recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Klub politických väzňov** (**Klub 231**, **K 231**) je organizácia z obdobia tzv. Pražskej jari, ktorá združovala bývalých politických väzňov, ktorých komunistický režim v Česko-Slovensku uväznil zväčša na základe zákona na ochranu ľudovo-demokratickej republiky č. 231/1948 Zb.

Predsedom prípravného výboru sa stal Karel Nigrín. Ustanovujúce zhromaždenie Klubu 231 sa konalo 31. marca 1968 v Prahe. Zúčastnilo sa ho do 2 500 ľudí. Poslaním Klubu 231 bolo dosiahnuť úplnú rehabilitáciu všetkých nezákonne odsúdených osôb. Vytváranie okresných pobočiek organizácie a posielanie prihlášok do klubu dosiahlo masové rozmery. Podľa odhadu Klubu 231 bolo na základe zákona č. 231/1948 Z. odsúdených v Česko-Slovensku asi 128 tisíc ľudí.

Prihlášku za člena Klubu 231 podalo niekoľko desiatok tisíc ľudí. Celá činnosť organizácie bola vlastne len "zakladateľská". Činnosť Klubu 231 ukončila okupácia Česko-Slovenska. Viacerí predstavitelia Klubu 231 emigrovali. Organizácia bola potom predmetom záujmu Štátnej bezpečnosti, ale vedeniu Klubu 231 sa podarilo zničiť podstatnú časť materiálov, najmä členské prihlášky.

K 231 sa stal jedným zo symbolov Pražskej jari. Po páde režimu na jeho činnosť nadviazala Konfederácia politických väzňov Česko-Slovenska.

Externé odkazy
--------------

* Pražské jaro 1968 - Klub 231
* Úplné znenie Zákona na ochranu lidově demokratické republiky (česky)
Kláštorný kostol
**Kláštor Beaulieu-lès-Loches** (franc. *Abbaye de la Sainte Trinité de Beaulieu-lès-Loches*) je benediktínske opátstvo v obci Beaulieu-lès-Loches vo francúzskom regióne Centre-Val de Loire.

Dejiny
------

Kláštor zasvätený sv. Trojici založil na dôkaz pokánia za vraždu Huga z Beauvais gróf Fulka Nerro, aby sa mnísi mohli *dňom i nocou modliť za spásu jeho duše* a dal mu mnohé privilégia. Konventný kostol vysvätil pápežský legát v roku 1007 a toho večera podľa kronikára Rodulfo Glabera búrka zmietla jeho strechu. V roku 1040 tu bol pochovaný sám fundátor a jeho syn Geoffroy Martel kláštor rozšíril. Okolo vyrástla dedina. Počas storočnej vojny opátstvo utrpelo veľké škody, v rokoch 1359 a 1412 vyhorelo a počas 15. storočia bolo čiastočne obnovené. Ďalšia ujma ho postihla počas hugenotských vojen v 16. storočí a v 18. storočí došlo k zrúteniu zvonice.

V roku 1662 opátstvo prijalo reformu sv. Maura a k jeho zrušeniu došlo za francúzskej revolúcie v roku 1790. Kláštorný kostol sv. Petra a Pavla bol premenený na farský a v roku 1862 bol zaradený medzi historické pamiatky. Vo 20. storočí bol rekonštruovaný.

Referencie
----------

1. ↑  TYERMAN, Christopher. *Svaté války : dějiny křížových výprav*. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2012. 926 s. ISBN 978-80-7422-091-3. S. 50.
2. ↑  www.patrimoine-histoire.fr
3. ↑  www.data.bnf.fr
4. ↑  www.culture.gouv.fr

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kláštor Beaulieu-lès-Loches**

Externé odkazy
--------------

* Kláštor Beaulieu-lès-Loches
* Fotografie z otvorenia pravdepodobného hrobu grófa

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Klášter Beaulieu-lès-Loches na českej Wikipédii.*
Polostrov Labrador na mape Kanady.
**Labrador** (-po slovensky aj po anglicky/francúzsky; iné názvy: slov. **Labradorský polostrov**, angl. **Labrador Peninsula**/ fr. **Péninsule du Labrador**, angl. **Labrador-Ungava**, angl. **Quebec-Labrador peninsula** /fr. **Péninsule du Québec-Labrador**, angl. **Greater Labrador peninsula** , angl. **Ungava Peninsula** (v širšom zmysle)/ fr. **Péninsule d'Ungava** (v širšom zmysle)) je polostrov vo východnej Kanade na pobreží Atlantického oceána, ktorý je na západe obklopený Hudsonovým zálivom, na severe Hudsonovým prielivom, na východe Labradorským morom, na východe Zálivom svätého Vavrinca. Treba podotknúť, že v oficiálnom kanadskom zozname názvov geografických objektov nie je žiaden polostrov s takýmto územím alebo takýmto menom uvedený  Archivované 2012-12-28 na Wayback Machine. 

Polostrov pozostáva z kanadských regiónov Ungava (administratívne jednotky Saguenay-Lac-Saint-Jean, Côte-Nord a Nord-du-Québec) a Labrador (Labrador je súčasť provincie Newfoundland a Labrador) v provincii Quebec. Rozloha polostrova je približne 1 400 000 km2, a žije tu asi 150 000 ľudí (2006).

Polostrov prvýkrát pozorovali Európania v roku 1498. Ako prví ho opísali portugalskí moreplavci João Fernandes Lavrador a Pêro de Barcelos.

Geologicky tvorí podložie polostrova Kanadský štít, ktorý je v tejto oblasti výrazne poznačený ľadovcovými procesmi poslednej ľadovej doby.

Referencie
----------

1. ↑  "Labrador, n.". OED Online. September 2012. Oxford University Press. 22 November 2012 <>.; , str. 58; Labrador in: Hallowell, G.: The Oxford Companion to Canadian History, 2004
2. ↑  ; Barter, K.: The Canadian Oxford Dictionary, 2004 (*Labrador Peninsula (also Labrador-Ungava) is...*)
3. ↑  Labrador in: Hallowell, G.: The Oxford Companion to Canadian History, 2004
4. ↑
5. ↑  GeoNames Search

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Labrador (polostrov)**
Súradnice: 62°53′33″S 27°40′42″V﻿ / ﻿62,89250°S 27,67833°V﻿ / 62.89250; 27.67833

**Kuopio** je mesto vo východnom Fínsku. Jeho viac ako 105 000 obyvateľov ho radí na ôsme miesto vo Fínsku pred Lahti a za Jyväskylä. Mesto má rozlohu 1 730 km², z čoho 805 km² je vodná plocha.

Mesto leží prevažne na polostrove vybiehajúcom do jazera Kallavesi. 

Kuopio bolo založené roku 1653, ale mestom sa stalo až povýšením roku 1775 za vlády švédskeho kráľa Gustáva III..

V Kuopiu nájdete niekoľko stavieb z 19. storočia. Za návštevu stojí luteránska katedrála postavená v rokoch 1806 až 1815 a pravoslávny chrám sv. Mikuláša. V meste je aj mestské múzeum a skanzen, múzeum umení a niekoľko galérií, tiež mestské divadlo, kino, knižnica a centrum hudby.

Kuopio je kultúrnym centrom východného Fínska. Mesto charakterizuje najmä tunajší dialekt fínčiny, chlieb plnený rybou (*Kalakukko*) a veža Puijo.

Mesto je aj veľkým športovým strediskom. Rozsiahly lyžiarsky areál s bežeckými traťami pretínajúcimi okolie dopĺňajú skokanské mostíky. Známy je tiež každoročný korčuliarsky maratón.

Do Kuopia sa dá pricestovať tak autom, ako aj vlakom, vrátane Pendolina alebo lietadlom.

Kuopio je podobne ako veľa iných fínskych miest univerzitným mestom a darí sa tu výskumu v mnohých oblastiach.

Partnerské mestá
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Francúzsko  Besançon, Francúzsko
* Nórsko  Bodø, Nórsko
* Nemecko  Castrop-Rauxel, Nemecko
* Rumunsko  Craiova, Rumunsko
* Nemecko  Gera, Nemecko
* Maďarsko  Győr, Maďarsko
* Švédsko  Jönköping, Švédsko
 | * USA  Minneapolis, Minnesota, USA
* Poľsko  Opole, Poľsko
* Rusko  Pitkjaranta, Rusko
* Rusko  Pskov, Rusko
* Dánsko  Svendborg, Dánsko
* Turecko  Trabzon, Turecko
* Kanada  Winnipeg, Manitoba, Kanada
 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kuopio**

### Externé odkazy

* Kuopio - oficiálne stránky mesta (po anglicky, fínsky)
* Kuopioinfo Archivované 2010-03-06 na Wayback Machine - informácie o regióne Kuopio (po anglicky, nemecky, fínsky, rusky, čínsky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fínsky portál |
Súradnice: 36°37′11″S 138°32′06″V﻿ / ﻿36,61972°S 138,53500°V﻿ / 36.61972; 138.53500

Yugama
**Kusacu-Širane** je názov vulkanického komplexu, nachádzajúceho sa na japonskom ostrove Honšú, asi 20 km severne od sopky Asama. Komplex tvorí séria prekrývajúcich sa stratovulkánov, troskových kužeľov a kráterov (tri z nich sú zaliate kyslou, tyrkysovo sfarbenou vodou), v horninovom zložení prevládajú andezity a dacity. Väčšina erupcií je freatického charakteru.

Vznik komplexu je datovaný na stredný pleistocén a je rozčlenený na tri hlavné fázy. Posledná fáza začala pred 14 000 rokmi. Na úpätiach sopky, ako aj v okolí kráterov sa nachádzajú aktívne fumaroly, v minulosti bola v jednom z kráterov ťažená síra.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kusacu-Širane**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2007-07-13 na Wayback Machine - vulkanický komplex Kusacu-Širane na Global Volcanism Program (po anglicky)
Súradnice: 49°54′38.486″S 14°4′58.995″V﻿ / ﻿49,91069056°S 14,08305417°V﻿ / 49.91069056; 14.08305417

**Kobyla** je prírodná rezervácia, ktorá bola vyhlásená v roku 1967. Nachádza sa v Česku, neďaleko obce Koněprusy. Predmetom ochrany je unikátna stepná a lesostepná vegetácia s výskytom drieňových dúbrav. Správou územia je v kompetencii CHKO Český kras.

Opis oblasti
------------

V severnej časti prírodnej rezervácie je bývalý hlboký lom *Na Kobyle*. Ťažbou sa odkryli početné krasové úkazy, ktoré sú z archeologického pohľadu významné. Najvýznamnejšou z nich je jaskyňa *Chlupáčova sluj* s významnými nálezmi kostí savcov zo stredného až mladšieho paleolitu.

Zo zvlášť chránených druhov rastie na území rezervácie predovšetkým silno ohrozený poniklec lúčny český a tiež ohrozené druhy nevädza Triumfettova, dub plstnatý alebo drieň obyčajný. Na území lomu, opusteného v 30. rokoch 20. storočia, rastú mokraďové púpava slatinná *(Taraxacum quaesitum)* a púpava bavorská *(Taraxacum bavaricum)*. Na vápencových stenách sa vyskytuje ohrozený druh machu prútnik zdobný *(Bryum elegans)*. Z vreckatých húb je preukázaný výskyt vzácnej pakorienkovky čiernej a z stopkovýtrusných húb potom vzácna vločkovka žltozelená.

Bohatá je fauna bezstavovcov. Pod kameňmi žije vzácny stepný mravec *(Myrmica deplanata)*. Na svíb krvavý je potravinovo viazaný vzácny byľomor *(Craneiobia corni)*. 

V jazierku v lomu žije mlok bodkovaný, zo žiab skokan hnedý a ropucha obecná. Vtákov hniezdi na území okolo 60 druhov. Medzi významné patria hlavne žlna zelená, žlna sivá, ďateľ veľký a ďateľ čierny, rovnako ako sova obyčajná, kolibkárik sykavý a sedmohlások hájový.

Referencie
----------

1. ↑   *PR Kobyla* [online]. Biolib.cz, [cit. 2010-11-18]. Dostupné online. (český)
2. ↑   *PR Kobyla* [online]. CHKO Český kras, [cit. 2010-11-18]. Dostupné online. (český)

Externé odkazy
--------------

* Informácie na Biolib.cz
* Popis na CHKO Český kras

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kobyla (přírodní rezervace) na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Beroun |
| --- |
| Chránené krajinné oblasti | 
* Brdy
* Český kras
* Křivoklátsko

 |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Karlštejn
* Koda
* Týřov
* Vůznice

 |
| Národné prírodné pamiatky | 
* Klonk
* Kotýz
* Zlatý kůň

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Jouglovka
* Karlické údolí
* Kobyla
* Na Voskopě
* Tetínské skály
* Voškov

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Branžovy
* Housina
* Jindřichova skála
* Lom Kozolupy
* Lounín
* Otmíčská hora
* Stará Ves
* Stroupínský potok
* Studánky u Cerhovic
* Syslí louky u Loděnice
* Špičatý vrch-Barrandovy jámy
* Trubínský vrch
* Vraní skála
* Zahořanský stratotyp
* Zdická skalka u Kublova

 |
| Prírodný park | 
* Hřebeny

 |
Klíčne listy - jednoklíčnolistové a dvojklíčnolistové
**Klíčny list** je v botanike označenie pre prvý list na stonke mladých semenných rastlín. Ich zárodky sú veľmi často viditeľné už v semene. Klíčne listy sú vynášané nad povrch len u niektorých rastlín (epigeické klíčenie), u ostatných zostávajú pod zemou (hypogeické klíčenie).

Nahosemenné rastliny majú spravidla väčší počet klíčnych listov (8-15), dvojklíčnolistové obvykle dva, jednoklíčnolistové jeden. Existujú však aj výnimky. U vstavačovitých rastlín úplne chýba. U dvojklíčnolistových niekedy zase môže dôjsť k zakrpateniu jedného klíčneho listu (blyskáč, chochlačka, kotvica). Paraziti ako imelo alebo kukučina nemajú klíčne listy vôbec. 

Klíčne listy mávajú rôzny tvar aj konzistenciu, často sú veľmi odlišné od pravých asimilačných listov. Najčastejšie však sú vajcovité alebo čiarkovité. Ak obsahuje semeno živné pletivo endosperm, klíčne listy z neho v prvej fáze čerpajú živiny (škrob). Neskôr vystupujú nad zem a na svetle zozelenejú. Ak semeno endosperm nemá, bývajú klíčne listy hrubé a nezelené a obsahujú zásobné látky (škrob, olej) a zostávajú pod zemou (napr. dub, orech, hrach). 

Klíčne listy väčšinou vzápätí z rastliny opadávajú, ale napr. u pŕhľavy malej a fazule zostávajú aj niekoľko mesiacov. Fazuľa ma 7-10 klíčnich listov.

Pozri aj
--------

* List
* Semeno

Externé odkazy
--------------

* Terminologický slovník biológie rastlín (po slovensky)
* Ottův slovník naučný (po česky)
* Biologická fakulta JCU, materiály (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Děložní lístek na českej Wikipédii.*
**Koloman (*Kalo*) Uhrík** (\* 24. december 1932, Brezová pod Bradlom – † 16. august 2015, Trnava) bol slovenský spisovateľ, redaktor a scenárista.

Životopis
---------

Od roku 1934 žil v Trnave. Po maturite na gymnáziu bol prijatý na pedagogickú fakultu. Vďaka jeho prvej poviedke, ktorú v roku 1954 uverejnil Roháč, dostal ponuku pracovať v tomto dnes už neexistujúcom časopise.

Členom redakčného kolektívu bol od júla 1955 do júla 1991. Začínal ako reportér, potom redaktor vnútropolitického oddelenia, literárny redaktor, hlavný sekretár a zástupca šéfredaktora. V januári 1990 ho členovia redakcie zvolili za šéfredaktora. Po pätnástich mesiacoch v rámci reorganizácie z funkcie odišiel a zakrátko redakciu celkom opustil.

Na stránkach Roháča vstúpil do povedomia verejnosti najmä poviedkovou a fejtónovou tvorbou. Popri svojom hlavnom zamestnaní externe spolupracoval aj s rozhlasom, televíziou a inými masmédiami. Desať rokov sa podieľal na príprave rozhlasovej relácie *Kaleidofón*, je autorom knihy *Príbuznosti* a spoluautorom scenára k detskému filmu *Zločin slečny Bacilpýšky*.

Aj po odchode z Roháča zotrval v novinárskom povolaní. Najprv pracoval v novinách *Trnavský hlas*, neskôr spolu zakladal a viedol trnavský *Hlas ľudu*. Okrem toho prispieval aj do iných novín a časopisov. Patril k dlhoročným kmeňovým autorom týždenníka Extra a mesačníka Extra plus.

Referencie
----------

1. ↑   *Koloman Uhrík mal rád aj veselosť s vážnou tvárou* [online]. Novinky z radnice (trnava.sk), 2015-10-13, [cit. 2016-02-09]. Dostupné online. Archivované 2016-02-17 z originálu.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5655 8127
* NK ČR: xx0028941
* SNK: 155117
* VIAF: 85477959
**Koloman Ivanička** (\* 28. máj 1929, Tesárske Mlyňany – † 13. august 2014, Bratislava) bol slovenský geograf a vysokoškolský pedagóg a vedecký pracovník.

Životopis
---------

V rokoch 1949 – 1952 začal štúdium geografie na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V rokoch 1952 – 1954 pokračoval v štúdiu ekonomickej geografie (antropogeografie) na univerzite vo Varšave, ktoré ukončil ako magister. Po návrate do vlasti nastúpil na Katedru ekonomickej geografie (teraz Katedra humánnej geografie a demografie) Fakulty geologicko-geografických vied (fakulta pôsobila v rámci UK/SU po rozdelení prírodovedeckej fakulty v päťdesiatych rokoch). Do roku 1959 pokračoval externe vo vedeckej príprave u profesora Jaromíra Korčáka na Karlovej univerzite v Prahe, kde aj obhájil ašpirantúru a získal vedeckú hodnosť kandidáta vied CSc. V roku 1960 sa stal docentom a v roku 1964 bol vymenovaný za mimoriadneho univerzitného profesora na Univerzite Komenského v Bratislave. V roku 1972 obhájil hodnosť doktor vied (DrSc.) na Slovenskej akadémii vied v Bratislave. V roku 1975 sa stal riadnym profesorom. 

Absolvoval viaceré študijné a pracovné cesty skoro do všetkých európskych štátov, do Japonska, Číny, Indie, USA, Kanady a i. 

Na Univerzite Komenského v Bratislave pôsobil ako asistent, docent a profesor, hosťoval na univerzitách v USA, na Ekonomicko-správnej fakulte Masarykovej univerzity v Brne. Od 31. decembra 1994 sa jeho hlavným pracoviskom stalo Centrum strategických štúdií SR a prednášal na Ekonomickej univerzite v Bratislave. V roku 1995 bol menovaný do funkcie podpredsedu Úradu pre stratégiu rozvoja spoločnosti, vedy a techniky SR. Aktívne podieľal na príprave založenia Fakulty politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Po jej vzniku bol vymenovaný za vedúceho Katedry politickej geografie, synergetiky a prognostiky, pôsobil aj vo fakultných a univerzitných štruktúrach. Ako vysokoškolský pedagóg a neskôr profesor vychoval celú generáciu výskumných a vedeckých pracovníkov, vysokoškolských docentov a profesorov, riadiacich a informačných pracovníkov. Bol členom mnohých zahraničných a domácich profesných spoločností a organizácií. Autor a spoluautor odborných publikácií, televízneho scenára 9-dielneho seriálu *Kozmos, planéta, človek, informácia*. Je držiteľom mnohých medailí z univerzít, akadémií, Literárneho fondu a rôznych ďalších organizácií.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok II. E – J. Bratislava : Veda, 1978. 536 s. S. 467.
* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Zo životopisu a diela ekonomického a politického geografa Kolomana Ivaničku

Autoritné údaje: * BnF: 146235217
* GND: 106392135X
* ISNI: 0000 0001 1611 4393
* LCCN: n50037691
* NK ČR: jn20000401167
* SNK: 148135
* VIAF: 27319761
* WorldCat: lccn-n50037691
Súradnice: 47°44′35″S 18°07′08″V﻿ / ﻿47,74306°S 18,11889°V﻿ / 47.74306; 18.11889

**Komárom** (slov. *(Južné/Nové/Maďarské)* **Komárno**, nem. *Komorn*, srb. *Коморан (Komoran)*, lat. *Camarum, Comaromium*) je mesto v Komárňansko-ostrihomskej župe (Komárom-Esztergom megye) v severozápadnom Maďarsku, pri hranici so Slovenskom na pravom brehu Dunaja, ktoré bolo v rokoch 1896 až 1918 súčasťou dnešného Komárna na Slovensku. Komárom má 19 600 obyvateľov (2004), je to významný riečny prístav, ako aj cestný a železničný hraničný prechod na Slovensko.

Dejiny
------

Dnešné Komárom sa pôvodne nazývalo *Újszőny* a bolo to predmestím samotného historického mesta Komárno, ležiaceho na ľavom brehu Dunaja. V roku 1892 bolo spojené cez Dunaj mostom s mestom Komárnom a v roku 1896 sa stalo súčasťou mesta Komárno. Koncom roka 1918 (21.11. resp. 21.12. 1918) bolo rozdelené štátnou hranicou.

Partnerské mestá
----------------

* Komárno, Slovensko
* Lieto, Fínsko
* Naumburg , Nemecko
* Judendorf-Straßengel, Rakúsko
* Sebeş, Rumunsko
* Sosnowiec, Poľsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Komárom**

Externé odkazy
--------------

* 

  


| * z
* d
* u
Komárňanský obvod |
| --- |
| Mestá | 
* Ács
* Bábolna
* **Komárom**

 | Poloha Komárňanského obvodu |
| Obce | 
* Almásfüzitő
* Bana
* Csém
* Kisigmánd
* Mocsa
* Nagyigmánd

 |
Prof. PhDr. **Ladislav Drozdík**, CSc. (\* 3. marec 1930, Nová Baňa – † 4. marec 2017) bol slovenský arabista a semitista, vedec, pedagóg, prekladateľ a znalec arabskej kultúry, ktorej štúdiu zasvätil celý svoj život.

V roku 1949 absolvoval odbor semitská filológia a slovenský jazyk na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského (žiak J. Bakoša). V roku 1991 ho vymenovali za docenta, v roku 1992 za profesora Univerzity Komenského v Bratislave.

Pracovne bol spätý najmä s Filozofickou fakultou Univerzity Komenského v Bratislave, neskôr pôsobil na Filologickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici a napokon v Ústave orientalistiky Slovenskej akadémie vied, kde bol riešiteľom viacerých výskumných grantov so zameraním na štúdium orientálnych kultúr a kde sa venoval aj výchove doktorandov. Ako hosťujúci profesor pôsobil na University of Utah, Salt Lake City v USA. Absolvoval výskumné a prednáškové pobyty v Egypte, Tunisku, Jordánsku, Rakúsku, Nemecku a Španielsku. V rokoch 1967 – 1987 bol predsedom Slovenskej orientalistickej spoločnosti pri SAV. Ako vysokoškolský pedagóg pôsobil až do odchodu do dôchodku v roku 1995.

V svojej práci sa zameriaval na spisovnú a hovorovú arabčinu a semistiku. Pravidelne publikoval výsledky svojho výskumu vo vedeckých publikáciách. Je autorom prvého zväzku vedeckej edície Studia Orientalia Monographica. Venoval písaniu recenzií a prekladom z arabského jazyka do slovenčiny, prekladal poéziu i prózu z klasickej i modernej arabskej literatúry.

Dielo
-----

* *Jazyky sveta* (1983)

Preklady
--------

* *Kalíla a Dimna*. Bratislava: Slovenský spisovateľ, 1958.
* Ibn Chaldún. *Al-Mukaddima - Úvod do dejín*, Bratislava: Tatran, 1984 (s Ľ. Feldekom).
* *Žrebci poézie. Sedem ód zo starej Arábie.* Bratislava: Slovenský spisovateľ, 1986.
* Mahmúd Darwíš. *Oslava vysokého tieňa*. 1984 (cena J. Hollého).
* Nagíb Mahfúz. *Zlodej a psy*. Bratislava: Slovenský spisovateľ, 1990.

Externé odkazy
--------------

* Za Ladislavom Drozdíkom. In: *Slovenská akadémia vied*. [Uverejnené 10. 3. 2017]. Dostupné online
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Stručný životopis Archivované 2007-06-11 na Wayback Machine
* Životopis v publikácii *KDO BYL KDO: Čeští a slovenští orientalisté, afrikanisté a iberoamerikanisté* Archivované 2006-03-21 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * BnF: 150149502
* ISNI: 0000 0001 0871 5877
* LCCN: n84067067
* NK ČR: ola2002113913
* SNK: 152566
* VIAF: 13708483
* WorldCat: lccn-n84067067
Logo konferencie eBF
**Konferencia eBF** je trojdenná akcia, ktorá býva každoročne usporiadaná v Ostrave. Je najväčšou európskou konferenciou zameranou na elektronizáciu nákupných procesov a e-aukcie. Ide o medzinárodné stretnutie nákupných odborníkov z firemnej i verejnej sféry, ktorí prostredníctvom mítingov, workshopov a prednášok zdieľajú skúsenosti, zaujímavosti a poznatky zo sveta eProcurementu a eSourcingu.[1][2][3]

Konferencia sa po prvýkrát uskutočnila v roku 2005 v Ostrave. Vtedy išlo o jednodennú a "jednoprogramovú" akciu. S časom sa rozvíjala a v súčasnosti ponúka účastníkom počas celých troch dní desiatky programov. V roku 2015 prebehla už po jedenástykrát, kedy sa počet účastníkov pohyboval okolo 400 osôb. Návštevníci majú k dispozícií niekoľko prednáškových a workshopových sál, v ktorých vystupujú špecialisti z verejných inštitúcií i súkromných spoločností, a taktiež odborníci z niektorých európskych univerzít. Všetci títo významní účinkujúci ponúkajú porovnanie trendov v nakupovaní prostredníctvom e-aukcií a ďalších elektronických nástrojov, ktoré sa využívajú jak vo verejnom sektore, tak i vo firmách štátov Európskej únie.[4][5][6]

Zaujímavosti
------------

Konferencia sa už niekoľko rokov koná pod záštitou a podporou primátora mesta Ostravy, usporiadaná ostravskou spoločnosťou NAR marketing. Konferencie sa zúčastňujú nákupní manažéri, špecialisti, ekonómovia, pracovníci zásobovania zdravotníckych zariadení, zamestnanci miest, obcí a úradov, ktorí majú na starosti verejné obstarávanie, a mnoho ďalších. Za jedno z najväčších lákadiel býva považovaná účasť zahraničných hostí z nadnárodných spoločností ako napr. RWE, Google alebo Siemens. Organizátori o konferencií v súčasnosti hovoria ako o festivale o elektronizácií nákupu a verejného obstarávania, to znamená, že program prebieha súbežne v piatich sálach, v ktorých prednáša viac ako 75 rečníkov. Konferenciu otvára výtvarná výstava SPOLU, na ktorej svoje umelecké diela vystavujú samotní organizátori, rečníci i účastníci konferencie. V rámci konferencie tiež prebieha vyhlásenie výsledkov medzinárodnej eSourcingové súťaže Fair Sourcing Awards – Ceny férového nákupu. Ceny sa odovzdávajú zástupcom miest, firiem a osobnostiam, ktoré sa zaslúžili o rozvoj v oblasti e-aukcií.[2][7][8][9][10]

Externé odkazy
--------------

* Konference eBF
* Fair Sourcing Awards (FSA)
* NAR marketing

Referencie
----------

1. ↑  OTÝS, Karel.
2. 1 2  Konference eBF aneb každoroční rande eAukčních příznivců. [online]. [cit. 2015-08-26].
3. ↑  O akci. [online]. [cit. 2015-08-26].
4. ↑  Mezinárodní konferenci eBF o využívání eAukcí hostí Ostrava. [online]. [cit. 2015-08-26].
5. ↑  11. ročník mezinárodní konference eBF 2015. [online]. [cit. 2015-08-26].
6. ↑  Mezinárodní konference eBF porovná trendy ve využívání eAukcí v Evropě ve veřejném a firemním sektoru. [online]. [cit. 2015-08-26].
7. ↑  Soutěž FSA 2015. [online]. [cit. 2015-08-26].
8. ↑  E-biz forum o zkušenostech s elektronickými aukcemi. [online]. [cit. 2015-08-26].
9. ↑  Konference e-biz forum. [online]. [cit. 2015-08-26].
10. ↑  O mezinárodní konferenci e-biz forum byl velký zájem. [online]. [cit. 2015-08-26].
Otočný pluh Kverneland
 Kosačka s kondicionérom Kverneland Taarup
**Kverneland AS** – nórsky výrobca poľnohospodárskej techniky a najväčší svetový výrobca pluhov. Podnik založil Ole Gabriel Kverneland (1854–1941) v roku 1879. Sídlo spoločnosti je v Klepp, v obci Kvernaland. Kverneland zamestnáva viac ako 2 600 ľudí po celom svete.

Skupina Kverneland vlastní tieto značky: Kverneland, Accord, Rau, Taarup a Vicon. Kverneland Group je tiež výrobcom strojov na zber krmovín Deutz-Fahr, ako sú: diskové kosačky, diskové kosačky s kondicionérom, obracače, zhrňovače, samozberacie prívesy. Má výrobné závody v Klepp Nórsko (pluhy), Kerteminde Dánsko (diskové kosačky, obraceče a zhrňovače ), Soest Nemecko (pneumatické sejačky, presné sejačky, sejacie kombinácie), Les Landes Francúzsko (kultivátory, brány), Modena Taliansko (rotačné brány, mulčovače), Lipetsk Rusko (výroba sejacích kombinácii, montáž sejačiek a pluhov), Nieuw-Vennep Holandsko (postrekovače a rozmetadlá umelých hnojív), Ravenna Taliansko (lisy na kruhové balíky a baličky), Daqing Čína (montáž strojov Kverneland) .

V roku 1992 bolo uzavreté 50 % partnerstvo so spoločnosťou Macchine Agricole Maletti z Modeny ako partnerom pri výrobe nástrojov poháňaných vývodovým hriadeľom  .

V roku 1993 bol Kvernelandom odkúpený výrobca strojov na zber krmovín Maskinfabriken Taarup z Kerteminde (Dánsko) .

V roku 1995 bolo zakúpených zvyšných 50 % podielov Macchine Agricole Maletti.

V roku 1996 bola zakúpená spoločnosť Accord Landmaschinen, Soest  .

  

V máji 1998 bola získaná holandská spoločnosť Greenland Group .

V roku 1999 bola odkúpená skupina Rau z Weilheimu (Nemecko).

V roku 2000 bola odkúpená nemecká spoločnosť Kleine.

V roku 2006 bola továreň v Gottmadingene v Nemecku zatvorená. Výroba obracačov a zhrňovačov sa presunula do Ketermind, ovíjačky a lisy na okrúhle balíky s pevnou komorou do Geldropu, kde sa vyrábajú lisy s variabilnou komorou a lisy na veľké hranaté balíky , bola tiež podpísaná zmluva s nemeckou firmou Mayer na distribúciu kŕmnych vozov pod názvom SiloKing Taarup.

V roku 2008 skupina predala svoju fabriku lisov v Geldrope skupine Kuhn Group. V roku 2009 uzavrela Kverneland Group kúpnu zmluvu so spoločnosťou Veenhuis Machines na akvizíciu divízie samozberacích vozov a veľkoobjemových prívesov. V roku 2010 koncern získal 30-percentný podiel talianskeho výrobcu lisov na okrúhle balíky a baličiek na balíky Gallignani SP A, ktorý vyrába lisy aj pre AGCO pod značkami Fendt a Massey Ferguson .

30. januára 2012 kúpila celý podnik Kverneland japonská spoločnosť Kubota .

Poznámky pod čiarou
-------------------

1. ↑  .
2. ↑  , .
3. ↑  ,
4. ↑  ,
5. ↑  .
60% roztok kyseliny chloristej
**Kyselina chloristá** je anorganická zlúčenina so vzorcom HClO4. Táto bezfarebná zlúčenina je silnejšou kyselinou ako kyselina sírová a kyselina dusičná. Vyrába sa obvykle elektrochemickou oxidáciou chlorečnanov a komerčne sa distribuuje ako 70% vodný roztok, ktorý je prakticky neobmedzene stály. Kyselina chloristá je vhodná na výrobu chloristanov, a to najmä chloristanu amónneho, ktorý je dôležitým raketovým palivom. Vo všeobecnosti je kyselina chloristá veľmi žieravá a ľahko tvorí potencionálne výbušné zmesi.

Výroba
------

Kyselina chloristá sa priemyselne vyrába dvomi spôsobmi. Tradičná metóda využíva vysokú rozpustnosť chloristanu sodného (209 g/100 ml vody pri izbovej teplote). Spracovanie týchto roztokov s kyselinou chlórovodíkovou vytvára kyselinu chloristú, a vyzrážaný chlorid sodný v pevnej forme:

NaClO4 + HCl → NaCl + HClO4

Vlastnosti
----------

Kyselina chloristá je pri izbovej teplote olejovitá kvapalina bez zápachu, s hustotou 1,76 g/cm³. Čistá kyselina chloristá sa topí pri teplote −112 °C a rozkladá pri teplote 150°C pred dosiahnutím bodu varu. Koncentrovaná kyselina chloristá je veľmi hygroskopická a preto, keď ostane voľne na vzduchu, sa oslabuje tým, že absorbuje vodu z ovzdušia.

Dehydratácia kyseliny chloristej vytvára anhydrid oxidu chloristého, ktorý je ešte viac nebezpečný:

2 HClO4 + P4O10 → Cl2O7 + "H2P4O11"

Použitie
--------

Kyselina chloristá je superkyselina, ktorá je jednou z najsilnejších Brønsted-Lowryho kyselín. Jej pKa je -10. Ostatné kyseliny nekoordinovaných aniónov ako sú kyselina fluórobórna a kyselina hexafluórofosforečná sú citlivé na hydrolýzu, kým kyselina chloristá nie.

Takisto sa používa na elektrolytické leštenie/leptanie hliníka, molybdénu a ostatných kovov.

Referencie
----------

1. ↑  Safety data for concentrated perchloric acid, ca. 70% *msds.chem.ox.ac.uk*
2. ↑  Handling of Perchloric acid *ameslab.gov*
3. ↑   *Inorganic chemistry*. Translated by Mary Eagleson, William Brewer. San Diego : Academic Press, 2001. ISBN 0-12-352651-5. S. 464.
4. ↑  SELLERS, Kathleen; WEEKS, Katherine; ALSOP, William R.; CLOUGH, Stephen R.; HOYT, Marilyn; PUGH, Barbara. *Perchlorate: environmental problems and solutions*. [s.l.] : CRC Press, 2006. ISBN 0-8493-8081-2. S. 16.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Perchloric acid na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Anorganické kyseliny s prvkom v oxidačnom čísle VII. |
| --- |
| 
* Kyselina bromistá (HBrO4)
* Kyselina chloristá (HClO4)
* Kyselina jodistá (H5IO6)
* Kyselina manganistá (HMnO4)
* Kyselina rénistá (HReO4)

 |
**Kyselina difosforečná** alebo **kyselina pyrofosforečná** je anorganická zlúčenina. Je to bezfarebná kvapalina bez zápachu, ktorá je rozpustná vo vode, dietyléteri a etanole. Kryštalizuje v dvoch polymorfoch, ktoré sa topia pri teplotách 54,3 a 71,5 °C. Takisto je súčasťou kyseliny polyfosforečnej, ktorá je dôležitým zdrojom kyseliny fosforečnej. Formálne je to anhydrid kyseliny fosforečnej. Anióny (konjugované zásady), soli a estery kyseliny difosforečnej sa nazývajú difosforečnany, difosfáty alebo pyrofosfáty.

Príprava
--------

Kyselinu difosforečnú možno pripraviť reakciou kyseliny fosforečnej s fosforylchloridom:

5 H3PO4 + POCl3 → 3 H4P2O7 + 3 HCl
Takisto sa dá pripraviť výmenou iónov z pyrofosforečnanu sodného alebo pôsobením sulfánu na pyrofosforečnan olovnatý.

Reakcie
-------

Pri zahriatí na vysoké teploty vzniká rovnováha medzi kyselinami fosforečnou, difosforečnou a polyfosforečnou. Asi 40 % (hmotnostných) zmesi tvorí kyselina difosforečná a je zložité ju z tejto zmesi rekryštalizovať.

Aj keď je rozpustná v studenej vode, kyselina difosforečná hydrolyzuje, podobne ako všetky polyfosforečné kyseliny:

H4P2O7 + H2O ↔ 2 H3PO4
Kyselina difosforečná je stredne silná anorganická kyselina.

Bezpečnosť
----------

Kyselina difosforečná je žieravá, ale inak nie je známa žiadna iná jej toxicita.

História
--------

Názov kyselina pyrofosforečná jej dal „Mr. Clarke z Glasgowa" v roku 1827, ktorý je uvedený ako jej objaviteľ, ktorý ju získal po zahriatí fosforečnanu sodného do červena. Bolo zistené, že kyselina fosforečná po zahratí do červena tvorí kyselinu difosforečnú, ktorá sa v teplej vode ľahko mení naspäť na kyselinu fosforečnú.

Referencie
----------

1. 1 2  HAVELANGE, Sébastien; LIERDE, Nicolas; GERMEAU, Alain. *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*. [s.l.] : [s.n.], 2022. ISBN 9783527303854. DOI:10.1002/14356007.a19\_465.pub4 Phosphoric Acid and Phosphates, s. 1–55.
2. ↑  R. Klement. *Handbook of Preparative Inorganic Chemistry, 2nd Ed.*. Ed. G. Brauer. NY,NY : Academic Press, 1963. Condensed Orthophosphates, s. 546.
3. ↑  CORBRIDGE, D.. *Studies in inorganic Chemistry vol. 20*. [s.l.] : Elsevier Science B.V. 1995. ISBN 0-444-89307-5. DOI:10.1016/B978-0-444-89307-9.50008-8 Chapter 3: Phosphates, s. 169–305.
4. ↑  Material Safety Data Sheet: Pyrophosphoric acid MSDS Archivované 2016-03-03 na Wayback Machine *www.sciencelab.com*
5. ↑  BECK, Lewis Caleb. *A Manual of Chemistry: Containing a Condensed View of the Present State of the Science, with Copious References to More Extensive Treatises, Original Papers, Etc*. [s.l.] : E.W & C Skinner, 1834. Dostupné online. S. 160.

Pozri aj
--------

* Kyselina disírová
* Kyselina trifosforečná
* Dimetylalylpyrofosfát (DMAPP)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pyrophosphoric acid na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Anorganické kyseliny s prvkom v oxidačnom čísle V. |
| --- |
| 
* Kyselina antimoničná (HSbO3)
* Kyselina arzéničná (H3AsO4)
* Kyselina dusičná (HNO3)
* Kyselina fosforečná (H3PO4)
* Kyselina bromičná (HBrO3)
* Kyselina chlorečná (HClO3)
* Kyselina jodičná (HIO3)

 |
| 
* *pozri aj:* Kyselina fluoroantimóničná (HSbF6)

 |
**Konverzačný robot** je druh robota. Táto kategória robotov sa zaoberá iba jednou z dôležitých vlastností robota, a to schopnosťou rozprávať sa so svojím majiteľom ľudskou rečou. Nejde iba o syntézu reči, robot musí chápať, čo mu jeho majiteľ hovorí, a musí vedieť konverzovať tak, aby jeho majiteľ bol ochotný sa s ním rozprávať. Tieto roboty sú určené ako spoločníci pre starých a osamelých ľudí, mali by im spríjemniť čas, prípadne sa o nich postarať z medicínskeho hľadiska. Najdôležitejšou vlastnosťou je teda schopnosť rozprávať a tá je výsadou človeka. Nemožno ich však celkom jednoznačne zaradiť medzi humanoidné roboty, pretože väčšina z nich je vo forme neforemných škatúľ alebo fantazijných zvieratok, alebo oveľa častejšie nainštalovaného softvéru.

Na jeseň 2022 OpenAI spustila svoj chatbot ChatGPT, založený na modeli GPT-3. ChatGPT bol v čase uvedenia jedným z najpokročilejších chatbotov a považuje sa za dôležitý míľnik v rozvoji konverzačných systémov umelej inteligencie. Model bol trénovaný na obrovských množstvách textov a konverzácií a preto dokáže komunikovať s používateľmi prirodzeným a ľudským spôsobom a zvládať odpovedať na otázky z veľkého okruhu tém.

Referencie
----------

Externé odkazy
--------------

* Archivované 2021-04-21 na Wayback Machine Chatbots.org
*
Kostol sv. Leopolda
**Konvent svätého Leopolda v Brne** je komunita Hospitálskej rehole svätého Jána z Boha (tzv. Milosrdných bratov), ktorá vykonáva duchovnú správu pri rektorátnom kostole svätého Leopolda v rámci farnosti Brno-Staré Brno v dekanáte Brno brnianskej diecézy. Nemá vlastnú právnu subjektivitu ako cirkevná právnická osoba. V katalógu brnianskeho biskupstva je uvedená v položke s nadpisom "Brno-sv.Leopold" a podnadpisom "Hospitálský rád sv. Jána z Boha Konvent sv. Leopolda v Brne", na webe rádu je v rubrike kontaktov vedená pod nadpisom "Konvent v Brne" a podnadpisom "Konvent Hospitálského rádu sv. Jána z Boha - Milosrdných bratov v Brne".

Budova kláštora i s kostolom je chránená ako kultúrna pamiatka Českej republiky.

História
--------

Do Brna prišli milosrdní bratia v roku 1747. Najprv bola vybudovaná menšia nemocnice a ďalšie objekty konventu. Až neskôr sa pristúpilo k stavbe kostola. Nemocnica sa postupne stále rozširovala a v dvadsiatych rokoch 20. storočia bola postavená nová budova nemocnice. Po roku 1989 vrátil štát zhabané budovy nemocnice aj konventu späť rádu milosrdných bratov. Poriadok nemocnicu prenajal za symbolickú cenu mestu Brnu. V rokoch 1997 – 2004 boli konvent aj kostol sv. Leopolda kompletne opravené.

Duchovný a rehoľníčky
---------------------

Duchovným správcom (rektorom) je P. Vojtěch Václav Málek OH.

Bohoslužby
----------

Zoznam kostolov a kaplniek vo farnosti, relácia bohoslužieb| Kostol | Miesto | Bohoslužba | Poznámka |
| --- | --- | --- | --- |
| Svätého Leopolda | Brno | **Nedeľa**pondelokutorokstredaštvrtokpiatoksobota | **8.00**18.005.555.555.5518.007.00 | Rektorátny kostol |

Aktivity vo farnosti
--------------------

* Adoračný deň (rektorátnych) pripadá na 20. júla.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konvent svatého Leopolda v Brně na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Hospitálský rád sv. Jána z Boha Konvent sv. Leopolda v Brne na webe Biskupstvo brnenského
* Webové stránky milosrdných bratov v Brne Archivované 2013-04-24 na Wayback Machine
**Kopolymer** je polymér, ktorý je tvorený viacerými druhmi monomérov. Polymerizácia monomérov na kopolyméry sa označuje ako **kopolymerizácia**. Kopolyméry možno charakterizovať mnohými chemickými metódami, napríklad NMR spektroskopiou alebo vylučovacou chromatografiou, pomocou ktorých možno zistiť ich veľkosť molekúl, hmtonosť, vlastnosti a zloženie materiálu.

Medzi komerčne dostupné kopolyméry patria akrylonitrilbutadiénstyrén (ABS), styrén-butadiénový kaučuk (SBR), nitrilová guma a iné. Všetky uvedené polyméry vznikajú reťazcovou polymerizáciou. Ďalším spôsobom výroby kopolymérov je postupná polymerizácia, pomocou ktorej vzniká napríklad kopolymér nylon-12/6/66, ktorý je tvorený nylonom 12, nylonom 6 a nylonom 66, a takisto kopolyestery.

Referencie
----------

1. ↑  polymerizácia. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 539.
2. ↑  HADJICHRISTIDIS, Nikos; PISPAS, Stergios; FLOUDAS, George. *Block Copolymers*. Hoboken, USA : John Wiley & Sons, Inc. 2002-11-15. Dostupné online. ISBN 978-0-471-39436-5. DOI:10.1002/0471269808 (po anglicky)
3. ↑   *Nylon-12/6/66 Copolymer* [online].. Dostupné online.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Copolymer na anglickej Wikipédii.*
Konya
**Konya** (novogr. Ικόνιον – *Ikonion*) je správne stredisko rovnomennej provincie v juhozápadnom Turecku ležiace v nadmorskej výške 1 027 m n. m.

História
--------

Mesto bolo založené okolo roku 3000 pred Kr. Chetitmi a bolo to vyspelé centrum orientálneho sveta. Neskôr sa tu usadili Frýgovia. V 3. stor. pred Kr. mesto ovládol Alexander Veľký. V nasledujúcej helenistickej dobe sa tu usadzujú Gréci, ktorí sa pomiešali s pôvodnými Frýgmi, ktorých jazyk postupne zanikol. V rímskej dobe sa tu rozmáha kresťanstvo. Od roku 395 je Ikonion súčasťou Byzancie a sídlom biskupa. V 12. stor. mesto ovládli Seldžuckí Turci a Ikonion sa stal hlavným mestom Ikonského sultanátu. V 15. stor. mesto ovládli Osmanskí Turci. Počas dlhej tureckej nadvlády sa väčšina miestnych Grékov islamizovala a poturčila. Konya bola dôležitým osmanským centrom, sídlom pašu. V 19. stor. tu žilo okolo 42 000 Turkov, 1 566 Arménov a 900 Grékov. Väčšina miestnych Grékov boli tzv. Karamanlidi, teda rpzprávali iba po turecky, čo je výsledok dlhej tureckej okupácie. Existovala tu aj komunita tzv. Kapadóckych Grékov, ktorí rozprávali kapadóckou gréčtinou. Týmto jazykom rozprávali hlavne grécke dediny v okolí mesta. V roku 1923 bola grécko-turecká výmena obyvateľov, miestni Gréci odišli do Grécka a mesto ostalo moslimské, odišli aj Arméni. 

Dnes má Konya viac ako milión obyvateľov. Priemysel je strojársky, mäsový, stavebných hmôt, kobercov, hliníka, cukrovarnícky, potravinársky. Dopravná križovatka. Leží uprostred náhornej plošiny lemovanej pohorím Taurus.

Partnerské mestá
----------------

* Bosnia and Herzegovina  Sarajevo, Bosna a Hercegovina
* Macedonia  Tetovo, Severné Macedónsko
* Pakistan  Multan, Pakistan

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konya**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Fotografie stredovekej architektúry v meste Archivované 2012-04-14 na Wayback Machine
Súradnice: 13°16′00″S 87°38′00″Z﻿ / ﻿13,26667°S 87,63333°Z﻿ / 13.26667; -87.63333

**Lago de Yojoa** je jazero, nachádzajúce sa v nadmorskej výške 700 m v depresii vytvorenej vulkanickou činnosťou severozápadnej časti Hondurasu. Jeho hĺbka je 15 m a s plochou hladiny 285 m² je to najväčšie jazero Hondurasu. Západná strana jazera je obklopená vrchmi národného parku Santa Bárbara National Park a východná zasa pohorím a národným parkom Cerro Azul Meambar National Park.

Jazero je obľúbená turistická destinácia. Leží neďaleko diaľnice, spájajúcej dve najväčšie mestá v Hondurase – Tegucigalpa aa San Pedro Sula.

Vulkanická činnosť
------------------

**Cerro Babilonnia**, jeden z troskových kužeľov jazera Lago de Yojoa.
Produkty vulkanickej činnosti sa nachádzajú na severnom okraji jazera. Je to skupina pleistocénnych a holocénnych troskových kužeľov a menších stratovulkánov tvorených prevažne bazaltami až andezitmi, prípadne ich trachytickými variantmi. Najvyšší bod je *Cerro Babilonia* (1 090 m).

### Zoznam vulkanických foriem poľa Lago de Yojoa

* **Stratovulkány**
	+ Cerro Babilonia – 1 090 m
* **Troskové kužele**
	+ Cerro el Hoyo – 780 m
* **Lávové dómy**
	+ Cerro el Volcán – 910 m

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **jazero Lago de Yojoa**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2008-03-31 na Wayback Machine – jazero Lago de Yojoa na Global Volcanism Program (po anglicky)
**PAO Korporacija „Irkut"** (rus. ПАО «Корпорация „Иркут"»; doslova: *PAO Korporácia „Irkut"*) je ruské, pôvodne sovietske, združenie podnikov, ktoré sa zaoberá konštrukciou, výrobou a predajom lietadiel a technickou podporou ich používateľov. Zahŕňa v sebe množstvo podnikov, ako sú konštrukčná kancelária OKB Jakovleva, Irkutský letecký závod, spoločnosť Beta Air a ďalšie.

História
--------

V roku 1934 po dvojročnej výstavbe začal výrobu letecký závod v Irkutsku, najprv ako Závod č. 125, neskôr č. 39, od roku 1963 Irkutský strojárenský závod, od roku 1975 Irkutský letecký závod. Postupne vyrábal dve desiatky typov lietadiel – I-14, SB-2, Pe-2, Pe-3, Il-6, P-2, Tu-2, Tu-14, Il-28, An-12, Jak-28, An-24, MiG-23, MiG-27, Su-27, Su-30, Be-200, Jak-130. V roku 1989 bol opäť premenovaný a po troch rokoch sa stal akciovou spoločnosťou. V roku 2002 bol závod reorganizovaný vo Vedecko-výrobnú korporáciu Irkut, do ktorej bola v roku 2004 začlenená aj OKB Jakovleva. Akcie spoločnosti boli prvýkrát verejne obchodované v roku 2004, čo bolo prvýkrát v histórii ruského vojenského a leteckého priemyslu. Koncom roku 2006 sa Irkut stala súčasťou Zjednotenej korporácie pre stavbu lietadiel (OAK).

Výrobný program
---------------

Irkutský letecký závod
Nosným výrobným programom spoločnosti je rodina viacúčelových stíhacích lietadiel Suchoj Su-30, obojživelné lietadlá Beriev Be-200 a vojenské výcvikové stroje Jakovlev Jak-130. Spoločnosť vyvíja a pripravuje do výroby nové dopravné lietadlo pre stredné trate MS-21. Spoločnosť tiež usiluje o prevzatie predaja regionálnych dopravných lietadiel Antonov An-148.

Referencie
----------

1. 1 2   *История* [online]. irkut.com, [cit. 2018-11-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Корпорация «Иркут»* [online]. irkut.com, [cit. 2018-11-10]. Dostupné online.
3. ↑   *"Ильюшин Финанс Ко." может быть отстранена от управления программой строительства Ан-148* [online]. rg.ru, 2010-09-13, [cit. 2018-11-10]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Korporacija „Irkut"**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Korporacija IRKUT na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoRuský portál |
**Korytnačka maľovaná** (*Chrysemys picta*) je sladkovodná korytnačka z čeľade vodnice (*Emydidae*). Je jediným druhom rodu ***Chrysemys***.

Opis
----

Patrí medzi sladkovodné korytnačky. Je veľká až 25 cm. Má dobrý čuch a zrak, ale zlý sluch. Aktívna je predovšetkým cez deň, stále strieda hľadanie potravy so slnením, ktoré jej pomáha zbaviť sa parazitov. V noci odpočíva na dne v blate, kde tiež prespáva zimu. Jej hladký a plochý pancier(karapax) má červené a žlté sfarbenie na čiernom alebo zelenočiernom pozadí. Zvlášť mláďatá sú výrazne žlto, zeleno, červeno a čierno sfarbené a majú výrazný chrbtový kýl. V porovnaní s dospelými jedincami majú mláďatá dlhý chvost. Samec býva viac sfarbený ako samička. Pancier má priemerne dlhý 10 až 18 cm. Má čeľuste bez zubov, miesto nich má k stlačeniu potravy pevné rohovinové dosky. Pri prvom náznaku nebezpečia sa rýchle potápa do vody. Najlepšie sa cíti v húfoch, veľké húfy vytvára vo voľnej prírode.

Pre chov je potreba dostatok priestoru, inak môžu mať sklon k agresivite.

V predajniach väčšinou nepochádza z voľnej prírody, ale z chovných fariem v USA a Singapure, kde sú chované v obrovskom množstve a vyvážané do celého sveta.

Potrava
-------

Je všežravec, jej strava je mäsitá aj rastlinná. Živí sa vodnými rastlinami, bylinami, riasami, hmyzom, rybkami, menšími živočíchmi aj mršinami. Je možné jej podávať aj ovocie a zeleninu.

Reprodukcia
-----------

V období párenia sa samec dvorí samici tak, že zaťahuje hlavu medzi predné končatiny, ktoré vystrčí s pazúrmi namierenými k samici a trepe s nimi. Samec dospieva v 3 rokoch, samica až v 7 rokoch. Pri párení sa samec dlhými pazúrmi na predných nohách pridržuje karapaxu samice. Samica znáša tri znášky vajec za rok. Kladie 4 až 20 oválnych vajec na konci jari a začiatku leta – v máji až júni. Začiatkom leta si samica vyhrabe hlbokú jamu, do ktorej potom na kladie vajcia, ktoré zadnými nohami zahrnie pôdou.

Mladé korytnačky sú takmer výhradne mäsožravé, živia sa červami, rybím mäsom, alebo špeciálnymi krmivami pre korytnačky. Všežravcami sa stávajú až postupne, ako rastú.

Výskyt
------

Jej prirodzeným prostredím je pokojné, zarastené povodie. Je rozšírená na juhu Kanady vo východnej oblasti Spojených štátov, východne, severne a západne od rieky Mississippi až po Mexický záliv. Obývajú čerstvú, plytkú, stojatú vodu, s bahnitým dnom a hustým rastlinstvom bohatým na vodný hmyz a ryby.

Poddruhy
--------

| *C. p. picta* | *C. p. marginata* | *C. p. dorsalis* | *C. p. bellii* |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |

Referencie
----------

1. 1 2  Želvárium, sladkovodní želvy
2. 1 2  Chrysemys picta
3. 1 2 3  Rybicky.net - želva ozdobná
4. ↑  Nejčastější druhy vodních želv
5. ↑  Chrysemys picta belli - želva pestrá
6. ↑  Želva ozdobná

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Želva ozdobná na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Korytnačka maľovaná**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Korytnačka maľovaná**
**LIAZ 100** bol rad česko-slovenských nákladných automobilov, vyrábaný v spoločnosti LIAZ. Nahrádzal automobil Škoda 706 MT, ktorý predstavoval určitý medzistupeň medzi modelom Škoda 706 RT a novým LIAZom 100.

Vývoj
-----

V LIAZe prebiehal vývoj nového radu už v 60. rokoch, no pre problémy s dodávkami bola vyrábaný len modernizovaný rad RT, LIAZ MT. Pôvodne zamýšľaný prechodný model, ktorý sa mal vyrábať len dočasne, napokon nahradil LIAZ 100 až v roku 1974. Verzie so sklápaciu kabínou boli označované číslom 110, vyrábané od roku 1984.

Nový LIAZ mal mať oproti Škode 706 RT úplne nový motor, prevodovku, kabínu i nápravy, spĺňajúce požiadavky odberateľov i doby. Úsilie vývojárov prekazili komplikácie s dodávateľmi a tak vznikla v roku 1969 prechodný rad MT s novými motormi a nápravami. 

Od roku 1974 sa postupne rozbehla výroba ťahačov 100.45, valníkov 100.05 a ďalších variánt vozidiel radu 100. Prvé vozidlá mali šikmo uložený motor radu M s objemom 11 940 cm³ a výkonom 210 k, v roku 1978 bol modernizovaný a označovaný ako M1 a v roku 1988 bol opäť zmodernizovaný na M1.2. Nové agregáty dosahovali vďaka prepĺňaniu výkon až 236 kW (320 k) a životnosť do generálnej opravy 420 000 km. Nové boli i 9 a 10 stupňové synchronizované prevodovky Praga. Modernizácia v roku 1984 priniesla sklápaciu kabínu a vzduchové odpruženie prednej i zadnej nápravy. 

Vyrábať sa začali sklápače 150 (4x2) a 151 (4x4), podvozky 111 (4x4) a 122 (6x2) pre nadstavby. Ďalších vylepšení sa rad 100 dočkal po roku 1989, kedy sa otvorením trhu zvýšila konkurencia. V ponuke sa tak objavila nová 16-stupňová prevodovka ZF, diaľková kabína s vysokou strechou MAXI, brzdový systém ABS, centrálne mazanie, elektrické ovládanie zrkadiel i okien, chladiaci box alebo sedačky ISRI.

Výroba radu 100/110 bola ukončená po 20. rokoch produkcie v roku 1994, no podľa prianí zákazníkov sa realizovali objednávky až do konca existencie podniku.

Pozri aj
--------

* Škoda 706
* LIAZ

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **LIAZ 100**

Zdroj
-----

* www.liaztrucks.cz Archivované 2010-03-12 na Wayback Machine

| * z
* d
* u
Škoda-LIAZ |
| --- |
| Autobusy | 
* Škoda 706 RO
* Škoda 706 RTO

 | Logo Škoda |
| Nákladné automobily | 
* 606
* 706 R
* 706 RT
* 706 MT
* LIAZ 100
* LIAZ 200
* LIAZ 300
* LIAZ 400

 |