**Bašó Macuo** (jap. 松尾 芭蕉 – Macuo Bašó; \* 1644 – † 28. november 1694), pôvodným menom **Džinšičiró Macuo**, detským-chlapčenským menom **Kinsaku Macuo**, menom dospelého samuraja **Munefusa Macuo**, bol japonský básnik a najznámejší predstaviteľ obdobia Edo. Považuje sa za majstra básnickej formy haiku. Jeho poézia je medzinárodne uznávaná a v Japonsku sa často objavuje na pamätníkoch a tradičných miestach japonskej kultúry.

Bol zasvätený do poézie už v mladom veku a stal sa čoskoro známym v intelektuálnom prostredí mesta Edo. Založil si vlastnú školu poézie *Šómon* a cestoval po celom Japonsku, v ktorom sa pomerne skoro stal populárnym básnikom.

Život
-----

### Ueno

Narodil sa ako *Džinšičiró Macuo* (jap. 松尾 甚七郎 – Macuo Džinšičiró) v rodine nižšie postaveného samuraja. Napriek tomu, že mu bola predurčená vojenská kariéra, nestalo sa tak. Deväťročný Macuo vstúpil do služby u Jošitadu Tódóa (jap. 藤堂 良忠 – Tódó Jošitada), ktorý bol najstarším synom Šinširóa Tódóa (jap. Tódó Šinširó), kastelána hradu Ueno. Dostal tam vzdelanie a získal vzťah k poézii. V tomto období tiež získal samurajské meno *Munefusa Macuo* (jap. 松尾 宗房 – Macuo Munefusa). Stal sa z neho zanietený autor básní renga a prijal básnický pseudonym *Sóbó*, čo bolo len iné čítanie znakov nového mena Munefusa. V roku 1662 publikoval svoj debut dodnes zachovanou básňou. V roku 1665 zložili spolu s Jošitadom stoveršovú báseň renga. Keď jeho priateľ Jošitada v roku 1666 skonal, Bašóov zabezpečený život skončil a má sa za to, že dobrovoľne opustil službu na zámku Ueno.

### Kjóto

Neexistujú presné údaje o tom kam Bašó odišiel, najčastejšie sa uvádza, že odcestoval priamo do Kjóta kde zostal 5 rokov. Niektoré pramene uvádzajú, že mal vzťah so ženou menom Džutei (jap. (寿貞), ktorá sa azda neskôr stala šintoistickou miko (mníškou) pod menom Džutei-ni (jap. (寿貞尼).

Bašóove vlastné spomienky na toto obdobie sú vágne, spomína že „*jeden čas som túžil mať oficiálny úrad s právom na pôdu*", a že „*istý čas ma fascinovala homosexuálna láska*"; nie je však isté či myslí skutočné alebo len fiktívne zážitky. Naďalej študoval poéziu a jeho učiteľom sa stal Kigin Kitamura (1624 – 1705), za ktorým dochádzal ešte v službe svojho pána a priateľa Jošitadu. Prijal aj nový pseudonym *Tósei* (jap. 桃青 – Zelená broskyňa).[chýba zdroj]

Sústavne tvoril poéziu a publikoval v rokoch 1667, 1669 a 1671 niektoré svoje renga básne v antológiách poézie. V roku 1672 publikoval svoju tvorbu v zbierke poézie žiakov Teitokuovej školy pod názvom *Hra s mušľami* (jap. 貝おほひ – Kai ooi). V tom istom roku nasledoval Kigina Kitamuru do cisárskeho mesta Edo aby pokračoval v štúdiu poézie.

### Edo

V módnych literárnych krúžkoch štvrti Nihonbaši sa Bašóova poézia stala rýchlo známou pre svoj jednoduchý a prirodzený štýl. Naďalej študoval u Kigina Kitamuru a po krátkej kariére úradníka sám začal vyučovať žiakov poéziu haiku a na nejaký čas sa priklonil k škole poézie *Danrin*. V roku 1675 sa jeho študentom stal vtedy štrnásťročný Kikaku Takarai, ktorý neskôr patril k jeho najslávnejším žiakom.

V roku 1677 uverejnil zbierku *Dvesto hemistichov o jari*, do ktorej prispeli jeho žiaci Sodó Jamaguči a Šintoku Itó.[chýba zdroj]
V roku 1680 mu žiak Sanpú Sugijama navrhol, aby sa presťahoval do jeho chaty na ľavom brehu rieky Sumida vo Fukagawe. V záhrade pri chate zasadil banánovník (jap. 芭蕉 – bašó) a jeho žiaci začali chatu volať *Banánovníková pustovňa* ((jap. 芭蕉庵 – Bašó-an), preto aj on prijal pseudonym *Bašó*. Začal sa tiež venovať štúdiu Zen budhizmu.

V zime 1682 Edo spustošil veľký požiar, ktorému podľahla aj Bašóova chata. Po niekoľkomesačnom pobyte mimo mesta mu žiaci postavili novú chatu, ale nestala sa mu miestom trvalého pobytu. V roku 1683 jeho žiak Kikaku Takarai uverejnil zbierku poézie Bašóovej školy a jeho žiakov s názvom *Duté gaštany* (jap. 虚栗 – Minašiguri). Bašó obdivoval čínskych putujúcich básnikov a v auguste 1684 opustil Edo a vydal sa na prvú zo svojich dlhých ciest.

### Prvé putovanie

Bašó a jeho báseň o rybníku (Kinkoku Jokoi, ca. 1820)
Bašóova cesta viedla z Eda na horu Fudži, Ueno a do Kjóta. Pridali sa k nemu básnici, ktorých nazýval svojimi žiakmi. Do Eda sa vrátil v lete 1685 a opäť sa venoval vyučovaniu žiakov vo svojej chate. Básne z ciest uverejnil v cestovnom denníku haibun s názvom *Zápisky z putovania na čerstvom povetrí* (jap. 野ざらし紀行 – Nozaraši kikó).

Z roku 1686 pochádza jeho azda najznámejšia báseň:

古池や (*Furuike ja*) Starodávny rybník
蛙飛び込む (*Kawazu tobikomu*) Žaba skáče dnu
水の音 (*Mizu no oto*) Zvuk vody
### Druhé putovanie

Bašó opäť opustil Edo 16. mája 1689, spolu s ním cestoval jeho žiak a učeň Sora Kawai (jap. 河合 曾良 – Kawai Sora). Smerovali do severných provincií ostrova Honšú. Za 150 dní prešli 2 400 km a do Eda sa vrátili ku koncu roka 1691. Počas cesty si zapisoval zážitky v prozaickej forme, do ktorej vkladal haiku a drobné kresby. Denník z ciest sa stal osobitným literárnym žánrom (haibun) práve zásluhou Bašóa. Nazval ho *Úzka cesta z vnútrozemia* (jap. 奥の細道 – Oku no hosomiči). Finálnu verziu dokončil v roku 1694 ale dielo vyšlo s veľkým úspechom až v roku 1702, po jeho smrti. Často sa z neho cituje báseň:

荒海や (*Araumi ja*) Rozbúrené more
佐渡に横たう (*Sado ni jokotau*) Rozprestiera sa k Sado
天の川 (*Amanogawa*) Mliečna dráha

Posledné putovanie
------------------

Po návrate v roku 1691 Bašó opäť býval v chate, tentoraz už nie sám ale so synovcom a družkou Jutei. Naposledy opustil Edo v lete 1694 a jeho cieľom boli Ueno, Kjóto a Osaka, kde v tom istom roku aj skonal v kruhu svojich žiakov.[chýba zdroj]

Vplyv diela a kritika
---------------------

Mal nasledovníkov a epigónov ako Kjorai Mukai a Dohó Hattori. V roku 1793 z neho byrokracia Šintó urobila idol a kritika jeho diela sa považovala za literárne rúhačstvo. Prvým kritikom Bašóovho štýlu bol Šiki Masaoka, ktorý modernizoval časť renga - hokku a nazval ju haiku.

Vplyv haiku na západnú poéziu sa výrazne prejavil na začiatku 20. storočia. Boli to Ezra Pound a imažinisti, neskôr básnici americkej *Beat generation*. Začal používať novú neobvyklú symboliku prírodných javov a skutočného života.

Dielo
-----

### Zbierky básní

* *Zbierka zo Sajo no Nakajama* (jap. 小夜の中山集 – Sajo no Nakajama šú), spoluautor, vydal Šigejori Macue 1664
* *Hra s mušľami* (jap. 貝おほひ – Kai ooi) spoluautor zbierky, 1672
* *Duté gaštany* (jap. 虚栗 – Minašiguri), spoluautor zbierky, 1683
* *Zimný deň* (jap. 冬の日 – Fuju no hi), 1684 (nazýva sa aj *Päť kasenov z Owari*, jap. 尾張五歌仙 – Owari go kasen)
* *Sedem zbierok haikai* (jap. 俳諧七部集 – Haikai šičibu šú) alebo *Sedem zbierok Bašóových* (jap. 芭蕉七部集 – Bašó šičibu šú), 1691, kam sa zaradili zbierky:
	1. *Zimný deň* (冬の日 Fuju no hi)
	2. *Jarný deň* (春の日 Haru no hi)
	3. *Spustnuté planiny* (Arano)
	4. *Tekvica* (瓢 Hisago)
	5. *Opičia slamená pláštenka* (猿蓑 Saru mino), 1691
	6. *Balík dreveného uhlia* (炭俵 Sumi dawara), 1694
	7. '*Pokračovanie opičej slamenej pláštenky* (続猿蓑 Zoku saru mino)

### Haibun

* *Zápisky z putovania na čerstvom povetrí* (jap. 野ざらし紀行 – Nozaraši kikó), 1685
* *Úryvky z pútnikovej kapsy* (jap. 笈の小文 – Oi no kobumi),1687
* *Úzka cesta do vnútrozemia* (jap. 奥の細道 / おくのほそ道 – Oku no hosomiči), 1702
* *Záznam z Gendžúovej pustovne* (jap. 幻住庵の記 – Gendžú-an no ki), 1691

### V slovenčine

* *Haiku*, Skalná ruža, 2019, preložili Ján Zambor a František Paulovič, ISBN 978-80-89816-28-6

Referencie
----------

1. ↑  Bashō, Japanese poet – Encyclopaedia Britannica.
2. 1 2 3 4  WINKELHÖFEROVÁ, Vlasta. *Slovník japonské literatury*. 1. vyd. Praha : Libri, 2008. 335 s. ISBN 978-80-7277-373-2. S. 184-186. (po česky)
3. ↑  ŠVARCOVÁ, Zdeňka. *Japonská literatura*. 1. vyd. Praha : Karolinum, 2005. ISBN 80-246-0999-1. S. 156-157. (po česky)
4. ↑  KARAB, Alexander. *Kniha týždňa: Veľký japonský básnik Bašó* [online]. , 2020-01-01, [cit. 2020-01-02]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bašó Macuo**

Externé odkazy
--------------

* Kniha *Haiku* na stránkach vydavateľstva Skalná ruža
* Online katalóg Slovenskej národnej knižnice


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

Autoritné údaje: * abART: 82726
* BnF: 11890470t
* GND: 118653369
* ISNI: 0000 0001 0870 0296
* LCCN: n81014364
* NK ČR: jn19992000695
* VIAF: 12304628
* WorldCat: lccn-n81014364