recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asociácia profesionálnych tenistov** (v origináli **Association of Tennis Professionals**, skratka **ATP**) je organizácia združujúca profesionálnych tenistov hrajúcich na medzinárodnej úrovni.

Organizácia bola založená v roku 1972, aby zastupovala záujmy profesionálnych tenistov. Dnes okrem iného organizuje (alebo má pod záštitou) väčšinu medzinárodných turnajov v rámci takzvanej **ATP Tour** a dohliada na zostavovanie uznávaného rebríčka tenistov, podľa ktorého sú zvyčajne nasadzovaní do turnajov.

Usporiadané turnaje
-------------------

Okrem štyroch najvýznamnejších (grandslamových) turnajov, ktoré zostali pod záštitou Medzinárodnej tenisovej federácie (ITF), a olympijského turnaja v tenise spadajú ostatné významné turnaje do ATP Tour. Podľa významu sa delia do niekoľkých kategórií:

* *Tennis Masters Cup* alebo v skratke „Masters" sa koná iba jeden koncom roka a je naňho pozvaných osem najlepších tenistov podľa rebríčka ATP
* *ATP Masters Series* - niekoľko (obvykle menej než desať za rok) najlepšie platených aj bodovo hodnotených turnajov
* *ATP International Series Gold* - zhruba desať turnajov „druhej" kategórie, ale tiež veľmi dobre finančne ohodnotených
* *ATP International Series* - „bežné" profesionálne turnaje menšieho významu - zvyčajne okolo 50 do roka.

Spoločne s Medzinárodnou tenisovou federáciou ďalej ATP má pod záštitou *ATP Challenger Series* - turnaje lokálneho významu s pomerne nízkym finančným ohodnotením (do 150 000 USD) s možnosťou účasti aj domácich hráčov, ktorí zatiaľ nefigurujú na rebríčkoch ATP. Ich počet je premenlivý, zvyčajne okolo 150 za rok.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky ATP
* Aktuálne poradie rebríčka ATP


|  |  |
| --- | --- |
|  | Tenisový portál |
Tropinin: Autoportrét
**Vasilij Andrejevič Tropinin** (rus. Василий Андреевич Тропинин; \* 19. marec 1776, Karpovka v Novgorodskej gubernii - † 4. máj 1857, Moskva) bol ruský maliar obdobia romantizmu.

Narodil sa ako nevoľník a v tomto postavení prežil väčšinu svojho života. Bol však obľúbencom grófa Münnicha a grófa Arkadija Markoffa, ktorý mu pomohol k prijatiu na petrohradskú Akadémiu. Tu študoval u S. S. Sčukina (1799-1804). Po absolvovaní tejto výtvarnej školy sa usadil v Moskve. Slobodu získal až po štyridsiatke. Maľoval svoje krajinky a žánrové obrazy („Starý žobrák", „Krajkárka", „Albáská dievka vo dverách"...) a najmä portréty (N. M. Karazmina, K. A. Lebrechta, A. S. Puškina, L. P. Tatiščeva, N. V. Gogoľa, cára Mikuláša I.).

Tropininove dielo obsahuje asi 3 000 obrazov. Dnes sú v majetku Ruského múzea v Petrohrade, Tretiakovskej galérii v Moskve, v Moskovskom Puškinovom múzeu a v súkromných zbierkach. Za najhodnotnejšie sa pokladajú „Portrét Alexandra Puškina", „Krajkárka" a „Vyšívačka zlatom".

Dielo
-----

* Portrét rodiny kniežaťa Morkova, 1813Portrét rodiny kniežaťa Morkova, 1813
* Portrét umelcovho syna, 1818Portrét umelcovho syna, 1818
* Portrét Nikolaja Karamzina, 1818Portrét Nikolaja Karamzina, 1818
* Ustym Karmeliuk, po r. 1820Ustym Karmeliuk, po r. 1820
* Konstantin Ravič, 1823Konstantin Ravič, 1823
* Krajkárka, 1823Krajkárka, 1823
* Portrét Alexandra Puškina, 1827Portrét Alexandra Puškina, 1827
* Portrét Vasilija Karatygina, 1842Portrét Vasilija Karatygina, 1842

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vasilij Andrejevič Tropinin**

Autoritné údaje: * abART: 34439
* GND: 11908712X
* ISNI: 0000 0000 8139 7206
* LCCN: n83035723
* NK ČR: xx0084770
* ULAN: 500025606
* VIAF: 59886509
* WorldCat: lccn-n83035723
**Halma** je abstraktná dosková hra pre dvoch, alebo štyroch hráčov, ktorú v roku 1884 vymyslel americký chirurg George Howard Monks. Halma je inšpirovaná staršou hrou s názvom Hoppity. 

Počiatočné rozloženie hracích kameňov pre dvoch hráčov
Počiatočné rozloženie hracích kameňov pre štyroch hráčov

Pravidlá
--------

Hracia doska má tvar štvorca a skladá sa zo 16x16 polí štvorcového tvaru. V rohoch hracej dosky sa nachádzajú tzv. *dvorce*, ktoré sa delia na malé dvorce a veľké dvorce. Na začiatku hry umiestnia hráči svoje hracie kamene na štartovacie pozície. V prípade hry medzi dvomi hráčmi, má každý hráč k dispozícii 19 hracích kameňov svojej farby (obvykle biele a čierne), ktoré sa umiestnia na veľké dvorce v protiľahlých rohoch. V prípade hry medzi štyrmi hráčmi má každý hráč k dispozícii 13 hracích kameňov, ktoré sa umiestnia na všetky malé dvorce v rohoch hracej dosky. 

Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy. V každom ťahu môže hráč presunúť jeden svoj kameň na susedné volné pole ľubovolným smerom - ortogonálne aj diagonálne. Hráči môžu preskakovať svoje aj cudzie kamene, pokiaľ je nasledujúce pole v smere skoku voľné, pričom môžu vykonávať aj viacnásobné skoky. Skákanie je nepovinné a v prípade viacnásobného skoku nemusí hráč vykonať všetky skoky. Hracie kamene sa nijak nevyhadzujú a zostávajú v hre až do jej konca.
Cieľom hry je premiestniť všetky svoje hracie kamene na súperov dvorec. 

### Koniec hry

Hra skončí, ak nastane jeden z nasledujúcich prípadov:

1. Jeden z hráčov dostane všetky svoje hracie kamene do súperovho dvorca. Tento hráč vyhráva.
2. Ak jeden z hráčov urobil viac ako 50 (pre verziu 10x10 políčok) alebo 30 (pre verziu 8x8 políčok) ťahov a ešte stále má svoje hracie kamene vo svojom dvorci, alebo ak sa po takomto počte ťahov vráti niektorým svojím hracím kameňom do svojho dvorca. Takýto hráč prehráva. Toto pravidlo zabraňuje hráčom, aby blokovali svoj dvorec a neumožnili súperovi doviesť tam všetky hracie kamene.

Varianty hry
------------

Okrem varianty na hracej doske so 16x16 poľami existujú aj ďalšie dve varianty tejto hry, ktoré sa hrajú na hracích doskách s iným počtom polí. 

* 8x8 polí
* 10x10 polí

Pozri aj
--------

* Dáma (hra)

Externé odkazy
--------------

* Halma na boardgamegeek.com (po anglicky)

Referencie
----------

1. ↑
Súradnice: 48°09′08″S 17°08′29″V﻿ / ﻿48,1523°S 17,1415°V﻿ / 48.1523; 17.1415

Rezidenčná výšková budova Rozadol
**Rozadol** (*Ružová dolina*) je nová moderná štvrť v bratislavskej mestskej časti Ružinov, v miestnej časti Ružová dolina. Dominantou štvrte je obytná výšková budova s výškou 80 metrov. Projekt je výsledkom architektonickej súťaže.

Projekt
-------

* Investor: ASSET a.s.
* Architekti: Peter Moravčík, Juraj Šujan
* Súťaž: 2003
* Projekt: 2003 – 2004
* Realizácia: 06. 2003 – 12. 2006
* Zastavaná plocha: 18 157,58 m²
* Úžitková plocha: 73 378,85 m²
* Obostavaný priestor: 270 744,14 m³
* Byty: 260 spolu 36 000 m²
* Služby a kancelárie: 10 500 m²
* Náklady: 150 000 000 Sk

Poloha
------

Nachádza sa v Ružovej doline, ktorá patrí do širšieho centra Bratislavy. Areál sa v minulosti využíval ako priemyselný — areál bratislavských mliekarní.

Hmotovo – priestorové riešenie
------------------------------

Pôdorysná stavba odzrkadľuje tri základné nosné motívy urbanistickej štruktúry:

* riadková zástavba panelového sídliska,
* traktová uličná fronta socialisticko-realistického sídliska,
* a motív výškovej budovy, ktorá je dominantou komplexu.

Tieto základné znaky doplnili ďalšie charakteristické prvky, ako napr. menšie objekty vybavenosti, umiestnené voľne v rámci bloku.

Usporiadanie budov v komplexe vytvára vlastné nádvoria poloprivátneho charakteru. Skladá sa z 11 objektov, ktoré zahŕňajú byty, kancelárie a občiansku vybavenosť.

Dispozičné riešenie
-------------------

Objekt tvorí 5 šesťpodlažných budov, ktoré majú zelené strechy, 3 osempodlažné bytové domy a jedna dvadsaťštyriposchodová budova s polyfunkčným využitím a bazénom na streche. Táto budova je jednou z najvyšších obytných na Slovensku. Celá rozloha komplexu je 22 300 m². V komplexe sa nachádza 260 bytov: jednoúrovňové – 50 – 180 m², mezonetové s obytnou plochou 180 m². 

Dispozičné riešenie je navrhnuté ako voľný, otvorený priestor, vytvorený spojením kuchynskej, jedálenskej a obytnej zóny. Vo všetkých bytoch sa nachádza lodžia alebo terasa.

Fasáda
------

Charakteristický vzhľad komplexu určuje keramický obklad tehlovej farby. Bohato diferencovanú textúru priečelí obytných domov vyvažuje pokojnejšie priečelie administratívy. Severná fasáda uličného traktu s presklenými pavlačami vracia v novom prevedení tradičný motív mesta.

Konštrukcia
-----------

Komplex vďačí za svoju vysokú dispozičnú variabilitu železobetónovému stenovému a pilierovému nosnému systému s rozponom 7,5 m.

Použitá literatúra
------------------

* ASB, 1 – 2/2006 XIII. Ročník, Martina Jakušová, Bývanie v oblakoch 16. 1. 2007, str. 28 - 32
* ARCH o architektúre a inej kultúre, ročník 11, číslo 11, oktober 2006, Henrieta Moravčíková, Konzistentná výpoveď na tému mestské bývanie, str. 14 – 19

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka projektu
O rovnomennej planétke pozri *22203 Prothoenor.*
**Prothoénor** alebo **Prothoénór** (starogr. Προθοήνωρ – *Prothoénor*, iný prepis *Prothoénór*, lat. *Prothoenor*) je v gréckej mytológii syn Aréilyka a Thebuly, (podľa Diodora bol synom Archilyka) bol jedným z boiótskych vodcov v trójskej vojne.

Keď trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi jeho manželku Helenu, Prothoénor a jeho bratia z Boiótie, ako aj mnoho iných Achájcov prijali výzvu mykénskeho vládcu Agamemnóna, aby sa zúčastnili na výprave proti Tróji. Druhý spev Homérej Iliady, ktorý je rozsiahlou prehliadkou achájskych krajín, ich vodcov a počtu lodí, na ktorých ich ozbrojené sily priplávali k Tróji o tom uvádza: „*Boióťanom Léitos a Péneleós na čele stáli, Arkesilaos a tiež Klonios, chrabrý Prothoénor, ktorí prebývali v Hyrsku a sídlili v Aulide skalnatej, v Schoine a Skóle a pri Eteóne pahorkovitom, potom v Thespeii a Graii a v priestornom Mykalesse, ktorí mali Harmu, Eilesion a Erythry za svoje sídlo.."* Podľa Hygina Prothoénor z boiótskeho mesta Thespiai priplával k brehom Tróje s vojskom na ôsmich lodiach.

Trójska vojna potom trvala desať rokov a priniesla Tróji skazu. Vyžiadala si mnoho mŕtvych a zahynul v nej aj Prothoénor, ktorého zabil oštepom trójsky hrdina Polydamas.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Homér, *Iliada*, 14, 449-452
2. 1 2 3  Hyginus, *Fabulae* 97.
3. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,67,7.
4. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2, 494-495
5. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 39-40.
6. ↑  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis,* 1,13.
7. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 95-96.
Hrad Falkland
**Falkland Palace** sa nachádza vo Fife, v Škótsku. Je to bývalý kráľovský palác, patriaci škótskym kráľom. V súčasnosti spadá pod správu škótskej charitatívnej organizácie *National Trust for Scotland* a slúži ako turistická atrakcia. 

Škótska koruna získala hrad Falkland od klanu MacDuffových z Fife v 14. storočí. V roku 1402 Robert Stewart, 1. vojvoda z Albany, uväznil svojho synovca Dávida Stewarta, vojvodu z Rothesay, najstaršieho syna škótskeho kráľa Róberta III. na hrade Falkland. Uväznený vojvoda tu nakoniec zomrel vďaka zanedbanosti a hladovaniu. 

Medzi rokmi 1501 a 1541 králi Jakub IV. a Jakub V. prestavali starý hrad na kráľovský palác, jeden z najkrajších renesančných palácov v Británii. Jakub V. už chorý, zomrel na hrade Falkland v decembri roku 1542 po tom, ako sa dozvedel, žejeho manželka Mária de Guise porodila dcéru Máriu.

Falkland sa stal známym útočiskom všetkých panovníkov z dynastie Stewartovcov. Tu sa venovali sokolníctvu a využívali rozľahlé okolité lesy na sokolníctvo a poľovačky na vysokú zver a diviakov. V susedstve sa nachádza hrad Myres Castle, ktorý bol odvekým domovom kráľovských súdnych dozorcov, ktorí slúžili na hrade Falkland prinajmenšom od 16. storočia.

Po spojení kráľovstiev navštívili Falkland Jakub VI. Karol I. a Karol II.. Oliver Cromwell napadol vojenskú jednotku pomocou požiaru, ktorý premenil hrad rýchlo na ruinu. V roku 1887 John Crichton-Stuart, 3. markíz z Bute, začal renovačné práce na hrade. Hrad Falkland je spravovaný rodinou Crichtona Stuarta od nadobudnutia 3. markízom z Bute v roku 1887. V súčasnosti je síce v správe charitatívnej organizácie, no ešte i dnes ho vlastní súčasný 7. markíz z Bute, ktorý sa stará a udržuje hrad a jeho rozsiahle záhrady.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Falkland Palace**

Externé odkazy
--------------

* Rampant Scotland
* Undiscovered Scotland
* Stránky organizace National Trust of Scotland
* Tour Historic Falkland Palace
Vchod do kampusu Caltechu, East California Boulevard, Pasadena, Kalifornia.
**California Institute of Technology** (prekladané ako **Kalifornská technická univerzita, Kalifornská vysoká škola technická** alebo nepresne ako **Kalifornský technologický inštitút**; skrátene **Caltech**) je súkromná univerzita so zameraním na výskum v oblasti vedy, technológie a inžinierstva. Nachádza sa v meste Pasadena v Kalifornii v USA. Kampus univerzity zaberá asi 50 ha a leží približne 18 km severovýchodne od Los Angeles. Je relatívne malou školou, v súčasnosti ho navštevuje 2100 študentov. Je však jednou z najuznávanejších svetových univerzít. Školu absolvovalo 17 držiteľov Nobelovej ceny.

Napriek tomu, že bola pôvodne založená ako prípravná a odborná škola (v roku 1891 Amosom G. Throopom), začiatkom 20. storočia ju navštevovalo viacero významných vedcov ako George Ellery Hale, Arthur Amos Noyes, alebo Robert Andrews Millikan. Po tom, čo boli prípravné a odborné školy roku 1910 zrušené bola škola premenovaná a dodnes pôsobí pod svojim súčasným názvom Kalifornský technologický inštitút. V roku 1934 sa škola stala súčasťou Asociácie amerických univerzít.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **California Institute of Technology**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka
Piesočná búrka v Egypte
Duny Líbyjskej púšte
Oáza
**Líbyjská púšť** (arab. الصحراء الليبية‎ – Ṣaḥrá' al Líbija) je púšť, nachádzajúca sa v severovýchodnej časti Afriky a je súčasťou Sahary. Má rozlohu približne 1 100 000 km² a zasahuje na územie Líbye, Egypta a Sudánu. 

Púšť má tvar štvorca a je prevažne rovinatá, no možno na jej území nájsť aj hrebene a preliačiny. Najvyššie vrcholy púšte sa vypínajú v pohorí Džilf al-Kabír do výšky 2 000 m n. m.. Povrch Líbyjskej púšte je prevažne kamenistý (hamada), no nachádzajú sa tu i dunové polia. Púšťou nepreteká ani v nej nepramení žiadna rieka. V oblasti je 8 dôležitých preliačin, v ktorých sú oázy s pitnou vodou. Zo zvierat tu dominujú púštne vretenice a škorpióny.

Pozri aj
--------

* Sahara
* Alžírska púšť

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Líbyjská púšť**

Súradnice: 24° s.š. 25° v.d.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Libyjská poušť na českej Wikipédii.*
Plavby Jamesa Cooka: prvá – červená, druhá – zelená, **tretia** – modrá
Smrť kapitána Cooka na obraze Johna Webbera z roku 1784.
**Tretia plavba Jamesa Cooka** bola námorná prieskumná plavba pod velením kapitána Jamesa Cooka do Tichomoria, uskutočnená v rokoch 1776 – 1779. 

Oficiálne uverejneným účelom plavby bol návrat Omaia, mladého domorodca, ktorého do Anglicka z Tahiti priviezol počas druhej plavby komandér Tobias Furneaux. Skutočným a tajným účelom výpravy však bolo objavenie Severozápadného prejazdu. Na výprave sa zúčastnili dve lode: HMS *Resolution*, delová šalupa, ktorej pri vyplávaní velil J. Cook, a HMS *Discovery*, ktorej velil Charles Clerke. Po zastávke na Tahiti zamierila výprava do severného Tichomoria. Tu J. Cook objavil súostrovie, ktoré pomenoval Sandwichove ostrovy (dnes Havajské ostrovy). Potom výprava doplávala k brehom Severnej Ameriky, kde Cook márne hľadal Severozápadný prejazd. Po ukončení hľadania prejazdu sa výprava vrátila na Havajské ostrovy, kde sa 14. februára 1779 v zátoke Kealakekua dostal James Cook do konfliktu s domorodcami a pri pokuse zajať ich náčelníka, bol v následnej šarvátke s nimi zabitý. Velenie výpravy po Cookovej smrti prevzal Charles Clerke, ale ten počas plavby na Kamčatku v auguste 1779 zomrel na tuberkulózu. Po Clerkovej smrti prevzal velenie výpravy John Gore a s ním sa výprava vrátila do Anglicka.

Literatúra
----------

* BEAGLEHOLE, John Cawte. *The Life of Captain James Cook*. Stanford: Stanford University Press. ISBN 0-80472-009-6. (anglicky)
* HOUGH, Richard. *Captain James Cook: A Biography*. New York: W.W. Norton & Co.. ISBN 0-39303-680-4. (anglicky)
* KITSON, Arthur. *The Life of Captain James Cook*. Whitefish: Kessinger Publishing. ISBN 1-41916-947-5. (anglicky)
* THOMAS, Nicholas. *Cook : The Extraordinary Voyages of Captain James Cook*. New York: Walker & Company. ISBN 978-0-8027-1412-1. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Třetí plavba Jamese Cooka na českej Wikipédii.*
**Bzovské sklárske dni** sa uskutočňujú každý rok v Dolnej Bzovej, miestnej časti Podkriváňa (okres Lučenec), v termíne (dátum neznámy). Táto slávnosť je za účelom pripomenutia bývalej slávy bzovských sklárni. Celý projekt bol verejnosti predstavený 01.10.2011 na I. ročníku Bzovských sklárskych dní. Nachádza sa tu postavená sklárska pec na ktorej sklári predvádzajú fúkanie skla počas slávnosti. Každý rok počas slávností tu vystupujú hudobné a tanečné skupiny. Nechýbajú tu ani stánky s občerstvením, alebo suvenírmi. Iniciátorom myšlienky bol Peter Greksa z Dolnej Bzovej.

História
--------

V r. 1769 po vzájomnej dohode medzi prefektom divínskeho panstva Jozefom Fejérpatakym a sklárskym majstrom Bernardom Hupkom došlo k uzatvoreniu zmluvy o výstavbe novej sklárskej huty. Majster Hupka sa zaviazal, že hutu na výrobu krištáľového a rezaného skla postaví na Bzovej a do panskej pokladnice z nej bude každoročne odvádzať 200 zlatých. Táto zmluva bola zaprezentovaná 3. júna 1769. Výstavba sklárskej huty s príslušenstvom prebehla v rokoch 1771 až 1772. V období rokov 1813- 1848 boli bzovské sklárne v správe rodiny Pavla a Františka Sauerovcov. Leopolda Kuchynka najskôr prenajal sklárne, postupne odkúpil a spolu so svojou rodinou sa r. 1856 na Bzovú presťahoval. Jeho najstaršia dcéra Gabriela sa r. 1858 vydala za Karola Daniaka, ktorý od r. 1862 vystupuje ako vlastník sklární v Hornej Bzovej. V roku 1873 tu ale činnosť sklárne zastavil. Ďalej pracovala už iba skláreň Leopolda Kuchynku v Dolnej Bzovej. Zánik sklárni bol, pred rokom 1891.

Externé odkazy
--------------

* www.bzovskesklarskedni.com

Súradnice: 48°31′12″S 19°30′01″V﻿ / ﻿48,519922°S 19,500239°V﻿ / 48.519922; 19.500239
Súradnice: 45°39′07″S 25°35′19″V﻿ / ﻿45,65181°S 25,58851°V﻿ / 45.65181; 25.58851

**Kostol svätého Martina** (rum. Biserica Sfântul Martin, nem. Martinsberger Kirche, maď. Szent Márton-templom) je evanjelický kostol z obdobia stredoveku, postavený v gotickom slohu, nachádzajúci sa na úpätí pahorku Schlossberg (Martinsberg) v centre mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika a dejiny
------------------------

Kostol svätého Martina patrí k najstarším pamiatkam Brašova. Na mieste je už v roku 1225 zdokumentovaná kaplnka zasvätená svätému Martinovi a v roku 1235 bol namiesto nej postavený súčasný kostol.

V roku 1395 sa omše v kostole účastnil uhorský král Žigmund pri jeho návšteve Brašova.

V roku 1421 bol kostol poškodený počas tureckého nájazdu, ale s pomocou dotácií od miestneho obyvateľstva bol opravený pri voch renováciách, ktoré prebehli v rokoch 1442 a 1447.

Zvon v kostole pochádza z roku 1521 a tento letopočet je aj na zvone vyrytý, rovnako ako v prípade hlavných kostolných dverí z roku 1522.

Organ v kostole je z roku 1682.

Oltár bol postavený v roku 1685 a v roku 1730 bol renovovaný. V roku 1796 prebehla aj velká renovácia kostola, ktorý bol podstatne zväčšený a odvtedy má svj terajší vzhľad.

V roku 1926 bol kostol vybavený novým organom. V roku 1962 prebehla ďalšia reštaurácia kostola, nasledovaná zatuaľ poslednou v roku 2010.

Kostol sa nachádza v historickej časti mesta na úpätí pahorku s Brašovskou pevnosťou.

Interiér kostola si zachoval svoj ranogotický výzor.

Ďalšie zaujímavosti
-------------------

* Kostol bol zpočiatku rímskokatolíckym kostolom a bol zasvätený svätému Martinovi Tourskemu.´
* Kostol má celkov štyri vchody z ktorých každý bol postavený v inom období.
* Zakladateľmi kostola boli františkánski mnísi.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  merg.in
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  transindex.ro
3. 1 2 3  welcometoromania.ro
4. 1 2 3 4 5  brasovtour.com
5. 1 2  zilesinopti.ro
O obci v okrese Nitra pozri *Báb (okres Nitra).*
**Báb** (arabs. باب *báb* - brána), vlastným menom **Sajjid Alí Muhammad** alebo **Mirza Alí Muhammad** (\* 20. október 1819, Šíráz, Perzia – † 9. júl 1850, Tabríz, Perzia) bol zakladateľ bábizmu. Zakladateľ bahaizmu Bahá’u’lláh považoval Bába za svojho predchodcu. 

Sajjid Alí Muhammad sa živil ako obchodník a cestoval po Iráne a Iraku. V rokoch 1840–41 navštívil šiitske pútne miesto Karbala, kde sa dostal do kontaktu s šajchizmom, islamským mystickým hnutím. 22. mája 1844 sa vyhlásil za predchodcu skrytého imáma (vodcu šiitskych moslimov) a prijal meno Báb. Ešte v ten večer začal písať svoje prvé náboženské dielo, komentár k dvanástej súre Koránu (súre *Júsuf*) pod názvom *Kajjúm al-Asma'.* Bábisti a bahájci považujú tento spis za prvé Bábovo dielo inšpirované Bohom.

V septembri 1844 vykonal Báb púť do Mekky. Pre svoju reformovanú verziu šiitskeho islamu sa mu nepodarilo získať veľa prívržencov. Po návrate do Šírázu ho perzské úrady uväznili. Vo väzení strávil pol roka a krátko po svojom prepustení sa v ňom začiatkom roku 1847 ocitol zase. Na jar roku 1848 sa v liste svojim žiakom vyhlásil za očakávaného dvanásteho imáma šiitskeho islamu. Po smrti perzského šáha na jeseň roku 1848 sa niektorí radikálni Bábovi prívrženci rozhodli využiť príležitosť a definitívne sa oddeliť od islamu. Začali viesť formu *bábistického džihádu* s cieľom vytvoriť bábistickú teokraciu. Séria povstaní Bábových prívržencov trvala päť rokov. Perzské úrady Bába v roku 1850 odsúdili na trest smrti a popravili.

Najdôležitejším Bábovým dielom je Baján, posvätná kniha bábistov a bahájcov.

Bibliografia
------------

* Manfred Hutter. „Bābīs". In: Lindsay Jones (ed.), *Encyclopedia of Religion, Second Edition*, Vol. 2, Farmington, MI: Thomson Gale, 2005.

Autoritné údaje: * BnF: 12110334z
* GND: 118505424
* ISNI: 0000 0001 0868 6703
* LCCN: n50053656
* NK ČR: jx20050427002
* VIAF: 9878408
* WorldCat: lccn-n50053656
*Sphyrna lewini*
**Sfyrnovité** (iné názvy: **mlatkohlavé/kladivohlavé žraloky, žraloky kladiváky**; lat. *Sphyrnidae*) sú čeľaď radu Carcharhiniformes. 

Najznámejší z čeľade je rod *Sphyrna*, ktorý zahŕňa 8 recentných druhov, ktorých typickým a zvláštnym znakom je sploštený tvar hlavy, ktorý zhora pripomína kladivo. Oči sa nachádzajú na jej bokoch. Dôvody, prečo majú sfyrny takú zvláštnu anatómiu, zostávajú nejasné. Pri plávaní im hlava isto slúži ako účinná nosná plocha, možno jej nezvyčajný tvar využívajú hlavne na detekciu koristi, pretože zmysel na vnímanie elektromagnetického poľa (produkovaný pri pohybe svalov možného úlovku) rozložený na veľkej šírke je presnejší. Kladivohlavé žraloky sa často združujú do stád, pravdepodobne najmä z dôvodu ochrany pred predátormi. Mladé jedince niekedy hromadne migrujú v obrovských stádach.

Referencie
----------

1. ↑  Kajiura, Stephen M. (2001), „Head morphology and electrosensory pore distribution of carcharhinid and sphyrnid sharks", *Environmental Biology of Fishes* (Kluwer Academic Publishers) 61 (2): 125–133, doi:10.1023/A:1011028312787, ISSN 1573-5133,

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sfyrnovité**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Sfyrnovité**
**Báb al-Azízíja** (arabsky: *باب العزيزية*, doslova *Nádherná brána*) sú kasárne a zároveň veliteľstvo na južnom okraji Tripolisu, hlavného mesta Líbye. Išlo o hlavnú základňu líbyjského vodcu Muammara al-Kaddáfího. Jeho odporcovia ju dobyli počas občianskej vojny v Líbyi 23. augusta 2011.

Základňu v jej pôvodnej podobe postavil už kráľ Idris I. a Kaddáfí ju neskôr iba zdokonalil. Má plochu približne šiestich štvorcových kilometrov a leží na strategicky významnej ceste spájajúcej centrum Tripolisu s Tripoliským medzinárodným letiskom.

Referencie
----------

1. ↑  REUTERS. *Kaddáfího Vlčí doupě. Pod despotovou pevností jsou kilometry tunelů* [online]. iDNES.cz, 23.8.2011, [cit. 2012-10-30]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  JEMELKA, Petr. *Seznamte se: Mozkové centrum režimu Báb al-Azízíja* [online]. aktuálně.cz, 23.8.2011, [cit. 2012-10-30]. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Báb al-Azízíja na českej Wikipédii.*
**Hradlo XOR** (angl. *XOR gate*, skratka z *eXclusive OR*) je druh logického digitálneho elektronického obvodu zo skupiny kombinačných obvodov (hradiel).

Funkcia
-------

Hradlo XOR je jedným zo základných kombinačných logických obvodov, ktorého výstup je *exkluzívny* logický súčet vstupov („buď A, alebo B"). Výstup je log.1 vtedy a len vtedy ak sa hodnoty vstupov líšia.

XOR je funkciou súčtu modulo 2, využíva sa preto v binárnych sčítačkách v aritmeticko-logických jednotkách počítačov. Polovičná sčítačka pozostáva z jedného hradla XOR (súčet) a jedného hradla AND (prenos do vyššieho rádu).

### Tri a viac vstupov

XOR je binárna operácia – je definovaná na dvoch vstupoch. V elektronike sa ale bežne používa pojem hradla XOR pre 3 a viac vstupov. 

Najčastejšia interpretácia je taká, že prvé dva vstupy sú privedené do prvého hradla XOR. Každý ďalší vstup je privedený spolu s výstupom predchádzajúceho hradla na vstup ďalšieho hradla XOR. Výsledkom je obvod, ktorého výstup je log.1 vtedy a len vtedy ak je log.1 na nepárnom počte vstupov. Takýto obvod sa využíva ako generátor parity.

Rozšírenie IEC značky hradla XOR pre tri vstupy
Možná je aj druhá interpretácia, vychádzajúca z pojmu „*exkluzívny*" logický súčet ako aj z IEC značky hradla XOR (pozri obr. vpravo). Podľa tejto interpretácie je výstup log.1 vtedy a len vtedy, ak práve na jednom z N vstupov je log.1, čo by zodpovedalo aj „=1" v značke IEC. IEC značka však nebola myslená pre širšie než 2-vstupové hradlo a takéto jej rozšírenie nie je platné. Táto interpretácia viacvstupového hradla XOR nie je v praxi častá, nakoľko sčítačky a generátory parity sú častejšie než detektory „1 z N".

Prevedenie
----------

XOR hradlo sa vyrába vo forme integrovaného obvodu, pričom sa obvykle umiestňuje niekoľko XOR hradiel do jedného puzdra, aby sa využili všetky dostupné vývody puzdra.

Pozri aj
--------

* Hradlo OR
* Hradlo XNOR
* Generátor parity
* Binárna sčítačka
* Zoznam základných logických obvodov
* Zoznam logických integrovaných obvodov CMOS radu 4000
* Zoznam logických integrovaných obvodov TTL radu 7400
**Ferrari F2004** bolo úspešným závodným vozidlom Formuly 1, ktoré navrhli Rory Byrne, Ross Brawn a Aldo Costa pre sezónu Formuly 1 v roku 2004.

Charakteristika
---------------

Vozidlo bolo založené na rovnakých princípoch, aké boli zavedené už vo vozidle F2002, ale došlo k ďalšiemu evolučnému pokroku. Výfuky periskopu boli menšie a namontované bližšie k stredovej čiare vozidla a zadné krídlo bolo zväčšené. Zadné zavesenie bolo prepracované tak, aby sa znížilo opotrebovanie pneumatík, čo bol hlavný problém modelu F2003-GA. Motor bol navrhnutý tak, aby vydržal celý víkend v súlade s technickými predpismi FIA pre príslušnú sezónu.

Zhrnutie
--------

Vozidlo bolo rovnako úspešné ako F2002, vyhralo 15 z 18 pretekov, zaznamenalo 12 prvých štartovacích pozícií a mnoho rekordov. Michael Schumacher vytvoril sezónny rekord víťazných 13 pretekov (Sebastian Vettel ho v roku 2013 vyrovnal) a získal rekordné siedme celkové víťazstvo v seriáli majstrovstiev sveta, zatiaľ čo Ferrari bolo jasným víťazom Pohára konštruktérov.

Po sezóne 2004 bolo auto vyvíjané ako skúšobné aj pre rok 2005 a použité v prvých dvoch pretekoch. Napriek pódiovému umiestneniu v Australian Grand Prix v roku 2005, bolo v tom istom roku nahradené novým modelom F2005, ktoré malo premiéru na Bahrajn Grand Prix.

Celkovo v kariére získal model 272 bodov.
**Ferrari 288 GTO** je superšportový automobil, vyrábaný automobilkou Ferrari v rokoch 1984 – 1986. Vyrobených bolo iba 278 kusov za vtedajšiu cenu asi 6500 libier. Je to jedno z 3 áut Ferrari, ktoré dostali cenné označenie GTO (Gran Turismo Omologato) – Ferrari 250 GTO, 288 GTO a 599 GTO. 288 GTO je nástupca legendárneho 250 GTO a neskôr bol nahradený modelom Ferrari F40. Model 288 technicky vychádza z Ferrari 308 GTB o čom svedčí aj vzhľad a rovnaký znak – legendárny „predok naopak".

Špecifikácia
------------

### Výkony

|  |  |
| --- | --- |
| Výkon: | 400 PS (294 kW; 395 hp) @ 7 000 ot./min. (138 PS/L; 345 PS/t) |
| Krútiaci moment: | 496 Nm @ 3 800 ot.min. (171 Nm/L; 428 Nm/t) |
| Max. otáčky: | 7700 ot./min. |
| Zrýchlenie 0 – 100 km/h: | 4,8 s |
| Zrýchlenie 0 – 160 km/h: | 10,2 s |
| Zrýchlenie 0 – 200 km/h: | 15,2 s |
| 1/4 míle 400 m: | 12,7 s @ 181 km/h |
| Max. rýchlosť: | 306 km/h |
| Kombinovaná spotreba: | 14 L/100 km |
| Kapacita palivovej nádrže: | 120 L |

### Motor

Je to vidlicový osemvalec s objemom 2 855 cm³. Disponuje vstrekovaním pomocou karburátora – Magneti-Marelli, bol preplňovaný dvoma rovnako veľkými turbodúchadlami IHI. Mal rozvody DOHC (4ventily/valec) a kompresný pomer 7,6:1. Rozmery valca 8 cm/7,1 cm (priemer, zdvih).

GTO Evoluzione
--------------

GTO Evoluzione
V roku 1987 bolo postavených 5 vozidiel, mali výrazný bodykit (dodnes považované za najškaredšie Ferrari). Motor však mal výkon 650 koní a auto vážilo len 938 kg. Maximálna rýchlosť bola až 362 km/h. GTO Evoluzione bolo postavené pre preteky skupiny B, ktoré boli zrušené krátko pred dokončením modelu. Ale aj dnes je toto auto považované za obrovskú legendu.
Moravské a slovenské osídlenie v dolnorakúskom Pomoraví (Moravské pole - Marchfeld).
Počet Slovákov v Rakúsku sa odhaduje na 10 000. Z toho 70% žije v hlavnom meste Viedni. 

Zvyšných približne 3 000 Slovákov žije v ostatných rakúskych mestách a posledné zvyšky (najmä Záhorákov) v dedinách na Moravskom poli (v roku 1935 tam bolo ešte 18 obcí, v ktorých tvorili 5 až 12% obyvateľov) - išlo napríklad o obce Dürnkrut, Drösing (slov. *Streženice*), Waltersdorf an der March (slov. *Prílep*), Hohenau (slov. *Cahnov*), Rabensburg (slov. *Havranohrad*), Marchegg, Jedenspeigen, Angern (slov. *Congr*) a inde. Do súčasnosti sa takmer úplne asimilovali. V posledných rokoch sa však Slováci do prihraničných oblastí vracajú, čo sa viaže najmä na migráciu do zázemia Bratislavy. Veľa Slovákov žije napríklad v obciach Kittsee (Kopčany), Berg, Wolfsthal (Vlčindol) či v meste Hainburg. Mnoho z nich tu však nemá nahlásený trvalý pobyt. 

| Nemecký názov | Slovenský názov | Česi, Moravania a Slováci (1910) | % (1910) |
| --- | --- | --- | --- |
| Dürnkrut | Kruta | 112 | 6,61 |
| Drösing | Streženice | 50 | 3,65 |
| Waltersdorf an der March | Prílep | 6 | 1,24 |
| Hohenau | Cahnov | 234 | 6,26 |
| Rabensburg | Havranohrad | 630 | 33,55 |
| Marchegg | Marchek | 63 | 2,24 |
| Jedenspeigen | Nidršpelk | 0 | 0,00 |
| Angern | Congr | 160 | 13,27 |

Referencie
----------

1. ↑  MRUŠKOVIČ, Viliam. *Európa jazykov a národov na prahu tretieho tisícročia*. Martin : Matica slovenská, 2008. 517 s. ISBN 978-80-7090-858-7. S. 56.
**Slovotvorný variant frazémy** je druh lexikálneho variantu, ktorý spočíva v nahrádzaní istých komponentov ich derivátmi alebo ináč slovotvorne s nimi spätými slovami, napr. *vyrásť z detských nohavíc/nohavičiek, hlava maková/hlavička maková, vyvaľovať oči/očiská/okále na niečo*, *dračie zuby/zubále*; rus.: *protereť s peskom/pesočkom kogo, pod krylom/krylyškom u kogo* a pod. Aj pri zachovaní základného významu a jadra obraznosti frazémy s takouto variantnosťou existujú medzi slovotvornými variantmi nielen štylistické, ale aj badateľné vecné odtienky (rozličné pragmatické a ďalšie konotácie). Ak by sa uplatnením slovotvornej premenlivosti menil kategoriálny význam frazémy, vzniká nová jednotka, ktorá nemá platnosť variantu, ale je frazeologickým derivátom (p.). Medzi najbežnejšie typy slovotvorného variantu patrí deminutívny variant (p.).

Literatúra
----------

* V. P. Žukov, 1986.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Josef Strauss** (\* 20. august 1827, Viedeň – † 22. júl 1870, Viedeň) bol rakúsky hudobný skladateľ. Bol druhým synom skladateľa Johanna Straussa st. a mladším bratom slávnejšieho Johanna Straussa ml. Skladal polky, valčíky aj kvadrily.

Zdedil od otca hudobný talent, ale na základe otcovho želania išiel študovať na Polytechnický inštitút a venoval sa tiež výtvarnému umeniu. Prvé zamestnanie získal ako maliar. V revolučnom roku 1848 sa stal členom študentských légií, ale do diania sa radšej nezapájal, ostal antimilitaristom.

Keď jeho brat skolaboval a rodina ho požiadala, aby ho zastúpil vo vedení orchestra, nemal na to dostatočné hudobné vzdelanie. Napriek tomu ho prehovorili a on sa pustil plnou silou do rýchloštúdia hudby. 23. júna 1853 vystúpil prvýkrát pred publikom, v auguste už predstavil svoju prvú vlastnú skladbu, valčík *Die Ersten und Letzten* (Prvý a posledný). Osvedčil sa ako dirigent, aj ako skladateľ a po bratovom návrate z liečenia sa s ním vo vedení orchestra striedal. V roku 1870 odpadol na koncerte vo Varšave a bol prevezený do Viedne. Krátko na to zomrel pravdepodobne na krvácanie do mozgu.

Počas svojej krátkej hudobnej kariéry stihol vydať 283 skladieb. Ich hudobný štýl je podobný Johannovmu, ale vyznieva melancholickejšie. Medzi najznámejšie diela patria valčíky *Dorfschwalben aus Österreich* op.164, *Akvarellen* op. 258, alebo *Perlen der Liebe* op. 39. Spoločne s Johannom napísal aj slávnu *Pizzicato-Polku*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Josef Strauss**

Autoritné údaje: * BnF: 139001232
* GND: 118809555
* ISNI: 0000 0001 2031 4611
* LCCN: n79077314
* NK ČR: jn19990009734
* VIAF: 100251784
* WorldCat: lccn-n79077314
**Látkovce** sú miestna časť slovenskej obce Uhrovec (okres Bánovce nad Bebravou), ku ktorej boli pripojené v roku 1968. Ležia juhovýchodne od samotného Uhrovca, v kotline za Ostrým vrchom. Stojí tu dvojpodlažný klasicistický kaštieľ z 1. polovice 19. storočia.

Dejiny
------

Prvým doloženým vlastníkom Látkoviec bolo Zuborské opátstvo (1113), po ňom rodina *Latkóczyovcov*, od nej ho kúpila rodina *Záblatských* (Záblathy). Člen prvej zo zmienených rodín Pavol Latkóczy bol v roku 1485 veliteľom hradu Uhrovec.

Dedina sa prvýkrát spomína v roku 1364. 

V roku 1598 tu bolo 23 domov, v roku 1828 už len 8 domov (195 obyvateľov) a v roku 1910 len 63 obyvateľov (všetko Slováci).Ďalším majiteľom bol veľkostatkár Náchlinger, ktorý sa sem prisťahoval z Čiech, zo Zvěstova, spolu s manželkou Mariou Sedničkovou. Tá sem postupne priviedla svojich bratov s rodinami, ktorí zastávali rôzne funkcie na panstve. Panstvo vlastnili až do znárodnenia.

Názov Látkovce je odvodený z osobného mena \*Vladk > \*Ladk.

Súradnice: 48°42′32″S 18°21′30″V﻿ / ﻿48,708987°S 18,358369°V﻿ / 48.708987; 18.358369
Celkový pohľad
63 heliostatov na stráni
Budova s parabolickým zrkadlom a laboratóriom
**Slnečná pec v Odeillo** je prvá a zároveň aj najväčšia slnečná pec na svete. Nachádza sa vo francúzskych Pyrenejách v Odeillo v nadmorskej výške 1 700 m n. m. Do prevádzky bola uvedená v roku 1969 zásluhou francúzskeho vedca Dr. Felixa Trombeho.

Popis
-----

Celý komplex tvorí parabolické zrkadlo s plochou 2 000 m², ktoré je pripevnené na 45 m vysokej kancelárskej a laboratórnej budove. Na stráni oproti je rozostavených 63 heliostatov s celkovou plochou 2 835 m², odrážajúcich lúče rovnobežne na parabolu. Výsledná sila svitu sa koncentruje v ohnisku (ohnisková vzdialenosť 18 m) v malej vežovitej budove stojacej pred zrkadlom, vo vlastnej slnečnej peci. Samotné parabolické zrkadlo je zostavené z približne 9 500 štvorcových segmentov so stranou 45 cm a každé z primárnych zrkadiel z ďalších 180 štvorcových segmentov rovnakého rozmeru. Ohnisko má plochu 625 cm², čo udáva plošnú koncentráciu slnečného žiarenia s faktorom 37 700. V skutočnosti ale dochádza ku stratám spôsobeným rozptylom a absorpciou. Skutočná koncentrácia slnečného žiarenia je preto iba okolo 20 000. Pri bežnom slnečnom žiarení je do ohniska pece sústredených asi 1 100 kW.

Pretože je tento druh slnečných pecí zmysluplný iba v oblastiach s viac ako 2 400 hodinami slnečného svitu, slúži komplex v Odeillo výhradne na vedecké účely inštitútu CNRS (Centre national de la recherche scientifique). Vďaka priaznivým klimatickým podmienkam je možné pec používať viac ako 200 dní v roku na skúmanie správania sa látok pri extrémnom zahriatí a rôznym experimentom. Slúži najmä na účely vedeckého výskumu materiálov, vákuovému taveniu špeciálnych zliatin a najrôznejším pokusom v oblasti skúšok materiálov. Tieto poznatky sú neskôr uplatňované mimo iného pri návrhu nových technológií pre vesmírny výskum. Pec je schopná dosahovať maximálne teploty okolo 3 800°C, čo predstavuje absolútne maximum v metalurgii. V priebehu tavenia nie je materiál znečisťovaný prímesami, ako sa to deje pri väčšine ostatných taviacich postupoch.

Referencie
----------

1. ↑   *Final Volume I Environmental Impact Statement: OCS Sale No. 73*. [s.l.] : United States Department of the Interior – Minerals Management Service. Dostupné online. Kapitola II.C Alternative Energy, s. II-66. (po anglicky)
2. ↑  JOFFRE, André; BUSQUET, Jean-Louis. *Le jubilé du grand four solaire d’Odeillo dans les Pyrénées-Orientales* [online]. 2019-07-10, [cit. 2020-01-11]. Dostupné online. (po francúzsky)

Pozri aj
--------

* Slnečná energia
* Slnečná pec

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Slnečná pec v Odeillo**

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálHviezdny portálPortál slnečná sústava |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sluneční pec na českej Wikipédii.*

Súradnice: 42°29′37″S 2°01′45″V﻿ / ﻿42,493611°S 2,029167°V﻿ / 42.493611; 2.029167
**Johann Gottfried Galle** (\* 9. jún 1812, Radis (Sasko-Anhaltsko) – † 10. júl 1910, Postupim (Brandenbursko)) bol nemecký astronóm. Na observatóriu v Berlíne s pomocou študenta Heinrich Louis d’Arresta ako prvý človek vedome pozoroval planétu Neptún v noci z 23. na 24. septembra 1846. Pozíciu planéty získal z výpočtov Francúza Urbana Le Verriera. Po dokončení observatória v Berlíne v roku 1835 pracoval ako pomocník Johanna Franza Enckeho. Od roku 1851 pôsobil vo Vroclave, kde sa stal profesorom astronómie a riaditeľom miestnej pozorovateľne. 

Počas svojej astronomickej kariéry študoval kométy a s pomocou svojho syna Andreasa Galleho publikoval v roku 1894 zoznam 414 komét. Sám objavil medzi 2. decembrom 1839 a 6. marcom 1840 3 kométy. Meno Galle nesie kráter na Mesiaci a jeden z prstencov Neptúna.

Objav Neptúna
-------------

V roku 1845 dokončil Galle dizertačnú prácu, v ktorej sa zaoberal rozborom Rømerovej práce o prechodoch hviezd meridiánom v období od 20. októbra do 23. októbra 1706. Prácu s venovaním ešte v tom roku poslal Le Verrierovi, ktorý mu o rok neskôr poslal odpoveď s poďakovaním a s nedávno vypočítanými elementami dráhy novej planéty. Galle ju dostal 23. septembra 1846 a ešte v ten večer sa pokúsil vyhľadať teleso, ktoré rušilo Urán pri svojom obehu okolo Slnka. Pri orientácii na oblohe používal čerstvo vytlačenú Besselovu mapu. Po chvíli zbadal hviezdu, ktorú Bessel na mape nemal zaznačenú. Pozorovanie nasledujúcu noc potvrdilo, že ide o planétu – hviezda zmenila svoju polohu medzi inými hviezdami. Objavilo sa viac návrhov ako planétu pomenovať, nakoniec však zvíťazil Le Verrierov návrh pomenovať planétu Neptún.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johann Gottfried Galle**

Autoritné údaje: * GND: 118689304
* ISNI: 0000 0001 1024 2087
* LCCN: no2018094574
* NK ČR: xx0002576
* VIAF: 32790698
* WorldCat: lccn-no2018094574
**Löllingit** je minerál kryštalizujúci v rombickej sústave, chemicky arzenid železa – FeAs2.

Charakteristika
---------------

Vyskytuje sa kusový, zrnitý, hľuznatý, vláknitý alebo vytvára krátkostĺpcovité, ihlicovité či steblovité agregáty. Farbu má kovovosivú až cínovobielu. Je to nepriehľadný minerál s kovovým leskom.

Vznik
-----

Vzniká na hydrotermálnych žilách spolu s Ni-Co rudami v asociácii s pyrotínom, kobaltínom, gersdorffitom ai.

Poznávanie
----------

Charakteristická je jeho pomerne vysoká tvrdosť a farba.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Dobšiná (pri Rožňave, Slovenské rudohorie), Hnilec (Slovenské rudohorie), Pezinok (pri Bratislave, Malé Karpaty).

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Löllingit**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Löllingit na www.mindat.org
**Johann Baptista Grossinger** (\* (25?) 27. september 1728, Komárno – † 2. január 1803, Komárno) bol menej známy, ale významný slovenský prírodovedec, kňaz – jezuita, stredoškolský profesor, zoológ a entomológ.

 Rodina
-------

* otec: Kristián Grasinger
* matka: Terézia

Narodil sa v Komárne. Po skončení základnej školy pokračuje ďalej v štúdiu v Komárne a neskôr v Trnave a Trenčíne, kde vstúpil do jezuitského rádu. V roku 1748 prednášal na škole v Užhorode, odkiaľ sa vracia nazad do Trnavy, z ktorej odchádza študovať filozofiu do Grazu (Štajerský Hradec). V roku 1750 zložil skúšky v Banskej Bystrici, kde pôsobil asi tri roky. Neskôr pracuje ako stredoškolský profesor v maďarskom Győri a potom v Trenčíne a Košiciach.

Ako prírodovedec sa veľmi zaujímal o prírodné pomery vtedajšieho Uhorska, ale i všetkých oblastí, kde počas svojho života pôsobil. Zoologický i entomologický prieskum robil v okolí Trnavy, Trenčína, Banskej Bystrice, Košíc i Užhorodu. Neskôr zbieral i na Morave a v Čechách. V neskorších rokoch robil prieskum hlavne v okolí Komárna, kde pôsobil od roku 1780, ako farár v komárňanskej starej pevnosti.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Komárno; pokrstený ako Joannes Grasinger
* Abafi-Aigner, L.: 1897, Grossinger János. Rovartani Lapok, 4, 69 – 71.
* Bober, J.: 1973, *Malá encyklopédia bádateľov a vynálezcov*. Obzor, Bratslava, 261.
* Kolektív, 1978, *Encyklopédia Slovenska* II. Veda – SAV, Bratislava, 179.
* Koleška, Z.: 1981, Seznam biografii čs. entomologů. 3. [Galuška – Herrmann]. Zprávy Čs. spol. ent. při ČSAV, Praha, 17: 78 – 79.
* Gaedike, R. & Groll, E. K. eds. 2001, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Grossinger, Johann Baptist": (internet).
* Groll, E. K. [ed.]: 2006, Entomologen der Welt (Biographien, Sammlungsverbleib). Datenbank 2. Version, DEI im ZALF e. V.: „Grossinger, Johann Baptist": (internet).

Autoritné údaje: * GND: 100146880
* VIAF: 52031146
Hodge 301
**Hodge 301** je hviezdokopa v hmlovine Tarantula, viditeľná z južnej pologule Zeme. Hviezdokopa a hmlovina sa nachádzajú približne 168 000 ly od Zeme, v jednej z galaxií, ktoré obiehajú našu Galaxiu - vo Veľkom Magellanovom mraku.

Hodge 301 spolu s hviezdokopou R136 je jednou z dvojice hlavných hviezdokôp v hmlovine Tarantula, v oblasti, ktorá za posledných niekoľko desiatok miliónov rokov zaznamenala intenzívne prepuknutie utvárania nových hviezd. R136 sa nachádza v centrálnej oblasti hmloviny, zatiaľ čo Hodge 301 je asi 150 ly na severozápad (pri pohľade zo Zeme). Hviezdokopa bola vytvorená na začiatku súčasnej vlny utvárania hviezd, jej vek sa odhaduje na 20 až 25 miliónov rokov, čo je asi desaťkrát viac ako vek R136.

Predpokladá sa, že od vzniku tejto hviezdokopy v nej už explodovalo 40 hviezd ako supernovy, čo vyvolalo prudké pohyby plynov v okolitej hmlovine a viedlo tiež k emisii röntgenových lúčov. Toto je v kontraste so situáciou okolo R136, ktorá je dostatočne mladá, takže žiadna z jej hviezd zatiaľ ako supernova neexplodovala; namiesto toho hviezdy z R136 vyžarujú rýchle hviezdne vetry (plazma stále sa uvoľňujúca z povrchu hviezd do okolitého priestoru), ktoré sa zrážajú s okolitými plynmi. Tieto dve hviezdokopy ponúkajú astronómom možnosť priameho porovnania dopadu explózií supernov a hviezdnych vetrov na okolité plyny.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálHviezdny portál |
**Valencia** je schopnosť slovies (menej často prídavných mien a podst. mien) spájať sa v kontexte so slovami určitého významového (**lexikálna valencia**) alebo gramatického typu (**gramatická valencia**), teda schopnosť vytvárať kolokácie.

Lexikálna valencia
------------------

Lexikálna valencia je schopnosť slova vstupovať do rôznych kombinácií s inými slovami (question -vital question, pressing question, to raise a question, a question of a great importance).
Je daná vnútornou štruktúrou slovnej zásoby daného jazyka (napr. príd. meno *pretty*sa spája u osôb len s ženským rodom, preto = a pretty girl, pretty women NOT a pretty boy).
Zo synonymického radu slov vstupuje do určitej kolokácie obvykle len jedno.

Gramatická valencia
-------------------

Gramatická valencia je schopnosť slova vystupovať v rôznych gramatických (a syntaktických) štruktúrach: heavy+N, heavy+inf.-heavy to lift; kind+N(a kind man),kind +prep.+N(kind to people). Obmedzenia gramatickej valencie sú dané gramatickou štruktúrou jazyka. Gramatická valencia slov je predovšetkým daná ich príslušnosťou k slovnému druhu. Nie všetky slová toho istého druhu musia však nutne mať totožnú gramatickú valenciu (napr. to propose s.t. to propose to do s.t. alebo to suggest s.t.ale NIE to suggest to do s.t.) Gramatická valencia môže signalizovať rôzne významy.
RNDr. Ing. **Štefan Adamec**, CSc (\* 16. jún 1942, Rudnianska Lehota, Slovensko – † 5. január 1996, Bratislava, Slovensko) bol slovenský ekonóm.

Životopis
---------

Pred rokom 1989 pracoval ako zamestnanec Výskumného výpočtového strediska OSN v Bratislave, neskôr Slovenskej plánovacej komisie. Od roku 1990 pracoval na Ministerstve pre hospodársku stratégiu SR, o rok neskôr prešiel do Štátnej banky československej, neskôr Národnej banky Slovenska. Ako člen Bankovej rady, Rady vlády SR pre integráciu SR do EÚ a vrchný riaditeľ menového úseku NBS sa podieľal na tvorbe menovej politiky a ekonomickej transformácii Slovenskej republiky.

Zdroje
------

* Adamec, Štefan. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 44.
* MASÁR, Vladimír. Zomrel tvorca menovej politiky NBS. *Biatec*, február 1996, roč. 4, s. 2. Dostupné online. ISSN 1335-0900.

Autoritné údaje: * GND: 171263359
* SNK: 199152
* VIAF: 219530102
**Webová aplikácia** alebo **Internetová aplikácia** je aplikácia typu klient-server vytvorená pre prostredie internetu alebo intranetu.

V softvérovom inžinierstve je aplikácia poskytovaná užívateľom z webového servera cez počítačovú sieť Internet, alebo jej vnútropodnikovú obdobu (intranet). Webové aplikácie sú populárne predovšetkým pre všadeprítomnosť webového prehliadača ako klienta. Ten sa nazýva *tenkým klientom*, pretože sám o sebe logiku aplikácie nepozná.

Príkladom webovej aplikácie je napríklad Gmail - emailový klient prevádzkovaný spoločnosťou Google, ktorý sa komfortom obsluhy blíži klasickej aplikácii.

Výhodou webových aplikácií je rovnaké užívateľské rozhranie kdekoľvek bez nutnosti inštalácie špeciálneho softvéru. Veľkou výhodou pre užívateľa ale aj pre prevádzkovateľa aplikácie je jednoduchá aktualizácia. Tá sa vykonáva len na jednom mieste - na serveri, na ktorom webová aplikácia beží. Nevýhodou je nutnosť internetového pripojenia.