recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**AYA** je slovenská rocková kapela pochádzajúca zo Žiliny. Vydala 1 promosingel, šesť radových albumov, jedno výberové CD k 20. výročiu, narodeninovú kolekciu (2xDVD + 1xCD) k 25. výročiu vzniku kapely a medzi ich najznámejšie pesničky patria "Malý princ", "Baby kakavové", "Svet krásnych žien", "Keď je v tom", "So mnou", "Teším sa na teba", "Lietaj, dýchaj, buď", "Modré z neba", "Verím na Teba", "Do neba volám", "O Tebe", "Čiary", "S Tebou život má chuť", "Pondelok prespím"... 

AYA-ci často spolupracujú so špičkami slovenskej hudby – na ich výberovom albume, ktorý vyšiel k 20. výročiu vzniku kapely prespievali ich najlepšie pesničky známi interpreti: Zuzka Smatanová, Vašo Patejdl (Elán), Peter Cmorik, Janko Kuric (Vidiek), Miko Hladký (Gladiátor), Tomáš Bezdeda, Mirka Partlová, Michaella Papp, Jaro Gažo (Arzén) a nachádza sa na ňom aj duet s Kulym a jeho Desmod-om s názvom „Verím na Teba". 13.9.2017 sa na Mariánskom námestí v Žiline konal narodeninový koncert pri príležitosti 25. výročia vzniku kapely za účasti významných hudobných hostí: Pavol Hammel, Peter Cmorik, Zuzka Smatanová, Jaro Gažo, Tomáš Bezdeda, dychová sekcia Balkansambel a kvarteto ŠKO Žilina. Celým večerom sprevádzal moderátor RTVS Roman Bomboš. Tento veľkolepý koncert bol zaznamenaný a v decembri 2019 vyšiel v rámci (2xDVD + 1xCD) kolekcie AYA 25 ROKOV spolu s dokumentom, rozsiahlou fotogalériou a so samostatným zvukovým záznamom na CD. 

Od roku 1998 organizujú v predvianočnom čase, všetkým žilinčanom už dobre známy koncertný program Rockové Vianoce, na ktorom za celú éru vystúpilo nespočetné množstvo známych kapiel, napr. IMT Smile, Desmod, No Name, Vidiek, Peha, Gladiátor, Nocadeň, Arzén, Komajota, Korben Dallas, Hoten Toten, Mako!Mako, Premier (CZ), Buty (CZ), Massriot s Robom Šimkom a interpreti: Vašo Patejdl, Zuzana Smatanová, Katka Knechtová, Peter Cmorík, Mirka Partlová, Michaella Papp, Tomáš Bezdeda, Jaro Gažo, Marián Grexa & Mišo Kovalčík. 

Spevák skupiny Boris Lettrich sa z väčšej miery autorsky podieľal aj na debutovom albume finalistu prvej série *Slovensko hľadá Superstar*, Tomáša Bezdedu, ktorý bol v septembri 2005 vydaný pod názvom *Obyčajné slová*. Skupina AYA hrala s Tomášom aj počas trinástich koncertov k tomuto albumu. Členovia skupiny sa stali producentami aj Bezdedovho druhého albumu *Tomáš Bezdeda – Ostrov* (2006).

Členovia kapely
---------------

* Mario Tománek - gitara
* Boris Lettrich - spev
* Michal Bukviš - basová gitara
* Rado Pažej - bicie
* Stano Vandlík - klávesy

Diskografia
-----------

Štúdiové albumy
* *Aj ty, AYA!?* - 1994 - Jumbo Records, CD, MC
* *Jé, jé, yéé...* - 1997 - PolyGram, CD, MC
* *Try* - 2000 - Slovakia records, CD
* *04:10* - 2003 - RM Progres, CD
* *Ale ye nám dobre* - 2007 - Sony BMG, CD
* *Siedmaya - 2015* - Agentúra Topfest, CD
* 09:30 - 2022

Kompilácie
* *20 rokov v zayatí* - 2011 - Agentúra Duna, CD

Koncertné albumy
* *AYA Koncert k 25. výročiu kapely* - 2019 - Art Team, 2×DVD + 1×CD

Single
* „Baby kakavové" - 1993 - promosingel

Externé odkazy
--------------

* AYA oficiálna stránka
* AYA Facebook
* AYA official YouTube kanál
* ROCKOVE VIANOCE Facebook
Dezmogénna osifikácia (trichróm)
**Kostnatenie** alebo **osifikácia** je vznik kostného tkaniva. Môže vznikať dvomi spôsobmi:

* vo väzive (dezmogénna alebo endezmálna osifikácia) znamená, že vo väzive sú roztrúsené bunky, ktoré tvoria kostné tkanivo. Týmto typom osifikácie vznikajú napríklad ploché kosti lebky alebo ním rastú dlhé kosti do hrúbky.
* v chrupke (chondrogénna alebo enchondrálna osifikácia) znamená prestavbu chrupavkového modelu kosti.

Chondrogénna osifikácia (modrý trichróm)
Miesto, kde začína kostnatenie (osifikácia) sa nazýva osifikačné centrum. Konce kostí vznikajú zo samostatných osifikačných centier, ktoré sa nazývajú epifýzy (sekundárne osifikačné centrá). V rastúcej kosti je na rozhraní epifýzy a diafýzy chrupavka, ktorá sa nazýva rastová chrupavka. Osifikácia kostí začína približne už v druhom mesiaci tehotenstva, ale pri niektorých kostiach až po narodení.

Kosť rastie do dĺžky enchondrálnou osifikáciou a do hrúbky endezmálnou osifikáciou.

Osifikácia dlhých kostí
-----------------------

Začína spravidla uprostred kosti a nasleduje enchondrálna osifikácia tela kosti. Osifikačný základ, sa nazýva osifikačné jadro alebo osifikačné centrum, z ktorého sa šíri do dĺžky. Táto osifikácia nedôjde až ku koncu kosti. Koniec kosti osifikuje zo samostatných osifikačných centier. Takto osifikujúci koniec kosti sa nazýva epifýza, ktorá môže byť na jednom alebo na oboch koncoch kosti. Osifikácia začína v strede a pokračuje do vonka. Medzi diafýzou a epifýzami sa po celý čas udržujú rastové chrupavky, v ktorých kosť rastie do dĺžky.

Počas osifikácie sa vo vnútri kosti odbúravajú kostné trámce a vzniká kostná dreň. Epifýzové (rastové) chrupavky počas puberty z kostí vymiznú a odvtedy už kosť nerastie.

Osifikácia krátkych kostí
-------------------------

Krátke kosti nemajú diafýzu ani epifýzy a ich osifikácia prebieha iba enchondrálne. Z osifikačného centra sa osifikácia šíri k povrchu kosti.

Zdroje
------

* Radomír Čihák: *Anatomie I.*, Obecná osteologie, strana 64 - 69 *(skrátené)*
Potkanokengura Gaimardova
**Potkanokengura Gaimardova** (lat. Bettongia penicillata) je malý, kengure podobný vačkovec, žijúci v lesnatých oblastiach juhozápadnej Austrálie.

Opis
----

* hmotnosť: 1,1-1,6 kg
* dĺžka tela: 30-38 cm
* dĺžka chvosta: 29-36 cm

Potkanokengura Gaimardova je drobná kengura s dlhým chvostom, ktorý je rovnako dlhý ako telo zvieraťa. Má sivohnedú srsť, na ňufáku a na chvoste veľmi krátku. Chvost je zakončený čiernym strapcom.

Rozšírenie
----------

Pred príchodom bielych osadníkov sa potkanokengura Gaimardova vyskytovala v celej juhovýchodnej, južnej i juhozápadnej Austrálii, vo Veľkej Viktoriinej púšti, Veľkej piesočnej aj Gibsonovej púšti a rovnako v púšti Tanami v Severnom teritóriu.

Stanovisko
----------

Potkanokengura Gaimardova žije vo svetlých lesoch, hájoch, krovinách a vo vysokej tráve.

Biológia
--------

Je to samotárske zviera, každý jedinec obýva vlastný domovský okrsok, ktorý má rozlohu 20-40 ha. Sú aktívne v noci, deň trávia v hniezdach postavených z trávy a kôry stromov, samotné hniezda sú skryté pod krami alebo inou vegetáciou. Materiál na stavbu prináša s pomocou chápavého chvosta.

Živí sa nezelenými časťami rastlín - cibuľami, hľúzami alebo semenami a plodnicami podzemných húb. Huby samotné nie sú príliš výživnou stravou, ale potkanokengura Gaimardova hostí vo svojom predžalúdku symbiotické baktérie, vďaka ktorým dokáže zúžitkovať aj tento zdroj potravy. Okrem rastlín konzumuje aj hmyz a zdochliny.

Rozmnožuje sa celoročne, gravidita trvá 21 dní. Jediné mláďa potom ďalších 98 dní trávi vo vaku, potom ich samica vodí tak dlho, kým jej vak neopustí ďalšie mláďa. Potkanokengura Gaimardova sa dožíva 4-6 rokov.

Poddruhy
--------

Všetky dnes žijúce potkanokengury Gaimardovej patria do poddruhu *B. penicillata* ssp. *ogilbyi*.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Potkanokengura Gaimardova**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Potkanokengura Gaimardova**
**Strapačka vzpriamená** (lat. *Ramaria stricta*) je druh nejedlej huby z čeľade lievikovcovité (*Gomphaceae*).

Opis
----

Plodnica strapačky vzpriamenej je kríkovitá, 2 – 5 cm široká a 3 – 8 cm vysoká. Z dolnej krátkej belavokrémovej bázy sa hore bohato rozkonáruje na tenké, rovnobežne vzpriamené odnože, ktoré sú za mladi bledožlté až okrové a neskôr od výtrusov hnedookrové až škoricovohnedasté, s bledšími rozdvojenými končekmi. Dužina je pružná, kožovožltkastá (na otlačených miestach vínovohnedá), má nepríjemne korenisto horkastú chuť a nevýraznú vôňu. Výtrusy sú elipsoidné, na povrchu drsné, hrdzavookrové, 7 – 10 × 3,5 – 4 μm veľké.

Výskyt
------

Strapačka vzpriamená rastie od augusta do novembra jednotlivo alebo v malých skupinách na odumretom dreve (na rozkladajúcich sa konároch a pňoch) listnatých a ihličnatých stromov.

Praktický význam
----------------

Je to netoxická, ale nejedlá huba, pretože má horkú chuť.

Možnosť zámeny
--------------

Zámena je možná s inými druhmi strapačiek (aj s mierne jedovatými). Podobný je jej aj korunovec svietnikovitý, ktorý rastie na konároch a pňoch tvrdého dreva.

Galéria
-------

* skupina plodníc strapačky vzpriamenejskupina plodníc strapačky vzpriamenej

Referencie
----------

1. 1 2  Helen Vandervort Smith, Alexander Hanchett Smith. *How to Know the Non-gilled Fleshy Fungi*. Dubuque : W. C. Brown Company, 1973. ISBN 978-06-9704-867-7. S. 81.
2. 1 2  Aurel Dermek. *Atlas našich húb*. Bratislava : Obzor, 1983. 65-001-83. S. 118.
3. 1 2 3  Mary L. Woehrel, William H. Light. *Mushrooms of the Georgia Piedmont and Southern Appalachians*. Athens : University of Georgia Press, 2017. ISBN 978-08-2035-003-5. S. 142.
4. ↑  Mirko Svrček, Bohumil Vančura. *Huby*. Bratislava : Príroda, 1987. 64-021-87. S. 282.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Strapačka vzpriamená**
**Strapačka úhľadná** (do roku 1954: **kuriatka pekné**; lat. *Ramaria formosa*) je druh nejedlej huby z čeľade lievikovcovité (*Gomphaceae*).

Niektoré zdroje namiesto tohto druhu uvádzajú dva druhy: **strapačka úhľadná** (*Ramaria formosa*) v užšom zmysle a ***Ramaria neoformosa***; druh Ramaria neoformosa bol vytvorený v roku 1976.

Opis
----

Plodnice strapačky úhľadnej sú 6 – 15 cm široké a 6 – 20 cm vysoké. Dolná bazálna časť plodnice je mäsitá, 2 – 3 cm hrubá, čiastočne ponorená v zemi a niekedy takmer zakoreňujúca. Hore sa bohato rozkonáruje na predĺžené konáre, ktoré sú zakončené rozdvojenými alebo zúbkatými konárikmi. Sfarbenie hlavných konárikov a hornej časti bazálneho kmeňa je ružovooranžová alebo lososovoružová, kým koncové konáriky sú na vrchole sýtožlté. V dospelosti je huba od výtrusov celá žltookrová. Dužina je za mladi ružovkastá, v dospelosti biela a mäsitá (po poranení niekedy sčervenie). Chuť má nepríjemne horkastú. Výtrusy sú elipsoidné, trochu drsné, žltookrové, 9 – 12 × 4 – 5,5 μm veľké. Výtrusný prach je žltookrový.

Výskyt
------

Strapačka úhľadná rastie od júla do októbra v listnatých lesoch, najmä pod bukmi, jednotlivo alebo v skupinách (najviac v podhorských oblastiach). Rozšírená je v celom miernom pásme severnej pologule. U nás sa nevyskytuje veľmi hojne.

Praktický význam
----------------

Je to nejedlá, horká huba (aj po tepelnej úprave zostáva horká), ktorá môže citlivým osobám zapríčiniť žalúdočné ťažkosti a hnačky, preto sa často označuje ako mierne jedovatá.

Možnosť zámeny
--------------

Zámena je možná s inými druhmi strapačiek. Staré vyblednuté plodnice sa dosť podobajú na jedlé druhy strapačiek, najmä na strapačku zlatožltú.

Galéria
-------

* plodnica s bazálnym kmeňomplodnica s bazálnym kmeňom
* typické znaky plodnicetypické znaky plodnice

Referencie
----------

1. ↑  NOVACKÝ, J. M. Názvy tržných jedlých húb. *Slovenské odborné názvoslovie* (Bratislava: Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied), 1954, roč. 2, čís. 10, s. 292 – 300. Dostupné online [cit. 2020-12-10]. ISSN 0560-3048.
2. ↑  Cofradía Vasca de Gastronomía (www.gastronomica.com). *Fichas micológicas* [online]. fichasmicologicas.com, [cit. 2020-12-09]. Dostupné online.
3. ↑   *FICHA de GENEROS:* [online]. avelinosetas.info, [cit. 2020-12-09]. Dostupné online.
4. ↑   *Species Fungorum - GSD Species* [online]. speciesfungorum.org, [cit. 2020-12-09]. Dostupné online.
5. ↑  PETERSEN, R. H. Contribution Toward a Monograph of Ramaria III. R. sanguinea, R. formosa, and Two NewSpecies from Europe. In: American Journal of Botany, Vol. 63, No. 3 (Mar. 1976), pp. 309-316.
6. 1 2 3  Mirko Svrček, Bohumil Vančura. *Huby*. Bratislava : Príroda, 1987. 64-021-87. S. 283.
7. 1 2 3  Aurel Dermek. *Atlas našich húb*. Bratislava : Obzor, 1983. 65-001-83. S. 116.
8. 1 2  Aurel Dermek. *Huby lesov, polí a lúk*. Martin : Osveta, 1985. 70-003-85. S. 144.
9. 1 2 3  Antonín Příhoda. *Hubárov rok*. Bratislava : Príroda, 1973. 64-127-73. S. 226.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Strapačka úhľadná**
**Ticketportal SK** s.r.o. je spoločnosť, ktorej hlavnou činnosťou je predaj vstupeniek na kultúrne, športové a spoločenské podujatia. Je členom medzinárodnej skupiny TICKETPORTAL, ktorá sa zaoberá poskytovaním rezervačného a predajného systému pre distribúciu vstupeniek. Na Slovensku Ticketportal SK prevádzkuje predajnú sieť so vstupenkami s počtom viac ako 350 predajných miest.

História
--------

Spoločnosť vznikla v roku 2003 prevzatím licencie na vývoj a distribúciu predajného systému od spoločnosti Denax, a.s. V roku 2011 sa spoločnosť Ticketportal SK stala exkluzívnym predajcom vstupeniek Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji v roku 2011, ktoré sa konali v Bratislave a Košiciach.

Činnosti
--------

Ticketportal SK okrem predaja vstupeniek v kamenných predajniach prevádzkuje aj webový portál ticketportal.sk. Na ňom je možné nájsť divadelné, festivalové, muzikálové, kultúrne alebo športové podujatia. Slúži aj ako zdroj k získaniu informácií o spoločensko-kultúrnom živote vo všetkých oblastiach Slovenska, Česka, Maďarska a Poľska. 

Ticketportal SK taktiež vyvíja a dodáva predajné softvérové systémy, ktoré používajú významné divadlá, športové stánky či kiná.

Spolupráca
----------

Pre rok 2012 spoločnosť Ticketportal spolupracuje s nasledovnými inštitúciami:

* *Slovenské národné divadlo*
* *Divadlo Aréna*
* *Divadlo Astorka Korzo´ 90*
* *Divadlo GUnaGU*
* *Divadlo Jonáša Záborského v Prešove*
* *Divadlo Nová scéna*
* *HC 05´Banská Bystrica*
* *HC Košice*
* *HC Slovan*
* *HK 36 Skalica*
* *HK DUKLA Trenčín*
* *HK Poprad*
* *HKM Zvolen*
* *MHC Mountfield*
* *MsHK DOXXbet Žilina*
* *Radošinské naivné divadlo*
* *Spartak Myjava*
* *ŠK Slovan Bratislava*
* *Štúdio L + S*

Zahraničná spolupráca
---------------------

* *NÁRODNÉ DIVADLO v Prahe*
* *Dejvické divadlo*
* *Divadlo Komedie v Prahe*
* *Divadlo Na Zábradlí v Prahe*
* a informačné centrum mesta Brna
* *Kultúrne centrum GONG*
* *Mestské divadlo v Prostejove*
* *O2 arena*
* *Operett BUDAPESTI OPERETTSZÍNHÁZ v Budapešti*
* *Palác Akropolis v Prahe*
* *Spoločenský dom v Neratoviciach*
* *Východočeské divadlo v Pardubiciach*

Externé odkazy
--------------

* TICKETPORTAL – slovenská stránka siete TICKETPORTAL
Poloha súostrovia
Kornati
**Kornati** je súostrovie v Jadranskom mori pri pobreží Chorvátska, ktorému tiež patrí. Nachádza v severnej Dalmácii medzi mestami Zadar a Šibenik. Názov Kornati pochádza od starých moreplavcov a to od slova corona (koruna).

Na ostrovoch bol v roku 1980 zriadený Národný park Kornati. Park sa rozkladá na 218 km² a nachádza sa v ňom nad 89 ostrovov. Najväčším a hlavným ostrovom je Kornat s plochou takmer 33 km². Ostrov nie je trvalo osídlený, sú tu iba malá sídla, ktoré slúžia pre prechodný pobyt obyvateľov, ktorí tu chovajú ovce a pestujú olivy. Nachádza sa tu aj niekoľko nudistických pláží. Keďže na ostrovoch nie je pitná voda, je nutné ju dovážať z pobrežia. Elektrina je vyrábaná agregátmi.

Na ostrovoch platia veľmi prísne pravidlá obmedzujúce pohyb ako lodí, tak i chodcov. Nie je tu dovolené zakladanie ohňa, zber akýchkoľvek kameňov, mušlí, platí tu zákaz rekreačného rybolovu. Každá loď si pred vplávaním do parku musí zaobstarať vstupnú kartu podľa dĺžky lode. Na ostrove Piškera je vystavaná Marina ACI.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kornati**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kornati na českej Wikipédii.*
Gruberov rukopis piesne *Tichá noc, svätá noc*
**Tichá noc, svätá noc** je jedna z najznámejších kolied. Po prvýkrát ju uviedli arnsdorfský učiteľ a organista Franz Xaver Gruber a kaplán Joseph Mohr v kostole sv. Mikuláša v Oberndorfe pri Salzburgu 24. decembra 1818.

Text piesne napísal Joseph Mohr už roku 1816 vo farnosti Mariapfarr. Franz Xaver Gruber skomponoval pred Vianocami 1818 k jeho básni melódiu. Pieseň sa okamžite stala veľmi populárnou, hoci bola prvýkrát predstavená len v sprievode gitary. Dnes je preložená do 300 jazykov a nárečí. Stille-Nacht-Kapelle (*Kaplnka Tichej noci*) v Oberndorfe je dnes turistickou atrakciou.

Text piesne
-----------

Pôvodný text piesne má šesť strof. V súčasnosti sa spieva najmä prvá, šiesta a druhá strofa. V nemeckej verzii došlo aj k iným drobným jazykovým zmenám.

### Slovenský preklad (katolícka (kratšia) verzia; Jednotný katolícky spevník č. 88 )

Preložil Ladislav Hohoš

*Tichá noc, svätá noc!*  

*Všetko spí, všetko sní,*  

*sám len svätý bdie dôverný pár,*  

*stráži Dieťatko, nebeský dar.*  

*Sladký Ježiško spí, sní,*  

*nebesky tíško spí, sní.*  

*Tichá noc, svätá noc!*  

*Anjeli zleteli,*  

*najprv pastierom podali zvesť,*  

*ktorá svetom dnes dáva sa niesť:*  

*Kristus, Spasiteľ je tu,*  

*Tešiteľ sveta je tu!*  

Stille-Nacht-Kapelle
*Tichá noc, svätá noc!*  

*Nežná tvár, lásky žiar*  

*božsky rozsieva v jasličkách tam:*  

*bije záchranná hodina nám*  

*v tvojom zrodení, Boh Syn,*  

*Ježiško, Láska, Boh Syn!*

**Jednotný katolícky spevník však uvádza ďalšie dve strofy, ktoré sa však vo väčšine prípadov nespievajú:**

*Tichá noc, svätá noc!*  

*Spásy liek prijal svet;*  

*otvorila sa nebies už sieň,*  

*milosť zahnala ta hriechov tieň.*  

*Takú, Ježiško, moc máš.*  

*Sláva ti, Ježiš, Kráľ náš!*

*Tichá noc, svätá noc!*  

*V dnešnú noc večná moc*  

*lásky Otca sa vyliala v svet,*  

*vrelo prijal nás v objatie dnes*  

*božský Spasiteľ, brat náš,*  

*vďaka ti, božský brat náš!*

### Slovenský preklad (evanjelická verzia, Evanjelický spevník č. 60 - Tichá noc)

*Tichá noc, svätá noc.*  

*Usnula zem celá*  

*dvaja len bdejú v Betleheme*  

*v jasliach Dieťa tam utešené*  

*tíško, spokojne spí.*  

*Tichá noc, svätá noc.*  

*Anjeli priniesli*  

*najprv pastierom radostnú zvesť,*  

*z nej teší sa i dnes celý svet:*  

*Prišiel Spasiteľ k Vám!*  

*Tichá noc, svätá noc.*  

*V Ježiši – Dieťati*  

*Boh sa láskavo usmieva nám,*  

*anjel zvestuje: Buď pokoj Vám:*  

*Kristus je daný nám.*

Referencie
----------

1. ↑  Gruber, Franz Xaver. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2008. 670 s. ISBN 978-80-224-0982-7. Zväzok 5. (Galb – Hir), s. 353.
2. ↑  KOLLÁROVÁ, Jana. *Tichá noc vznikla náhodou. Nahliadnite do jej rodiska, Arnsdorfu* [online]. Bratislava: Pravda.sk, 19.12.2016, [cit. 2016-12-19]. Dostupné online.
3. ↑  JKS - Jednotný katolícky spevník - NWS

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tichá noc, svätá noc**

Externé odkazy
--------------

* Tichá noc – O pozoruhodných okolnostech vzniku nejznámější koledy
Cesta II/501 za Jablonovým
Označenie cesty II. triedy na Slovensku
**Cesta II. triedy** je cesta na Slovensku a v Česku, ktorá má význam najmä pre dopravu medzi okresmi a krajmi. Zabezpečujú prepojenie miest okresného významu a ciest I. triedy.

Cesta II. triedy môže začínať a končiť hraničným prechodom, na diaľnici, rýchlostnej ceste alebo ceste I. triedy. 

K 1. januáru 2016 sa na Slovensku nachádzalo 3 611 km ciest II. triedy, čo predstavuje 20 % celkovej dĺžky cestných komunikácii na Slovensku. Väčšinu ciest II. triedy vlastnia a spravujú príslušné samosprávne kraje (VÚC), okrem prejazdných úsekov hlavným mestom SR Bratislavou a mestom Košice, kde sú vo vlastníctve a správe týchto miest.

Podľa STN 73 6101 *Projektovanie ciest a diaľnic* je základná kategória pre cesty II. triedy C9,5/80,70 a 60. Ak výkonnostne nepostačuje, je možné použiť kategóriu C11,5/80,70 a 60, prípadne C22,5/100,80 a 70 pre štvorpruhové komunikácie, teda podobne ako pri cestách I. triedy. Výnimočne pri nízkych intenzitách sa dá použiť aj kategória C7,5/70, 60 a 50, pokiaľ ňou neprechádza medzinárodná cesta.

Od rekategorizácie v roku 2003 už cesty II. triedy neplnia funkciu medzinárodných ťahov (európske cesty). Túto funkciu vykonávajú cesty vyššej kategórie. 

Ak značná časť dopravy na ceste II. triedy má tranzitný charakter, môže táto komunikácia obchádzať obec alebo mesto. Značná časť ciest II. triedy má nízku intenzitu dopravy a ekonomickú efektívnosť, preto vytvárať nové prekládky a obchvaty nie je výhodné.

Cesty II. triedy nie sú spoplatnené pre osobnú ani nákladnú dopravu. Niektorí predstavitelia krajov požadujú spoplatnenie týchto ciest pre nákladnú dopravu (najmä úsekov, kde existuje alternatívna trasa po cestách vyšších tried), pretože ich využíva medzinárodná tranzitná doprava, ktorá sa takto chce vyhnúť spoplatneným úsekom diaľnic a ciest I. triedy. Proti spoplatneniu vystupujú združenia nákladných dopravcov, ktorí sa obávajú zníženia konkurencieschopnosti.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cesty |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cesta II. triedy**

Pozri aj
--------

* Zoznam ciest II. triedy na Slovensku

Referencie
----------

1. 1 2
2. ↑   *Spoplatnia cesty II. triedy? Precedens môže prísť z Trnavy!* [online]. [Cit. 2021-02-08]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Slovenská správa ciest
**Ticinské Alpy** (tal. *Alpi Ticinesi*, nem. *Tessiner Alpen*) je pohorie ležiace takpovediac rovnomerne na území Talianska (oblasť Piemont) a Švajčiarska v kantóne Ticino. Tvorí časť Lepontských Álp. Táto horská skupina patrí medzi menej vyhľadávané pohoria. Vzhľadom k polohe na juhu Švajčiarska tu prevláda pekné, slnečné počasie, sprevádzané zrejmým vplyvom stredozemného teplejšieho podnebia. Geologicky sa radí do Vnútorných kryštalických Álp. Najvyšším vrcholom je Basòdino (3 274 m).

Údolie Redorta na území Švajčiarska, v blízkosti vrcholu Corona di Redorta
Vodopád na riečke Verzasca

Poloha
------

Južnú hranicu vymedzuje jazero Lago Maggiore. Západný okraj pohoria je vymedzený štátnou hranicou Švajčiarska a Talianska, východ oddeľuje od susedných skupín Tambo a Gotthard rieka Ticino. Na severe tvoria okraj pohoria doliny Valle Leventina a Val Bedretto až po sedlo Neufenpass (2 478 m).

Geografia
---------

Aj cez pomerne teplé podnebie je pohorie zaľadnené. Delí sa na niekoľko skupín. Na severe je to masív najvyššieho vechu **Basodino** na ktorý na východe nadväzuje nižšia skupina **Cristallina**. Na severovýchode sa nachádza trojtisícova skupina **Campo Tencia**. Na juhu švajčiarskej časti sú to potom masívy **Maggia** a **Verzascas**, pomenované po údoliach zasahujúcich do pohoria na juhu krajiny. Úplne na západe pohoria na talianskej strane leží skupina **Pioda di Crana**, ktorej už chýba severný, veľhorský charakter. Skupinu **Laurasca** (tiež *Lonrasca*) nájdeme južne od deliaceho údolia Val Vigezzo, pretínajúce pohorie v smere západ–východ. Leží na území národného parku Valgrande.

### Významné vrcholy

* Basòdino (3 274 m)
* Kastelhorn (3 128 m)
* Pizzo Campo Tencia (3 072 m)
* Tamierhorn (3 087 m)
* Marchhorn (2 962 m)
* Pizzo Fiorera (2 921 m)
* Cristallina (2 912 m)
* Corona di Redorta (2 804 m)
* Pioda di Crana (2 430 m)
* Piancascia (2 360 m)
* Cima della Laurasca (2 195 m)
* Monte Zeda (2 156 m)

Vodstvo
-------

Ticinské Alpy sú veľmi bohaté na vodu, a preto tu nájdeme mnoho jazier, riek, prameňov atď. Medzi najvýznamnejšie vodné plochy patria: Lago Maggiore (212 km²), Lago di Vogorno (1,68 km²), Lago del Sambuco (1,11 km²), Lago del Narét, Lago del Cavagnöö, Lago Tremórgio a Lago di Robei. Medzi významné rieky pohoria sa radia: Ticino, Maggia, Melezza, Verzasca a Cannobino.

Členenie
--------

Ticinské Alpy tvoria jednu zo 4 častí Lepontských Álp. Ďalšími horskými skupinami Lepontských Álp sú Monte Leone, Gotthardský masív a Adula.

Referencie
----------

1. ↑  MARAZZI, Sergio. *SOIUSA. Suddivisione orografica internazionale unificata del Sistema Alpino* [online]. fioridimontagna.it, 2012. Dostupné online. (po taliansky)

Pozri aj
--------

* Talianske Alpy
* Švajčiarske Alpy

Externé odkazy
--------------

* Fotografia Ticinských Álp (nemecky)
* Ticinské Alpy na Summitpost (anglicky)
* Fotogaléria z Ticinských Álp (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tessinské Alpy na českej Wikipédii.*
**Muzealita** je predmet poznávania muzeológie je to špecifický poznávací a hodnotiaci vzťah človeka k realite. Pojem zaviedol Zbyněk Zbyslav Stránský. Muzealita znamená, že človek vybrané predmety ako svedkov určitých situácií považuje za také dôležité, že ich chce neohraničene zachovať a sprostredkovať spoločnosti.

Tento osobitý vzťah človeka k svetu sa viaže na predmety materiálnej povahy, ktoré nazývame **muzeálie**. Ich znaky môžeme rozpoznať len gnozeologicky a axiologicky v rámci určitej schémy spoločenských vzťahov. Až v tejto vzťahovej schéme sa môžu považovať za muzeálie. Sú to teda objektivizácie muzeality, ktoré muzeológia rozlišuje, opisuje, skúma a vysvetľuje ako vedecké fakty.

Muzeológia je vedecká disciplína na filozofickom základe. Predmetom poznávania muzeológie je nie múzeum alebo jeho zbierky, ale muzealita. Muzealita je zvláštny poznávací a hodnotiaci vzťah človeka k realite. Úlohou muzeológie je skúmať zákonitosti, ktoré určujú muzeálny vzťah človeka k realite a umožňujú rozpoznanie nositeľov muzeality. To umožňuje vybrať, zachovať, preskúmať a sprostredkovať materiálne doklady prírody a človeka, ktoré pre spoločnosť plnia pamiatkovú funkciu. Pomocou muzeológie môžu muzeálne inštitúcie svoj vývoj formovať tak, aby v maximálne miere zodpovedali aj budúcim požiadavkám spoločnosti.

Zdroj
-----

* WAIDACHER, Friedrich. *Príručka všeobecnej muzeológie.* Bratislava: SNM, 1999 ISBN 80-8060-015-5
**Vladimír Bárta** (\* 19. február 1974, Banská Bystrica) je slovenský fotograf. Jeho otec je Vladimír Bárta.

Životopis
---------

V roku 1988 – 1993 absolvoval SOU elektrotechnické v Banskej Bystrici. Od roku 1996 pôsobí ako fotograf v slobodnom povolaní. V roku 1996 získal 1. miesto v súťaži *Najkrajšie knihy Slovenska* za publikáciu *Slovenská republika* (spoluaut.) a v roku 1997 v súťaži *Kniha roka* 3. miesto za publikáciu *Tatry a Spiš* (spoluaut.). Vystavoval na samostatných autorských súťažiach doma i v zahraničí. Autor a spoluautor obrazových vlastivedných publikácií. Je členom Klubu fotopublicistov Slovenského syndikátu novinárov (1998).

Literatúra
----------

* *Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1125572949
* ISNI: 0000 0001 0948 2817
* LCCN: n97063659
* NK ČR: mzk2002149388
* VIAF: 1755012
* WorldCat: lccn-n97063659
**Lukáš Moesch** (\* 4. september 1651, Mohuč, Nemecko – † 24. marec 1701, Mikulov) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.

Narodil sa 4. septembra 1651 v Mohuči. Spočiatku pôsobil ako vychovávateľ v poľských šľachtických rodinách, roku 1686 sa ako vojenský inžinier zúčastnil obliehania Budína. Bol učiteľom na piaristickom gymnáziu v Prievidzi (pravdepodobne od roku 1687), vyučoval aj matematiku. Príslušníkom piaristickej rehole bol od roku 1668, v roku 1682 ho dokonca menovali zástupcom predstaveného rehole v Uhorsku. Ako pedagóg a hodnostár rádu sa zaslúžil o reformu školského systému piaristov, bol autorom ich celokrajinského školského poriadku (1695). Od roku 1700 žil v Mikulove. V rámci širšej literárnej činnosti napísal aj učebnicu matematiky (*Arithmeticus practicus…* Trnava 1697), ktorá mala v uhorských pomeroch prekvapivo vysokú úroveň, okrem iných v nej sa stretávame prvý raz v učebnicovej literatúre na Slovensku s logaritmami. Matematické práce sa nachádzajú aj v jeho rukopisnej pozostalosti. Zomrel 24. marca 1701 v Mikulove.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2009533171
* VIAF: 101584344
**Lukáš Pražský** (\* asi 1460, zrejme Praha – † 11. december 1528, Mladá Boleslav) bol český teológ a biskup Jednoty bratskej, jeden z najvýznamnejších predstaviteľov Jednoty bratskej.

Má zásluhy na prekonaní odporu českých bratov k vzdelanosti, vytvoril predpoklady, aby sa členovia jednoty zaradili medzi kultúrne najvyspelejšie vrstvy obyvateľstva českého kráľovstva.

Lukáš študoval na pražskej univerzite, ktorá bola v tom čase ovplyvňovaná kališníkmi, a roku 1481 sa stal bakalárom. Onedlho potom konvertoval k jednote bratskej. V jej službách vykonal niekoľko ciest do cudziny. Napríklad roku 1498 nadviazal kontakty so sektou valdéncov v severnom Taliansku. Vycestoval aj do Francúzska a Grécka. 

V 90. rokoch 15. storočia začali bratské zbory upúšťať od pôvodnej puritánskej strohosti. Pochopili, že nemôžu žiť v úplnej izolácii od ostatnej spoločnosti a celkom odmietať svetskú moc a vzdelanosť. Zásluhu na tom mal okrem iného aj Lukáš Pražský, ktorého si bratia zvolili roku 1500 za svojho biskupa. Roku 1518 sa potom stal prvým starším.

Jeho starším bratom bol bratský kňaz a lekár Jan Černý-Niger, ktorý zastával v otázke vzdelanosti bratov opačné stanovisko.

Dielo
-----

Lukáš Pražský bol veľmi plodný literárny autor. Napísal viac ako sto spisov, ktoré boli veľmi dokonalé po literárnej aj štylistickej stránke. Vytváral v nich sústavu bratského bohoslovectva a stanovil praktické návody a predpisy pre bohoslužbu, ktoré dôkladne teologicky zdôvodnil. V obranných spisoch hájil jednotu proti útokom zvonku. Má veľké zásluhy aj na vymedzení vzťahu Jednoty bratskej k ďalším prúdom českej reformácie (luteránom, zwingliánom). 

* *O používání těla a krve Páně*
* *Otázky dětinské*
* *O manželství*
* *O obnovení církve svaté*
* *Obhajoba svatých písem* – Apologia sacrae scripturae

Pozri aj
--------

* Humanizmus a renesancia v českej literatúre

Odkazy
------

* Říčan, R. *Dějiny jednoty bratrské*, Praha 1957

Autoritné údaje: * abART: 56165
* GND: 118640666
* ISNI: 0000 0000 5533 6194
* LCCN: n82083577
* NK ČR: jk01072591
* VIAF: 18567711
* WorldCat: lccn-n82083577
***Bozk*** je obraz Gustava Klimta, vrcholné dielo jeho tzv. zlatého obdobia. Zrejme najznámejší Klimtov obraz. Namaľoval ho medzi rokmi 1907 a 1908, krátko po sérii troch stropných malieb na viedenskej univerzite. Kým tie vzbudili kvôli erotickému námetu škandál, *Bozk* bol prijatý vrelo.

Zlatú farbu Klimt objavil pri návšteve talianskej Ravenny, kde ho fascinovala byzantská mozaika v Bazilike sv. Vitala. Tiež ho vraj inšpirovali stredoveké knižné iluminácie. Špirálovité vzory na šatách ženy na obraze majú evokovať praveké umenie.

Ako väčšina Klimtových diel aj Bozk stojí na rozhraní symbolizmu a secesie. Rozmery originálu sú 180 cm × 180 cm. Obraz dnes visí v galérii Belvedere vo Viedni (Österreichische Galerie Belvedere).

Referencie
----------

1. ↑

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Polibek (Klimt) na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bozk (Klimt)**

Externé odkazy
--------------

* Google Cultural Institute: "Bozk" vo vysokom rozlíšení
* Profil na stránkach Českej televízie
**Triedny boj** (alebo **Triedny konflikt**) je, predovšetkým v marxizme, boj medzi spoločenskými triedami, ktorých záujmy sú nezlučiteľné alebo si navzájom odporujú. Teória triedneho boja sa zvyčajne spája s komunistickou tézou, že v kapitalistickej priemyselnej spoločnosti nevyhnutne nastáva konflikt medzi proletariátom (čiže robotníckou triedou, ktorá svojou prácou zabezpečuje výrobu tovaru a za túto prácu dostáva mzdu) a buržoáziou, t. j. strednou a vyššou triedou vlastníkov kapitálu, teda výrobných prostriedkov, ktorých využívanie na výrobu tovaru jej prináša zisk. 

Karol Marx a Fridrich Engels v ich knihe *Manifeste komunistickej strany* a v ďalších spisoch tvrdili, že proletariát nedostáva spravodlivý podiel z výnosov svojej práce - inými slovami, že kapitalistickí podnikatelia vyplácajú robotníkom v mzdách iba zlomok skutočnej hodnoty ich práce a zvyšok si nechávajú pre seba. Marx a Engels boli presvedčení, že tento ekonomický vzťah je forma vykorisťovania a že vlastníctvo výrobných prostriedkov by malo z rúk buržoázie prejsť do kolektívneho vlastníctva proletariátu. To si však žiada revolučné zmeny v štáte a spoločnosti s cieľom jednak zbaviť buržoáziu výrobných prostriedkov a jednak znemožniť zásah štátu na ochranu buržoázneho majetku pred vyvlastnením.

Referencie
----------

1. ↑   TAYLOR, Steven L.. *30 sekúnd politiky*. Prvé. vyd. Bratislava : Fortuna Libri, 2012. ISBN 978-80-8142-013-9. Kapitola Základná otázka: Kto vládne?, s. 30.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Triedny boj**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Prof. PhDr. **Miroslav Červenka**, CSc. (\* 5. november 1932, Praha – † 19. november 2005, Praha) bol český básnik, prekladateľ a literárny vedec.

Vyštudoval češtinu a literárnu vedu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Potom pracoval v Ústave pre českú literatúru ČSAV v Prahe.

Pôsobil v časopise *Květen*.

Po roku 1968 nesmel publikovať, ďalej mal zakázané pracovať vo vede a kultúre. Roku 1975 sa stal technickým knihovníkom v Pragoprojekte, kde pracoval až do roku 1989. Svoje práce uverejňoval v samizdate a v cudzine. Spolupracoval so samizdatovým časopisom *Obsah*. V roku 1990 sa stal vedúcim redaktorom Českej literatúry v Ústave pre českú literatúru ČSAV v Prahe. Stal sa podpredsedom Pražského lingvistického krúžku atď.

Od roku 1990 až do svojej smrti prednášal na Ústave českej literatúry a literárnej vedy Filozofickej fakulty Karlovej univerzity.

Dielo
-----

### Literárnovedné publikácie

* *Český volný verš devadesátých let*, knižne 1963
* *Symboly, písně a mýty*, 1966
* *Významová výstavba literárního díla*, 1992 pôvodne nemecky (1978)
* *Z večerní školy versologie*, 1983 (v samizdate), 1991
* *Styl a význam*, 1991
* *Obléhání zevnitř*, 1996
* *Fikční světy lyriky*, 2003
* *Kapitoly o českém verši*, 2006 (posmrtne)

### Poézia

* *Po stopách zítřka*, 1953
* *To, city, země*, 1956
* *Lijáky*, 1960
* *Hra na hvězdy*, 1962
* *Strojopisná trilogie*, 1992

Okrem vlastnej tvorby prekladal z mongolčiny, ruštiny, estónčiny a ukrajinčiny.

Externé odkazy
--------------

* Miroslav Červenka v databáze Národní knihovny ČR
* slovnikceskeliteratury.cz
* Miroslav Červenka (5. 11. 1932 - 19. 11. 2005) Nekrolog.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Miroslav Červenka na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 17711
* BnF: 12273028b
* GND: 119201208
* ISNI: 0000 0001 2320 9841
* LCCN: n82211986
* NK ČR: jk01021682
* SNK: 162519
* VIAF: 68988907
* WorldCat: lccn-n82211986
**Miroslav Zolvík** (\* 2. jún 1917, New York – † 31. júl 1983, Banská Bystrica) bol dôstojník, vojenský letec, protifašistický bojovník.

Rodina
------

* otec Vít Zolvík
* matka Anna rod. Strnisková

Životopis
---------

V roku 1931-1932 učeň-automechanik, 1932-1935 navštevoval kovoobrábateľský odbor na škole práce v Kostelci nad Orlicí. Počas vojenskej základnej služby absolvoval poddôstojnícku školu a neskôr účastník viacerých vojenských kurzov, 1946 vykonal skúšku dôstojníkov letectva v zálohe, 1948 pozorovateľ letec 1.tr. 1954 šturman 3.tr. 1964 letec navigátor 1. kategórie. Od roku 1939 veliteľ autodielní v Banskej Bystrici, 1942 letec v Nitre, 1943 učiteľ navigácie na leteckej škole v Trenčianskych Bohuslaviciach a v Banskej Bystrici. Po vypuknutí SNP pracovník Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku v Banskej Bystrici. Prostredníctvom tajných vysielačiek udržiaval spojenie s centrami čs. zahraničného odboja v Londýne a Istanbule, rádiotelegrafista vysielačky Vít, spravodajského odboru Min. nár. obrany v Londýne; vysielala zo Sliača a mestských kasární v Banskej Bystrici (január-október 1944). Po oslobodení sa zaslúžil o výchovu čs. vojenských letcov, spoluautor príručky goniometrickej navigácie.

Ocenenie
--------

* Roku 1946 vyznamenaný Čs. vojnovým krížom 1939, Radom SNP I.tr. Čs. vojenskou medailou Za zásluhy 2.st. roku 1969
* Zaslúžilý letec ČSSR

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoSlovenský portálBiografický portál |
**Mímánsa** (sanskr.) alebo **púrva-mímánsa** je jeden z ortodoxných smerov (daršanov) indickej filozofie, ktorého predstavitelia zastávali názor, že védy nie sú zjavením v úplnom zmysle slova a v nich obsiahnuté náboženské a filozofické tvrdenia vyžadujú logické zdôvodnenie.

Podľa učenia mímánsy konečné oslobodenie od telesného stavu mókša, nemožno racionálne vysvetliť ani dosiahnuť pomocou poznania či nejakého vedomého úsilia. Hlavná pozornosť sa musí zamerať na dôsledné dodržiavanie spoločenskej a náboženskej povinnosti – dharmy, spočívajúcej vo vykonávaní obradov a podriaďovaní sa všetkým obmedzeniam a zákazom, ktoré ukladá kasta.
V tomto systéme sa zvlášť veľký význam pripisuje kňazom-brahmanom.
Z hľadiska mimánsy riadenie sa dharmou samo osebe môže jednotlivca priviesť ku konečnému
oslobodeniu.
Mimánsa rovnako ako sankhya uznávala existenciu duchovného a hmotného
počiatku vo vesmíre. 

Sútry systému mímánsa sa pripisujú mníchovi Džaiminimu, ktorý žil v 3.stor.
Neskorší komentátori posilnili teologickú stránku mimánsy a rozvinuli v nej ideu osobného boha.

Pozri aj
--------

* indická filozofia

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1937** v Paríži bol výsledkom súťaže, v ktorej zvíťazil Jaromír Krejcar s návrhom, na ktorom spolupracoval so Zdeňkom Kejřom, Ladislavom Sutnarom a Bohumilom Soumarom. Technickým konzultantom bol inžinier Jaroslav Polívka.

Poloha
------

Pavilón bol umiestnený na ľavom brehu Seiny na Quai d’Orsay , asi 200 m od mostu Pont d’Iéna. Stál medzi pavilónmi USA a Švédska a ostro kontrastoval s kamennými pavilónmi Nemecka a Sovietskeho zväzu na protiľahlom brehu rieky. Situácia bola skomplikovaná najmä svahovitosťou terénu a a okolím staveniska, ktoré ležalo nad železničnou traťou a v blízkosti brehu rieky.

Konštrukcia
-----------

Pavilón bol navrhnutý ako provizórna stavba, ktorá bude rozobraná a odvezená po pol roku trvania výstavy. 
Štvorpodlažná rámová konštrukcia hlavnej budovy štvorcového pôdorysu s dĺžkou strany 20,5 m spočívala na štyroch mohutných stĺpoch, z ktorých každý niesol váhu 400 ton. Na prízemí sa k hlavnej budove pripájala terasa so sklobetónovou podlahou, tiahnúca sa nad riekou. Nad strechou pavilónu sa takmer do výšky 62 m nad riekou týčil stožiar s česko-slovenskou vlajkou, kotvený štyrmi lanami. Stožiar niesol vyhliadkovú plošinu, prístupnú po točitom schodisku a chránenú plechovou strieškou. Montovaná oceľová konštrukcia pavilónu bola dopravená na miesto v dieloch s váhou až 4,5 tony. Väčšie časti fasády boli zo skla Thermolux, menšie časti plochy stien boli betónové, obložené sklom Vitracolor. Priemyslová hala na prvom podlaží bola zaklenutá kupolou zo skla a betónu s priemerom 12 m a výškou 1,5 m. Všetky materiály použité na stavbe, vrátane podlahovej krytiny Zlínolitu a dosák zo slovenského travertínu na podlahe vstupnej haly, boli česko-slovenské výrobky a mali propagovať Česko-slovenskú republiku ako modernú vyspelú priemyselnú krajinu so zrelou kultúrou.

Myšlienka
---------

Hlavnou myšlienkou bolo navrhnúť objekt, ktorý by reprezentoval domácu architektonickú tvorbu, ale zároveň uspokojoval medzinárodný vkus, kloniaci sa k mäkším formám. Česko-slovenský pavilón bol na svoju dobu modernou stavbou, jasne vyjadroval smerovanie novodobej architektúry smerom k stavbám zo skla a ocele. V prípade pavilónu nešlo len o vyjadrenie modernej architektonickej formy, ale aj o uplatnenie materiálov a konštrukčných princípov, ktoré by samé o sebe prezentovali priemyselné možnosti Česko-Slovenska. 
Ako sa vyjadril sám architekt Krejcar: „…sledoval som súčasne cieľ demonštrovať výrobné možnosti česko-slovenského priemyslu: napríklad na zahnutých rohových tabuliach z thermo-luxorového skla, ktoré v rozmere, v akom sú použité na čs. pavilóne, sú vyrobené vôbec po prvýkrát na svete. Niet pochýb o tom, že hranaté rohy by boli rovnako funkcionálne ako zaoblené, rovnako by vyhoveli menšie tabule…". Tento zámer sa podarilo dokonale naplniť. Krejcarov pavilón získal na Svetovej výstave v Paríži 1937 Grand Prix.

Literatúra
----------

* *Stavba XIII*, 1936 – 1937, s. 175 – 176
* *Staviteľ XVI*, 1937 – 1938, s. 68 – 73
* *Zlatý řez* č.27, 2005
**Funkcionalizmus** je v sociálnych vedách, najmä sociológii, etnológii a sociálnej antropológii, smer zdôrazňujúci vzájomnú závislosť inštitúcií a javov spoločnosti a ich vzájomné pôsobenie pri zachovávaní sociálnej a kultúrnej jednoty. 

Teoretické východiská pochádzajú z diela E. Durkheima. Smer sa presadil v 20. - 40. rokoch 20. storočia v Európe v oblasti antropológie (Bronisław Malinowski, A.R. Radcliffe-Brown), neskôr sa rozšíril aj do USA v oblasti sociológie (Talcott Parsons).

Britský funkcionalizmus v antropológii
--------------------------------------

Symbolicky funkcionalizmus vznikol v roku 1922, kedy nezávisle od seba vyšli základné knihy Malinowského a Radcliffa-Browna. Funkcionalizmus prekonal dovtedy dominujúci evolucionizmus a ostrou kritikou vystúpil proti difuzionizmu. Nadviazal na evolucionizmus a pozitivizmus (Durkheim). Neskôr sa funkcionalizmus rozdelil na klasický funkcionalizmus (funkcionalizmus v užšom zmysle), ktorého predstaviteľom bol Malinowski a štrukturálny funkcionalizmus, ktorého hlavou bol Brown. 

Základnými kameňmi tohoto nového prístupu boli:

1. empirické poznatky
2. systémovosť
3. inštrumentálnosť
4. funkcionálnosť
5. synchrónny prístup
6. pojem inštitúcia

Prelomový prínos bol v nahliadaní na kultúru, ktorú videli ako harmonický vyvážený, stabilný celok za predpokladu, že sa vyvíja bez väčších výkyvov. Každý zásah zvonku pokladali za narušenie harmonického vývoja. Kultúru chápu inštrumentálne, ako nástroj ľudí, ktorý im slúži na uspokojovanie ich potrieb a prežitie v prírodnom prostredí. Obrátili pozornosť na funkcie javov. Predpokladali, že každá funkcia je pozitívna pre celok, pričom existovať môže na dvoch úrovniach, ako zjavná, čiže uvedomelá alebo ako skrytá, neuvedomelá.

Kultúru skúma ako živý, funkčný organizmus, zameriava pozornosť najmä na súčasné javy, upúšťa od historickej orientácie (synchrónna analýza).

Nedostatky vtedajšieho funkcionalistického prístupu vidíme dnes predovšetkým v jeho ahistorickosti. Z tohoto dôvodu bol neželaný v socialistických vedách a marxizme. Jeho predpoklad o pozitívnej funkcii a funkčnosti každého javu bol taktiež nesprávny- ukázalo sa, že existujú aj javy disfunkčné. Jeho dôraz na empirickosť bol extrémny, zanedbávali sa teoretické úvahy. Naproti tomu prínosom bola požiadavka terénnych výskumov. Nový náhľad na kultúru, ako integrovaný celok, ktorého jednotlivé prvky sú na sebe závislé a navzájom sa ovplyvňujú- každý prvok v systéme slúži k zachovaniu celku. Progresívna bola požiadavka zasadzovania jednotlivých javov do širšieho kontextu.
**Lisa Adaline Donovan** (\* 3. február 1971, Poughkeepsie, New York, USA) profesionálne známa ako **Elisa Donovan**, je americká herečka, známa z filmu *Bezmocná* (1995) a z televízneho seriálu *Sabrina, mladá čarodejnica* (1996 – 2003).

Detstvo a mladosť
-----------------

Narodila sa ako Lisa Adaline Donovan v Poughkeepsie v štáte New York ako dcéra Charlotte a Jacka Donovanových, ktorí boli manažérmi firmy.

Kariéra
-------

V roku 1995 sa pripojila k hereckému obsadeniu, ako Alicia Silverstone, Stacey Dash, Brittany Murphy a Paul Rudd vo filme *Bezmocná*, kde stvárnila rolu Amber. Film získal v Spojených štátoch úspech. Donovanová si neskôr svoju rolu zopakovala aj v rovnomennom televíznom seriáli, ktorý sa natáčal v rokoch 1996 až 1999.

V roku 2000 sa pripojila spoločne s Soleil Moon Frye k televíznemu seriálu *Sabrina, mladá čarodejnica*, kde stvárnila postavu Morgan Cavanaugh. Rolu v televíznom seriály stvárňovala až do jeho skončenia v roku 2003. V roku 2010 hrala v komédii *Pes, ktorý zachránil vianočné prázdniny*, pričom sa objavila v rovnakej roli aj v ďalších dvoch častiach, v rokoch 2012 a 2014. V roku 2014 hosťovala v televíznom seriály *Melissa a Joey*.

V roku 2021 napísala knihu s názvom *Wake Me When You Leave* a o rok neskôr hosťovala v dvadsiatej štvrtej sérii televíznej relácie *Najhorší kuchári v Amerike*.

Súkromný život
--------------

Donovanová je vydatá za svojho manžela Charlieho Bigelowa, s ktorým sa zosobášili v roku 2012. Majú spolu dcéru Scarlett Avery Bigelow.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elisa Donovanová**

Externé odkazy
--------------

* Elisa Donovanová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Elisa Donovanová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Elisa Donovan na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * LCCN: no2010137720
* VIAF: 124747542
* WorldCat: lccn-no2010137720
**Perigenes** alebo **Perigenés** (starogr. *Περιγένης* – *Perigenes*, iný prepis: *Perigenés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 3. stor. pred Kr.

Perigenes z Alexandrie si v Olympii na 127. hrách v roku 272 pred Kr. vydobyl víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol najstarším a hlavným olympijským pretekom, menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku zostavili zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Zoznam olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), a to i meno olympionika Perigena, uvádza historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
doc. RNDr. **Bohumír Parízek**, CSc. (\* 4. október 1920, Bratislava – † 6. september 1979, Bratislava) bol slovenský matematik.

Narodil sa 4. októbra 1920 v Bratislave. Po absolvovaní gymnázia študoval matematiku a fyziku na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Od 1. septembra 1945 do 1. augusta 1948 pôsobil v Bratislave ako učiteľ najprv na prvom gymnáziu, od 1. septembra 1949 do 31. 1952 na Zdravotníckej škole. Dňa 1. septembra 1952 nastúpil ako asistent na Katedre matematiky SVŠT. Po roku stal sa odborným asistentom, v roku 1961 docentom a na SVŠT zotrval až do smrti. Prechod na vysokú školu mu umožnil plne sa venovať matematike. Zapojil sa do činnosti seminára z algebry, vedeného akademikom Schwarzom -– výsledkom bolo viacero prác z odboru teórie pologrúp. Neskôr sa zaoberal teóriou automatov, z čoho vypracoval kandidátsku dizertačnú prácu a v roku 1968 získal titul CSc. Dlhé roky vykonával funkciu zástupcu vedúceho katedry. V júni 1979 bol vymenovaný za vedúceho katedry. Významne sa podieľal na modernizácii vyučovania matematiky ako autor a recenzent viacerých stredoškolských učebníc a skrípt. V súvislosti s tým vystúpil niekoľkokrát v Československej televízii. Bol školiteľom interných a externých ašpirantov, členom rôznych komisií: pre obhajobu kandidátskych prác, pre štátne skúšky, pre skúšky ašpirantov. Dlhé roky bol zodpovedným redaktorom fakultného časopisu. Dostal mnohé vyznamenania, medzi nimi bronzovú i striebornú medailu SVŠT. Bol obľúbený pre skromnú otvorenú povahu a humor. Svojou činnosťou prispel podstatne k výchove slovenskej matematickej a technickej inteligencie. Zomrel 6. septembra 1979 v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5681 7643
* NK ČR: mzk2002144606
* SNK: 149186
* VIAF: 84524675