recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Prof. PhDr. **Ján Hučko**, DrSc. (\* 7. marec 1929, Stará Turá – † 21. marec 2001) bol slovenský historik a vysokoškolský pedagóg.

Život
-----

Narodil sa 7. marca 1929 v rodine pekárskeho majstra. Po absolvovaní učiteľskej akadémie začal študovať na Pedagogickej fakulte UK históriu a slovenčinu. Po absolvovaní štúdia pôsobil na fakulte ako odborný asistent. Roku 1958 začal pôsobiť na Katedre československých dejín a archívnictva Filozofickej fakulty UK. Tu vyučoval dva nosné predmety: slovenské dejiny 19. storočia a historiografiu. Po smrti profesora Gosiorovského († 1978) sa stal vedúcim Katedry československých dejín a archívnictva FFUK, ktorú viedol viac ako 15 rokov.

Postupne získal vedecké hodnosti kandidáta vied (1962), docenta (1967), doktora historických vied (1976) a nakoniec 1. marca 1979 hodnosť profesora.

Bol držiteľom Pamätnej medaily Pavla Križku za zásluhy o rozvoj slovenského archívnictva, Striebornej a Zlatej medaily Univerzity Komenského.

Tvorba
------

Vedecké dielo venoval slovenskému národnému obrodeniu, v ktorom sledoval národobuditeľkú činnosť kolektívov a jedincov. Za jeho najvýznamenjšie dielo sa považuje *Sociálne zloženie a pôvod slovenskej obrodeneckej inteligencie*, v ktorom odkryl genézu slovenskej inteligencie a jej sociálne a vzdelanostné aspekty. K významným dielam sa radia aj biografické monografie, venované slovenským národovcom (*Gašpar Fejérpataky-Belopotocký*, *Michal Miloslav Hodža*, *Ctibor Zoch*, *Život a dielo Ľudovíta Štúra*). Okrem toho spolupracoval na učebniciach pre stredné a vysoké školy. So SAV spolupracoval na syntéze slovenských dejín. Svojimi príspevkami prispel aj do Encyklopédie Slovenska, Pedagogickej encyklopédie a Encyklopédie Bratislavy. Mladšej generácii je určené jeho populárno-vedecké dielo *Slovenská jar*.

Dielo (výber)
-------------

* *G.Fejerpataky-Belopotocký* (VSAV 1965)
* *Michal Miloslav Hodža* (Epocha 1970)
* *Sociálne zloženie a pôvod slovenskej obrodeneckej inteligencie* (VSAV 1974)
* *Ctibor Zoch* (Matica Slovenská 1978)
* *Život a dielo Ľudovíta Štúra* (Osveta 1984 (I. vyd.), Osveta 1988 (II. vyd.))
* *Slovenská jar* (Mladé letá 1994)

Autoritné údaje: * BnF: 121725091
* GND: 1089833571
* ISNI: 0000 0001 1598 344X
* LCCN: n84200012
* NK ČR: mzk2002140251
* SNK: 169390
* VIAF: 14811680
* WorldCat: lccn-n84200012
**Opátstvo** je v organizačnej hierarchii katolíckej cirkvi a cirkevného radu samostatný a právne nezávislý kláštor. Na čele opátstva spravidla stojí opát. Stredoveké opátstva sa zakladali najprv na osamelých a neobývaných miestach, aby boli mnísi oddelení od svetského života. Muselo byť preto úplne samostatné, vrátane obstarávania bežných potrieb k životu. Až neskôr keď sa osídlenie podarilo, vznikali okolo nich aj bežné sídla a mestá.

Známe opátstva
--------------

Hradisko
Subiaco
Marienthal
* **Slovensko**
	+ Benediktínsky kláštor (Hronský Beňadik)
* **Česko**
	+ Břevnov
	+ Broumov
	+ Emauzský kláštor
	+ Hradisko
	+ Loucký kláštor
	+ Osek
	+ Strahov
	+ Žďár nad Sázavou
	+ Teplá
* **Taliansko**
	+ Subiaco
	+ Monte Cassino
* **Francúzsko**
	+ Cluny
	+ Paray-le-Monial
	+ Vézelay
* **Nemecko**
	+ Kláštor Marienthal
	+ Kláštor Maulbronn
	+ Kláštor Maria Laach
* **Rakúsko**
	+ Kláštor Heiligenkreuz
	+ Kláštor Zwettl
	+ Kláštor Melk
* **Anglicko**
	+ Westminsterské opátstvo
* **Poľsko**
	+ Jasná Hora

Pozri aj
--------

* Kláštor
* Opát

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Opátstvo**

Externé odkazy
--------------

* Heslo "Opátstvo" v *Encyclopaedia Britannica* z 1911
* Portál francúzkych opátstiev

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Opatství na českej Wikipédii.*
O iných významoch výrazu *YMCA* pozri *YMCA (rozlišovacia stránka)*.
**YMCA** (*Young Men's Christian Association* – Kresťanské združenie mladých ľudí) je najstaršou a najväčšou celosvetovou mládežníckou organizáciou na svete. Má 40 miliónov členov v 124 krajinách sveta. Je síce založená na kresťanských princípoch, kladie si však za úlohu byť k dispozícii pre všetkých mladých ľudí bez ohľadu na náboženstvo a pri tom nevykonávať cielenú misionársku činnosť.

Dejiny
------

Organizáciu založil v roku 1844 George Williams, 23 ročný obchodný pomocník z Anglicka. Jej cieľom bola kresťanská pomoc mladým ľuďom "strateným" v preindustrializovanom a odľudštenom prostredí anglických miest. V roku 1855 vzniká v Londýne aj dievčenská obdoba chlapčenské YMKY – YWCA (*Young Women 'Christian Association*). V roku 1894 mala už YMCA cez 500 000 členov v 34 krajinách. V tom istom roku bol Williams kráľovnou Viktóriou povýšený do rytierskeho stavu a mestská rada Londýna ho za jeho životné dielo menovala čestným občanom mesta.

V Česko-Slovensku
-----------------

U nás YMCA pôsobila od druhej polovice 19. storočia pod názvom "Kresťanský spolok mladíkov" alebo "Kresťanské združenie mládeže".

Niekoľko rokov fungovala už ako YMCA v rámci Čs. légií v Rusku. Po vytvorení Česko-Slovenska sa presadila u našej armády aj medzi vysokoškolákov. V armáde YMCA zaisťovala tzv. *Vojenské zátišie* v 39 posádkach, v univerzitných mestách spoluvytvárala *Študentské domovy*. Pretože na našu armádu vytváralo tlak Francúzsko, bola v nej v roku 1921 činnosť anglo-americkej YMCA zastavená.

V civilnom sektore však YMCA činnosť rozšírila. Dcéra prezidenta republiky Alice Masaryková podnietila v roku 1921 založenie československých odnoží organizácií YMCA a YWCA. Bolo to aj vďaka výdatnej pomoci zo SŠA (USA) a za prispenia elít národa: T.G. Masaryka, Václava M. Havla (vtedajšieho prezidenta pražského Rotary klubu) a ďalších. V Prahe, Brne a Bratislave vybudovala rekreačné strediská. V 14 mestách Česko-Slovenska zaisťovala civilnú prácu. YMCA aj YWCA sa v 1. republike zaslúžili o rozvoj volejbalu a basketbalu, neskôr i ďalších športov. Obe organizácie mali u nás pred II. svetovou vojnou približne 20 000 členov.

V roku 1951 bola komunistickým režimom nútená svoju činnosť ukončiť a svoju činnosť obnovila až v roku 1990 po zmene režimu.

Galéria
-------

* Budova YMCA v Bratislave

Externé odkazy
--------------

* YMCA na Slovensku
* Európska Aliancia YMCA (EAY)
* Oficiálne webové stránky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku YMCA na českej Wikipédii.*
Hrob Jána Horárika (pochovaný je v hrobke svojej rodiny) v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
**Ján Horárik** (\* 19. máj 1808, Bánovce nad Bebravou – † 20. máj 1864, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a filozof, väčšinu života pôsobiaci v dnešnom Maďarsku. Vo svojich filozofických prácach sa opieral o Ludwiga Feuerbacha.

Rodina
------

* otec: Tomáš Horárik
* matka: Katarína rod. Rakytková

Život
-----

Narodil sa v Bánovciach nad Bebravou, mal šesť súrodencov. Jeho otec bol súkenníkom. Študoval na nitrianskom gymnáziu, kde sa naučil po latinsky a po maďarsky. Od roku 1827 študoval na ústrednom katolíckom seminári v Pešti, kde sa naučil po nemecky a neskôr po francúzsky a anglicky. Tu sa stal spoluzakladateľom *Maďarskej bohosloveckej rečovej spoločnosti*.

V seminári bol Horárik do roku 1829, potom odišiel do Nitry, na Turíce, kde bol v roku 1831 vysvätený. Profesor teológie na seminári v Nitre, kňaz vo Veľkých Uherciach a v Nitrianskom Pravne. V roku 1837 opustil pastoračnú činnosť a odišiel do Pešti, kde pôsobil ako súkromný vychovávateľ. Od roku 1845 žil v Nemecku, neskôr sa vrátil do Uhorska.

V roku 1848 pracoval ako žurnalista v Zerffiho časopise *Der Ungar*. Keď sa tento časopis stal vládnym orgánom, prešiel do časopisu *Der 14. April*, súčasne bol stálym spolupracovníkom radikálneho časopisu *Március tizenötödike* a prispieval aj do slovenského vydania časopisu *Prjateľ ľudu*, ktorý vychádzal až do mája 1849. Bol aktívnym účastníkom revolučných udalostí v rokoch 1848 - 1849. Neskôr bol prenasledovaný a nesmel publikovať. To ho nezastavilo a začal publikovať pod menami iných osôb. Venoval sa písaniu príbehov z histórie, do ktorých vpasoval svoje názory a v metaforách hovoril o súčasnosti. Z toho obdobia je i jeho myšlienka:

*Ak je človek bigotne nacionalistický alebo bigotne veriaci, je schopný podlých činov - bez toho, aby sa jeho svedomie ozvalo, ba dokonca s tým presvedčením, že koná veľkú, vznešenú službu národu, či Bohu.*
Horárik v priebehu svojho života vystúpil z katolíckej cirkvi. V dokladoch si písal evanjelické vyznanie, lebo v tom čase musel byť zapísaný ako príslušník niektorej z cirkví. Písal knihy, ktoré cirkev kritizovali. Pokladá sa za humanistického učenca, vystupujúceho z pozície takzvanej skutočnej humanity demystifikovanej ľudskej lásky, až na prah antropologického realizmu. V Banskej Bystrici sa zaslúžil o rozvoj astronómie.

Pochovaný je v Banskej Bystrici.

Dielo
-----

* *Boj s hierarchiou a cirkvou v rokoch 1841-1845,* s předmluvou Jaroslava Dubnického, Bratislava: Vydavateľstvo SAV (1953)
* vlastné filozofické názory zhrnul do práce *Filozofický systém*, ktorú odovzdal UAV, kde sa však stratila

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 127219838
* ISNI: 0000 0000 1491 9967
* NK ČR: xx0098797
* SNK: 159383
* VIAF: 69944464
soška bohyne Artemis z Efezu
**Xoanóny** (z gr.xeó- vyrezávať, otesávať) sú najčastejšie drevené, ale tiež kamenné, príp. slonovinové sochy božstiev z archaického obdobia gréckej civilizácie. Vytvárali sa približne od 8. stor. pred Kr. do začiatku tzv. daidalského štýlu, na ktorý mali vplyv. 

Drevené sochy boli vytvárané z pňov stromov olivovníka, boli len nahrubo otesané, mali oválnu hlavu a naznačené oči, nos a ústa. Nahrubo pritesané boli aj ramená a nohy. Xoanóny boli určené na prísne frontálny pohľad. Sochy boli často povrchovo upravované farbami, prípadne zlátením. Niekedy mali sochy aj prídavky s plechu a ušľachtilého kovu. Neskôr vplyvom antropomorfizácie božstiev postupne pridávané tvary, približujúce sa ľuďom. 

Hoci umenie už výrazne pokročilo v stvárnení ľudského tela, uctievali sa tieto sochy napriek svojej archaickosti a primitívnosti až do klasického obdobia, ako mimoriadne vzácne pamiatky. Príkladom je Aténina socha z olivového dreva v chráme Erechteion na aténskej Akropole, ktorá sa podľa báje zniesla z neba. K tejto soche smerovala počas Veľkých panatenájskych slávností procesia, prinášajúca novo utkanú šafránovú rízu (cirkevné slávnostné rúcho - peplos ) do ktorej ju obliekli. 

Všetky xoanóny boli opradené legendami o svojom zázračnom vzniku, preto boli vo veľkej úcte. Postupne boli však nahradzované dokonalejšími mramorovými sochami a boli vytláčané na okraj chrámov, neskôr prenesené do menej významných druhoradých chrámov, menej dôležitých bohov. 

Vďaka materiálu z ktorého boli zhotovené sa nám nezachovali, sú o nich však písomné zmienky.
**Marcin Bylica** (\* 1433, Olkusz, Poľsko – † 1493, Budín) bol poľský astronóm.

Život
-----

Marcin Bylica sa narodil v Olkusze (Poľsko). Bol absolventom krakovskej univerzity, kde začal aj svoju dráhu univerzitného profesora, neskôr prednášal na univerzitách vo Viedni a Bologni. Od roku 1465 pôsobil v Uhorsku, 1472–1490 bol dvorným astrológom panovníka Mateja Korvína a v rokoch 1467–1472 prednášal na bratislavskej Academii Istropolitane, neskôr v Budíne. Bol priateľom a spolupracovníkom ďalšieho profesora Academie Jána Müllera Regiomontana, s ktorým sa zoznámil ešte v Taliansku. Spolupracovali nielen v oblasti astronómie, ale aj pri zostavovaní šesťmiestnych tabuliek tangens – prvých v európskych dejinách matematiky – a na iných trigonometrických, resp. astronomických tabuľkách. Na bratislavskej univerzite prednášal matematiku a tzv. computus. V rámci svojich astronomických meraní uskutočňovaných v r. 1474 po celom Uhorsku stanovil zemepisné šírky mnohých uhorských miest. Zaoberal sa aj astrológiou a v spolupráci s viedenským dominikánom, mechanikom Jánom Dornom aj zhotovovaním astronomických prístrojov. Svoju knižnicu a zbierku prístrojov venoval krakovskej univerzite, na ktorej pôsobil v posledných desaťročiach svojho života. Zomrel v roku 1493 v Budíne.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 121290891
* ISNI: 0000 0003 9946 4288
* LCCN: n85802637
* VIAF: 1475752
* WorldCat: lccn-n85802637
„**Creep**" je skladba anglickej alternatívnej rockovej skupiny Radiohead. Skupina ju vydala ako svoj debutový singel v roku 1992 a neskôr sa objavil na ich prvom albume *Pablo Honey* (1993). Počas vydania nemal singel „Creep" úspech. Avšak po vydaní v roku 1993 sa stal celosvetovým hitom. V roku 1998, v polovici svojho turné k albumu *OK Computer*, odstránila skupina z playlistu túto skladbu a hraná nebola až do roku 2001. Odvtedy sa skladba niekoľkokrát objavila na ich playlistoch koncertov.

Kompozícia
----------

Postup akordov G–B–C–Cm je opakovaný počas celej skladby, avšak striedavo medzi akordami vo vešoch a posledným refrénom a hlasnými silnými akordmi počas prvých dvoch refrénov. V tónine G mol môže vyzerať ako "I–III–IV–iv".

Zoznam skladieb
---------------

UK originálne vydanie
1. „Creep" – 3:55
2. „Lurgee" – 3:07
3. „Inside My Head" – 3:12
4. „Million Dollar Question" – 3:18

(Kazeta - Promo)
1. „Creep" – 3:56
2. „Faithless, the Wonder Boy" – 4:10

UK opätovné vydanie (CD)
1. „Creep" (album version) – 3:58
2. „Yes I Am" – 4:25
3. „Blow Out" (remix) – 4:00
4. „Inside My Head" (live) – 3:07

UK opätovné vydanie (12" vinyl)
1. „Creep" (acoustic) – 4:19
2. „You" (live) - 3:39
3. „Vegetable" (live) - 3:07
4. „Killer Cars" (live in Japan) - 2:17

Originálne verzie „Lurgee", „Blow Out", „You" and „Vegetable" sú z albumu *Pablo Honey*.

Referencie
----------

1. ↑  Reising (2005), p.210
2. ↑  Forbes and Reisch (2009)
3. ↑  Tate (2005), p.137
4. ↑  Clover (2009), p.82
5. ↑  Capuzzo ibid. Also quotes Ross 2001, 118.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Creep (Radiohead song) na anglickej Wikipédii.*
Krajiny, ktoré zmluvu podpísali, sú označené zelenou farbou.
**Zmluva o nešírení jadrových zbraní** (ang. *Treaty on the Non-Proliferation of Nuclear Weapons*) je zmluva, ktorá má obmedziť šírenie jadrových zbraní, ktorá bola podpísaná 1. júla 1968 a do platnosti vstúpila v roku 1970. V súčasnosti ju podpísalo 189 krajín, z ktorých 5 (USA, Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Rusko a Čína) vlastní jadrové zbrane. Myšlienkou tejto zmluvy je, že štáty, ktoré vlastnia jadrové zbrane, zaväzuje k jadrovému odzbrojeniu, zatiaľ čo štáty, ktoré nevlastnia jadrové zbrane, sa vzdajú práva ich vyrábať alebo inak získavať. Na oplátku, že sa štáty, ktoré nedisponujú jadrovými zbraňami vzdajú ich výroby, im bol prisľúbený rovnoprávny prístup k jadrovým technológiám. Jediné štáty, ktoré zmluvu nepodpísali sú India, Izrael a Pakistan. Severná Kórea zmluvu prijala, neskôr vypovedala. Všetky tieto štáty aj vlastnia jadrové zbrane.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Smlouva o nešíření jaderných zbraní na českej Wikipédii.*
**Ján Hudák** (\* 4. marec 1923, Canton  –  † 21. máj 1996, Bratislava) bol slovenský literárny a kultúrny historik, prekladateľ. Pseudonym: J. Hák, Rákoš

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Rožňave, Tisovci a v Banskej Bystrici. Pracovník Encyklopedického ústavu SAV v Bratislave (od 1966). Autor monografie *Úvod do diela Martina Kukučína*, prozaických a dramatických prác, ktoré ostali v rukopise. Spoluautor monografie *Plastidy*, autor súpisu *Patrocínia na Slovensku*, moralizátorskej prózy 19. stor. *Beletria pre ľud* a i.
Prekladateľ z poľštiny, srbčiny, chorvátčiny a nemčiny.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Profil Jána Hudáka na stránke Literárneho informačného centra

Autoritné údaje: * GND: 121250598
* ISNI: 0000 0000 5539 7616
* LCCN: n82147817
* NK ČR: ola2002150655
* SNK: 153043
* VIAF: 67821469
* WorldCat: lccn-n82147817
**Referendum v Česku v roku 2003** bolo referendum o členstve Česka v Európskej únii. Uskutočnilo sa 13. až 14. júna 2003.

Referendová otázka znela: *„Souhlasíte s tím, aby se Česká republika stala podle smlouvy o přistoupení České republiky k Evropské unii členským státem Evropské unie?"* Hlasovanie sa uskutočnilo v 14 765 okrskoch.

Pred referendom česká vláda organizovala kampaň za 200 miliónov korún.

Výsledky
--------

Hlasy za vstup do EÚ podľa okresov
Oficiálne výsledky referenda:

| Odpověď | Hlasy | % |
| --- | --- | --- |
| **Áno** | 3 446 758 | 77,33 |
| **Nie** | 1 010 448 | 22,67 |
| **Celkom** | **4 457 206** | **100** |
| Celkom odovzdaných | 4 560 399 | – |
| Oprávnení voliči | 8 259 525 | – |
| **Účasť** | **55,21%** |

Pri účasti 55,2% a kladnej odpovedi v 77,3% tak v Česku členstvo v EÚ podporilo len 42% oprávnených hlasujúcich čo krajinu zaradilo na 2. najnižšie miesto za Maďarskom (39%) a Slovenskom (48%).

Referencie
----------

1. 1 2 3   volby.cz, [cit. 2018-08-02]. Dostupné online.
2. ↑   *Ústavní zákon č. 515/2002 o referendu* [online]. rozhlas.cz, [cit. 2018-08-02]. Dostupné online.
3. 1 2  iDNES.cz. Hotovo! Pro EU bylo 77 procent hlasů. *iDNES.cz* (Praha: MAFRA), 2003-06-14. Dostupné online [cit. 2018-08-02].

Pozri aj
--------

* Referendum na Slovensku v roku 2003

Externé odkazy
--------------

* Ústavný zákon o referende
**Credé/Düwag 4EGTW** je typ električky vyrábanej v rokoch 1955 – 1958 spoločnosťou Credé s použitím hotových dielov zo závodu Düwag v nemeckom Düsseldorfe. Tento typ bol dodaný výhradne prevádzkovateľovi kasselskej električkovej siete v počte 29 kusov.

Konštrukcia
-----------

Gorzówská električka 4EGTW v roku 1999
4EGTW sú jednosmerné štvornápravové vysokopodlažné motorové električkové vozne. Vozňová skriňa sa skladá z troch článkov, ktoré sú navzájom spojené kĺbmi. Prvý podvozok je hnací, druhý je bežný (bezmotorový). V prvom podvozku sa nachádzajú dva trakčné motory (každý poháňa jednu nápravu). V krajných článkoch sa nachádzajú na pravej strane jedne štvorkrídlové skladacie dvere, v strednom článku dve. Horná časť okien je posuvná. Kabína vodiča sa nachádza v jednom čele vozňa, v zadnom čele sa nachádza iba malý manipulačný panel. Elektrický prúd je odoberaný z trolejového vedenia pantografom na prednom článku. Napájacie napätie pre výzbroj činilo 600 V. Na čele mala električka typu 4EGTW len jeden svetlomet.

Dodávky električiek
-------------------

| Súčasný štát | Mesto | Stránka | Typ | Roky dodávok | Počet vozňov | Evidenčné čísla | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nemecko Nemecko | Kassel | stránka | 4EGTW | 1955 – 1958 | 29 |  |  |

Prevádzka
---------

Vozne 4EGTW boli prevádzkovane v Kasseli do roku 1990. V rokoch 1990 – 1991 došlo k odpredaju 10 električiek do Gorzówa Wielkopolského (vozne ev. č. 261, 264, 266, 268, 270, 275–279). Električky dostali č. 201–208, pričom deviaty vozeň nikdy nebol v prevádzke s cestujúcimi, a jedna električka po nehode bola zošrotovaná a nahradená desiatou električkou, pôvodne určenú pre náhradné diely. Vozne 4EGTW sa udržali v prevádzke až do konca 90. rokov 20. storočia. Vozeň č. 205 bol v roku 2000 predaný do hlavného mesta Poľska Varšavy, kde stojí pod holým nebom v poslednom prevádzkovom stave a čaká na rekonštrukciu.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *4EGTW w Gorzowie* [online]. www.komunikacja.org, [cit. 2020-07-21]. Dostupné online.
2. ↑  WOJCIESZAK, Jan. Komunikacja tramwajowa w Polsce. *Technika Transportu Szynowego*, roč. 2003, čís. 9, s. 36. Dostupné online.
3. ↑   *Gorzów Wielkopolski, Tramway, Credé 4EGTW — Zoznam vozového parku* [online]. transphoto.org, [cit. 2020-07-21]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Credé/Düwag 4EGTW**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Credé/Düwag 4EGTW na českej Wikipédii.*
**Gejza Rakovský** (maď. *Rakovszky Géza*; \* 29. apríl 1845, Trenčín – † 14. február 1911, Budapešť) bol uhorský botanik a poslanec uhorského snemu.

Životopis
---------

Narodil sa v šľachtickej rodine Rakovských. Bol synom Karola Vendelína Imricha Rakovského (1814 – 1891) a Judity Vagyonovej (1813 – 1875). Štúdiá absolvoval v Budapešti. V roku 1867 bol vymenovaný za čestného podnotára Trenčianskej župy. Ako súdny úradník pôsobil do roku 1871. V tomto roku sa aj oženil s Olgou Bošániovou (1853 – 1881). V roku 1879 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom okrsku Trenčín, ktorý zastupoval až do roku 1901 ako člen Liberálnej strany.

Jednou z jeho záľub bolo šľachtenie ovocných stromov. Podarilo sa mu vyšľachtiť novú odrodu marhule, ktorá je po ňom pomenovaná.

Referencie
----------

1. ↑  RAKOVSKÝ, Gejza. In:  *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*. Zväzok V. R – Š. Martin : Matica Slovenská, 1992. Dostupné online. ISBN 80-7090-2167. S. 31 – 32.
2. ↑   *Botanik Gejza Rakovský* [online]. [Cit. 2023-05-24]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rakovszky Géza na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * PIM: PIM68492
**Cream** bola britská rocková skupina, v ktorej hrali gitarista Eric Clapton, basgitarista Jack Bruce a bubeník Ginger Baker. Táto skupina je oslavovaná ako prvé rockové trio, ktoré patrí do kategórie superskupín. 

Ich hudobný štýl je charakterizovaný ako hybrid blues, popu a psychedelického rocku. Je kombináciou Claptonovej bluesovej gitary, silného Bruceovho hlasu a jeho dynamickej hry na basovú gitaru a džezom ovplyvnených rytmov bubeníka Gingera Bakera. Skupina Cream má predaných na celom svete viac ako 35 miliónov hudobných nosičov a zároveň bola prvou skupinou v hudobnej histórii, ktorá získala platinový album (za album *Wheels of Fire*). Najväčšími hitmi skupiny boli skladby „I Feel Free", „Sunshine of Your Love", „White Room", „Crossroads" a „Badge".

Skupina Cream spolu s The Jimi Hendrix Experience ovplyvnili vývoj populárnej hudby ťažkými technicky prepracovanými hudobnými témami, ktoré boli inšpiráciou pre ich súčasníkov z konca 60. rokov, ako boli skupiny Led Zeppelin, Deep Purple a The Jeff Beck Group. Ich štúdiové albumy museli byť v dobe ich nahrávania limitované časom, skutočný význam pre hudobnú kultúru mali koncertné vystúpenia skupiny Cream. Ich niekedy až 20 minútové improvizácie sa stali podnetom pre vznik prvých diel progresívneho rocku, pre skupiny ako boli The Allman Brothers Band, Rush, Grateful Dead, Phish, či heavy metalových skupín ako bola skupina Black Sabbath.

Hudobnou stanicou VH1 bola skupina Cream umiestnená na 16. pozíciu medzi 100 najväčšími hardrockovými umelcami.

Roku 1993 bola skupina Cream uvedená do Rokenrolovej siene slávy.

Vo februári 2006 skupina získala cenu Grammy za ich prínos a vplyv na vývoj modernej hudby.

Diskografia
-----------

### Štúdiové albmy

* *Fresh Cream* - december 1966 (RIAA: Gold)
* *Disraeli Gears* - november 1967 (RIAA: Platinum)
* *Wheels of Fire* - júl 1968 (dvojalbum - *In the Studio* a *Live at the Fillmore*.) (RIAA: Gold)
* *Goodbye* - marec 1969
* *Live Cream* - April 1970
* *Live Cream Volume II* - marec 1972
* *Royal Albert Hall London May 2-3-5-6 2005* - október 2005

### Kompilácie

* *Best of Cream* - 1969 (RIAA: Gold)
* *Heavy Cream* - 1972
* *Strange Brew: The Very Best of Cream* - 1983 (RIAA: Platinum)
* *Creme de la Cream* - 1992
* *The Very Best of Cream* - 1995 (RIAA: Gold)
* *Those Were The Days* - 1997
* *20th Century Masters: The Millennium Collection: The Best of Cream* - 2000
* *BBC Sessions* - 2003
* *I Feel Free Ultimate Cream* - 2005
* *Cream Gold* - 2005

Referencie
----------

1. ↑  CHRISTE, Ian. *Sound of the Beast*. [s.l.] : Allison & Busby. ISBN 0-7490-8351-4. S. pg. 10-12.
2. ↑
**Theodor von Oppolzer** (\* 26. október 1841, Praha – † 26. december 1886, Viedeň) bol česko-rakúsky astronóm. Vo svojom diele sa sústredil na meranie a spresňovanie merania obežných dráh komét a asteroidov. Vyvinul za tým účelom aj nové matematické metódy. Venoval sa tiež geodézii.

Životopis
---------

Jeho otec Johann von Oppolzer bol významný lekár, profesor pražskej, lipskej a viedenskej univerzity. 

Theodor v rokoch 1851 – 1859 vyštudoval piaristické gymnázium vo Viedni a potom, na otcovo želanie, medicínu na Viedenskej univerzite. Absolvoval roku 1865, viac ho však lákala astronómia. Zriadil si za rodinné peniaze (jeho rodina bola šľachtická) súkromné observatórium v Josefstadte, malej obci kúsok za Viedňou (dnes predmestie Viedne). Disponoval zrejme najlepším ďalekohľadom vo vtedajšom Rakúsku, takže čoskoro dosiahol významných bádateľských úspechov. Roku 1866 začal prednášať astronómiu na Viedenskej univerzite. Roku 1868 sa zúčastnil rakúskej expedície do Adenu, ktorá mala za cieľ pozorovať zatmenie Slnka, roku 1874 zorganizoval podobnú cestu do rumunskej Jasy, aby mohol za ideálnych podmienok pozorovať prechod Venuše cez Slnko. Roku 1869 bol zvolený do viedenskej akadémie vied. Roku 1870 sa stal mimoriadnym a v roku 1875 riadnym profesorom Viedenskej univerzity. V roku 1873 sa stal riaditeľom *Gradmessungs-Bureau*, geodetického ústavu, ktorého činnosť veľmi oživil. Roku 1886 bol zvolený za podpredsedu Medzinárodnej geodetickej asociácie.

V roku 1865 sa oženil s Coelestine Mautner von Markhofovou, dcérou významného priemyselníka. Mali šesť detí, ich syn Egon sa stal tiež astronómom, založil observatórium v ​​Salzburgu.

Referencie
----------

1. ↑  E. Weiss, "Nekrolog über Theodor von Oppolzer", *Astronomische Nachrichten*, 116 (1887), 95-96.
2. ↑  E.W. "Professor Theodor von Oppolzer", *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society*, 47 (1887), 145-147.
3. ↑   *Oppolzer, Theodor Ritter von - Dictionary definition of Oppolzer, Theodor Ritter von | Encyclopedia.com: FREE online dictionary* [online]. www.encyclopedia.com, [cit. 2017-03-02]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Výber z prác v Astrophysics Data System
* Theodor Oppolzer v Astrophysics Data System
* Theodor Oppolzer im Personenlexikon Österreich

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Theodor von Oppolzer na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 15364995k
* GND: 117139319
* ISNI: 0000 0000 8394 4189
* LCCN: n85801553
* VIAF: 74155026
* WorldCat: lccn-n85801553
**Theodor Storm** (\* 14. september 1817, Husum, Nemecko – † 4. júl 1888, Hanerau-Hademarschen) bol nemecký spisovateľ a básnik.

Život
-----

Narodil sa v meštianskej rodine ako prvé dieťa právneho poradcu Johanna Casimira Storma a jeho manželky Lucie Woldsenovej. 

Navštevoval školu v rodnom Husume, neskôr chodil na gymnázium v Lübecku, kde ako sedemnásťročný študent napísal svoje prvé básne. Štyri jeho básne a viacero žurnalistických prác sa vyšlo v týždenníku *Husumer, Ditmarser a Eiderstädter Boten*. Jeho spolužiakom bol Ferdinand Röse, ktorý ho zoznámil so súčasnou literatúrou. Intenzívne sa zaoberal Goetheho dielom Faust a Heineho dielom „Buch der Lieder". 
Po skončení gymnázia študoval právo na univerzite v Kiele. Tu sa zoznámil s bratmi Mommsenovcami, s ktorými spoločne uverejnil *Liederbuch dreier Freunde* (1843). Po štúdiu sa vrátil späť do Husum u a stal sa advokátom ako jeho otec. 

Počas návštevy v Berlíne podal svoj odpor proti pruskému pohŕdaniu ľudom v štátnej moci a bojoval s pracovnými a finančnými problémami.

V roku 1846 sa oženil so svojou 18-ročnou sesternicou Constanze Esmarchovou, s ktorou mali sedem detí. Pri narodení posledného dieťaťa Constanze umrela. Storm svoj žiaľ vyjadril v diele *Tiefe Schatten* (Hĺbka tieňov). Krátko po tom spoznal Dorotheu Jensenovú s ktorou sa v roku 1867 oženil v Hattstedte. 

Stal sa krajským sudcom v durínskom meste Heiligenstadt a po porážke Dánska v nemecko-dánskej vojne (1864) sa stal krajským správcom v Husume. 

Roku 1880 odišiel na odpočinok do Hademarschenu. 

V apríli 1888 vyšla jeho posledná novela die *Rahmenerzählung der Schimmelreiter*. 

O desať rokov neskôr (1898) mu v deň výročia jeho narodenia v Husume odhalili pomník vytvorený Adolfom Brüttom.

Dielo (výber)
-------------

* *Der kleine Häwelmann*, 1849
* *Immensee*, 1851
* *Die Stadt*, 1852
* *Im Sonnenschein*, 1854
* *Gedichte*, 1856
* *Auf dem Staatshof, 1859*
* *Veronica*, 1861
* *Im Schloß*, 1862
* *Auf der Universität*, 1863
* *Die Regentrude*, 1863
* *Viola tricolor, 1874*
* *Pole Poppenspäler, 1875*
* *Aquis submersus*, 1877
* *Carsten Curator*, 1878
* *Renate, 1878*
* *Die Söhne des Senators, 1880*
* *Hans und Heinz Kirch*, 1883
* *Zur Chronik von Grieshuus*, 1883 – 1884
* *Bötjer Basch*, 1887
* *Ein Doppelgänger*
* *Es waren zwei Königskinder, 1888*
* *Der Schimmelreiter*, 1888
* *Schlaflos*
* *Ich bin mir meiner Seele*
* *Knecht Ruprecht*
* *Sturmnacht*
* *Weihnachtslied*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Theodor Storm**

Autoritné údaje: * abART: 31260
* BnF: 12028529w
* GND: 118618725
* ISNI: 0000 0001 2129 6929
* LCCN: n79140912
* NK ČR: jn19990008293
* SNK: 166647
* VIAF: 41854816
* WorldCat: lccn-n79140912
Súradnice: 48°51′02″S 20°55′51″V﻿ / ﻿48,85056°S 20,93083°V﻿ / 48.85056; 20.93083

**Gelnica** (-normovaný názov; iné názvy: **Gelnický hrad**, **Thurzov hrad**) je hradná zrúcanina. Nachádza sa v meste Gelnica.

Dejiny
------

Začiatky tohoto pôvodne kráľovského hradu sú zatiaľ nejasné. Bol však zrejme vybudovaný na ochranu kráľovských regálnych práv, a to najskôr po mongolskom vpáde. V polovici 15. storočia bol hrad v rukách Jiskrovcov (1447 – 1462). Po ich porážke hrad aj bane daroval kráľ rodine Zápoľskovcom. V čase nepokojov a bojov o uhorský trón medzi Jánom Zápoľským a Ferdinandom I. bol hrad značne poškodený. Po porážke Zápoľského ho kráľ daroval Alexovi Thurzovi (1531), ktorý zničený objekt opravil. Hlavnú pozornosť sústredil okrem renovácie obvodového opevnenia na prestavbu a dostavbu interiéru hradu. Vymretím Thurzovcov po meči prešiel hrad v roku 1636 do rúk šľachtickej rodiny Csákyovcov. V období stavovských povstaní hrad často menil majiteľov a bol svedkom mnohých bojov, ktoré sa mu napokon stali osudnými. V roku 1685 vyhorel a začal chátrať. Proces zániku urýchlila ešte v 19. storočí stavba mestskej radnice, ktorá bola postavená z hradného materiálu, resp. jeho ruín. Svoju úlohu zohralo aj vedomé devastovanie objektu.

Exteriér
--------

Na okraji vrcholovej plošiny s elipsovým pôdorysom a rozmermi 100 × 85 m je murované, 130 cm hrubé, obvodové opevnenie. Na juhovýchodnej strane, takmer oproti vstupu do opevneného areálu, obvodové opevnenie vyúsťuje lievikovito do pravidelného výbežku, ktorý jeho okraj presahuje asi o 10 m. Pravdepodobne tu pôvodne stála viacpodlažná obytná veža (10 × 10 m), ktorá sa postupne prebudovala na výlučne obranný objekt. Vežová stavba mala 130 – 170 cm hrubé múry a štrbinovú strieľňu v pôvodnom druhom podlaží. Nad trámovým stropom tohoto podlažia bol okenný otvor 120 cm × 120 cm s jednoduchým záklenkom a rovnými špaletami. Objekt bol smerom do svahu zosilnený dvojicou operákov na nárožiach. Oproti veži bol vstup do hradu a v areáli predpokladám hospodárske budovy.

Súčasný stav
------------

Najvyššia a najrozsiahlejšia ruina pôvodného hradu je torzo viacpodlažnej vežovej stavby s okenným otvorom, strieľňou a dvoma operákmi. Z pôvodného vstupu oproti veži sa zachovalo torzo obvodového opevnenia, z ktorého vybiehal kolmo do interiéru ďalší múr. Počas výskumu vlastivedných pracovníkov Badíka a Bernátha sa podarilo zachytiť mierne obdĺžnikový priestor, do ktorého sa vstupovalo úzkou chodbou, na opačnej strane bola vetracia šachta. Objavená podzemná architektúra je zrejme výsledkom mladšej stavebnej činnosti a súvisela so zabezpečením vstupu do hradu. Z obvodového opevnenia sa zachovali iba nepatrné zvyšky.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy hradov a zámkov* [PDF online]. Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2017-03-28, [cit. 2020-09-01]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Zámky.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
**Kazimierz Kuratowski** (\* 2. február 1896, Varšava, Poľsko – † 18. jún 1980, Varšava) bol poľský matematik. Zaoberal sa najmä topológiou a teóriou množín. Je známy ako autor tzv. Kuratowského vety, nutnej a postačujúcej podmienky rovinnosti grafu, ktorá je základným výsledkom v topologickej teórii grafov. Už v roku 1922, trinásť rokov pred Maxom Zornom, dokázal tzv. Zornovu lemu, dôležitý výsledok v teórii množín.

Život
-----

Kuratowski sa narodil vo Varšave nachádzajúcej sa vtedy v ruskej časti rozdeleného Poľska. Jeho otec bol popredný varšavský právnik. V roku 1913 odišiel mladý Kazimierz do Škótska študovať strojnú fakultu na univerzite v Glasgow. Keď sa vrátil v roku 1914 na prázdniny domov, znemožnilo mu vypuknutie prvej svetovej vojny odjazd späť do Škótska a pokračovať v štúdiu. V roku 1915 však bola Varšava dobytá nemecko-rakúskou armádou a bola znovuotvorená Varšavská univerzita uzavretá za nadvlády Ruska. Kuratowski nastúpil na štúdium na nej hneď, ako to bolo možné – tentokrát však už na odbor matematika. V roku 1921 získal v tomto odbore doktorát a v roku 1927 nastúpil ako profesor na polytechnike v Ľvove. V roku 1934 sa stal profesorom na varšavskej univerzite. Od roku 1952 bol členom poľskej akadémie vied, medzi rokmi 1948 a 1967 riaditeľom jej matematického ústavu.
Bol členom prominentnej skupiny poľských matematikov, ktorí sa stretávali v Kawiarnia Szkocka (Škótska kaviareň).

Prínos pre matematiku
---------------------

Kuratowski sa venoval najmä obecnej topológii a teórii metrických priestorov. Spolu s Alfredom Tarskim a Wacławom Sierpińskim položili základy pojmu dnes nazývaného poľský priestor. Charakterizoval Hausdorffove priestory pomocou tzv. Kuratowského axiomu uzáveru, podal nutnú a postačujúcu podmienku pre rovinnosť grafu (pozri Kuratowského veta). V roku 1922 dokázal Zornovu lemu (z axiómy výberu). V teórii množín dodnes pretrváva Kuratowského myšlienka stotožnenia usporiadanej dvojice {\displaystyle \,(x,y)} s množinou {\displaystyle \,\{\{x\},\{x,y\}\}}. Vytvoril tiež tzv. Tarski-Kuratowského algoritmus.

Externé odkazy
--------------

* Biografia po anglicky
* Biografia po anglicky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kazimierz Kuratowski na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 122984371
* GND: 107876779
* ISNI: 0000 0001 0902 2933
* LCCN: n80089320
* NK ČR: ola2004219907
* VIAF: 54212288
* WorldCat: lccn-n80089320
**Povodie Hrona** je čiastkovým povodím povodia Dunaja. Zberná oblasť rieky Hron leží výhradne na území Slovenska. Celková plocha povodia predstavuje 5 464,5 km². 

Rieka má relatívne slabo vyvinuté povodie, na hornom toku (po Banskú Bystricu) priberá len kratšie prítoky, z ktorých vynikajú len Rohozná, Čierny Hron s Kamenistým potokom a Bystrianka so Štiavničkou. V meste Banská Bystrica priberá vodnatejšiu Bystricu so Starohorským potokom a vo Zvolene svoj najvýznamnejší prítok, Slatinu. V úseku nad Slovenskou bránou k významným prítokom patria Jasenica, Kremnický potok (Rudnica), Lutilský potok a Kľak. Na dolnom toku (pod Slovenskou bránou) je najdôležitejším prítokom Sikenica, ostatné prítoky sú málo vodnaté (najmä Vrbovec, Lužianka, Ketský potok a Paríž).

Povodie má pretiahnutý perovitý tvar, vytvára oblúk prehnutý na severozápad.

Z dôvodu lepšej prehľadnosti je možné povodie Hrona rozdeliť na menšie čiastkové povodia:

* **Povodie Hrona** (v užšom vymedzení, bez povodí riek Slatina a Sikenica)
* Povodie Slatiny
* Povodie Sikenice
Kazateľnica v kostole sv. Ladislava v Bratislave
Kazateľnica v kostole Nanebovzatia Panny Márie v Sučanoch
**Kazateľnica** je architektonicky upravené vyvýšené miesto v kresťanskom chráme všeobecne rozšírené od neskorej gotiky.

Kazateľnica tvorí rečnište (obyčajne cilindrickej alebo polygonálnej formy) prístupné schodiskom so zábradlím; nad rečnišťom sa nachádza zvuková strieška vo forme baldachýnu. Rečnište je upevnené na stenu alebo pilier, vždy na severnej strane hlavnej lode, prípadne ho nesie stĺp alebo skulpturálna podpera (socha Mojžiša, apoštola, evanjelistu, anjela, Adama a i.).

Predchodcom kazateľnice bola ambona, v starokresťanskom chráme ako čítací pult pred zábradlím medzi chórom a loďou, ktorej pôvod sa odvodzuje zo synagogálnych bohoslužieb. Kazateľnica sa ako samostatný architektonický útvar rozšírila od 13. storočia v súvislosti s kazateľskými rádmi (františkánmi, dominikánmi), u ktorých sa stala kázeň hlavnou časťou bohoslužieb. 

Najstaršie kamenné kazateľnice s bohatou plastickou výzdobou vznikli v Taliansku v 13. storočí. V ostatnej Európe sa na tvorbu kazateľníc začal klásť osobitný dôraz od 15. storočia (predná časť rečnišťa, schodisko i zvuková strieška sa často vybavovali figurálnymi sochárskymi prácami so symbolickým významom). Najčastejšie sa na kazateľniciach zobrazuje Kristus so štyrmi evanjelistami, prípadne so všetkými apoštolmi. Zvuková strieška nesie postavu víťazného Krista (*Salvator mundi*), prípadne Dobrého pastiera, archanjela a i.

Od začiatku 16. storočia kamenné kazateľnice ustúpili dreveným s maliarskou i rezbárskou plastickou dekoráciou. Ich miesto sa stabilizovalo na strednom pilieri hlavnej lode alebo na triumfálnom oblúku. Nadobúdali rôzne formy; okrem zaužívaných typov s cylindrickým alebo polygonálnym, príp. štvorcovým rečnišťom (napr. v chráme sv. Jakuba v Levoči) aj v tvare napr. kalichovitého kvetu, veľryby alebo v podobe lode ako alegórie bojujúcej cirkvi (farský kostol v Pruskom). Osobitným typom sú epitafové kazateľnice, kazateľnicové oltáre (v jednotnom spojení kazateľnice a hlavného oltára prevažne v evanjelických kostoloch alebo v zámockých kaplnkách od neskorého 16. storočia) a exteriérové kazateľnice na pútnických chrámoch alebo cintorínskych kaplnkách

Zdroj
-----

kol. autorov, *Encyklopédia Slovenska*, Veda, Bratislava, 1979

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kazateľnica**
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Javier Pedro Saviola** (\* 11. december 1981, Buenos Aires) je argentínsky futbalista.

168 cm vysoký útočník v súčasnosti hráva za klub Benfica Lisabon. S kariérou začínal v klube River Plate v Buenos Aires. Za tento klub debutoval keď mal ešte len 16 rokov a získal prezývku *El Conejito* (*zajačik*). V roku 1999 získal ocenenie Juhoamerický futbalista roka.

Keď mal 19 rokov prestúpil do katalánskeho veľkoklubu FC Barcelona. Počas jeho prvej sezóny ho trénoval Louis van Gaal a Saviola strelil 17 gólov a stal sa tretím najlepším strelcom La Ligy. Útok Kluivert-Saviola naháňal súperovým obrancom strach! Neskôr prebehli v Barcelone trénerské zmeny a Saviola stratil dôveru, bol poslaný na hosťovanie do Monaca a neskôr do Seville s ktorou získal Pohár UEFA ako jeden so základných kameňov tímu.

13. júla 2007 sa dohodol na prestupe do Realu Madrid. Zmluvu podpísal do roku 2011. Ale už v roku 2009 sa s Realom rozlúčil a pokúsil sa presadiť v susednom Portugalsku, kde o neho prejavila záujem Benfica Lisabon. Tu sa znova stal popredným útočníkom a spoľahlivým hráčom mužstva.

Javierova kariéra bola ako na húpačke: Darilo sa mu v River Plate a Barcelone až do momentu, kým prišiel na miesto trénera Frank Riijkaard a on skončil na lavičke. Po sezóne išiel na hosťovanie do AS Monaco a tam iba pokračovalo jeho trápenie. Ďalšiu sezónu strávil v FC Sevilla kde pookrial a znova pripominal toho špičkového strelca. Po vydarenej sezóne ovenčenej Európskym úspechom sa vrátil zase do FC Barcelona no konkurencia tam bola na každom poste obrovská a neskôr prestúpil do Realu Madrid. Z neho odišiel na hosťovanie do Lisabonu a tam sa mu znova darí a znova ukazuje všetkým svoje nespochybniteľné kvality strelca.

Saviola vyniká najmä šprintom, akcelerácou a čuchom na góly. Tým sa preslávil ešte v Argentíne. V Benfice ale zapracoval aj na hlavičkovani, čo pri jeho výške (168cm) nebolo až tak jednoduché...
**Mesiáš** (hebr. משיח‎ – *pomazaný*) je židovský spasiteľ, osloboditeľ poslaný Bohom.

Pôvodne, adekvátne obradu potvrdzujúcemu kňazskú alebo kráľovskú hodnosť, slúžil ako prívlastok, neskôr sa však vzťahuje na samého kňaza aj kráľa. Kráľ ako hospodinov pomazaný spravuje osud svojho ľudu ako Jahveho zástupca.

Keď sa politická situácia zhoršuje a ľud trpí, príčina je jedine v kráľovi, pretože boh nemôže robiť chyby, a za neúspechy teda nie je zodpovedný. Preto vzniká názor, že boh sa postará o naozajstného Mesiáša. Zaniká kontinuita medzi osobu kráľa a očakávaným osloboditeľom, hoci ešte žije nádej, že tento Mesiáš bude z Dávidovho rodu. Čoraz tragickejšie historické udalosti (babylonské zajatie) spôsobili, že ríša Mesiáša, ktorú predpovedali proroci a ktorá by znamenala aj Jahveho panstvo nad všetkými národmi, pomaly bledla na akúsi nádej, ktorá sa má splniť v budúcnosti.

V časoch Makabejských sa viera v Mesiáša aktualizovala (esejci) a za rímskej nadvlády sa Židia fanatickým odhodlaním (zelóti) a násilím usilovali pripraviť panstvo Mesiáša (židovská vojna).

Kresťanstvo prevzalo ideu mesiáša z judaizmu. V Ježišovom učení a v spisoch Novej zmluvy sa už osoba Mesiáša a jeho moc posúvajú do duchovnej roviny. Kráľovstvo božie a jeho uskutočnenie nepatrí do politiky, dokonca ani nie do tohto sveta. Vláda Mesiáša nastane po poslednom súde, pri druhom prichode Ježiša.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Mesiáš (náboženstvo)**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Suruga
Provincia **Suruga** (jap. 駿河国 – Suruga no kuni) bola stará japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá východná časť prefektúry Šizuoka.
Suruga hraničila s provinciami Izu, Kai, Sagami, Šinano a Tótómi a mala prístup k Tichému oceánu cez Suruga (záliv).

Starobylé hlavné mesto bolo neďaleko súčasného moderného mesta Šizuoka a bolo najdôležitejším mestom feudálneho obdobia. Skoro počas celého obdobia Sengoku, provincii vládol klan Imagawa. Potom ako bol Jošimoto Imagawa porazený Nobunagom Oda, Imagawa bol rozdrvený a provincia bola obsadené Šingenom Takedom. Neskoršie Iejasu Tokugawa odstúpil provinciu jednému zo svojich spojencov.

V období Edo léno Suruga zahŕňalo aj oblasti Tanaka, Numazu a Odžima.

Pozri aj
--------

* Sunpu

Referencie
----------

1. ↑   *View of Entire Suruga Region* [online]. 1828-1859, [cit. 2013-07-14]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Gustáv Tarnóci** z Dolných Leloviec a Jazernice (maď. Tarnóczy Gusztáv, \* 7. máj 1832, Veľké Lelovce – † 12. máj 1907, Budapešť) bol hornouhorský pravicový politik a člen uhorského parlamentu.

Život
-----

Jeho otec bol slovenskej národnosti, Kazimír Tarnóci *z Veľkých Leloviec a Jazernice*, žil v rokoch 1804 – 1888. Matka Amália pochádzala z urodzeného uhorského rodu Majténiovcov *zo Sivého Kameňa* a zomrela roku 1887. Jeho manželka Ida pochádzala zo židovskej rodiny Gutmannovcov zvaných *de Gelse*. Ich deti Ida a Vladimir Tarnoczy sa presťahovali do Ameriky.

V rokoch 1872 - 1892 bol opakovane zvolený za poslanca uhorského snemu za skalický volebný okrsok najprv za Deákovu stranu a neskôr za Liberálnu stranu.

Referencie
----------

1. ↑  TARNÓCI, Gustáv. In:  *Slovenský biografický slovník : od roku 833 do roku 1990*. Zväzok VI T – Ž. Martin : Matica slovenská, 1994. 692 s. ISBN 80-7090-111-X. S. 28.
2. ↑

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 18 - farnosť Horná Ves; pokrstený ako Gustavus Carolus Antonius Joannes Tarnoczy

Autoritné údaje: * PIM: PIM72477
**Mesaulios** (starogr. *Μεσαύλιος* – *Mesaulios*, lat. *Mesaulius*) je v gréckej mytológii sluha pastiera svíň Eumaia, otroka ithackého kráľa Odysea.

Mesaulios bol otrokom Eumaia, ktorý bol synom syrijského kráľa Ktésia. Eumaios bol ešte mladý, keď ho zajali fenickí piráti a predali ho do otroctva Odyseovmu otcovi Laertovi. Aj keď to bolo pre neho kruté, napokon sa so svojim osudom zmieril a žil potom spokojný v službách Laerta a neskôr jeho syna Odysea ako pastier svíň.

Keď Odyseus odišiel do trójskej vojny, Eumaios si bez toho, že by sa spýtal Odyseovej manželky Pénelopy, kúpil od plavcov z Tafu otroka Mesaulia. Zaplatil im s vlastnými výrobkami. Mesaulios potom slúžil Eumaiovi v domácnosti. Podľa Homéra, celá jeho práca spočívala v tom, že prinášal a odnášal jedlo zo stola svojho pána.

Pre vedcov je to zaujímavý poznatok, že v hérojských dobách mohol otrok vlastniť svoj vlastný, hoci neveľký majetok a mohol si kúpiť aj otroka. Z právneho hľadiska boli však obaja majetkom svojho pána.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Odysea*, 14,442-459.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 297.
3. ↑  Homér, *Odysea*, 15,380-436.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 135-136.