembra, kedy sú dni sychravé a krátke, a nie do obdobia letných prázdnin ako iné príbehy.

Pán Tragáčik dostane koncom roka 1967 za úlohu urobiť inventúru vo vidieckom kaštieli, ktorého majiteľ nedávno zomrel. O kaštieľ má záujem nielen ministerstvo kultúry, ale aj ktosi iný, kto v kaštieli straší a vytvára napätie. S pánom Tragáčikom odchádzajú do kaštieľa aj dvaja mladí pracovníci, ktorí len v tom roku ukončili štúdium dejín umenia. Dvojica mladých si ho však nesprávne „zaškatuľkuje" a tak nie sú vzťahy pána Tragáčika, slečny Wiezchónovej a Bigosa práve najlepšie. Kaštieľ navyše ukrýva mnoho záhad a do priazne trojice sa dostane aj mladá a krásna slečna Marysia. Na scéne sa prvýkrát objavuje aj známy priekupník a niekdajší Tomaszov spolužiak Waldemar Batura, ktorého pán Tragáčik stretáva aj v niekoľkých ďalších príbehoch (Pán Tragáčik a záhady Fromborku, Pán Tragáčik a Neviditeľní), a ihneď v ňom vzbudí podozrenie, že niečo nie je v poriadku...

Príbeh, ktorý pozostáva iba z dvanástich kapitol, je napínavý a spĺňa všetky atribúty klasického dobrodružstva dôvtipného Tragáčika. Okrem dejovej línie sa čitateľovi dostáva od Nienackého aj tradičného „výkladu", tentoraz ide o zaujímavosti o lóži slobodomurárov a z dejín Poľska v 19. storočí. Síce krátky, ale kvalitný román, sa končí zaujímavým rozuzlením a jemným morálnym poučením, ktoré dal Nienacki snáď do každého diela o pánovi Tragáčikovi.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. ↑  NIENACKI, Zbigniew. *Pán Tragáčik a templári*. [s.l.] : Mladé letá.
**Supermax** bola česká televízna stanica, ktorá vysielala hlavne animované seriály pre tínedžerov. Vysielala od novembra 1994 do septembra 2004, keď bola nahradená detským televíznym kanálom Fox Kids.

Začiatky
--------

Vysielanie stanice bolo spustené 22. novembra 1994 spoločne so stanicami HBO a Max1 (dnes Spektrum). Supermax mal pokrytie signálom najmä v Česku, ale aj na Slovensku.
Počas jej vysielania odvysielala veľa seriálov, hlavne anglických dabovaných do češtiny. Jeden z tých najznámejších bol *Cybernet* (výslovnosť - "Kybernet"), ktorý vysielal recenzie a screenshoty z hier. Taktiež sa uchytila aj seriálom *Bláznivé sporty*, ktorý bol zostavený iba z domácich videí, ktoré ukazovali smiešne situácie pri športoch. Iné seriály, ktoré vysielala, boli napríklad *Fresh Prince of Bel Air*, *Rugrats*, *G.eek*, *Animaniacs*, *Fly Tales*, *Pinky and the Brain* alebo *Are You Afraid of the Dark?*. Supermax taktiež vysielal animované filmy na Veľkú noc, ale tento zvyk bol prerušený pred niekoľkými rokmi. Na Veľkú noc vysielal tiež dabovanú verziu *Rock and Rule-u*.

Zánik
-----

Supermax si našiel divákov nielen medzi detským publikom, ale i medzi dospelými. V rokoch, keď sa do popredia dostávali ponuky satelitného pripojenia alebo operátorov káblového pripojenia, bol Supermax vytlačaný programom Fox Kids Česká republika (neskôr Jetix, dnes Disney Channel). Jeho sledovanosť a obľúbenosť bola v čase vysoká a na tamojšie pomery to bol jeden z najlepších detských kanálov, dal by sa nazvať českou verziou populárneho amerického kanálu Cartoon Network. Stanica ukončila vysielanie sitcomom *Kenan and Kel-a*, 15. septembra 2004 o 21:30 hod.

Referencie
----------

1. ↑
**Antický atomizmus** alebo **antická atomistika** je najvýznamnejší materialistický smer antickej filozofie. Svet sa podľa tohto učenia skladá z nekonečného množstva nepatrných, večných nedeliteľných častíc – atómov, ktoré majú rôzne tvary a veľkosť, pohybujú sa sami od seba v prázdnom priestore, spájajú sa a rozpájajú, a tak vytvárajú mnohotvárnosť javov. Vo vesmíre vládne prísny determinizmus. Atomizmus vytvoril novú koncepciu bytia ako určitej masy s geometrickou podobou, s určitou váhou a polohou, a tak priniesol na svoje časy logické vysvetlenie sveta, prírody a ľudského života. Atomizmus prvý nastolil problém filozofickej koncepcie hmoty. Atóm, ako geometrický útvar postihnuteľný len rozumom, je zároveň vecou, telesom a hmotou. S tým sa tiež spája nové chápanie pohybu a pokus vysvetliť jeho vývin v procese vznikania a formovania sa sveta vylučujúce akúkoľvek absolútnu imanentnú a transcendentnú statiku. Atomizmus uvádza do kozmogonických javov matematiku a vďaka tomu takmer úplne odmytologizoval ľudské myslenie v prospech všeobecno-abstraktného myslenia, opierajúceho sa o objektívnu skutočnosť a koncepciu atómu ako základného elementu všetkého súcna.

Podľa Jana Patočku je atomistika *"dôsledný aritmetizmus; má po tejto stránke blízko k pytagorejstvu a jej predstavitelia na základe atomického princípu došli k dôležitým výsledkom geometrickým. Myšlienky mechanickej skladby telies zložených z elementárnych teliesok a vzniku vyšších kvalít na základe atomických štruktúr (hlavný princíp atomistických výkladov) sú v podstate dôsledky tohto aritmetizmu. Je ďalej veľmi pravdepodobné, že atomizmus bol mienený pôvodne nie ako fyzikálny (nedeliteľnosť teliesok, ktoré nie sú rozdelené žiadnym prázdnom), ale ako geometrickopriestorový (atomizmus posledných 'bodov', z ktorých sa skladá rozloha); bola to finitistická odpoveď na eleatský argument dichotómie, deliteľnosti kontinua do nekonečna, teda špekulácia o základných matematických pojmoch, hlavne o nemožnosti nekonečne malej veličiny."*

Referencie
----------

1. ↑  Legowicz, J.: Prehľad dejín filozofie. Základy doxografie. Bratislava, Obzor 1972. 668. s. 80-81

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

| * z
* d
* u
Predsokratici |
| --- |
| Milétska škola | 
* Táles z Milétu
* Anaximandros
* Anaximenes

 |
| Pytagorejská škola | 
* Pytagoras
* Alkmaion z Krotónu
* Filolaos
* Archytas

 |
| Efezská škola | 
* Hérakleitos
* Kratylos

 |
| Eleatská škola | 
* Xenofanes z Kolofonu
* Parmenides
* Zenón z Eley
* Melissos zo Samu

 |
| Pluralisti | 
* Anaxagoras
* Empedokles

 |
| Atomisti | 
* Leukippos
* Démokritos

 |
| Sofisti | 
* Prótagoras
* Prodikos
* Gorgias
* Hippias z Elidy
* Kritias
* Antifón z Atén

 |
| ďalší | 
* Diogenes z Apollónie

 |
Old fashioned pohár, tradične používaný na podávanie liehovín
**Old fashioned** (angl. *old fashioned glass*, doslovne *staromódny*), **rocks** (angl. *rocks glass*, z anglického výrazu *on the rocks* – „s kockami ľadu") alebo **lowball pohár** (angl. *lowball glass*) je nízky a široký sklenený stohovateľný pohár so silným dnom, do ktorého sa zvyčajne nalieva whisky s ľadom.

Tento typ pohárov sa používa hlavne na plnenie a podávanie alkoholických koktailov, vrátane rovnomenného old fashioned. Tvar pohára so širokými stenami kvôli pohodliu mletia mliaždičom pevných prísad: spočiatku v takýchto pohároch búchal ľad s whisky a po zavedení prohibície v USA sa v ňom podávali chladené alkoholické koktaily obsahujúce aromatické prvky.

Štandardný old fashioned glass obsahuje 180 až 300 ml (alebo 6 až 10 amerických uncí). Spolu so štandardom existuje aj rozmanitý pohár **double old fashioned** (skrátene **D.O.F.**), ktorý obsahuje 350 – 470 ml (alebo 12 – 16 uncí).

Referencie
----------

1. ↑   *The Difference Between Highball & Lowball Glasses* [online]. [Cit. 2019-02-06]. Dostupné online.
2. ↑   *What you Should Know about Highball and Lowball Glasses* [online]. October 6, 2017, [cit. 2019-02-06]. Dostupné online. Archivované 2019-02-07 z originálu.
3. ↑  Regan, Gary. *The Joy of Mixology*. New York: Clarkson Potter, 2003. 1. vyd. S. 132—133 (po anglicky). ISBN 0-609-60884-3.
4. 1 2  Rathbun, A. J. *Good Spirits: Recipes, Revelations, Refreshments, and Romance, Shaken and Served with a Twist*. Boston, Massachusetts: The Harvard Common Press, 2007. S. 13 (po anglicky). ISBN 978-1-55832-336-0.
5. ↑  Herbst, Sharon; Herbst, Ron. *The Ultimate A-to-Z Bar Guide*. New York: Broadway Books, 1998. S. 9 (po anglicky). ISBN 978-0-7679-0197-0.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Олд фешен (стакан) na ruskej Wikipédii.*
**Astra** je riadená strela protilietadlová stredného dosahu, ktorá je určená pre boj mimo vizuálny kontakt. Ide o prvú strelu typu vzduch-vzduch, ktorú vyvinula India.

Vznik a vývoj
-------------

V roku 1990 sa v Indii zrealizovala štúdia uskutočniteľnosti, ktorá sa zaoberala vývojom vlastnej strely typu vzduch-vzduch. Vývojom strely sa zaoberala indická vládny agentúra Defence Research and Development Organisation (DRDO), ktorá ju oficiálne predstavila verejnosti v roku 1998 na výstave Aero India. India uviedla, že 85% technológií, použitých na rakete, pochádza z domáceho výskumu. Pôvodne bola určená pre ľahké bojové lietadlo Tédžas, ktoré bolo vtedy vo vývoji. Sériovú výrobu týchto stíhačiek sa však dodnes nepodarilo rozbehnúť a koncom roku 2018 mala India iba 9 lietadiel vo verzii Mark I.

Projekt Astra bol schválený indickou vládou v marci 2004, pričom počiatočné náklady boli odhadnuté na 340 mil. dolárov. Kvôli technickým problémom bol však termín testovania niekoľkokrát odložený a k prvému skúšobnému odpalu došlo až v máji 2014. Testovanie bolo úspešne ukončené v októbri 2018 a v nasledujúcom roku by mala byť zavedená do výzbroje Su-30MKI.

Konštrukcia a vlastnosti
------------------------

Astra je jednostupňová raketa na pevné palivo, ktorá má dĺžku 3,57 m a priemer 17,8 cm. Jej celková hmotnosť je 154 kg, pričom 15 kg pripadá na bojovú hlavicu. Má aktívne radarové navádzanie, systém elektronických protiopatrení a pohon, ktorý zanecháva minimálnu tepelnú stopu. Strela je schopná zostreliť vysoko rýchlostné ciele zo zadnej polosféry na vzdialenosť 20 km a z prednej polosféry až na 80 km. Na úrovni mora má dosah 20 km, od nadmorskej výšky 8 000 m je to 40 km a ak je vystrelená v nadmorskej výške 15 000 m, tak môže mať dolet až 80 km.

Astra by mala byť čoskoro integrovaná do indických stíhačiek Su-30MKI a v budúcnosti by mala stať súčasťou výzbroje aj Mirage 2000H, MiG-29, Tédžas. Plánuje sa, že sa stane základnou domácou protilietadlovou strelou pre boj mimo vizuálny kontakt.

Používatelia
------------

India  **India**

Indické vzdušné sily

Referencie
----------

1. ↑  India researches air-to-air missile
2. ↑  "India unveils Astra but keeps wraps on LCA"
3. ↑  ASTRA Missile getting ready to be inducted in service next year: another successful test
4. ↑  Vývoj novej indickej strely Astra je ukončený

Pozri aj
--------

* AIM-120 AMRAAM
* Meteor
* R-77
Budova divadla Old Vic.
Schodisko.
**Old Vic** je divadlo nachádzajúce sa v Londýne, južne od stanice Waterloo, na rohu ulíc The Cut a Waterloo Road. To isté meno niesol aj herecký súbor, z ktorého neskôr v roku 1963 vznikol Súbor Národného divadla.

História divadla
----------------

Divadlo bolo založené v roku 1818 hercom Williamom Barrymoreom pod názvom Royal Coburg Theatre. V roku 1833 bolo divadlo premenované na počesť dedičky trónu, princezne Viktórii a nieslo názov Royal Victorian Theatre. 

V roku 1880 divadlo premenovala jeho vlastníčka Emma Consová na Royal Victoria Hall And Coffee Tavern. Už v tejto dobe sa divadlu v hovorovej reči hovorilo Old Vic.

Po Consovej smrti v roku 1912 dostala divadlo do rúk jej neteri Lilian Baylisovej, ktorá sa zamerala na repertoár pozostávajúci zo Shakespearových hier. V roku 1929 bol založený herecký súbor **Old Vic Company**, ktorý viedol divadelný a filmový režisér John Gielgud. Baylisová taktiež dala zrekonštruovať budovu divadla Sadler's Wells a založila v nej baletnú spoločnosť. Činohra a balet sa potom striedali v oboch budovách až do roku 1935, keď sa Sadler's Wells stala definitívnym domovom baletného súboru.

Počas druhej svetovej vojny bola budova divadla poškodená nemeckým bombardovaním Londýna. Súbor počas rokov 1940–1943 pohostinsky hral po celej krajne. V roku 1944 bol súbor obnovený, a Laurence Olivier a Ralph Richardson sa stali jeho hlavnými hviezdami. Do svojej pôvodnej budovy sa herci presťahovali až v roku 1950 po dokončení rekonštrukčných prác.

V roku 1963 bol súbor rozpustený, pričom vznikol Súbor Národného divadla, ktorý naďalej hral v divadle Old Vic až do roku 1976, keď bol dokončený komplex Kráľovského národného divadla na brehu Temže. Súboor Národného divadla viedol Laurence Olivier až do roku 1974. Počas 80. rokov bolo divadlo výrazne zrekonštruované vďaka kanadskému podnikateľovi a filantropovi Edovi Mirvishovi.

V súčasnosti je divadlo vo vlastníctve The Old Vic Theatre Trust 2000 a zameriava sa na inscenovanie hier klasických i súčasných. Od roku 2004 je umeleckým riaditeľom divadla americký herec Kevin Spacey.

Pozri aj
--------

* Young Vic

Externé odkazy
--------------

* The Old Vic; oficiálna stránka (po anglicky)
*Asteropé a jej sestry*, autor: Elihu Vedder (1836 – 1923)
**Asteropé** (iné názvy: **Steropé**, **Asterope**, **Sterope**, **Asteropa**, **Steropa**; starogr. *Ἀστερόπη, Στερόπη* – *Asteropé, Steropé*, lat.  *Asterope, Sterope*) je v gréckej mytológii dcéra Titana Atlanta  a Pléiony, dcéry Titana Ókeana.

Asteropé bola jednou zo siedmich sestier Plejád. Jej sestrami boli Maia, Élektra, Taygeté, Meropé, Alkyoné a Kelaino. So svojim milencom bohom vojny Areom mala syna Oinomaa, ktorý sa stal kráľom v elidskej Pise.

Keď sa sestry Plejád Hyády zo žiaľu nad smrťou svojho brata Hyanta usúžili až k smrti, aj ony si vzali život a najvyšší boh Zeus ich potom vzal na nebo a premenil na hviezdy Plejády, ktoré na nebi žiaria dodnes.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,1.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 378.
3. ↑  Ovidius, *Fasti*, 4,165.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 84.
**Asteria** (starogr. *Ἀστερία* – *Asteria*, lat. *Asteria*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a a jednej z jeho manželiek Hamadryád.

Podľa antického autora Apollodora z Atén bola Asteria jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Asterii za manžela vybrali Chaita, syna Aigypta a jeho arabskej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Daitóndas** (starogr. *Δαιτώνδας*) bol grécky sochár na rozhraní 4. a 3. storočia pred Kr.

Sochár Daitóndas pochádzal zo Sikyónu. Činný bol na konci 4. a na začiatku 3. storočia pred Kr. Podľa starovekého cestovateľa Pausania bol autorom sochy Theotima z Élidy, olympijského víťaza v boxe dorastencov v roku 308 pred Kr. umiestnenej v Olympii. Vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku o tom uvádza: *„V ich blízkosti stoja Éliďania, ktorí zdolali v pästnom zápase chlapcov, a to Choirilos, dielo olynthského Sthennida, a Theotimos dielo sikyónskeho Daitónda. Tento Theotimos bol syn Moschióna, účastníka ťaženia Alexandra, syna Filipovho, proti Dareiovi a Peržanom."*

Svedectvom tvorby tohto umelca sú aj jeho menom signované dva poškodené podstavce z diel, ktoré sa nezachovali. Na prvom, objavenom v Delfách, na základe epigrafického výskumu datovaného do 4. storočia pred Kr. stála zrejme socha bohyne Afrodity. Druhý, nájdený v Tébach, podľa znalcov datovaný na začiatok 3. storočia pred Kr. bol základňou portrétnej sochy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Daitondas*
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 359.
3. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 99.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 466.
5. ↑  Johns Hopkins Press, 1928: The Johns Hopkins University Studies in Archaeology, str. 120
6. ↑   Inscriptiones Graecae, *IG VII 2472*
Stratovulkán Carlisle na Aleutách.
Ararat - Turecko.
**Stratovulkán** (zriedkavejšie názvy: **kompozitný vulkán, vrstevnatý vulkán, navrstvená sopka**) je vysoký vrch sopečného pôvodu, tvorený striedaním sa vrstiev lávy a vulkanoklastických usadenín. Väčšinou má kužeľový tvar so strmými úbočiami, nakoľko láva ním vyvrhovaná má vysokú viskozitu a preto utuhne väčšinou už na svahu sopky, neroztečie sa. Stratovulkány sú obvykle veľmi vysoké, väčšinou cez 2 500 m.

Častým výskytom stratovulkánov sú známe aktívne kontinentálne okraje (kde dochádza k subdukcii). Jednotlivé časti stratovulkánu sa rozdeľujú na:

* centrálnu zónu (oblasť krátera),
* prechodovú zónu (oblasť vulkanického svahu),
* vzdialenú zónu (oblasť úpätia sopky).

Medzi najznámejšie stratovulkány patria:

* Etna –Taliansko (Sicília)
* Saint Helens - USA
* Vezuv – Taliansko
* Pelée – Martinique
* Mayon – Filipíny
* Fudžisan – Japonsko
* Kľučevská sopka – Rusko (Kamčatka)

V minulosti sa stratovulkán nachádzal aj na Slovensku – Štiavnický stratovulkán. Mohol byť vysoký až okolo 4 000 m. Jeho pozostatkom sú Štiavnické vrchy. Mesto Banská Štiavnica leží v jeho kaldere.

Pozri aj
--------

* Štítový vulkán
* Zoznam sopiek

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stratovulkán**
Astrojax Plus
**Astrojax** je hračka, ktorá sa skladá z troch guliek na šnúre. Na prvý pohľad jednoduchá konštrukcia – tri vyvážené guľky z penového plastu spojené kúskom šnúrky, pričom prostredná guľka sa môže po šnúrke voľne pohybovať. Každá guľka je presne vyvážená kovovým závažím umiestneným vo vnútri plastu. Rýchly kruhový pohyb guliek je založený na fyzikálnych princípoch rotačnej dynamiky. Vlastnosti astrojaxu boli testované na orbitálnej stanici NASA.

Rovnako ako beyblade pracuje na fyzikálnych princípoch rotačnej dynamiky. Astrojax je fyzika pohybu, rozvíja zmysel pre rovnováhu a koordináciu. Ako taká môže byť použitá vo výučbe fyziky v mnohých prípadoch.

Astrojax bol vyvinutý americkým fyzikom Larry Shawom. Pri vývoji astrojaxu sa vo fyzikálnom laboratóriu hral s maticami, dentálnymi niťami a ich kombináciami začal vyvíjať svoju hračku. Čo sa najprv zdalo ako veľmi jednoduché, bolo ťažké opísať matematicky. Úsilie trvalo takmer dva roky a bolo vytvorených niekoľko druhov prototypov, než sa Shaw rozhodol pre jeden model a nechal si ho patentovať.

Astrojax zvíťazil v prestížnych súťažiach hračiek v USA a má tri záznamy v Guinessovej knihe rekordov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Astrojax**
Rieka Kľazma vo Vladimírskej oblasti
**Kľazma** (po rusky *Клязьма* – Kľazma) je rieka v európskej časti Ruska. Preteká Moskovskou, Vladimírskou, Ivanovskou a Nižnonovgorodskou oblasťou, je druhým najväčším (po Moskve) ľavým prítokom Oky.

Dĺžka toku je 686 km. Veľkosť povodia je asi 42,500 km². Priemerý ročný prietok na 185 kilometri od ústia, pri meste Kovrov, je 147 m³/s. Zásobovaná je prevažne vodou z roztápajúceho sa snehu. Rieka býva zamrznutá od novembra do začiatku apríla.

Pramení v oblasti Moskovskej pahorkatiny, neďaleko mesta Solnečnogorsk. Zo začiatku tečie na juhovýchod, pri obci Čerkizovo mení smer na východ. Brehy na hornom toku Kljaz’my sú vysoké a údolia úzke. Na mieste, kde sa vlieva do Kljaz’movskej vodnej nádrže šírka rieky dosahuje 12 metrov s malou hĺbkou (1 – 2 metre), ďalej preteká cez Kljaz’movskú a Pirogovskú vodnú nádrž potom Meščorskou nížinou. Na území Meščory je pravý breh rieky oveľa nižší ako ľavý (okrem časti od Vjaznikov po Gorhovec). Poniže ústia Tezy klesá aj ľavý breh. Jej šírka v Noginsku je 50 m, vo Vladimíre 130 m. Na niektorých miestach má Kljaz’ma šírku prevyšujúcu 200 m. Miestami si rieka prerazila cestu cez vápencové masívy. Dno má ílovité.

Mohutnejšie prítoky zľava: Uča, Vorja, Kiržač, Pekša, Nerl’, Uvod’, Teza a Luh; z pravej strany Pol’a, Sudogda a Suvoroš (všetky, okrem Tezy, sú nesplavné).
Splavná je od Vladimíra, na 302 kilometri po ústie. 

Pri rieke ležia mestá: Ščolkovo, Losino-Petrovskij, Noginsk, Pavlovskij Posad, Orehovo-Zujevo, Sobinka, Vladimír, Kovrov, Vjazniki, Gorhovec.

Kljazma je značne znečistená, ale aj tak je bohatá na ryby, ale ryby, ako sumec obyčajný a jeseter malý (*Acipenser ruthenus*), ktorými bola rieka v 19. storočí preslávená, tie už v nej dnes nenájdeme.

Vodáctvo a vodné športy je možné pestovať od mája do septembra.
**Skupinová fáza Ligy majstrov UEFA 2020/2021** začne 20. októbra 2020 a skončí 9. decembra 2020. Celkovo sa v skupinovej fáze predstaví 32 tímov, s ktorých 16 sa prebojuje do vyraďovacej časti Ligy majstrov UEFA 2020/2021. 

Krasnodar, Midtjylland, İstanbul Başakşehir a Rennes sa predstavia po prvýkrát v skupinovej fáze.

Rozlosovanie
------------

Žreb sa uskutočnil v RTS Štúdiu v Ženeve (Švajčiarsko) 1. októbra 2020, 17:00 SELČ.

32 tímov bolo rozlosovaných do ôsmich skupín po štyri tímy, s obmedzením, že proti sebe nemôžu nastúpiť tímy z tej istej asociácie. Pri žrebovaní sa tímy rozdelili do štyroch košov na základe týchto zásad (článok 13.06 nariadenia):

* 1. kôš obsahoval víťaza Ligy majstrov UEFA a Európskej ligy UEFA a víťazov prvých 6 asociácií podľa koeficientu UEFA 2019. Ak sú jeden alebo obaja víťazi Ligy majstrov UEFA a Európskej ligy UEFA z týchto šiestich asociácií, tak sa víťaz siedmej najvyššej asociácie presunie do 1. koša.
* 2. 3. a 4 kôš obsahoval zvyšné tímy, ktoré sa rozdelili podľa klubových koeficientov UEFA 2020.

Ukrajinské a Ruské tímy nemôžu byť v jednej skupine, kvôli politickej situácií medzi oboma krajinami.

Navyše pre asociácie s dvoma alebo viacerými tímami boli tímy spárované, aby sa rozdelili do dvoch sád po štyroch skupinách (A – D, E – H), aby sa dosiahlo maximálne televízne pokrytie. Po potvrdení tímov skupinovej fázy oznámila UEFA tieto dvojice:

* **A** Nemecko Bayern Mníchov a Borussia Dortmund
* **B** Španielsko Sevilla a Atlético Madrid
* **C** Španielsko Real Madrid a Barcelona
* **D** Anglicko Liverpool a Manchester United
* **E** Taliansko Juventus a Inter Miláno
* **F** Francúzsko Paris Saint-Germain a Marseille

* **G** Rusko Zenit Petrohrad a Lokomotiv Moskva
* **H** Anglicko Manchester City a Chelsea
* **I** Ukrajina Šachtar Doneck a Dynamo Kyjev
* **J** Nemecko RB Lipsko a Borussia Mönchengladbach
* **K** Taliansko Lazio a Atalanta

Každé zápasové kolo odohrá jedná sada štyroch skupín v utorok a druhá sada štyroch skupín v stredu, pričom dve sady skupín budú alternovať medzi každým kolom. 

Kalendár skupinovej fázy| Kolo | Dátum | Zápasy |
| --- | --- | --- |
| 1. kolo | 20. - 21. október 2020 |  |
| 2. kolo | 27. - 28. október 2020 |  |
| 3. kolo | 3. - 4. november 2020 |  |
| 4. kolo | 24. - 25. november 2020 |  |
| 5. kolo | 1. - 2. december 2020 |  |
| 6. kolo | 8. - 9. december 2020 |  |

Referencie
----------

1. ↑  UEFA.COM. *Updated UEFA competitions calendar | Inside UEFA* [online]. UEFA.com, 2020-07-09, [cit. 2020-10-15]. Dostupné online. (po anglicky)
**Viktor IV.** (lat. *Victor Quartus*) vl. menom **Gregorio Conti** (\* ?, Ceccano – † okolo apríl 1139) bol talianskym duchovným a protipápežom v roku 1138.

Za pápeža Paschala II. sa stal kardinálom-kňazom. Súčasne však patril k pápežovým najväčším odporcom. Pri voľbe nového pápeža po smrti Honoria II. v roku 1130 sa postavil proti voľbe Inocenta II. a hlasoval za kardinála Pietra Pierleoniho (protipápež Anaklét II.).

Po Anaklétovej smrti 25. januára 1138 ho jeho prívrženci zvolili nástupcom. Jeho bezvýznamný pontifikát, trvajúci necelé tri mesiace, bol iba nezmyselnou medzihrou. Nezachovali sa z neho žiadne dokumenty a už čoskoro jeho stúpenci, sčasti podplatení Inocentom II. odpadávali. 29. mája 1138 na zásah cisterciánskeho opáta Bernarda z Clairvaux odstúpil a podriadil sa Inocentovi.

O jeho ďalšom osude historické pramene mlčia.

Zdroj
-----

* VIKTOR IV. In: KELLY, J. N. D. *Pápeži dvoch tisícročí : od sv. Petra po Jána Pavla II*. Preklad Otto Havrila; ilustrácie Monika Čulenová. Vyd. 1. Bratislava : Roal, 1994. 288 s. ISBN 80-88706-00-9. S. 137.

  


| * z
* d
* u
Protipápeži |
| --- |
| 
* Hippolitos
* Novacián
* Félix II.
* Ursinus
* Eulalius
* Vavrinec
* Dioscorus
* Teodor
* Paschal
* Konštantín II.
* Filip
* Ján VIII.
* Anastasius
* Christoforus
* Bonifác VII.
* Ján XVI.
* Gregor VI.
* Benedikt X.
* Honorius II.
* Klement III.
* Theodorich
* Adalbert
* Silvester IV.
* Gregor VIII.
* Celestín II.
* Anaklét II.
* Viktor IV. (1138)
* Viktor IV. (1159 – 1164)
* Paschal III.
* Kalixt III.
* Inocent III.
* Mikuláš V.
* Klement VII.
* Benedikt XIII.
* Alexander V.
* Ján XXIII.
* Klement VIII.
* Benedikt XIV. (1424 - 1429)
* Benedikt XIV. (1430 - 1437)
* Félix V.

 |

Autoritné údaje: * GND: 118804529
* VIAF: 3267185
**Rakovina hrubého čreva** označuje nádorové ochorenie hrubého čreva. Najčastejšie ide o kolorektálny karcinóm, preto sa tieto pojmy často používajú ako synonymá. Vzácnejšie môže byť hrubé črevo postihnuté iným typom nádoru, napríklad lymfómom, hemangiómom, sarkómom alebo metastázami iných nádorov.[chýba zdroj]

Komplikácie s názvoslovím sú ešte horšie kvôli slovu rakovina, ktoré niekedy označuje len karcinóm, inokedy akékoľvek nádorové ochorenie.

Vyšetrenie
----------

Klasické vyšetrenie na prítomnosť rakoviny hrubého čreva prebieha kolonoskopiou, ktorá zisťuje polypy. Novú metódu vyšetrenia vyvinula izraelská spoločnosť Bio Mark, ktorá má spočívať v testovaní krvnej vzorky. Presnosť tohto nového vyšetrenia je 80% a spoločnosť vychádzala z výskumu profesora medicíny a gastroenterológie Nadira Arbera z Telavivskej univerzity. Vyšetrenie na základe krvnej vzorky je výrazne lacnejšie (50-100 amerických dolárov oproti 1500 dolárov).

Príznaky karcinómu hrubého čreva
--------------------------------

* Do určitého štádia sa príznaky nemusia objaviť
* Bolesti brucha
* Krvácanie zo zažívacieho traktu (krv môže byť vidieť - makro-, ale tiež ju nemusíme voľným okom rozoznať - mikroskopická)
* Poruchy vyprázdňovania - striedanie zápchy a hnačky
* Únava, slabosť
* Anémia - z dôsledku krvácania

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  KLOOSTERMAN, Karin. *Screening for colon cancer with a simple blood test* [online]. Israel21c, 2008-12-15, [cit. 2017-06-18]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  ARBER, Nadir. *A Simple Blood Test for Colon Cancer* [online]. Universitat Tel-Aviv. Dostupné online. (anglicky)

Pozri aj
--------

* Hrubé črevo
* Onkológia
* Rakovina
* Kolorektálny karcinóm
* Lymfóm
* Metastáza

Externé odkazy
--------------

* Eretz.cz - Izraelská společnost vyvinula levný a přesný test rakoviny tlustého střeva


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Medicínsky portál |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rakovina tlustého střeva na českej Wikipédii.*