Doc. Ing. **Viliam Ján Gruska** (\* 24. september 1936, Ružomberok – † 23. september 2019, Bratislava) bol osobnosť slovenskej kultúry, scénograf, filmový architekt, pedagóg, etnograf, dramaturg, scenárista a režisér, pútnik kultúrou a históriou slovenského národa, ktorý určujúco inicioval, inšpiroval a ovplyvnil činnosť a tvorbu folklórnych súborov, folklórnych skupín, ideu a dramaturgiu desiatok programov, projektov, festivalov a ich scén, tvorbu množstva filmových a televíznych diel a mysle množstva ľudí.

Životopis
---------

Vyrastal v učiteľskej rodine, ktorá žila v rokoch 1936 – 1945 v Rabčiciach, od roku 1946 v Liptovskej Teplej, kde od roku 1947 V. J. Gruska navštevoval základnú školu a o.i. ochotníčil v divadle žiakov aj dospelých, účinkoval v detskom folklórnom súbore. Maturoval na gymnáziu (vtedy JSŠ) v Ružomberku. V rokoch 1954 až 1976 pôsobil ako tanečník, sólista, pedagóg a choreograf v Lúčnici. Ako dramaturg a scénograf bol spoluautorom viacerých programov pre SĽUK. Ako pedagóg tanca a choreograf pôsobil vo FS Technik. Absolvoval Fakultu architektúry a pozemného staviteľstva na SVŠT v Bratislave. V rokoch 1962 až 1971 pracoval v Slovenskej televízii ako vedúci scénografickej výroby. Neskôr pracoval ako architekt v Slovenskej filmovej tvorbe a ako scénický výtvarník v slobodnom povolaní. Od roku 1985 pôsobil ako pedagóg a docent na Katedre scénografie Divadelnej fakulty VŠMU. V roku 1990 bol predsedom Výboru Matice slovenskej.

Architekt filmov a amfiteátrov
------------------------------

Počas svojej kariéry sa podieľal na vytvorení ľudových festivalov a slávností, v rámci ktorých vytvoril niekoľko amfiteátrov v prírode (Východná, Detva, Zuberec, Heľpa), spolupracoval na filmových prepisoch opier (*Jánošík*, *Svätopluk*), televíznych inscenáciách (*Veselé paničky z Windsoru*, *Najdúch*), televíznych a kolibských filmoch (*Chodník cez Dunaj*, *Kára plná bolesti*, *Poviestka*, *Uhol pohľadu*, *Neďaleko do neba*, *Cinka panna*)  či filmových rozprávkach (*Mahuliena, zlatá panna*, *Perinbaba*, *Sokoliar Tomáš*).
Režíroval dokumentárne filmy *Rodostrom slovenčiny* a *Rodiská a doliny*.

### Rodiská a doliny vandrovných sklenárov spoza Chočských vrchov

Dokumentárna panoráma Viliama J. Grusku z roku 2013 o vandrovných sklenároch spoza Chočských vrchov mapuje prudké premeny rodísk Huty, Malé Borové, Veľké Borové a dolín Prosieckej a Kvačianskej. 80-minútový filmový dokument zachytáva dve doliny a tri obce na rozhraní Liptova a Oravy v procese histórie, kultúry, medziľudských vzťahov a prírodných podmienok. Je to autobiografické rozprávanie popredného slovenského etmografa, scénografa a folklóristu vychádzajúce tak z vlastných skúmaní a spomienok, ako aj z prehovorov ľudí, ktorí do tohto regiónu neodbytne patria. Nádherné prírodné scenérie videné kamerou Richarda Krivdu sú doplnené množstvom dobových fotografií ľudí a krajiny, čo ozvláštňuje rozprávačovu niť faktov, javov a procesov daného neveľkého územia.

> *„Toto rozprávanie nebolo len o planine Svorad, o dvoch dolinách neďaleko nej, o troch dedinách za chočskými vrchmi. Takýchto miest je na Slovensku aj vo svete veľa. A všade platí: kto sa vzdáva rodísk a kultúry v nich, už nenájde k nim cestu. Hoci by si časom za výmenu nechal oči vyplakať, ako v tej Rúfusovej rozprávke: Či jesto pravda na svete. Zostane mu už len jedna cesta. Na cintorín. Pokloniť sa k svojim predkom."* (zo záverečného textu Viliama J. Grusku)
> 
>

Iniciátor diela Panoráma ľudovej piesňovej a hudobnej kultúry
-------------------------------------------------------------

V sedemdesiatych rokoch 20. storočia spolu so Svetozárom Stračinom a ďalšími inicioval zrod kolekcie gramoalbumov mapujúcich piesňovú a hudobnú kultúru regiónov Orava, Pohronie, Liptov, Podpoľanie, Kysuce a Terchovská dolina, Gemer a Malohont. Takto si na začiatok myšlienky spomína Juraj Dubovec: *„Niekedy uprostred leta 1976 ma oslovil Viliam J. Gruska, aby som s ním strávil týždeň na Orave. Povedal mi, že v odbornej verejnosti, ktorá sa venuje skúmaniu prejavov tradičnej ľudovej kultúry, prevláda názor, že Orava je v tomto smere už ,mŕtva’. Že sa tam v obciach a rodinách už dávno nespieva, nehrá a netancuje. On však bol presvedčený o opaku a pokračoval v úsilí o znovuobjavenie folklórnej Oravy. Vytvoril dodnes originálnu korunu pocte svojmu rodnému kraju aj v kontexte európskeho diania projektom nahrávania dvojalbumu Orava, ktorý sa stal doslova legendou. Legendou, ktorou nám Vilo ukázal dovtedy nepoznané cesty a potom nás po nich doviedol aj k ďalším Panorámam."*

Vladimír Kyseľ približuje vznik tohto diela takto: *„V roku 1978 uzrel svetlo sveta gramoalbum Orava, prvý titul z edičného radu Panoráma ľudovej piesňovej a hudobnej kultúry. Ďalšími boli Podpoľanie, Liptov, Pohronie, Kysuce a Terchovská dolina a Gemer a Malohont. Celá edícia bola výsledkom série regionálnych programov uvádzaných postupne na Folklórnych slávnostiach pod Poľanou v Detve, väčšinou pod dramaturgickým aj režijným vedením Viliama Jána Grusku. Z jeho tvorivej dielne vzišiel aj námet na zdokumentovanie hudobnej kultúry jednotlivých regiónov. K realizácii sa pridal Svetozár Stračina a ďalší spolupracovníci. Tak vznikol jeden z najvýznamnejších projektov svojej doby, zameraný na zaznamenanie a sprístupnenie ľudovej piesňovej a hudobnej kultúry jednotlivých regiónov stredného Slovenska prostredníctvom verejnosti prístupnej formy, zvukových nosičov."*

V roku 2020, teda po vyše 40 rokoch od vydania prvého titulu Orava, Július Jackuliak a Igor Kottman v spolupráci s Občianskym združením Archív Viliama Jána Grusku iniciovali znovuvydanie edície Panoráma ľudovej piesňovej a hudobnej kultúry.

Autor biografických publikácií o slovenských osobnostiach
---------------------------------------------------------

Viliam J. Gruska sa v neskoršom období okrem iného venoval aj tvorbe publikácií, životopisných profilov či putovných výstav o slovenských osobnostiach akými boli Milan Rastislav Štefánik, Ladislav Hanus, Milo Urban, Jozef Majerčík, Milan Rúfus či Bronislava Kubánková.

V obci Veľké Borové sa o povznesenie kultúrneho života zaslúžil aj založením festivalu *Letokruhy človeka a krajiny pod Svoradom* – festival návratov k prírode, krajine, kultúre, tradíciám. V roku 2016 bol programovým obsahom festivalu *Memoriál Jožka Majerčíka*, ktorý sa po dvoch ročníkoch za účasti ľudových umelcov z Východnej z Veľkého Borového presunul priamo do Východnej, kde sa v roku 2018 uskutočnil III. ročník memoriálu Jožka Majerčíka pri príležitosti 90. výročia jeho narodenia.

Propagátor rómskej kultúry
--------------------------

Viliam Gruska stál pri zrode monumentálneho predstavenia *Rodokmeň zeme VI. Ľudia z rodu Rómov – scénická freska*, uvedeného v roku 1986 na 32. ročníku folklórneho festivalu Východná, ktoré sa stalo prelomovým prezentáciou Rómov na Slovensku resp. vo vtedajšom Československu ako príslušníkov samostatného etnika s vlastnými dejinami, jazykom a kultúrou. Zároveň šlo podľa etnologičky Zuzany Kumanovej o prvé oficiálne spoločenské použitie etnonymu *Rómovia* u nás.

Gruskov synovec, informatik a vysokoškolský pedagóg Damas Gruska, k programu uvádza: *„Dlho na ňom pracoval a samotné uvedenie sa riešilo na najvyšších miestach: u predsedu vlády, na ÚV KSS i ministerstve kultúry, ktoré bolo najviac proti. Obávali sa, že stretnutie stoviek Rómov, navyše z rôznych lokalít, od rurálneho východného Slovenska až po mestské prostredie západných Čiech, nemôže skončiť inak ako všeobecnou bitkou. Nakoniec to dopadlo nad očakávanie. Za všetky zážitky spomeniem len jeden: vyznanie mladého tanečníka breakdancu, krátko po vystúpení pred vypredaným niekoľkotisícovým hľadiskom, že prvýkrát v živote je hrdý na to, že je Róm."*

Novinárka a folkloristka Elena Akácsová rovnako spomína na atmosféru na festivale aj obavy usporiadateľov: *„Postavil si hlavu, zaručil sa za nich a oni ho poslúchali absolútne na slovo. Boli to najdisciplinovanejší účastníci, akí sa kedy na folklórnom festivale objavili. Program bol gruskovsky monumentálny, ale diváci sedeli v hľadisku celé hodiny ako primrazení, hoci im na hlavy pieklo slnko. Dodnes mám zimomriavky, keď si na ten program spomeniem."*

Podľa Zuzany Račkovej z Národného osvetového centra *„najmladšími účinkujúcimi na festivale vo Východnej boli v roku 1986 len niekoľkotýždňoví novorodenci v programe Ľudia z rodu Rómov. Scenárista a režisér Viliam Gruska pripravil program, ktorý zachytával život Rómov od narodenia, cez detstvo, svadbu a iné rodinné a kalendárne príležitosti, až po pohreb. Rómovia brali svoju úlohu účinkujúcich tak vážne, že do obrazu o krštení priniesli niekoľko maličkých novorodencov"*.

Gruskova práca na príprave aj samotné uvedenie programu sa stali významným impulzom k oživeniu výskumu rómskej kultúry v rámci vtedajšieho Národopisného ústavu SAV, ktorého riaditeľka Božena Filová poskytla Gruskovi ako asistenta etnológa a neskoršieho popredného romistu Arne Manna.

Rozhlasové a dokumentárne rozhovory
-----------------------------------

V roku 1996, keď mal Viliam Gruska 60 rokov, v banskobystrickom rozhlasovom štúdiu s ním Juraj Dubovec pripravil cyklus rozhovorov vo forme spomienkového rozprávania *Siločiary jedného života* (1996). Pred Štedrým dňom v roku 2007 bol hosťom hudobného redaktora Vlada Franca v relácii *Túto hudbu mám rád*.
 O svojom tvorivom živote hovorí v dokumentárnom filme *Pútnik slovenským časom – Portrét Viliama Jána Grusku*. V roku 2014 bol hosťom relácie *Portréty* na Rádiu Regina.

V roku 2016 bol Viliam J. Gruska hosťom v rozhlasovom magazíne o kresťanskom umení s názvom *Krajina duše* na Rádiu Devín. RTVS v súvislosti s úmrtím Viliama J. Grusku uviedla viaceré rozhlasové relácie, v ktorých bol hosťom.

Ocenenia
--------

* 2008: Pribinov kríž III. triedy za významné zásluhy o rozvoj Slovenskej republiky v oblasti ľudovej kultúry a umenia
* 2016: Cena Žilinského samosprávneho kraja za významný prínos a uchovávanie, zveľaďovanie i prezentáciu podôb tradičnej ľudovej kultúry, jej symbolov a prvkov identifikujúcich jednotlivé lokálne komunity
* 2018: Slnko v sieti za výnimočný prínos slovenskej kinematografii

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel známy scénograf a etnograf Viliam Ján Gruska. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2019-09-23. Dostupné online [cit. 2019-09-24]. ISSN 1335-4418.
2. ↑  ČUPKA, Milan. Prečo ešte ľudia veria Matici? Lebo viera sa dedí. *pravda.sk* (Bratislava: OUR MEDIA SR), 2013-10-19. Dostupné online [cit. 2023-03-26]. ISSN 1336-197X.
3. 1 2 3 4   *Siločiary jedného života – Viliam Gruska* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, 2019-10-03, [cit. 2019-10-03]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
4. ↑   *Viliam Ján Gruska* [online]. Bratislava: FTF VŠMU, [cit. 2019-09-24]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
5. ↑   *Slovenský dokument - veľký - RTVS.sk* [online]. www.rtvs.sk, [cit. 2021-01-02]. Dostupné online.
6. ↑   *Rodiská a doliny vandrovných sklenárov spoza Chočských vrchov | DVD | Klapka* [online]. www.klapka.sk, [cit. 2021-01-02]. Dostupné online.
7. ↑   *Panoráma ľudovej piesňovej a hudobnej kultúry* [online]. FEELING, spol. s r.o. 2020-10-01, [cit. 2020-10-01]. Dostupné online.
8. ↑  Východná. *III. memoriál Jožka Majerčíka – 18. 8. 2018 – podporil z verejných zdrojov FPU (16)* [online]. Východná: Obecný úrad, [cit. 2019-09-24]. Dostupné online.
9. ↑   *Ukážka z televízneho dokumentu Deti vetra, časť: Ľudia z rodu Rómov, SONDY č. 10, 1986* [online]. Veľké Borové: Archív Viliama Jána Grusku, [cit. 2021-08-29]. Dostupné online.
10. 1 2   *Viliam Gruska a jeho prelomové predstavenie o Rómoch* [online]. Národné osvetové centrum, 2019-09-26, [cit. 2021-08-29]. Dostupné online. Archivované 2021-08-29 z originálu.
11. ↑  KUMANOVÁ, Zuzana. Etnická identifikácia obyvateľov tzv. cigánskej/rómskej kolónie v Plaveckom Štvrtku. *Slovenský národopis* (Bratislava: Slovenská akadémia vied), 1998, roč. 46, č. 1, s. 47. Dostupné online [cit. 2021-08-29].
12. ↑  GRUSKA, Damas. Rómsky výprask. *Artalk* (Brno: Artalk), 2020-01-13. Dostupné online [cit. 2021-08-29].
13. ↑  TASR. Festival Východná prezentuje ľudovú kultúru už 62 rokov. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2016-07-23. Dostupné online [cit. 2021-08-29].
14. ↑  JANOŠÍKOVÁ, Katarína. Skúmal Rómov: Prváčik mal z obrázku popísať kúpeľňu, nevedel ani, aké je to mať teplú vodu. *Čierna labuť* (Bratislava: CEEV Živica), 2019-11-22. Dostupné online [cit. 2021-08-29].
15. ↑  MANN, Arne. Zmeny v prístupe k Rómom pred rokom 1989. O programe Ľudia z rodu Rómov. In:  *Rómovia 30 rokov po revolúcii : úvahy a reflexie na ceste za slobodou*. Ed. Vlado Rafael. Bratislava : eduRoma, 2020. 190 s. ISBN 978-80-972680-7-7. S. 34 – 39.
16. ↑  FRANC, Vlado. *Túto hudbu mám rád – Viliam Gruska* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, 2007-12-22, [cit. 2019-10-05]. Dostupné online.
17. ↑   *Pútnik slovenským časom – Portrét Viliama Jána Grusku : [Rozhlas a televízia Slovenska, scenár a réžia Martin Šulík, 2013]* [online]. youtube.com, 2019-09-23, [cit. 2019-10-03]. Dostupné online.
18. ↑  POSPÍŠILOVÁ, Iveta. *Portréty – Viliam J. Gruska* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, 2014-05-09, [cit. 2019-10-03]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
19. ↑   *Krajina duše : [hosť Viliam Gruska]* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, 2016-10-02, [cit. 2019-10-03]. Dostupné online.
20. ↑   *Zomrel scénograf, režisér a etnograf Viliam Ján Gruska* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, 2019-09-24, [cit. 2019-10-03]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
21. ↑   *Pribinov kríž, III. trieda* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2019-09-24]. Dostupné online.
22. ↑  ZÁTEKOVÁ, Lenka. *Ocenili významné osobnosti kraja* [online]. Žilina: Úrad ŽSK, 2016-12-09, [cit. 2019-09-24]. Dostupné online. Archivované 2019-09-24 z originálu.
23. ↑  TASR. Národnú cenu Slnko v sieti si prevezmú dvaja filmoví architekti. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2018-03-27. Dostupné online [cit. 2019-09-24].

Externé odkazy
--------------

* Web občianskeho združenia Archív Viliama Jána Grusku
* *Viliam Ján Gruska* na portáli SK CINEMA Slovenského filmového ústavu
* Viliam Ján Gruska v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Rozhlas a televízia Slovenska: Galéria elity národa (GEN.sk) Viliam Ján Gruska, 2011
* Príspevok Viliama Grusku v diskusii *Chudoba: fenomén pracujúcich aj nepracujúcich* na pôde Ústavu spoločenských vied SAV (2011)
* Prečo ešte ľudia veria Matici? Lebo viera sa dedí – rozhovor v denníku Pravda (2013)

| * z
* d
* u
Slnko v sieti za Celoživotné dielo |
| --- |
| 
* Juraj Herz (2004)
* Pavel Branko / Stanislav Szomolányi (2006)
* Maximilán Remeň† / Vincent Rosinec (2008)
* Ladislav Chudík / Albert Marenčin (2010)
* Tibor Biath / Eduard Grečner (2012)
* Dušan Dušek / Dušan Hanák (2014)
* Juraj Jakubisko / Igor Luther (2016)
* Rudolf Urc (2017)
* Viliam Gruska / Roman Rjachovský (2018)
* Ondrej Šulaj (2019)
* Milan Lasica (2020)
* Jelena Paštéková / Emília Vášáryová (2022)
* Ladislav Kraus / Stanislav Párnický† (2023)

 |

Autoritné údaje: * abART: 38486
* ISNI: 0000 0001 1712 2475
* LCCN: no95038773
* NK ČR: xx0270682
* SNK: 172847
* VIAF: 163066672
* WorldCat: lccn-no95038773