recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°26′S 16°56′V﻿ / ﻿48,43°S 16,94°V﻿ / 48.43; 16.94

**Záhorská nížina** je geomorfologická oblasť Viedenskej kotliny na juhozápade Slovenska. Delí sa na Borskú nížinu a Chvojnickú pahorkatinu.

Vypĺňa väčšinu oblasti medzi pásmom Malých Karpát a riekou Moravou. Na severe susedí s pohorím Biele Karpaty, na východe s pásmom Malých Karpát, na juhu a juhozápade je štátnou hranicou s Rakúskom oddelená od rakúskych nížin a na severozápade je ohraničená Dolnomoravským úvalom.

Charakteristika
---------------

Záhorská nížina má veľmi pestrý reliéf. Západná a južná časť je prevažne rovinatá, smerom na sever a na východ sa jej vzhľad približuje pahorkatine. K najvyšším vrcholom patria Zámčisko (434 m), Veterník (316 m) a Barbajky (305 m). 

Časť tohoto regiónu zaberajú poľnohospodárske plochy, ktoré sa striedajú s rozsiahlymi borovicovými lesmi, viatymi pieskami a vodnými plochami. K najdôležitejšim riekam oblasti patrí rieka Myjava, Chvojnica, Rudava a ďalšie.:)

Záhorská nížina patrí medzi oblasti s veľmi teplým podnebím. Teplota v zimných mesiacoch dosahuje -1 až -3 °C, v letných mesiacoch sa priemerné teploty pohybujú okolo 19 až 20 °C. Počet dní so snehovou pokrývkou je cca 50, počet letných dní býva cca 60 – 70 dní počas letnej sezóny.

Chránené územia
---------------

Záhorská nížina je oblasť s veľmi početným zastúpením chránených vzácnych druhov tak fauny, ako aj flóry. V roku 1988 bolo vybrané územie s rozlohou 275 km² a bolo vyhlásené Chránenou krajinnou oblasťou Záhorie. Okrem tejto chránenej krajinnej oblasti zasahuje do Záhorskej nížiny na severe veľmi malou časťou Chránená krajinná oblasť Biele Karpaty. 

Ďalšie cenné prírodné zaujímavosti sú sústredené do početných maloplošných útvarov – prírodných a národných prírodných rezervácií. Jedna z najstarších, zriadená v roku 1964, je Prírodná rezervácia Bezedné. Rezervácia sa nachádza v neveľkej zníženine medzi zarastajúcimi pieskovými dunami. Je to vlastne jelšový les s malou vodnou plochou, rastúci uprostred borovicových lesov – vzácna ukážka pôvodných spoločenstiev. Svoje hniezdisko tu majú vodné vtáky a rastú tu aj vzácne chránené rastliny. Prírodná rezervácia Bezedné je evidovaná v medzinárodnej sieti chránených území. Za mnohé ďalšie rezervácie môžeme menovať Abrod z roku 1964, Červený rybník vyhlásený v roku 1966, v roku 1981 boli vyhlásené rezervácie Dolný les a Horný les a v roku 1980 Národná prírodná rezervácia Zelienka. K chráneným oblastiam patrí aj Chránený areál Starý rybník a početné prírodné pamiatky. K raritám patrí výskyt bobra európskeho v okolí Senice.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-12-31]. Dostupné online.
Doc. PhDr. **Jozef Koščo**, CSc. (\* 15. október 1920, Spišská Nová Ves – † 18. marec 2018) bol slovenský psychológ a univerzitný pedagóg, ktorý sa významne zaslúžil o rozvoj poradenskej psychológie.

Život
-----

Narodil sa v Spišskej Novej Vsi, kde v roku 1940 zmaturoval na štátnom reálnom gymnáziu. Ako stredoškolský študent sa angažoval v skautingu, organizovaní mimoškolských podujatí a takmer tri roky bol dopisovateľom dvoch dobových denníkov.  
 
V štúdiu pokračoval v odbore filozofia – dejepis na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity (názov Univerzity Komenského v rokoch 1939 – 1945). Už v marci 1942 nastúpil ako asistent v Štátnom psychotechnickom ústave v Bratislave. V roku 1944 absolvoval vysokoškolské štúdium a v roku 1945 získal titul doktora filozofie, po úspešnom zložení skúšok a obhájení rigoróznej práce *Mladík a povolanie*.  
 
V roku 1947 úspešne absolvoval komisionálne skúšky na získanie titulu komisára psychotechnickej služby, v roku 1964 získal hodnosť kandidáta vied a habilitoval sa na docenta prácou *Dejiny psychológie*. Žiadosť o získanie hodnosti doktora vied zamietol Ústredný výbor KSS, čím mu znemožnil postup k vedecko-pedagogickej hodnosti profesora. Od roku 1957 pôsobil ako vedúci vedecký pracovník.

Dielo
-----

Spolu s T. Pardelom napísal dielo *Predmet a systém psychologických vied. Kapitoly zo všeobecnej psychológie I.*, 1975.

Referencie
----------

1. 1 2  UK c2013
2. ↑  Vendel 2011, s. 6

Literatúra
----------

* Rederová, Tineka; Burianová, Jordana, edi. (1988), „Doc. PhDr. Jozef Koščo, CSc.", *30 rokov Psychologického ústavu Univerzity Komenského*, Bratislava: Univerzita Komenského, str. 55-57, OCLC 37865668
* Vendel, Štefan (2011), „Prínos J. Košču k rozvoju psychológie", in Vendel, Štefan, *Psychologické poradenstvo na celoživotnej ceste človeka*, Prešov: Prešovská univerzita, str. 5-10, ISBN  978-80-555-0369-1,
* UK (c2013), *Osoby, ktoré získali titul na UK*, Univerzita Komenského v Bratislave, dost. 2014-04-19 . Do vyhľadávača zadaj „Jozef Koščo".

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 130601993
* ISNI: 0000000110560309
* LCCN: n85193607
* NK ČR: nlk20010099077
* VIAF: 38030341
* WorldCat: lccn-n85193607
Intersex vlajka
**Intersexualita** je situácia, kde sú „ľudia narodení s pohlavnými znakmi oboch pohlaví, zvonku môžu vyzerať ako chlapčenské alebo dievčenské, ale zároveň môžu mať z hľadiska pohlavia iné reprodukčné orgány vnútri tela vrátane chromozómov, pohlavných žliaz a genitálií." Intersexualita sa sama o sebe nepovažuje za lekársky problém a je normálnou súčasťou biológie.

Identita
--------

Intersexuálna osoba nie je transrodová. Môže sa identifikovať ako žena, muž, ani ani, heterosexuálne, gej, lesba, bisexuálne alebo asexuálne. Intersexualita je súčasťou pojmu LGBTI a intersexuálni ľudia môžu sami seba označovať ako queer. Termín hermafrodit sa nepoužíva, pretože predpokladá, že telo má všetky ženské a mužské orgány spolu, čo sa nestáva.

Príčiny a podoby
----------------

Príčinou intersexuality môže byť nerovnováha hormónov alebo netypická odpoveď plodu na hormóny. Približne 1 z 2000 alebo 17 z 1000 osôb sa narodí ako intersex.

Intersexuálni ľudia mať napr. typické ženské pohlavné znaky navonok, ale mužskú anatómiu vnútri. Môžu sa narodiť bez maternice alebo môžu mať mikropenis. Niektoré prípady majú nejednoznačné genitálie. Môžu sa vyskytnúť aj atypické počty alebo kombinácie chromozómov. Vyskytuje sa tiež genetický mix, kde je časť tela ženská a časť mužská. Tento stav sa vyskytuje pri článkonožcoch, cicavcoch a vtákoch.

Referencie
----------

1. ↑   *Východiskový materiál Práva lesieb, gejov, bisexuálnych, transrodových a intersexuálnych ľudí* [online]. Ministerstvo spravodlivosti SR, [cit. 2022-06-15]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5   *Intersex variation* [online]. healthdirect.gov.au, [cit. 2022-06-15]. Dostupné online.
3. 1 2 3  KING, Barbara J.. *What Does It Mean To Be Intersex?* [online]. National Public Radio, 2015-11-19, [cit. 2022-06-15]. Dostupné online.
4. ↑   *Východiskový materiál Práva lesieb, gejov, bisexuálnych, transrodových a intersexuálnych ľudí* [online]. Ministerstvo spravodlivosti SR, [cit. 2022-06-15]. Dostupné online.
5. ↑  intersex. In:  *Intersex* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2022-06-15]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Intersexualita**

Autoritné údaje: * GND: 4027484-6
* LCCN: sh85060401
* NK ČR: ph187984


| * z
* d
* u
LGBTQI |
| --- |
| Základné LGBTQI pojmy | 
* lesba
* gej
* bisexualita
* nebinárny rod
* transrodovosť
* queer
* intersexualita

 |
| Sexuálna orientácia | 
* asexualita
* bisexualita
* heterosexualita
* homosexualita
* sexuálna orientácia
* rodová identita

 |
| Rodová identita | 
* cisrodovosť
* gender
* genderqueer
* intersexualita
* nebinárny rod
* transrodovosť

 |
| Ďalšie pojmy | 
* coming out
* deadnaming
* homofóbia
* misgendering
* outing
* rodová ideológia
* tranzícia
* rodovo neutrálny jazyk

 |
| Kultúra | 
* dúhová vlajka
* drag queen/drag king
* pride

 |
| Kategórie | 
* kultúra
* organizácie
* osobnosti
* poďla štátu

 |
Fasáda paláca
Fasáda paláca
**Palacio Real Mayor** (doslova *Veľký kráľovský palác*) je komplex historických budov, ktoré sa nachádzajú na námestí Plaça del Rei v Barcelone, Katalánsko, Španielsko. Bol sídlom barcelonských grófov a aragónskych kráľov. Skladá sa z troch samostatných budov:

* Saló del Tinell, ktorý dal postaviť kráľ Peter IV. v rokoch 1359 – 1362
* palatinská kaplnka svätej Agáty (1302), postavená za kráľa Jakuba II.
* Palau del Lloctinent (1549), ktorú dal postaviť katalánsky generalitát za vlády Karola V.

Saló del Tinell bol postavený v 14. storočí pod vedením architekta Guillema Carbonella. Jeho gotické okrúhle klenby sú založené na klenbách z 11. storočia (ktoré boli postavené na už existujúcej monumentálnej stavbe z vizigótskeho obdobia). Kaplnku svätej Agáty navrhol architekt Bertran Riquer ako kráľovskú kaplnku, ktorá nahradila predchádzajúce oratórium. Má osemuholníkovú vežu zo začiatku 14. storočia a pozostáva z jednej uličky so strešným stropom a končí polygonálnou apsidou. Sakristia je postavená v rámci starých rímskych hradieb. Na objednávku Petra V. Aragónskeho (1463 – 1466) vytvoril maliar Jaume Huguet v kaplnke oltárny obraz zasvätený Zjaveniu Pána.

Saló del Tinell aj Kaplnka svätej Agáty sú považované za majstrovské diela katalánskej gotiky. Oltárny obraz Zjavenia Pána je tiež výnimočným gotickým obrazom. Môžete ich navštíviť ako súčasť Múzea histórie mesta Barcelona MUHBA. Konajú sa v nich dočasné výstavy.

Po 16. storočí sa budova prestala používať ako kráľovská rezidencia a bola rozdelená medzi inkvizíciu a kráľovskú správu. V tomto období boli postavené dvere vedúce do kráľovskej audienčnej siene s trojuholníkovým tympanónom (v súčasnosti pri vstupe do Museu Frederic Marès).

Palau de Lloctinent bol postavený v rokoch 1549 – 1557 Antoniom Carbonellom v neskorogoticko-renesančnom štýle ako sídlo katalánskeho miestokráľa (Lloctinent). Z tohto obdobia pochádza aj takzvaný Mirador kráľa Martina, päťposchodová veža na obdĺžnikovom pôdoryse (1555).

Galéria
-------

* Palau del LloctinentPalau del Lloctinent
* Chody vedúce k Saló del Tinella a kaplnke sv. AgátyChody vedúce k *Saló del Tinell*a a kaplnke sv. Agáty
* Oltárny obraz Zjavenia Pána od Jaume HuguetaOltárny obraz *Zjavenia Pána* od Jaume Hugueta

Iné projekty
------------

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Historický portálArchitektonický portálUmelecký portál |

* MUHBA Plaça del Rei Archivované 2017-05-08 na Wayback Machine
Multižánrová bratislavská skupina Červený Bicykel vznikla v roku 2012. Hudba a texty sú inšpirované prírodou, cestovaním a láskou. Jej energické vystúpenia častú berú fanúšikov do tanca, ale v pestrom koncertnom programe nechýbajú ani romantické balady. Kapela je aktívna na klubovej scéne, ale tiež sa zúčastnila na zaujímavých festivaloch. Zloženie kapely sa ustálilo na členoch: Viťo Chrappa – spev a gitara, Michal Konopeus – elektrická gitara, Jaroslav Dutka - bicie a Roman Bekö – basgitara. V roku 2019 sa skupina rozhodla vydať debutový album „Nechaj sa zviesť", ktorý obsahuje 10 autorských piesní v slovenčine. Chytľavé piesne boli hrávané vo viacerých slovenských rádiách, ku niektorým vznikli aj zaujímavé videoklipy. Kapela má za sebou aj televízne vystúpenia v Teleráne TV Markíza či v TA3. Najnovší singel Pútnik z druhého pripravovaného albumu sa stal titulnou skladbou unikátneho dokumentárneho filmu Via Slovakia, ktorý bude mať premiéru v lete 2024 Hudobná skupina Červený Bicykel aktívne pracuje na novinkách a druhý album plánuje vydať v zime roku 2024. Vystúpenie skupiny Červený Bicykel je energickým oživením a skvelým obohatením každého podujatia, ako sú napríklad mestské slávnosti, jarmoky, firemné i súkromné večierky či festivaly.

Tvorba
------

Skupina má za sebou viacero vystúpení nielen na Slovensku, ale aj v Česku. S veľmi pozitívnymi reakciami sa Červený Bicykel stretol aj na multižánrovom festivale InterPorta 2019, kde sa mu v medzinárodnej konkurencii podarilo obsadiť tretie miesto v hlavnej súťaži. V roku 2019 skupina vydala debutový album Nechaj sa zviesť. Druhý je na ceste, tak sa nechaj zviesť.

Zostava
-------

* Víťazoslav Chrappa - spev, gitara
* Michal Konopeus - elektrická gitara
* Jaroslav Dutka - bicie
* Roman Bekö - basgitara

Externé odkazy
--------------

* o vydaní prvého albumu
Lievance
**Lievanec** je kysnutý druh múčnika, podobný palacinke, ktorý je vyrábaný pražením z múky, mlieka, jogurtu, prášku do pečiva, vajec, prípadne aj iných prísad, a ktorý je populárny najmä v Česku, ale aj na Slovensku. Má podobu tenkej placky. Konzumuje sa zvyčajne plnený (teda z jednej strany namastený a potom zarolovaný alebo zložený), najčastejšie na sladko. Existuje veľa receptov. Existujú aj lievance v prášku. Robia sa aj menšie nesladké lievančeky ako príloha k iným jedlám. Ku praženiu sa používajú panvice (lievanečníky) rôznych veľkostí.

Z opražených zvyškov nenamastených lievancov a vajec sa robili vaječníky.

Slovo lievanec je odvodené od slovesa liať, keďže ide o múčnik z liatého cesta. Slovo sa rozšírilo aj do rakúskej a bavorskej nemčiny ako *Liwanzen*, typicky v spojení *böhmische Liwanzen* (t. j. české lievance).

Referencie
----------

1. ↑  Kejřová, Anuše, „Pátek", *Úsporná kuchařka* (1990, 8. vyd.), Praha: Paseka, str. 65
2. ↑   *Původ názvů pečiva* [online]. Český rozhlas, 10. února 2010, [cit. 2016-04-14]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* palacinka
* omeleta
* celestínske rezance

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lievanec**

Externé odkazy
--------------

* Recepty 1 (po česky)
* Recepty 2 (po česky)
* Recepty 3 (po slovensky)
* Lievance bez kysnutia podľa staročeského receptu za Karla IV. (po česky)
* Veľa receptov na lievance (po česky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lívanec na českej Wikipédii.*
**Mutňanský** (maď. *Muthnai*) je slovenské priezvisko, ktoré sa spája predovšetkým so zemanmi zo zaniknutých obcí Čerňakov a Mútna v okrese Turčianske Teplice. V súčasnosti sa najviac vyskytuje vo Nemšovej (53 x). Historicky sa spája aj s menom *Vladár*, niekedy aj *Csepcsányi* (Čepčiansky). Iné verzie priezviska sú **Mutniansky**, **Mutňansky**.

História priezviska
-------------------

Detail náhrobku rodiny Zorkóci a Čepčiansky v panskej záhrade v Malom Čepčíne. Pod menom prvej zosnulej je prímeno **Muthnai** - z Mútnej
Pôvod zemanov z Mútnej je nejasný. Keď kráľ Belo IV. obdaroval zemanov, ktorí sa časom začali písať „de Muthna" zemou na Hornom Turci, kde si neskôr založili tri obce, mali za svojimi menami uvedené *de Churnuk*. Samotní Vladárovci svoj pôvod preto odvodzujú od mesta Cernik v Chorvátskom Slavónsku. Šikura však tvrdí, že najskôr ide o turčiansky Čerňakov, teraz časť Mošoviec. Aby toho nebolo málo, Novák uvádza, že ide o druhý turčiansky Čerňakov, ktorý ležal blízko terajšieho Veľkého Čepčína. S Blažejom Mútňanským, ktorého potomkovia sa ako prví začínajú písať **Vladár** sa od rodu odpája jedna vetva. V súčasnosti v Turci žijú Mutňanskí predovšetkým v okolí Martina.

Erb
---

Erb Mutňanských je taký istý, ako Vladárovcov – modrý štít, na ktorom v bielej vode pláva strieborný jeleň. V rohoch štítu je zlatá hviezda a strieborný polmesiac s tvárou. Klenotom je červené srdce prestrelené strieborným šípom, z ktorého vyrastajú tri biele ľalie. Na prostrednej sedí biely holub.

Známi nositelia
---------------

* Andrej Mutňanský

Referencie
----------

1. 1 2 3 4
2. ↑  VLADÁR, Károly; BRÁZ, Béla. *A nagycsepcsényi és muthnai Vladár család története és leszármazása*. Turčiansky Svätý Martin : A Magyar nyomda nyomása, 1907. Dostupné online. (po maďarsky)
3. ↑   ŠIKURA, Ján Štefan. Zaniknuté osady v Turci. *Sborník Museálnej spoločnosti slovenskej*, 1932, roč. 26. čís. 1, s. 1-15.
4. 1 2 3  VLADÁR. In:  *Rodové erby na Slovensku*. 1. vyd. Zväzok II. Martin : Osveta, 1986. 218 s. S. 159-160.
Messeturm
**Messeturm** (dosl. *Veľtržná veža*) je mrakodrap vo Frankfurte nad Mohanom v Nemecku. Ľudovo nazývaný aj „ceruzka". Autorom budovy sú architekti Helmut Jahn a Richard Murphy, ktorý ju navrhli v Postmodernom štýle. Je využívaná pre kancelárske priestory.

Má výšku 256,5 m, 63 nadzemných a 2 podzemné poschodia. Postavený bol v rokoch 1988 – 1990. Od roku 1991 až po 1997 mala štatút najvyššej budovy v Európe. V súčasnosti je (po Commerzbank Tower) druhou najvyššou budovou v Nemecku aj v Európskej únii.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Messeturm (Frankfurt)**

Súradnice: 50°06′44″S 8°39′10″V﻿ / ﻿50,112222°S 8,652778°V﻿ / 50.112222; 8.652778

| Rekordy |
| --- |
| Predchodca**Moskovskij gosudarstvennyj universitet imeni M. V. Lomonosova240 m** | **Najvyššia budova Európy****Messeturm**1990-1997265,5 m | Nástupca**Commerzbank Tower259 m** |
| Predchodca**Silberturm166 m** | **Najvyššia budova Frankfurtu****Messeturm**1990-1997256,5 m |
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**León Viejo** je miesto, kde pôvodne stálo mesto León. Nachádza sa na brehu jazera Managua pri obci Puerto Momotombo v departemente León približne 35 km východne od súčasného mesta León. Ruiny boli objavené v roku 1960 a od roku 2000 sú zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

Mesto založil v roku 1524 španielsky dobyvateľ Francisco Hernández de Córdoba. Jedná sa o jedno z najstarších európskych sídiel na americkom kontinente. León získal významné postavenie v stredoamerickom regióne. Jeho rozvoj sa zastavil v roku 1610, kedy silná erupcia blízkej sopky Momotombo mesto zničila. Španieli po zničení mesta založili nové mesto - súčasný León.

León Viejo poskytuje predstavu o tom, ako vyzerali španielske koloniálne mestá na začiatku koloniálnej nadvlády Európanov v Amerike. Urbanistická kompozícia jednotlivých stavieb ukazuje na špecifickú sociálnu a ekonomickú štruktúru španielskej spoločnosti 16. storočia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **León Viejo**

Externé odkazy
--------------

* Sitio Arqueológico de León Viejo Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine
* León Viejo, Nicaragua
* Visitando Las Ruinas de León Viejo
* Informácie o León Viejo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku León Viejo na českej Wikipédii.*
**Kane a Abel**(Kane and Abel), je román z roku 1979 od anglického spisovateľa Jeffrey Archer.

Kniha bola vydaná v Spojenom kráľovstve v roku 1979 a vo februári 1980 v Spojených štátoch a v prvom týždni predala viac ako milión kópií, čím sa stala medzinárodným bestsellerom. Dostala sa na prvé miesto v zozname najpredávanejších kníh New York Times. Do roku 2009 sa na celom svete predalo približne 34 miliónov kópií.

Pokračovanie knihy s názvom The Prodigal Daughter má za hlavnú postavu dcéru Abela, Florentynu.

V roku 2003 sa Kane a Abel umiestnili na 96. mieste v ankete BBC "The Big Read". Kane & Abel patria medzi najpredávanejšie knihy na svete a predali rovnaký počet kópií ako To Kill a Mockingbird a Gone with the Wind.

Zhrnutie knihy
--------------

Kane a Abel rozprávajú príbeh dvoch rôznych životov. Kane, keď študuje na Harvarde, zistí, že jeho krstný otec Henry oklamal jeho matku a že jeho skutočná identita je Vitorio Tossana. To vedie k smrti jeho matky a Kane vyhodí Henryho z jeho sídla.

Na druhej strane, Abel Rosnovski, je vychovávaný v lese rodinou lovca zvierat a je známy svojou inteligenciou. Je pozvaný, aby býval na hrade baróna, ale počas prvej svetovej vojny je obsadený Nemcami a barón je zabitý. Abel sa presťahuje na Sibír, utečie do Turecka a emigruje do Ameriky.

V Amerike Abel pracuje ako čašník v hoteli a študuje ekonómiu. Počas Veľkej depresie sa majiteľ hotela obesi a nechá majetok Abelovi. Abel premenuje hotel na Baron a vstúpi do partnerstva s politikom Henrym Osbornom.

Deti Abela a Kanea sa zamilujú a oženia sa, nevedia o nepriateľstve svojich otcov. Kane a Abel pokračujú byť nepriateľmi, nevedia, že ovplyvňujú životy druhého. Príbeh končí smrťou Abela a jeho vnuk William mu daruje strieborný pás, ktorý ho kedysi označil ako baróna. Tento príbeh hlboko skúma zložitosť ľudskej motivácie, klamu a zmierenia.

Referencie
----------

1. ↑   *Kane and Abel (novel)*. [s.l.] : [s.n.], 2024-02-28. Page Version ID: 1210796430. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Kane ve Abel Kitap Özeti - Arabuloku* [online]. 2024-02-24, [cit. 2024-03-26]. Dostupné online. (po turecky)
**Asterios** alebo **Asterión** (starogr. *Ἀστέριος, Ἀστερίων* – *Asterios, Asterión*, lat. *Asterius*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.

Asterios mal sestru Péro a jedenásť bratov, Taura, Déimacha, Pylaóna, Alastora, Eurybia, Epilaa, Frasia, Eurymena, Euagora, Periklymena a Nestora.

Asterios zahynul v boji s najväčším gréckym hrdinom Heraklom, keď sa proti nemu vypravil so svojimi desiatimi bratmi a s otcom ako spojenec élidskeho kráľa Augeia. Ich rod však nevyhynul, lebo Néleov najmladší syn Nestor sa výpravy nezúčastnil a stal sa pylským kráľom. Po dlhých rokoch sa Nestor ako najstarší achájsky vodca potom preslávil v trójskej vojne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 311-312.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 31.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 315-316.
*Telamón a Aiakos*
**Telamón** (starogr. Τελαμών – Telamón, lat. *Telamon*) je v gréckej mytológii salamínsky kráľ. Bol synom aigínskeho kráľa Aiaka a brat fthijskeho kráľa Pélea.

Jeho priateľom bol najväčší hrdina Herakles, s ktorým sa zúčastnil výpravy proti Tróji. Bol tiež členom posádky slávnej lode Argó, na ktorej sa Argonauti pod vedením Iasón plavili do ďalekej Kolchidy pre zlaté rúno. Je tiež uvedený medzi účastníkmi slávneho a nebezpečného lovu na kalydónskeho kanca. To všetko svedčí o jeho statočnosti, odvahe a hrdinstve.

Telamón však bol známy aj svojou vynaliezavosťou. Pri dobývaní Tróje (udalosti, ktorá sa odohrala ešte pred známou trójskou vojnou) vraj Telamón vnikol do mesta prvý. Herakles, ktorý nevedel byť tým druhým, na neho vytasil meč. Telamóna však nevyviedol z miery – len sa zohol a zbieral kamene. Herakles sa pýtal s počudovaním, čo to vlastne robí. "Staviam obetný oltár najväčšiemu hrdinovi Heraklovi!" Odpovedal pokojne a tak možnú roztržku zažehnal v samom počiatku.

Telamón sa preslávil nielen skvelými vlastnosťami, ale tiež aj svojimi potomkami: obaja jeho synovia Teukros a Aias patrili medzi najstatočnejších bojovníkov v achájskom vojsku počas trójskej vojny. Najmä syn Aias, zvaný aj „veľký Aias", bol najsilnejším bojovníkom hneď po Achilleovi.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Telamón na českej Wikipédii.*
*Svadba Pélea a Thetidy*, detail maľby, autor:Cornelis van Haarlem (1562–1638)
**Péleus** (starogr. Πηλεύς – Péleus, lat. *Peleus*) je v gréckej mytológii syn aigínskeho kráľa Aiaka a jeho manželky Endéidy. Bol fthíjsky kráľ.

Péleus sa preslávil mnohými hrdinskými činmi, ale aj činmi, za ktoré musel pykať. Ale slávnym sa stal najmä tým, že bol otcom najväčšieho hrdinu trójskej vojny Achillea.

Keď v mladosti zabil v hádke svojho brata Fóka, utiekol zo svojej domoviny a našiel si útočisko u fthíjskeho kráľa Eurytióna a s jeho dcérou Antigonou sa oženil. Krátko nato musel utiecť i z Fthíe – so svojim svokrom sa zúčastnil poľovačky na hrozného kalydónskeho diviaka, kde nešťastnou náhodou Eurytióna zabil. Následne odišiel do Iólku v Tesálii, kde ho prijal kráľ Akastos. Ale séria nešťastí aj naďalej pokračovala: Akastova manželka sa do Pélea zamilovala, on však jej lásku neopätoval. Preto ho potom obvinila, že ju chcel zviesť. Akastos svojej žene uveril a rozhodol sa Pélea zabiť. Vylákal ho do pélijských lesov, kde žili diví Kentauri a keď po poľovačke zaspal schoval mu meč, aby sa neskôr nemohol brániť. Péleus však meč našiel, vrátil sa do Iólku, kde Akasta a jeho falošnú ženu zabil.

Po období početných bohatých obetí bohom, ktorými sa Péleus očistil od svojich krvavých činov, vrátil sa do Fthíje, aby sa ujal vlády. Jeho manželka už ale nebola nažive, preto sa rozhodol, že sa znova ožení. V tej dobe sa najvyšší boh Zeus uchádzal o morskú bohyňu Thetis, keď sa mu doniesla veštba, že jej budúci syn prevýši po všetkých stránkach svojho otca, Zeus z milostného dobrodružstva vycúval a Thetidu vydal za práve ovdoveného Pélea. Thetis sa za neho vydať nechcela, ale proti vôli Dia nič nezmohla. Svadba sa konala v jaskyni kentaura Cheiróna za účasti všetkých bohov. Pri svadobnej hostine sa odohral slávny spor o zlaté jablko zo záhrady Hesperidek, ktoré medzi bohyne hodila bohyňa sváru Eris a malo patriť "tej najkrajšej". Rozpútal sa spor, ktorého výsledok nakoniec viedol k trójskej vojne.

Manželstvo Pélea a Thetidy nebolo šťastné – ona sa trápila sobášom so smrteľným človekom, on zase tým, že ich syna Achillea kvôli tomu, že mu chcela dať nesmrteľnosť, natierala ambróziou a zakaľovala nad ohňom. Péleus sa však domnieval, že chce syna zahubiť, vytasil na ňu meč a ona bez slova ušla a už sa k nemu nikdy nevrátila. Rovnako tak syn Achilles – keď dospel, zvolil si slávu na poli vojnovom a pod hradbami Tróje zahynul.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Péleus na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Péleus**
Súradnice: 51°15′29″S 22°36′43″V﻿ / ﻿51,2580189°S 22,6119347°V﻿ / 51.2580189; 22.6119347

**Ulica Turystyczna** (slov. *Turistická ulica*) je ulica v meste Lublin vo východnom Poľsku. Začína sa na križovatke ulíc Mełgiewskej a Emmanuela Grafa (na rozhraní štvrtí Kalinowszczyzna, Tatary a Hajdów-Zadębie) a vedie k hranici mesta do obce Wólka. Je dlhá 3 km a vedie pozdĺž rieky Bystrzyca, najväčšej rieky v Lubline. Nadväzuje na cestu prvej triedy č. 82 vedúcu do mesta Włodawa a križuje ju železničná trať Łuków–Lublin, na ktorej bola v roku 2013 vybudovaná železničná zastávka Lublin Zadębie priamo pri železničnom priecestí.

Ulica Turystyczna slúži predovšetkým ako dopravná tepna a obchodná zóna, nachádza sa tu bývalý hostinec Budzyń, hypermarket E.Leclerc, autorizovaná predajňa automobilov Ford alebo sídlo Správy ciest Lublinského vojvodstva.

Mestská doprava
---------------

Po ulici Turystyczna premávajú nasledujúce autobusové linky lublinskej MHD:

* pozdĺž celej ulice: 2, 22
* pozdĺž časti ulice: 57

Referencie
----------

1. ↑  Główny Urząd Statystyczny
2. ↑   Rozkład jazdy na przystanku 2351 - Kasprowicza - Wólka 01. *Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne w Lublinie*. Dostupné online [cit. 2023-08-05]. (po poľsky)
3. ↑   Rozkład jazdy na przystanku 2314 - Turystyczna 04. *Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne w Lublinie*. (po poľsky)

Externé odkazy
--------------

* lublin.eu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Turystyczna (Lublin) na českej Wikipédii a Ulica Turystyczna w Lublinie na poľskej Wikipédii.*
**Nauplios** (starogr. *Ναύπλιος* – *Naupios*, lat. *Nauplius*) je v gréckej mytológii syn boha Poseidóna a Amymóny, dcéry líbyjského kráľa Danaa, bol kráľ Eubóje.

Grécke mýty sú z prevažnej väčšiny známe z antických písomných zdrojov. Pretože svoj pôvod majú z ústnej tradície, často existovali rôzne verzie toho istého mýtického príbehu, niekedy aj protichodné. Postavy v nich opísané sa mohli nachádzať na dvoch, alebo na viacerých miestach v tej istej dobe, alebo žiť v rôznych storočiach. Napriek neskorším pokusom Grékov tieto mýty racionalizovať, stále existujú mnohé nezrovnalosti, ktoré sa zachovali až do dnešných dní.

Homér Nauplia vo svojich epickych dielach nespomína. Už antickí autori považovali Nauplia za jednu z neskorších mýtických postáv. O Naupliovi sa v antike napísalo hodne, ale ak sa zhrnie všetko, čo sa o ňom písalo, musel žiť aj podľa meradiel mýtov neobyčajne dlho. Spomína sa už v časoch hrdinu Hérakla a ako muž v plnej sile bojuje ešte aj v trójskej vojne.

Podľa niektorých antických zdrojov pochádzal z Argu a so svojou manželkou Klymenou, mal troch synov. Najznámejší z jeho synov bol Palamédes, o ktorom antické zdroje uvádzajú, že bol básnikom a vynálezcom. Avšak podľa antického autora Apollónia Rodského, Nauplios, syn boha Poseidóna, mal následníka menom Naubolos, po ktorom nastúpil Klytonéos a po ňom podľa tejto verzie Nauplios, takže v tomto prípade sa jedná o inú postavu rovnakého mena.

Nauplios je antickými autormi uvádzaný ako účastník plavby Argonautov. V trójskej vojne neprávom odsúdili jeho syna Palaméda achájski králi ako zradcu na smrť, za čo sa im Nauplios pomstil tak, že rozšíril medzi ich manželkami správu, že sa ich manželia zabávajú so zajatými Trójankami. To potom pohlo k nevere Klytaimnéstru, manželku veliteľa achájskych vojsk Agamemnóna, Aigialu, manželku argejského kráľa Dioméda i Médu, manželku krétskeho kráľa Idomenea.

Keď sa Achájci z Tróje po desaťročnej vojne vracali domov, Nauplios ich lode klamným ohňom naviedol na pobrežné skaly, takže mnohé z nich stroskotali.
 Sám potom zahynul podobne, zvedený klamným ohňom narazil svojou loďou na skalu a utopil sa.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 169.
3. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 14.
4. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 310-311.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 304.
6. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,133–139.
7. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 2,895.
8. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca Epitome*, E,6,9.
9. ↑  Quintus, *Posthomerica* 14,664-680.
**Veronika Bodnáriková** (\* 1. marec 1958 Pohorelá) je speváčka ľudových piesní.

Jej matka Mária Vojtková

Životopis
---------

V roku 1973-1976 chodila na Stredné odborné učilište obchodné v Banskej Bystrici a v roku 1985-1988 študovala PSS-prevádzku spoločného stravovania v Banskej Bystrici. Pracovala v hoteli Lux v Banskej Bystrici ako prevádzkárka, od roku 1996 pracuje na Konzervatóriu J.L. Bellu v Banskej Bystrici ako vrátnička. Od piatich rokov navštevovala folklórny súbor Mladosť v Pohorelej. Po príchode do Banskej Bystrice 22 rokov pôsobila vo folklórnom súbore Urpín. Spievala s ľudovou hudbou Ondreja Mrázika, ktorá spolupracovala s Rozhlasovým štúdiom v Banskej Bystrici, s Brnenským orchestrom ľudových nástrojov a s Orchestrom ľudových nástrojov Bratislava. Pod hlavičkou Slovkoncertu účinkovala v dychovej hudbe Banskobystrická dvanástka.

Spolupracovala s posádkovou hudbou a jej zložkou Bystrická kapela. V súčasnosti príležitostne spolupracuje s ľudovou hudbou Borievka a účinkuje v malej skupine pod názvom Salašníci.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Ing. **Peter Oremus**, PhD. (\* 23. apríl 1976, Nitra) je slovenský podnikateľ a regionálny politik. Od roku 2013 je poslancom Nitrianskeho samosprávneho kraja (NSK) za okres Nitra. Taktiež je mestským poslancom v meste Nitra a dvakrát sa neúspešne uchádzal o pozíciu predsedu NSK v rokoch 2013 a 2017.

Životopis
---------

Peter Oremus sa narodil v roku 1976 v Nitre ako syn Petra Oremusa, ktorý bol poslancom NR SR za stranu SMER-SD, a Zity Oremusovej. Vyrastal na sídlisku Chrenová. Základnú školskú dochádzku absolvoval na základných školách Fatranská a Tulipánová v Nitre, následne na Gymnáziu E. Gudernu. V roku 1999 absolvoval Fakultu ekonomiky a manažmentu Slovenskej poľnohospodárskej univerzity v Nitre. Je podnikateľom v obchodnej a stavebnej činnosti.

### Politická kariéra

V roku 2013 Oremus kandidoval vo voľbách do VÚC na post predsedu Nitrianskeho samosprávneho kraja, ako aj poslanca regionálneho zastupiteľstva. V súboji o kreslo župana neuspel, kreslo krajského poslanca za okres Nitra však získal (so ziskom 5 623 hlasov). Ako kandidát na predsedu NSK získal 10 220 hlasov (10,16 %) a skončil na treťom mieste. V roku 2014 bol v komunálnych voľbách zvolený za poslanca mestského zastupiteľstva v Nitre. 

V roku 2016 kandidoval ako nezávislý na kandidátnej listine hnutia OĽANO do Národnej rady SR. Kandidoval z 37. miesta a do parlamentu sa nedostal. V roku 2017 opätovne kandidoval na post župana NSK, no opäť neuspel. Získal 22 827 hlasov (14,92 %), čo mu stačilo na štvrté miesto. Obhájil však pozíciu poslanca v krajskom zastupiteľstve s najvyšším počtom hlasov pre poslanca (13 941) v kraji.

Vo februári 2019 vstúpil do strany NÁRODNÁ KOALÍCIA (NK), keďže "sú preňho neakceptovateľné snahy tretieho sektora a neoliberálov o rozvrat tradičného usporiadania našej spoločnosti a pozbavenie suverenity nášho štátu" a ako nezávislý komunálny politik sa nedokáže na celoštátnej úrovni bez straníckeho angažmánu presadiť. Za NK kandiduje v parlamentných voľbách na kandidátnej listine strany Kotlebovci – Ľudová strana Naše Slovensko z 25. miesta.

Osobný život
------------

Je ženatý s manželkou Vladimírou, má dvoch synov, Tobiasa a Nikolasa.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Peter Oremus: Marketingová bublina okolo Hattasa v Nitre spľasla* [online]. narodnakoalicia.sk, 2019-07-22, [cit. 2020-01-14]. Dostupné online.
2. ↑   *Voľby do VÚC (Župné voľby) 2013 na Slovensku* [online]. vysledkyvolieb.sk, [cit. 2020-01-14]. Dostupné online.
3. ↑  Denník N. Kandidátna listina OĽaNO-Nova pre parlamentné voľby 2016. *Denník N* (Bratislava: N Press), 2015-12-07. Dostupné online [cit. 2020-01-14]. ISSN 1339-844X.
4. ↑  SITA. Voľby do VÚC: Zoznam zvolených poslancov Nitrianskeho kraja. *Pravda* (Bratislava: Perex), 2017-11-05. Dostupné online [cit. 2020-01-14]. ISSN 1336-197X.
5. ↑  SU SR 2019. *Všeobecné informácie* [online]. volbysr.sk, [cit. 2020-01-14]. Dostupné online. Archivované 2019-12-18 z originálu.
Marko Hančik is a boy that was born to parents Miroslav Hančik and Marianna Csandova. Marko was born in 19th of august 2009 in Bratislava Ružinov. From his age of six he was attracted to sport called MMA Mixed Martial Arts. Marko is a student in bilingval school called Gallileo school in Podunajské Byskupice. Marko from his little age was a disciplined boy that wanted to achieve what he wanted,he did everything to get what he wants. Marko in his six started to do MMA because he was laughed at and was bullied in kindergarten he was little weak boy that was for others a punching bag. When he entered Elementary school he found his first best friend called Alexander Šnajder, Marko and Alex in first grade went to try MMA for the first time in theyr life in Ruzinov OFA GYM. They were trained by Robert Pukač and František Fodor, Alex stoped training after 6 months in the gym because he didn’t like to fight. Marko as a disciplined boy liked this sport from the first sight, marko from his age of six is training hard MMA and going to gym to achieve what he dreams of. Marko’s dream is to become UFC champion and his pattern is Conor McGregor and Mike Tyson.

Marko in his Eleven cracked a vertebra in his back on trampoline while doing an backflip,because of this injury Marko had to stop trayining for 2years straight. Marko after those 2 years fully recovered and started to train hard again. Marko in his twelve achieved 3x champion in Slovakia and in his 13-14 he achieved 6x Europe champion and he is still training for a belt of champion in UFC.
**Ján Kello** (\* 6. jún 1883, Vrbica – † 10. august 1962, Vrbica) bol slovenský komunistický politik v prvej tretine 20. storočia.

Životopis
---------

Podľa údajov z roku 1925 bol murárom z Liptovského Mikuláša. Vo voľbách do Národného zhromaždenia v roku 1925 kandidoval za KSČ do poslaneckej snemovne (za XIX. volebný kraj so sídlom v Liptovskom Sv. Mikuláši), avšak poslancom sa nestal. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929 bol za KSČ zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia (kandidoval v IX. volebnom kraji). V senáte zasadal v kultúrnom a zahraničnom výbore. V rokoch 1930 – 1950 pracoval ako mlynár v Liptovskom Mikuláši. V nasledujúcich voľbách v roku 1935 už senátorský mandát neobhájil. Od roku 1922 bol predsedom miestnej pobočky KSČ v Liptovskom Mikuláši. Viedol ju až do zákazu strany v závere roku 1938. Počas Slovenského štátu sa zapojil do ilegálneho protifašistického odboja a do Slovenského národného povstania. Po roku opäť v straníckych funkciách v Liptovskom Mikuláši. V roku 1950 odišiel do penzie.

Referencie
----------

1. ↑   O voľbách. *Gemer-Malohont* (Rimavská Sobota), 1925-11-14, roč. VII, čís. 45, s. 3.
2. ↑   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-10-19]. Dostupné online.
3. 1 2  VALENTOVIČ, Štefan - MAŤOVČÍK, Augustín. *Slovenský biografický slovník: (od roku 833 do roku 1990)*. Martin : Matica slovenská, 1989. ISBN 8070900199. S. 64.
4. ↑   Kandidátka robotníkov, roľníkov, živnostníkov a pracujúcej inteligencie. *Ľudový denník* (Bratislava), 1935-05-01, roč. II, čís. 4, s. 3.
**Húšky** sú obecná časť obce Borský Svätý Jur v Trnavskom kraji, v okrese Senica, na Záhorí.

Obecná časť sa nachádza spoločne aj s ostatnými popri potoku Lakšár. Bývalí obyvatelia obce boli pracovití, obrábali skúpu piesčitú pôdu, na mnohých miestach nivné časti používali ako pasienky prípadne pestovali konope a ľan, ktorý potom ručne použili na zhotovovanie odevných súčastí, posteľnej či spodnej bielizne. Najbližšia obec je Závod, vzdialená 2,5 km, do Moravského Svätého Jána už 5 km a do materinskej obce Borský Svätý Jur až 6 km, no dá sa prejsť cestou cez časť Tomky, to je 9 km a najbližšia železničná stanica sa nachádza 8 km ďalej, v obci Sekule.

Obyvatelia osady Húšky spoločne s ostatnými osadníkmi okolitých osád popri potoku Lakšár navštevovali farnosť v Borskom Svätom Jure, do ktorého sa museli dostaviť pešo. V tridsiatych rokoch si postavili kostolík priamo v osade a každých štrnásť dní prichádzal kňaz priamo na Húšky.

V súčasnej dobe žije v obci len málo obyvateľov, z toho je v časti obce prevažná časť chalúp.

Referencie
----------

1. ↑   www.myzahorie.sme.sk. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Borský Svätý Jur |
| --- |
| Samospráva | 
* *Primátor:* Anna Kratochvílová (od 2018)
* *Časti obce:* Dolné Valy
* Húšky
* Tomky

 |
| Geografia | Horné Záhorie
* *Vodstvo:* Baroškov kanál
 |
| Pamiatky a stavby | 
* *Zoznam kultúrnych pamiatok*

 |
**Stredná priemyselná škola technická Martin** je stredná odborná škola, ktorá sa nachádza na ulici Novomeského 5/24 v Martine. Poskytuje úplné stredoškolské vzdelanie s maturitou v piatich študijných odboroch: elektrotechnika, mechatronika, technické lýceum so zameraním na strojárstvo, informačné a sieťové technológie a logistika.

Prvá trieda s novým študijným odborom informačné a sieťové technológie bola otvorená v školskom roku 2019/2020.

Súčasťou areálu školy je internát, ktorý poskytuje ubytovanie nielen žiakom školy, ale aj žiakom Bilingválneho gymnázia Milana Hodžu v Sučanoch a iných stredných škôl v regióne Turca.

História
--------

SPŠ Martin bola zriadená 30. januára 1951 ako štátna rozpočtová organizácia s názvom *Vyššia priemyselná škola strojnícka* a 1. septembra toho roku začalo študovať prvých 120 žiakov denného štúdia. Škola sídlila najprv v budove gymnázia V. P. Tótha, neskôr v budove dnešnej Obchodnej akadémie. 1. októbra 1952 bola inštitúcia premenovaná na *Priemyselnú školu strojnícku*. Začiatok vyučovania v novej účelovej budove na Hostihore bol 9. decembra 1959.

1. septembra 1960 sa zmenil názov školy na *Stredná priemyselná škola v Martine*, 1. septembra 2019 na *Stredná priemyselná škola technická v Martine*. Pod týmto názvom existuje dodnes.

Dňa 22. decembra 2022 sa na škole po dlhej dobe konalo DoD a vianočné trhy so zbierkou na dobrú vec.

Vedenie
-------

* riaditeľka školy a školského internátu: Ing. Dagmar Najšlová
* zástupcovia riaditeľa: Mgr. Dušan Koťka, Mgr. Marcela Rybárová
* zástupca riaditeľa pre školský internát: Karol Ružička

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka školy

Súradnice: 49°04′14″S 18°56′03″V﻿ / ﻿49,070522°S 18,934094°V﻿ / 49.070522; 18.934094
**Publius Terentius Varro Atacinus** (\* 82 – † 35 pred Kr. bol rímsky básnik, prívrženec neóterickej poézie v starovekom Ríme. Cognomen **Atacinus** dostal podľa rodného mesta Atax v Narbonskej Galii (*Gallia Narboniensis*), aby bol odlíšený od iného Varrona, učenca Marca Terentia Varrona s cognomenom Reatinus.

Z Varronovho diela sa zachovali iba zlomky. Podobne ako v prípade Marca Furia Bibacula, aj u Varrone sa miešajú dva básnické štýly – starší epický a novší neóterický. Viaceré jeho diela možno identifikovať ako epické skladby písané hexametrom. K týmto patrí jeho prvotina, historický epos *Bellum Sequanicum* (Vojna so Sekvánmi) o Caesarovom ťažení proti Ariovistovi roku 58 pred Kr. aj latinský preklad eposu *Argonautika* od Apollónia z Rodosu. Podobného razenia boli asi aj nedochované diela *Chorographia* (Zemepis) a *Ephemeris* (Denník, titul ale nie je istý). 

Už v epických skladbách poskytuje Varro veľký priestor psychologizácii a citu, čím sa približuje k moderne. K tej sa definitívne priklonil skladbou *Leucadia* nazvanou podľa milovanej ženy. Išlo o prevratnú zmenu v rímskej poézii, ktorú neskorší elegici, obdobne oslavujúci svoje milenky vo veršoch, právom pokladali za počiatočný bod rímskej milostnej poézie. Varro údajne písal aj satiru.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * GND: 118803980
* ISNI: 0000000063008406
* LCCN: nr95022110
* VIAF: 77112123
* WorldCat: lccn-nr95022110
**Májka fialová** (lat. *Meloe violaceus*) je chrobák z čeľade májkovité (lat. *Meloidae*).
Má skrátené krovky, ktoré len z časti zakrývajú zadoček. Vylučuje prudko jedovatú tekutinu.

Život a vývoj
-------------

Dospelá májka dosahuje veľkosť 10 – 40 mm. Samičky sú väčšie ako samčekovia, pretože majú bruško plné vajíčok.

Vývoj májky je dosť komplikovaný a spôsobuje, že májky sú pomerne vzácne.

Z vajíčka, ktorých samička nakladie až 10 000, sa vyliahne malá larva (triungulinus), ktorá sa, najčastejšie na kvete, prichytí k nejakému hmyzu, obyčajne k včele alebo čmeliakovi.

Toto štádium májky bolo pôvodne nesprávne pomenované ako samostatný druh – včelia voš. Larva sa živí včelími vajíčkami. Potom sa premení na larvu druhého štádia. Tá sa živí larvami včiel a medom. Dvakrát sa zvlieka.

Neskôr sa premení na na larvu 3. štádia, ktorá prezimuje. Na jar nasleduje premena na štvrtú larvu, ktorá sa zakuklí a z kukly sa vyliahne dospelý chrobák.

Dospelá májka sa živí rastlinnou potravou.

Jedovatosť májky
----------------

Májka fialová v Mučínskej vrchovine
Májka je okrem spôsobu vývoja zaujímavá aj tým, že v nebezpečenstve, napríklad pri dotyku, vylučuje žltkastú tekutinu - hemolymfu, ktorá sa podobá olejovým kvapkám. Obsahuje prudko jedovatý alkaloid kantaridín. Môže byť smrteľný aj pre človeka už pri dávke 30 mg. Jed bol v minulosti používaný travičmi. Postihnuté miesto napr. na koži sa ťažko hojí.

Výskyt na Slovensku
-------------------

Májka sa na Slovensku vyskytuje na celom území. Obľubuje hlavne lúky. V blízkosti Bratislavy sa s ňou môžeme stretnúť napríklad v okolí Bielej vody alebo na Devínskej Kobyle. Hojná je aj v okolí čunovských jazier.

### Ochrana

Májka patrí na Slovensku medzi chránené živočíchy. V prílohe č. 5 k vyhláške Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 170/2021 Z.z. ktorou sa vykonáva zákon č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny v znení neskorších predpisov je určená spoločenská hodnota jedného jedinca 100 eur.

Referencie
----------

1. ↑  BRTEK, Ľubomír; KORBEL, Ladislav. *Veľká kniha živočíchov: hmyz, ryby, obojživelníky, plazy, vtáky, cicavce*. Ilustrácie Jindřich Krejča. 3. vyd. [s.l.] : Príroda, 1997. ISBN 9788007009905.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Májka fialová**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Májka fialová**
**Short Sunderland** bol britský štvormotorový lietajúci čln. Zohral kľúčovú úlohu pre pobrežné velenie v bitke o Atlantik počas druhej svetovej vojny v boji proti nemeckým ponorkám. Short Sunderland bol v prevádzke v Royal Air Force až do roku 1959. Slúžil  aj počas berlínskeho leteckého mosta a kórejskej vojny . Nemci nazvali lietadlo Short Sunderland „Lietajúci Porcupine".

Vznik a vývoj
-------------

Short Sunderland bol navrhnutý Sirom Arthurom Gouge a vyrobený tak, aby vyhovoval špecifikácii R. 2/33, ktorú vydalo Ministerstvo letectva 23. novembra 1933. Prototyp uskutočnil svoj prvý let z rieky Medway 16. októbra 1937.  Ranné Shorti Shouderlendi boli poháňané motormi Bristol Pegasus.

Prevádzková história
--------------------

Ponorka U-426 potápajúca sa po útoku lietadla Short Sunderland.
Dizajn Sunderlandu bol taký dobrý, že zostal v prvej línii služby viac ako dvadsať rokov. Bol to tiež posledný lietajúci čln prevádzkovaný Royal Air Force. Do služby vstúpil v júni 1938. Bol prvým britským lietajúcim člnom, ktorý mal ako súčasť svojej obrannej výzbroje elektricky ovládané delové veže.

Predpokladalo sa, že lietadlo strávi vo vzduchu desať alebo viac hodín, preto bola na palube zariadená kuchyňa a lôžka.

Short Sunderland Mk I mal štyri motory Bristol Pegasus XXII s výkonom 1 010 k. Vďaka tomu dosiahol Short Sunderland Mk I maximálnu rýchlosť 337 km/h, dolet 4 795 km s maximálnim stropom 16 110 m.

Špecifikácia ( Short Sunderland III)
------------------------------------

### **Všeobecné charakteristiky**

nákres
* **Posádka:** 9-11
* **Dĺžka:** 26 m
* **Rozpätie:** 34,39 m
* **Výška:** 10 m
* **Plocha krídel:** 138 m²
* **Prázdna hmotnosť:** 15 663 kg
* **Hrubá hmotnosť:** 26 332 kg
* **Pohonná jednotka:** 4 x 9-valcový hviezdicový motor Bristol Pegasus XVIII, každý s výkonom 1 065 k

### Výkony

* **Maximálna rýchlosť:** 336 km/h vo výške 2 000 m
* **Cestovná rýchlosť:** 285 km/h vo výške 1 500 m
* **Dosah:** 2 848 km
* **Servisný strop:** 4 880 m
* **Rýchlosť stúpania:** 3,67 m/s

### Výzbroj

* 16× 7,7 mm guľomety Browning
* 2× guľomet Browning 12,7 mm
* **Bomby:** rôzna obranná a útočná munícia, vrátane bômb, mín a hĺbkových náloží.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Short Sunderland | Classic Warbirds* [online]. www.classicwarbirds.co.uk, [cit. 2024-04-07]. Dostupné online.
2. 1 2  CLARK/NIKDEL/POWELL. *1944 Short Sunderland | Fantasy of Flight* [online]. Fantasy of Flight |, 2013-09-19, [cit. 2024-04-07]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Short Sunderland MR5* [online]. [Cit. 2024-04-07]. Dostupné online. (po anglicky)
4. 1 2 3 4   Short Sunderland. *Military Wiki*. Dostupné online [cit. 2024-04-07]. (po anglicky)