recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**José Domingo Molina Gómez** (\* 26. september 1896, Catamarca – † 5. apríl 1969, Buenos Aires) bol argentínsky vojak. V roku 1955 sa po vojenskom prevrate stal (de facto) prezidentom Argentínskej republiky, keď vojsko zvrhlo prezidenta Juana Peróna. Vládol iba dva dni, nezložil preto prezidentskú prísahu a neradí sa tak do oficiálneho zoznamu prezidentov krajiny. Pôsobil v argentínskej armáde, dosiahol hodnosť generálporučíka.

Životopis
---------

Narodil sa v meste San Fernando del Valle de Catamarca (zvané tiež Catamarca) v provincii Catamarca na severozápade Argentíny. V roku 1917 ukončil štúdium na Národnej vojenskej akadémii, následne pokračoval v štúdiu na Vysokej vojenskej škole. Následne začal pôsobiť v argentínskej federálnej polícii, kde sa stal dokonca zástupcom veliteľa. Potom prešiel k vojenskej polícii (žandárom), kde sa stal dvakrát veliteľom. V roku 1945 bol povýšený do hodnosti brigádneho generála. O dva roky neskôr bol povýšený do hodnosti divízneho generála. V tomto období bol vymenovaný za veliteľa argentínskej armády. V roku 1949 sa stal znova veliteľom žandárov, tu zotrval tri roky, následne sa stal veliteľom vojenskej posádky v meste Buenos Aires. V ďalšom období bol povýšený do hodnosti generálporučíka a stal sa veliteľom argentínskej armády.

V polovici septembra 1955 začala armáda vojenský prevrat voči prezidentovi Juanovi Perónovi, tento viedli generáli Eduardo Lonardi a Pedro Eugenio Aramburu. V neprehľadnej situácii napísal 19. septembra Perón list adresovaný veleniu armády, ktorý sa zdal byť jeho rezignáciou. Na základe toho armáda vytvorila vojenskú chuntu, ktorá mala prevziať vládu, na jej čele bol práve generál José Domingo Molina Gómez ako veliteľ armády. Ešte v ten istý deň však Perón oznámil, že sa nejednalo o skutočnú rezignáciu, no súčasne ušiel na paraguajské veľvyslanectvo, kde požiadal o azyl, následne 21. septembra odišiel do Paraguaja. Vládu tak oficiálne prevzala armáda s tým, že za budúceho prezidenta bol od dňa 23. septembera vybraný generál Eduardo Lonardi, ktorý fakticky prevrat viedol. Od odchodu Peróna do nástupu Lonardiho krajine ako úradujúci prezident vládol práve Molina Gómez. 3. októbra bol Molina Gómez zatknutý na príkaz prezidenta Eduarda Lonardiho, neskôr však bol prepustený. Zomrel v apríli 1969 v Buenos Aires.

Referencie
----------

1. ↑   *ORGANIZACION DE LA GENDARMERIA NACIONAL* [online]. web.archive.org, [cit. 2018-10-29]. Dostupné online.
2. ↑   *José Domingo Molina Gómez* [online]. helpes.eu, [cit. 2018-10-29]. Dostupné online.
3. ↑   *Eduardo Lonardi* [online]. laguia2000.com, [cit. 2018-10-29]. Dostupné online.
4. ↑   *Pedro Eugenio Aramburu* [online]. laguia2000.com, [cit. 2018-10-29]. Dostupné online.
5. ↑   *"Military Chieftains Under Peron Seized"* [online]. news.google.com, [cit. 2018-10-29]. Dostupné online.
6. ↑   *José Domingo Molina Gómez* [online]. esacademic.com, [cit. 2018-10-29]. Dostupné online.
Doc. RNDr. **Ján Futák**, CSc. (\* 8. september 1939, Kostolná Ves – † 4. máj 1994, Žilina) bol slovenský matematik.

Život
-----

Ján Futák sa narodil v Kostolnej Vsi, okres Prievidza. V roku 1957 maturoval na JSŠ v Handlovej. Aprobáciu z matematiky a fyziky získal na VŠP v Bratislave. V roku 1963 asistent matematiky na Pedagogickom inštitúte v Martine, odkiaľ 1. septembra 1964 prešiel na Vysokú školu dopravy s spojov v Žiline na Katedru matematiky. Účinne pomáhal študentom súťažiacim v MO. V roku 1972 získal na PF UK v Bratislave vedeckú hodnosť CSc. a v roku 1983 bol menovaný docentom pre matematickú analýzu. Venoval sa hlavne obyčajným diferenciálnym rovniciam, ich asymptotickým a oscilatorickým vlastnostiam, rovniciam s posunutým argumentom ako aj systémom týchto rovníc. Zomrel v Žiline 4. mája 1994.

Externé odkazy
--------------

* Doc. RNDr. Ján Futák CSc.
* Doc. RNDr. Ján Futák CSc.[nefunkčný odkaz]
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2003175125
* SNK: 168991
* VIAF: 84982799
Súradnice: 49°16′45.94″S 13°37′5.23″V﻿ / ﻿49,2794278°S 13,6181194°V﻿ / 49.2794278; 13.6181194

Model hradu Rabí v dobe najväčšieho rozmachu
**Hrad Rabí** je zrúcanina hradu ležiaca v rovnomennej obci na vyvýšenom ostrohu nad riekou Otavou v nadmorskej výške 540 metrov asi 8 kilometrov severovýchodne od mesta Sušice.

Od začiatku 14. storočia stála na mieste dnešného hradu tvrdza pánov z Velhartic. V júni 1421 bola obliehaná a dobytá husitmi; pri obliehaní prišiel o druhé (pravé) oko Jan Žižka. V 15. storočí prebehla rozsiahla prestavba, pri ktorej bola rozšírená rozloha hradu a bolo zosilnené jeho opevnenie. Uprostred bol postavený donjon s obytnou i obrannou funkciou, celková rozloha hradu (asi 1 hektár, ide o najväčší hrad v Čechách) bola rozdelená na tri časti, ktoré bolo možné brániť samostatne. V roku 1498 bola dokončená hradná kaplnka. 

Hrad bol vyplienený počas tridsaťročnej vojny a v 18. storočí vyhorel. Čiastočne bol renovovaný od roku 1920. V súčasnosti je prístupný verejnosti, v rekonštruovaných priestoroch je malé múzeum. V roku 1978 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrad Rabí**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Rabí
* popis hradu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rabí (hrad) na českej Wikipédii.*
**Ján Koniarek** (\* 30. január 1878, Voderady – † 4. máj 1952, Trnava) bol slovenský sochár, jeden zo zakladateľov novodobej slovenskej plastiky.

Životopis
---------

Narodil sa vo Voderadoch. Študoval na Umeleckopriemyselnej škole v Budapešti. Na podnet svojho učiteľa navštevoval aj umelecké školy v Ríme. Po návrate do Pešti študoval na tamojšej akadémii v majstrovskej škole svojho krajana profesora Alojza Štróbla. V rokoch 1902 - 1904 dokončil svoje štúdiá u profesora W. von Rumanna na akadémii v Mníchove. V rokoch 1908 až 1914 bol portrétistom kráľovského dvora v Belehrade. Veľká časť jeho diel bola zničená počas prvej svetovej vojny. Po roku 1918 sa usadil v Trnave kde mal i ateliér, tu žil až do svojej smrti. Od návratu na Slovensko si mnoho sľuboval, ale nízke spoločenské pomery a manipulácia v konkurzoch ho priviedli k stiahnutiu sa do úzadia. Meno Jána Koniarka nesie na jeho počesť Galéria Jána Koniarka v Trnave, kde sa nachádza i časť autorovho diela v stálej expozícii.

Tvorba
------

Socha Antona Bernoláka v Trnave.
Koniarkova tvorba je poznačená secesnými a impresionistickými vplyvmi prelomu 19. a 20. storočia. Jeho pamätník padlým v prvej svetovej vojne v Trnave patrí k najexcelentnejším dielam „rodinizmu" na Slovensku. V Trnave sa nachádza i súsošie Antona Bernoláka, či socha Milana Rastislava Štefánika. V Bratislave sú pripisované jeho autorstvu sochy alegórií na budove bývalej Tatra banky, dnes MK SR (architekt Milan Michal Harminc). Vytvoril sochu sediaceho básnika Jána Hollého, ktorá je umiestnená v jeho rodnom dome v Borskom Mikuláši. Je autorom mnohých impresívnych portrétnych štúdií a monumentálnych pomníkov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Koniarek**

Externé odkazy
--------------

* Zápis o krste v matrike farnosti Voderady
* Ján Koniarek - podrobnejšie informácie a fotografie diel
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Diela Jána Koniarka v zbierkach slovenských galérií

Autoritné údaje: * abART: 2793
* ISNI: 0000 0000 6406 9358
* LCCN: no2009090321
* NK ČR: xx0085649
* SNK: 161495
* VIAF: 90536008
* Web umenia: 5115
* WorldCat: lccn-no2009090321
**Ján S. Vančo** (\* 13. september 1890, Plavnica – † 5. december 1975, Plavnica) bol slovenský legionár, roľník, statkár a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska a Slovenského štátu.

Biografia
---------

V roku 1906 sa za prácou odsťahoval do Spojených štátov amerických, kde bol veľmi aktívny v spolkovom živote. V pensylvánskom meste Johnsonburg zakladá spolok *Jednota v Johnsonburgu*. V newyorskom meste Buffalo zase založil *Spolok slovenských katolíckych kadetov* a spolok Slovenskej ligy. V roku 1917 sa prihlásil do česko-sloveských légií a zúčastnil sa na všetkých bojoch v rámci 21. čs. legionárskeho pluku vo Francúzsku. Po návrate na Slovensko sa zúčastnil aj bojov na Tešínsku a neskôr bojoval proti maďarskej Červenej armáde v roku 1919. Následne bol pridelený na županský úrad do Prešova, kde mal na starosti propagačný oddiel. Počas organizovania plebiscitu na Spiši bol veliteľom miestnych legionárov pri plebiscitnej komisii a zároveň bol aj spravodajským dôstojníkom. Ako aktívny dôstojník neskôr slúžil v Chebe a v Ružomberku. V roku 1925 na vlastnú žiadosť odišiel do výslužby v hodnosti kapitán. Vrátil sa do rodnej Plavnice, kde si vybudoval mlyn, pílu a spravoval malé hospodárstvo.

Politicky sa angažoval v Republikánskej strane poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (agrárna strana). Od roku 1927 bol tajomníkom strany v Prešove. V parlamentných voľbách v roku 1929 je za agrárnu stranu zvolený za poslanca Národného zhromaždenia v rámci prešovského volebného kraja. Mandát obhájil aj po voľbách v roku 1935. Poslancom zostal do zániku činnosti Národného zhromaždenia na prelome rokov 1938/1939, pričom ešte v závere roku 1938 prestúpil do poslaneckého klubu HSĽS.

Za agrárnu stranu sa na jeseň 1938 podieľal na rokovaniach s predstaviteľmi HSĽS o vyhlásení autonómie Slovenska a zlúčení agrárnej strany s ľudovou. Vo voľbách v roku 1938 je zvolený za poslanca Snemu Slovenskej krajiny. Mandát si uchoval aj po vzniku Slovenského štátu a poslancom bol až do konca existencie snemu. Napriek tomu k politike a smerovaniu Slovenského štátu mal výhrady. V roku 1944 odmietol vystúpiť v rozhlase s kritickým prejavom k partizánom a povstaniu.

V januári 1945 ustupujúca nemecká armáda jeho majetok v Plavnici podmínovala a zapálila. Po oslobodení v máji 1945 bol ako bývalý poslanec snemu zatknutý za protištátnu činnosť a až do októbra 1945 väznený. Po návrate z väzenia bol až do roku 1957 roľníkom v Plavnici a do roku 1965 pracoval ako robotník v Pozemných stavbách v Prešove a v Tešíne. Následne ako dôchodca dožil v rodnej obci, kde bol aj pochovaný.

Referencie
----------

1. 1 2   Noví zástupcovia Šariša v ústredí. *Šariš*, 1930-01-04, roč. I, čís. 1-2, s. 2.
2. ↑  VANČO, Ján S.. *In: Register - menný (va)* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-03-05]. Dostupné online.
3. ↑  VANČO, Ján S.. *In: Register - menný (v)* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-03-05]. Dostupné online.
4. ↑   *Významné osobnosti regiónu: Ján S. Vančo z Plavnice* [online]. obecplavnica.sk, 2012-03-11, [cit. 2023-03-05]. Dostupné online. Archivované 2012-03-11 z originálu.

Autoritné údaje: * Légie 100: 119069
Generálmajor Ing. **Ján Čmilanský**  (\* 11. máj 1949, Radatice) je slovenský generál, bývalý zástupca náčelníka generálneho štábu.

Život
-----

Roku 1971 ukončil Vojenskú akadémiu Antonína Zápotockého vo Vyškove na Morave. Po jej absolvovaní sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručíka. Následne do roku 1978 vykonával vojenské veliteľské funkcie na úrovni čaty, rota a prápor. V období od roku 1979 až do roku 1982 bol veliteľom prieskumného práporu v Prešove. Od roku 1975 až do roku 1977 absolvoval postgraduálne interné štúdium na Vojenskej akadémii Antonína Zápotockého v Brne. Po jeho skončení vykonal v roku 1978 školenie v 10 mesačnom kurze pre veliteľov plukov v ZSSR. Následne bol v rokoch 1982 až 1984 vo výkone funkcie veliteľa motostreleckého pluku v Trebišove. Od roku 1984 až do roku 1994 postupne vykonával funkcie zástupcu veliteľa, náčelníka štábu a veliteľa tankovej divízie v Prešove. Veliteľom 2. armádneho zboru v Prešove sa stal 1. novembra 1994. Roku 1997 dosiahol prvú generálsku hodnosť. Svoju vojenskú kariéru ukončil vo funkcii zástupcu náčelníka generálneho štábu Ozbrojených síl SR v Bratislave. Ovláda ruský a anglický jazyk. Ženatý, otec troch detí.

Miesta vojenského pôsobenia
---------------------------

Vyškov, Prešov, Humenné, Brno, Michalovce , Trebišov, Solnečnogorsk, Bratislava

Externé odkazy
--------------

* Fotografia Archivované 2015-11-19 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* Armádna ročenka 1995
Benefičný koncert Live 8 v roku 2005
Skupina The Prodigy na festivale Rock am Ring v roku 2009
**Hudobný festival** je druh festivalu orientovaný na hudbu a činnosti s ňou spojené. Väčšinou býva hudobný festival prehliadkou interpretov zameraných na určitý hudobný žáner ako napríklad pop, rock, metal, jazz, punk rock, elektronická hudba (napr. rockový festival Rockový záber, drum and bassový festival Let It Roll) alebo môže ísť o multižánrové festivaly (napr. Pohoda, BeeFree, Festival Glastonbury, Sziget Festival).

Prvým zaznamenaným festivalom vôbec boli pravdepodobne pýtické hry, ktoré sa konali v Delfách. V súčasnosti je najväčším hudobným festivalom na svete trojdňový festival Donauinselfest[chýba zdroj], ktorý sa každoročne koná vo Viedni. Každoročne príde na tento festival 2,5 až 3 milióny divákov. Najväčší lúčny festival, Festival Glastonbury sa koná každoročne v Spojenom kráľovstve, na ktorý sa každý rok príde pozrieť približne 175 000 návštevníkov.

Najznámejšie hudobné festivaly
------------------------------

* Festival Glastonbury (Pilton, Anglicko)
* Sziget Festival (Óbudai, Budapešť, Maďarsko)
* Lollapalooza (Chicago, Illinois, USA)
* Festivaly Reading a Leeds (Reading a Leeds, Anglicko)
* Pirate Station (Petrohrad, Moskva, Jekaterinburg a Novosibirsk, Rusko)
* Woodstock Music and Art Fair (Woodstock, New York, USA)
* Rock am Ring (Nürburgring, Nemecko)
* Rock in Rio (Rio de Janeiro, Brazília a Lisabon, Portugalsko)
* Download Festival (Donington Park, Anglicko)
* Bažant Pohoda (Trenčín, Slovensko)
* Ultra Music Festival (Miami, Florida, USA)
* Big Day Out (Sydney, Gold Coast, Adelaide, Melbourne a Perth, Austrália
* Nova Rock Festival (Burgenland, Rakúsko)
* Wacken Open Air (Wacken, Nemecko)
* Pinkpop Festival (Landgraaf, Holandsko)

Pozri aj
--------

* Rockový festival

Referencie
----------

1. ↑  1911 Encyclopædia Britannica
2. ↑  . Dostupné online.
3. ↑  . Dostupné online.
4. ↑  . Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Music festival na anglickej Wikipédii.*
**Jozef Antošík** (\* 22. január 1912, Poniky – † 23. november 2005) bol slovenský spisovateľ a prozaik.

Životopis
---------

V rokoch 1930 - 1934 absolvoval Štátnu vyššiu hospodársku školu v Košiciach, 1934 - 1938 Vysokú školu zemědělskú v Brne, kde bol predsedom slovenského spolku Kriváň. Po štúdiách pôsobil v Bratislave ako riaditeľ Mliekárenského družstva, bol predsedom Pôdohospodárskeho združenia, 1945 - 1948 odborným prednostom Štátneho osídľovacieho úradu. V roku 1948 emigroval do Nemecka, 1949 - 1956 viedol realitnú kanceláriu v Kanade, 1956 - 1989 v Chicagu, 1989 sa vrátil na Slovensko.

Autor viacerých románov, ktoré vychádzali v období prvého Slovenského štátu vo viacerých vydaniach. Debutoval moralizujúcim románom *Skrížené cesty* (1940). Po odchode do emigrácie sa literárne odmlčal.

Dielo
-----

* Skrížené cesty (1940)
* Začarovaný kruh (1940)
* Živé duše (1940)
* Veľká ilúzia (1942)
* Na prahu života (1943)

Referencie
----------

1. ↑   *Udalosti pre deň 23. 11.* [online]. co-to-je.sk, [cit. 2015-02-27]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Jozef Antošík na litcentrum.sk
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5850 4819
* NK ČR: ola2002146977
* SNK: 164193
* VIAF: 84960149
**KIO** (skratka z anglického KDE Input / Output) je súčasť architektúry prostredia KDE. Poskytuje aplikáciám prístup k súborom, webovým stránkam a iným vzdialeným objektom pomocou jediného rozhrania API. Aplikácie naprogramované s orientáciou na KIO, napríklad Konqueror, môžu pracovať so vzdialene uloženými súbormi úplne rovnakým spôsobom ako s lokálnymi súbormi. Konqueror je vďaka tomu rovnako tak výkonný správca súborov ako webový prehliadač.

Súčasťou KIO sú moduly nazvané *KIO slaves*, voľne preložené *Otroci KIO*, ktoré podporujú jednotlivé protokoly (HTTP, FTP, SMB, SSH, FISH, SVN, tar a ďalšie). Tieto moduly potom môžu využívať ďalšie aplikácie KDE; vďaka nim je možné napríklad v editore textu Kate otvoriť a upravovať súbor uložený na vzdialenom počítači prístupný pomocou protokolu FTP. Zoznam protokolov, ktoré operačný systém aktuálne podporuje, možno nájsť napr. pomocou programu Kinfocenter na stránke "protokoly".

Externé odkazy
--------------

* Dokumentácia KIO API Archivované 2011-09-30 na Wayback Machine
* A Quick and Easy Guide to KDE KIO slaves

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku KIO na českej Wikipédii.*
*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku KIO na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
KDE |
| --- |
| Aplikácie | Amarok • K3b • Kate • KDevelop • KMail • Konsole • Kopete • Konqueror • Kaffeine • digiKam • Akregator • KTorrent • KGet • Klipper |  |
| Utility | DCOP • SDDM • KHTML • KIO • Kiosk • KWin • KParts • KSVG • KConfigXT • Qt • XMLGUI • KJS |
| Balíčky | aRts • Kdelibs • Kdebase • Kdeaccessibility • Kdeaddons • Kdeadmin • Kdeartwork • Kdeedu • Extragear • Kdegames • Kdegraphics • Kde-i18n • Kdemultimedia • kdenetwork • Kdepim • kdesdk • Kdetoys • Kdewebdev • KOffice |
| Základné technológie KDE | Decibel • Dolphin • Kross • Oxygen • Phonon • Plasma • Solid |
| Neoficiálne aplikácie | Krusader |
Kabanos klobásy na tanieri
**Kabanos** je tenká, dlhá klobása vyrobená z peklovaného bravčového mäsa, starostlivo sušená a údená. Má suchý a rovnomerne zvrásnený povrch. Zvrchu je tmavo červený s čerešňovým nádychom. Na priereze sú aj veľmi červené kúsky mäsa a svetlé kúsky tuku. Názov pochádza z tureckého slova *kaban*, čo znamená prasa.

Výroba
------

Kabanosy salámy sa vyrábajú z bravčového mäsa I. a II. triedy A a B. Začiatok výroby spočíva v počiatočnom mletí mäsa a suchom konzervovaní počas dvoch dní. Potom sa mäso triedy I pomelie na veľkosť približne 10 mm a zvyšok - na veľkosť 8 mm. Vďaka tomu je v priereze vidieť pekné veľké kusy toho najkvalitnejšieho mäsa. Celá zmes sa dochutí korením, muškátovým orieškom, rascou a cukrom a potom sa plní do tenkých baraních črievok s priemerom 20-22 mm. Hotový kabanos je dlhý cca. 25 cm a podrobí sa procesu usadzovania (t.j. mäso musí byť správne ustavené v čreve) pri teplote do 30°C a následne údeniu a pečeniu v teplom dyme - až kým teplota vo vnútri kabanosu nedosiahne aspoň 70 °C. Poslednou fázou je chladenie a sušenie počas 3-5 dní pri 14-18 °C.

Klobásy kabanos by mali byť vyrobené z mäsa vybraných plemien ošípaných, ktorých mäso sa vyznačuje vysokým obsahom vnútrosvalového tuku. Kabanosy vyrobené zo správnej suroviny a v súlade so správnym postupom sú veľmi krehké a pri lámaní vydávajú charakteristický zvuk, odborníkmi nazývaný „výstrel".

Ochrana názvu
-------------

Po skončení sporu s Nemeckom boli 19. októbra 2011 kabanosy zapísané do registra EÚ ako poľská „Zaručená tradičná špecialita" (ZTŠ). Kabanosy sa môžu vyrábať vo všetkých krajinách EÚ, ale označenie GTS môže umiestniť na obal iba Poľsko.

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online.
**Jozef Dóka ml.** (\* 12. september 1948, Sereď – † 14. november 2011, Bratislava) bol slovenský grafický dizajnér a maliar. Jeho otec Jozef Dóka bol fotograf, maliar, grafik, ilustrátor, fotograf a monumentalista.

Životopis
---------

Narodil sa v Seredi, ale väčšinu života prežil v Trnave. Študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave v rokoch 1970 – 1976.

V roku 1976 vytvoril značku Galérie Jána Koniarka v Trnave, odkedy sa datuje jeho spolupráca s touto galériou. V roku 1982 predložil vedeniu GJK návrh štatútu periodicky sa opakujúcej medzinárodnej súťažnej prehliadky svetovej plagátovej tvorby. Táto myšlienka sa vtedy neuskutoční napriek kladnému prijatiu odbornej a laickej verejnosti kvôli jej spolitizovaniu totalitným režimom. Neskôr v roku 1990 spoločne s grafickým dizajnérom Dušanom Junekom opakovane iniciuje, neskôr spoluorganizoval, medzinárodnú výstavu *Trienále plagátu Trnava*. Pracuje v Organizačnom výbore trienále, v roku 1999 sa stáva čestným predsedom Organizačného výboru trienále.

V roku 1997 publikoval v náväznosti na Trienále plagátu Trnava architektonickú ideu s názvom Nová trnavská veža zo skla – futuristická vízia 2001, ktorú vytvoril so spoluautorkou Ing. arch. Zuzanou Nádaskou. Súčasťou tohto zámeru je etablovať užité umenie a plagát do všetkých priestorov navrhovaného polyfunkčného objektu.

Od roku 1979 prezentuje svoje plagáty na samostatných a skupinových výstavách a zúčastňuje sa bienále grafického dizajnu. V roku 2002 zakladá galériu s názvom Prvá Galéria plagátu na ulici – plagáty sú inštalované vo veľkoplošných výkladoch Československej obchodnej banky.

Jozef Dóka ml. je pochovaný v Bohdanovciach nad Trnavou.

Referencie
----------

1. ↑   *Jozef Dóka ml.* [online]. Trnavský samosprávny kraj. Dostupné online.
2. ↑   *Jozef Dóka ml. Lautrec z Trnavy* [online]. archinfo.sk. Dostupné online.
3. ↑   *Jozef Dóka ml. Lautrec z Trnavy* [online]. Slovenské centrum dizajnu. Dostupné online.
4. ↑   *Zomrel Jozef Dóka ml.* [online]. SME.sk, 2011-11-17. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Jozef Dóka ml. - Detail - 100 rokov dizajnu
* Jozef Dóka ml. mrrraaaw.blogspot.com

Autoritné údaje: * abART: 28152
* NK ČR: jo2003184026
* VIAF: 84150754
* Web umenia: 2098
**Jozef Filus** (\* 8. august 1923, Žiar nad Hronom – † 29. marec 1999, Belo Horizonte, Brazília) bol slovenský rímskokatolícky misionár v Brazílii.

Rodina
------

* otec Jozef Filus, nar. 18. marec 1899
* matka Mária Filusová rod. Hurtíková, nar. 23. december 1900

Životopis
---------

Gymnázium a neskôr filozofiu študoval v Nitre. V roku 1951 ilegálne emigroval cez Rakúsko do Nemecka, kde v St. Augustine skončil teologické štúdiá. V roku 1952 bol vysvätený za kňaza a následný rok odchádza ako misionár do mesta Bello Horizonte v Brazílii. Páter Jozef Filus pôsobil v tejto krajine celých 46 rokov. Tu sa učil po portugalsky, dejiny a kultúru krajiny. Neskôr pôsobil v mestách Tres Rios a Rio de Janeiro, Santa Casa, Juiz Fora, Vale Jequitiuhonha a Gama. Ešte aj vo svojich 75 rokoch pôsobil vo veľkej nemocnici v Bello Horizonte. V tomto meste je aj pochovaný.

Referencie
----------

1. ↑   *Duchovné povolania z Farnosti povýšenia Svätého kríža* [online]. Farnosť povýšenia Svätého kríža Žiar nad Hronom, [cit. 2016-08-07]. Dostupné online. Archivované 2016-07-28 z originálu.

Zdroje
------

* Jozef Minka, Významné osobnosti Žiaru nad Hronom a okolia (MÚ Žiar nad Hronom, 2005)
Súradnice: 50°12′25″S 13°56′42″V﻿ / ﻿50,206944°S 13,945°V﻿ / 50.206944; 13.945

Orientačná mapka
**Humniště** (niekedy tiež označované novodobým názvom **Martinice**) je zaniknutá stredoveká dedina s pevnosťou, ktorá stávala asi 10km západne od Slaného, v miestach terajšieho poľnohospodárskeho dvora Martinice v katastri obce Drnek v okrese Kladno. Dedina sa rozkladala približne 2¼km severozápadne od terajšieho Drnku na planine blízko novodobej cesty Drnek - Mšec, zhruba vo východnej časti areálu Martinic. Pevnosť potom stávala pri jej východnom okraji, na samom výbežku ostrožny. Dnes z dediny nezostalo nič, zachovali sa len stopy pevnosti.

Historické zmienky o Humništi sú veľmi skromné, najstaršia pochádza z roku 1416. Pre lepšie využitie okolitých pozemkov dal v roku 1711 gróf Jiří Adam z Martinic v susedstve spustnutej dedine založiť hospodársky dvor, nazvaný po majiteľoch panstva - Martinice. Možno predpokladať, že rozvaliny Humniště pritom poslúžili tiež ako zdroj stavebného materiálu. Ešte v prvých rokoch 20. storočia pozoroval Ferdinand Velc pri tvorení *Súpisu pamiatok* stopy múrov pustej vsi, tie však neskôr bez stopy zanikli, keď JRD rozširovalo Martinický dvor a zastavalo novými hospodárskymi budovami takmer celé priestranstvo až po okraj pevnosti. 

Jediné, čo dodnes ostalo z niekdajšieho Humnišťa, sú skromné zvyšky pevnosti v podobe priekopy a základov rozpadnutého muriva. Na samom východnom konci ostrohu stával palác, obdĺžniková budova rozmerov 13 × 8 m; pred ktorým sa nachádzalo malé nádvorie. Na západnej strane, kde je terén rovinatý, chránila pevnosť hradba a podkovovitá suchá priekopa o šírke približne 10m, v súčasnosti viditeľná ako asi 1,5m hlboká zníženina. Z ostatných strán poskytoval prirodzenú ochranu strmo sa zvažujúci terén a priekopu tu nebolo treba, postačovala hradba. Vstup do pevnosti bývala pravdepodobne od severozápadu, ako naznačujú základy dvojice okrúhlych stavieb priemere 6,5m, ktoré sa zachovali na severnej strane areálu pevnosti. Ferdinand Velc ich považoval za bašty, zatiaľ čo Lukáš Vytlačil ich opisuje ako pozostatky vstupnej brány. Z opevnenia južnej strany nezostalo nič, pretože bolo v minulosti rozobraté na stavebný materiál; zreteľný je tu zvyšok novovekého násypu, ktorý slúžil k jeho odvozu.

Literatúra
----------

* VYTLAČIL, Lukáš. *Čtyři tvrziště na Slánsku. Hradečno, Humniště, Ostrov a Řisuty.* 1. vyd Plzeň: nakl. Ing. Petr Mikota, 2006, str 11, 12 a 14. ISBN 80-86596-70-2

Pozri aj
--------

* Svídna
* Drnek
* Martinicové a Clam-Martinicové
* Zoznam zaniknutých sídiel v Česku

Externé odkazy
--------------

* Humniště, Súpis pamiatok, 20. Politický okres Slanský (1904), str 58-59
* Stručná história obce Drnek vr. Humniště Archivované 2014-03-01 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Humniště na českej Wikipédii.*
**Koriander siaty** (*Coriandrum sativum*) je jednoročná rastlina z čeľade mrkvovitých (*Apiaceae*), plano rastúca v Stredomorí, oddávna pestovaná v Indii a v Egypte.

Koriander siaty patrí do čeľade mrkvovitých. Ide o jednoročnú mrkvovitú bylinu, ktorej byľ dosahuje výšku od 15cm až do jedného metra a hore sa početne vetví. Listy majú delené, čiarkovité úkrojky (jednoducho pérovito delené). Kvety majú bielu alebo ružovú farbu, pričom tvoria súkvetie okolík. Plod je guľatá a hnedožltá nažka. Koriander kvitne v období júna a júla. Účinnými látkami sú predovšetkým silice a niektoré vitamíny skupiny B.

Využitie
--------

Koriander - korenie
Z koriandra sa zbiera plod, ktorý sa využíva ako korenie. Koriander podporuje tvorbu žalúdočných štiav, čím priaznivo ovplyvňuje trávenie.

Koriander je príbuzný anízu, rasci a kôpru. Používa sa najmä na nakladanie húb a zeleniny, do chleba a údenárskych výrobkov, na prípravu jahňacieho a bravčového mäsa a na výrobu alkoholických nápojov. Z koriandra sú požívateľné všetky časti rastliny. Každá má svoju špecifickú arómu a chuť. Listy majú nepatrnú príchuť anízu, semená sú sladkasté, arómou pripomínajúce pomarančovú kôru, a koreň je intenzívnejšou verziou listu.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Koriander siaty**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Koriander siaty**

Referencie
----------

1. ↑  HERBACEA. Koriander siaty a zdravie. *Herbacea.sk*, 2016-10-01. Dostupné online [cit. 2016-11-08].

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Koriandr setý na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Koriander siaty na Herbacea.sk
**Kalandra** je alternatívna severská kapela na čele s nórsko-švédskymi hudobníkmi.

Kalandra v minulosti spolupracovala s hudobníkmi a kapelami ako Gåte, Seigmen, Eivør a Wardruna s ktorou v roku 2022 absolvovala *NORDIC NIGHT OPEN AIR TOUR 2022*, toto turné zahŕňalo aj návštevu Slovenska 13. júla 2022 na hrade Devín.

Jednou z najznámejších skladieb skupiny Kalandra je cover na skladbu *Helvegen* od skupiny Wardruna. Video na platforme YouTube dosiahlo vyše 4 miliónov videní. Vďaka tomuto coveru sa dostali do povedomia vydavateľstva *By Norse Music*, ktoré s nimi podpísalo zmluvu.

Pre televízny sériál *Beforeigners* od HBO zložili dva soundtracky do prvej série a neskôr prispeli hudobnou tvorbou aj v piatej a šiestej sérií.

Ich debutovým albumom bol album s názvom *The Line*.

Neskôr po zmiernení pandemickej situácie kapela vydala album *Kingdom Two Crowns: Norse Lands Soundtrack (Extended)* z oficiálnej videohry *Kingdom Two Crowns: Norse Lands* pre ktorú kapela zložila celú partitúru. Skupina pri tvorbe spolupracovala s miestnymi nórskymi folkovými hudobníkmi Johnom Stenersenom a Kennethom Lienom pomocou starých nástrojov ako hurdy-gurdy, goathorn, dvoyanka, nyckelharpa a moraharpa.

Speváčka Katrine Stenbekk je aj občasnou členkou skupiny Warduna.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Kalandra Bio | Soundcloud.com
2. ↑  Nordic Night Open Air Tour 2022 | bynorse.com
3. ↑  Helvegen cover by Kalandra | Youtube.com
4. ↑  Speváčka Stenbekk na pravej strane pódia ako členka skupiny Wardruna | Youtube.com
**Joey King** (\* 30. júl 1999, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka, známa z televízneho seriálu *Odhalení* (2019).

Detstvo a mladosť
-----------------

Kingová sa narodila v Los Angeles v Kalifornii. Profesionálne sa začala herectvu venovať už ako štvorročná, počnúc reklamou na Life Cereal. Objavila sa aj v reklamách pre AT&T, Kay Jewelers a Eggo.

Má dve staršie sestry, jednou z nich je aj herečka Hunter King.

Kariéra
-------

V roku 2008 dabovala jednu z vedľajších postáv v animovanom filme *Horton*. V rovnakom roku, si zahrala aj vedľajšiu úlohu v horore *Karanténa*.

V roku 2010 si zahrala po boku Seleny Gomez, v komédii *Ja, zloduch!*, ktorý bol natočený na základe knižnej adaptácie od Beverly Cleary. 

V roku 2013 si zahrala vo filmoch *Útok na Biely dom*, *V zajatí démonov* a *Rodinný víkend*. O rok neskôr, bola obsadená do jednej z vedľajších úloh v televíznom seriály *Fargo*, kde účinkovala až do roku 2015. V roku 2017 si zahrala po boku herca Michaela Cainea vo filme *Vo veľkom štýle*. 

V roku 2019 hrala hlavnú úlohu v televíznom seriály *Odhalení*, ktorý bol natočený podľa skutočnej udalosti. Jej rola sa volala Gypsy Rose Blanchard. Kingová kvôli účinkovaniu v televíznom seriály si oholila hlavu. Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý televíznymi kritikmi a tiež získala nominácie na ceny Emmy, Zlatý glóbus, SAG a Critics' Choice. 

V roku 2022 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Brad Pitt, Aaron Taylor-Johnson, Zazie Beetz, Logan Lerman a Sandra Bullock, vo filme *Bullet Train*.

Súkromný život
--------------

Kingová sa 3. septembra 2023 na Malorke v Španielsku, vydala za Stevena Pieta.

Iné projekty
------------

Externé odkazy
--------------

* Joey Kingová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Joey Kingová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joey King na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje:
Kostol obce Kalapodi
**Kalapodi** je malá obec v regióne Fthiotis v Grécku. V antike sa tu nachádzala Apolónova a Artemidina svätyňa. 

Prvé zisťovacie archeologické výskumy uskutočnil už na prelome 19. a 20. stor. V. W. Yorke, a od 70-tych rokov tu prebiehajú systematické výskumy pod patronátom DAI. Najskôr ich viedol R. Felch, v súčasnosti W. D. Niemayer.

V staroveku prináležala pod Hyampolis a bola jeho vidieckou svätyňou, neskôr v archaickom období dostala status celoregionálnej svätyne. Slúžila ako regionálne politické centrum, ktoré komunity z okolitých oblastí využívali ako miesto symbolických stretnutí a rituálneho obetovania. Je jednou zo svätýň, kde sa zdá, že kultová aktivita nebola prerušená pri prechode od mykénskeho obdobia cez submykénske až do ranej doby železnej. Kultové aktivity začali na mieste v LH III B2/ LH III C a celá oblasť bola v tomto období husto osídlená, čo dokladá množstvo komorových hrobov v okolí.

Nová fáza svätyne nastala okolo roku 950 pred Kr. reorganizáciou svätyne a zväčšením temena (posvätného okolia chrámu). Vtedy začali aj prvé väčšie stavebné úpravy, keď bola navŕšená prvá terasa. Najstaršia kultová budova sa datuje do druhej polovice 9. stor. pred Kr. a je pod neskorším Chrámom A. Podarilo sa tu zachytiť niekoľko ohnísk a podlahu. Tu bolo aj pôvodné mykénske kultové miesto. Približne od roku 800 pred Kr. už mala svätyňa chrám, najskôr asi iba ľahšej konštrukcie z dreva, neskôr z nepálených tehál. O niečo južnejšie boli nájdené pozostatky pravdepodobne kultovej budovy z polovice 8. stor. pred Kr. ktorá bola identifikovaná ako svätyňa Artemis Elafébolos. (Elafébolos je epiteton jej mena "strieľajúca šípmi na jeleňa") V prvej polovici 7. stor. boli oba chrámy nahradené novými stavbami.

Už v ranej dobe železnej slúžila svätyňa ako miesto stretnutí pre regionálne elity. Kultová aktivita sa v týchto raných štádiách sústreďovala na rituálne pitie a jedenie. Máme tu doklady obetovania, konzumácie jedla a širokú škálu obilnín. Vrstvy z protogeometrického obdobia taktiež obsahujú veľké množstvo nádob na uskladnenie surovín (pithoi).

Externé odkazy
--------------

* DAI Archivované 2012-03-18 na Wayback Machine (nemecky)
* archív BSA a EfA (francúzsky)

Literatúra
----------

* Felsch R. C. C. *Kalapodi. Ergebnisse der Ausgrabungen im Heiligtum der Artemis und des Apollon von Hyampolis in der antiken Phokis I.* Mainz.
* Mazarakis-Ainian, A. J. 1997. *From Rulers´ Dwellings to Temples: Architecture, Religion and Society in Early Iron Age Greece (1 100 – 700 B. C.).* Jonsered.
* Morgan, C. 1996. "From Palace to Polis? Religious Developments on the Greek Mainland During the Bronze Age/ Iron Age Transition." In Religion and Power in the Ancient Greek World. Proceedings of the Uppsala Symphosium 1993. Uppsala, edited by P. Hellström a B. Alrtoth, 41–57. Uppsala.
* Morgan, C. 1997. "The Archaeology of Sanctuaries in Early Iron Age and Archaic Ethne." In The Development of the Polis in Archaic Greece, edited by L. G. Mitchell a P. J. Rhodes, 168–98. Londýn.
* Morgan, C. 2003. *Early Greek States Beyond the Polis.* Londýn.
* Yorke, V. W. 1896. "Excavations at Abae and Hympolis in Phocis." JHS 16: 293–312.
Bomba KAB-500OD.
**KAB-500Kr** je opticky navádzaná bomba typu „vystreľ a zabudni", vyvinutá pre sovietske letectvo v roku 1980. Je určená na ničenie stacionárnych pozemných cieľov malej veľkosti, ako sú železobetónové bunkre, pristávacie dráhy, železničné a diaľničné mosty, vojensko-priemyselné zariadenia. Bomba bola vyvinutá a je dodnes vyrábaná štátnym výskumno-výrobným podnikom „Region".

Konštrukcia a vlastnosti
------------------------

KAB-500Kr je obdobou americkej bomby GBU-15. Vznikla z 500 kg bomby FAB-500, ku ktorej bolo pridané elektro-optické navádzanie. Bomba nie je poháňaná žiadnym motorom a trajektória letu je regulovaná len prídavnými riadiacimi krídelkami. Priebojná hlavica je schopná preniknúť železobetónom hrubým až 1,5 m. Cieľ môže byť zamknutý na vzdialenosť do 15 až 17 km v závislosti od viditeľnosti.

Nasadenie
---------

### Prvá vojna v Čečensku

Hoci ruské letectvo používalo počas tejto vojny hlavne neriadené rakety (S-5, S-8, S-24) a tzv. „hlúpe bomby" (FAB-250 a FAB-5000), 2.3% cieľov bolo bombardovaných presne navádzanou muníciou. Okrem KAB-500Kr boli použité taktiež laserom navádzané bomby KAB-500L a rakety Ch-25ML.

### Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Bašára al-Assada

Pri náletoch na pozície Islamského štátu, boli použité okrem nenavádzanej munície taktiež presne navádzané bomby, vrátane bômb KAB-500Kr.

Špecifikácie
------------

* celková hmotnosť : 520 kg
* hmotnosť hlavice: 380 kg
* priemer: 0,35 m
* dĺžka: 3,05 m
* výška vypustenia: 0,5 – 5 km
* nosič:
	+ Suchoj Su-24M
	+ Suchoj Su-25T
	+ Suchoj Su-27SM
	+ Suchoj Su-30MK
	+ Suchoj Su-34
	+ Mikojan-Gurevič Mig-29SM

Používatelia
------------

Rusko  **Rusko**

* Vzdušno-kozmické sily Ruskej federácie

Referencie
----------

1. ↑  KAB-500 (1500) family
2. ↑   *Air Operations in Low Intensity Conflict* [online]. [Cit. 2015-10-14]. Dostupné online. Archivované 2016-03-03 z originálu.
3. ↑  Smart missiles and bombs Russia uses to take out ISIS in Syria
4. ↑   *Su-30МК* [online]. [Cit. 2015-10-14]. Dostupné online. Archivované 2015-12-08 z originálu.
Súradnice: 48°17′09″S 17°16′10″V﻿ / ﻿48,285749°S 17,269315°V﻿ / 48.285749; 17.269315

**Holubyho ulica** (staršie názvy pozri nižšie) je ulica v historickom centre mesta Pezinok. Je pomenovaná podľa botanika a etnografa Jozefa Ľudovíta Holubyho. Vznikla spojením troch ulíc, ktoré sa na jej mieste nachádzali v 1. polovici 20. storočia.

Na čísle 1 sa v minulosti nachádzala konská železničná stanica, ale neskôr bola nahradená novou a dnes tu sídli tlačiareň Gomini.

Na čísle 2 sa nachádza budova železničnej stanice.

Na čísle 5 sa nachádza Malokarpatská knižnica.

Na čísle 12 sa nachádza reštaurácia a penzión Slimáčka.

Na čísle 14 sa do roku 2007 nachádzala základná škola, ale dnes tu sídli depozitár Slovenského národného múzea.

Na čísle 25 sa nachádza Hotel Jeleň.

Na čísle 47 sa nachádza dom, v ktorom pôsobil Dr. Jozef Ľudovít Holuby.

Na čísle 28 sa nachádza Obchodné centrum Plus.

Na čísle 42 sa nachádza Pezinské kultúrne centrum.

Na čísle 71 sa nachádza Malá pasáž.

Na čísle 91 sa nachádza Kostol Najsvätejšej Trojice a Kláštor kapucínov.

Doložené historické názvy
-------------------------

Celá ulica: *Prešporská ulica* (nem. *Pressburgergasse*, maď. *Pozsonyi utcza*, 1601), *Uhorská ulica* (maď. *Magyar utcza*, 1785)

Časť ulice od Kostola Najsvätejšej Trojice po námestie: *Uhorská ulica* (1437), *Ulica grófa Szechényiho* (1904), *Kláštorská ulica* (1919)

Stredná časť ulice: *Ulica Ľudovíta Holubyho* (1. pol. 20. storočia)

Časť ulice od námestia po železničnú stanicu: *Garbiarska ulica* (1425, 1437), *Ulica L. Kossutha* (1904), *Ulica Komenského* (1919), *Ulica A. Hitlera* (1939)

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3  POSPECHOVÁ, Petra; WITTGRÚBER, Peter. *Z histórie Holubyho ulice* [online]. *Pezinčan*, júl 2006, [cit. 2021-12-18]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Holubyho ulica (Pezinok)**
MUDr. **Kornélia Fabišíková** (\* 23. august 1965, Košice) je slovenská psychiatrička a súdna znalkyňa v obore psychiatria.

Kariéra
-------

Vyštudovala Lekársku fakultu UPJŠ v Košiciach. Po ukončení štúdia v roku 1990 pracovala ako sekundárny lekár na Psychiatrickom oddelení Univerzitnej nemocnice L. Pasteura v Košiciach. Od roku 1997 pracuje v neštátnej psychiatrickej ambulancii v Košiciach na sídlisku KVP, od roku 2005 aj na psychiatrickej ambulancii v Moldave nad Bodvou. Od roku 1998 zastáva funkciu predsedkyne Katalogizačnej komisie ministerstva zdravotníctva pre odbor psychiatria. Od roku 2007 pôsobí ako súdna znalkyňa ministerstva spravodlivosti SR v odbore zdravotníctvo a farmácia, odvetvie psychiatria. Je členkou výboru psychiatrickej sekcie Slovenskej lekárskej komory a *Asociácie súkromných lekárov SR*.

Pôsobila ako hlavná koordinátorka pre psychiatriu v Slovenskej lekárskej únii špecialistov, v roku 2008 sa vyjadrila proti zavedeniu výmenných lístkov v oblasti psychiatrie, uviedla, že mnohí ľudia sa za psychické problémy hanbia a tento predpis by ich odradil od návštevy špecialistu.
V roku 2016 je tiež regionálna prezidentka RLK Košice Slovenskej lekárskej komory v oblasti psychiatrie. V tejto funkcii pôsobí od septembra 2014.

Politická činnosť
-----------------

V roku 2014 kandidovala vo voľbách do Európskeho parlamentu za stranu NOVA (v koalícii s KDS, OKS). Ako svoje hlavné ciele uvádzala zastavenie ťažby uránu v Košiciach, rovnosť príležitostí bez ohľadu na pohlavie či rasu a pomoc východoslovenskému regiónu.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *O mne* [online]. fabisikova.eu, [cit. 2014-04-27]. Dostupné online.
2. 1 2 3  Ministerstvo spravodlivosti SR. *Zoznam znalcov – MUDr. Kornélia Fabišíková* [online]. Bratislava: obcan.justice.sk, 2021-02-26, [cit. 2021-03-07]. Dostupné online.
3. ↑  KSK. *MONESA s. r. o.* [online]. Košice: info.vucke.sk, [cit. 2021-03-07]. Dostupné online.
4. ↑   *Psychiatri odmietajú odborné usmernenie* [online]. HPI - Stredoeurópsky inštitút pre zdravotnú politiku, 2008-03-12, [cit. 2016-07-19]. Dostupné online.
5. ↑   *Predsedníctva odborných sekcií RLK Košice - kontakty* [online]. Slovenská lekárska komora, [cit. 2016-07-19]. Dostupné online.
6. ↑   *Voľby do OS 2014* [online]. Slovenská lekárska komora, [cit. 2016-07-19]. Dostupné online.
7. ↑  Kornélia Fabišíková. In:  *Voľby do Európskeho parlamentu 2014 : Register kandidátov podľa politických strán, politických hnutí a koalícií* [online]. Bratislava: Štatistický úrad SR, [cit. 2021-09-07]. Dostupné online.
**Jozef Serafín** (\* 3. február 1922, Kamenná Poruba – † 11. september 2006, Praha) bol slovenský vojnový veterán, účastník druhej svetovej vojny, príslušník zahraničného odboja.

Život
-----

### Mladosť

Jozef Serafín sa narodil 3. februára 1922 v Kamennej Porube v roľníckej rodine ako najstarší syn zo štyroch detí Michala a Márie, rodenej Pačutovej. Detstvo a mladosť prežil až do roku 1942 v rodisku, odkiaľ ako 20 ročný musel narukovať do slovenskej armády.

### Druhá svetová vojna

Spolu s ostatnými vojakmi bol na jar 1943 odvelený na front v Bielorusku. Odtiaľ jeho jednotku presunuli do Talianska kde prebehol k talianskym partizánom. Bojoval aj v Alžírsku. V Spojenom kráľovstve sa prihlásil do československej obrnenej brigády, ktorú roku 1944 nasadili do bojov pri francúzskom Dunkerque. Trvalo ešte necelý rok, kým vkročil do západných Čiech, kde preňho skončila vojna. Za vojnové zásluhy bol povýšený do hodnosti majora Českej armády. V roku 2004 mu bol udelený rad - Rytier čestnej légie Francúzskej republiky.

### Povojnové obdobie

Po vojne sa oženil s Martou, rodenou Márovou a spolu vychovali 5 detí. Pracoval v Litvínove v Čechách a po vojne zažil obdobie prenasledovania príslušníkov západného odboja a kresťanov zo strany komunistov. V tom období prejavil veľkú mravnú silu a osobnú statočnosť, keď nie raz poskytol útočisko a azyl internovanému biskupovi Dr. Vasiľovi Hopkovi. Jozef Serafín zomrel 11. september 2006 v Prahe, kde je aj pochovaný.

Vyznamenania
------------

* Rad Čestnej légie, V. trieda – Rytier, udelené roku 2004
* Obec Kamenná Poruba mu roku 2006 udelila čestné občianstvo

Referencie
----------

1. 1 2 3   *V Kam. Porube odhalili Mjr. Jozefovi Serafínovi pamätnú tabuľu* [online]. vranovske.sk, [cit. 2017-01-29]. Dostupné online. Archivované 2017-02-02 z originálu.
2. ↑   *Řády rytířů Čestné legie pro české veterány* [online]. Ministerstvo obrany České republiky, [cit. 2017-01-29]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Řády rytířů Čestné legie pro české veterány - army.cz
* Pocta mjr. Jozefovi Serafínovi - Matica slovenská
Súradnice: 46°4′6″S 23°4′10″V﻿ / ﻿46,06833°S 23,06944°V﻿ / 46.06833; 23.06944

Korunovačná katedrála
**Korunovačná katedrála** (rum. Catedrala Încoronării din Alba Iulia) je chrám Rumunskej pravoslávnej cirkvi v rumunskom historickom meste Alba Iulia v Sedmohradsku. Chrám sa stal symbolom zjednotenia krajiny v roku 1918, keď sa stalo Sedmohradsko súčasťou Rumunského kráľovstva.

Dejiny
------

Alba Iulia sa stala v minulosti dôležitým duchovným centrom rumunského Sedmohradska. Sídli tu aj rímskokatolícke biskupstvo a je tu aj starobylá rímskokatolícka katedrála. V roku 1918 tu bolo slávnostne proklamované spojenie Sedmohradska s Rumunskom a vytvorenie štátu Veľké Rumunsko (Romania mare). Pravoslávna katedrála bola vybudovaná v rokoch 1921 až 1922 ako duchovný symbol tohto zjednotenia. Dňa 15. októbra 1922 sa tu uskutočnila slávnostná korunovácia rumunského kráľa Ferdinanda I. (prvého panovníka zjednoteného Rumunska) a jeho manželky, kráľovnej Márie.

1. decembra 1948 sa v chráme uskutočnil komunistami zinscenovaný akt zjednotenia rumunských gréckokatolíkov s Rumunskou pravoslávnou cirkvou, realizovaný podľa podobného scenára ako o dva roky neskôr v Česko-Slovensku *Akcia P*. Časť gréckokatolíkov úniu s pravoslávím podpísala, časť zostala v ilegalite. Rumunská gréckokatolícka cirkev bola postavená mimo zákon.

Architektúra
------------

Katedrála je postavená v tradičnom byzantskom architektonickom štýle s výraznými prvkami rumunskej architektúry z Valašska a Moldavska. Aj takto sa demonštrovala duchovná jednota krajiny. Katedrála má tvar gréckeho kríža a jej pôdorys pripomína pôdorys historického chrámu Rumunskej pravoslávnej cirkvi v Targovišti. Chrám zdobia tri veže, z ktorých najvyššia dosahuje výšku 40 metrov.

Portál je vyzdobený tradičnými rumunskými náboženskými motívmi a nad nimi sú ikony svätých archanjelov – Michaela a Gabriela. Na verande chrámu sú umiestnené mramorové tabule, ktoré pripomínajú významné udalosti z dejín rumunskej pravoslávnej cirkvi a rumunského národa.

Galéria
-------

* ZvonicaZvonica
* Pavilón a galériaPavilón a galéria
* Mozaiky chrámuMozaiky chrámu
* IkonostasIkonostas

Externé odkazy
--------------

* *Catedrala Încoronării versus Catedrala Reîntregirii* Archivované 2011-09-16 na Wayback Machine, romanialibera.ro, 13 aprilie 2011.
**Hviezdoslavov Kubín** je celoštátna súťažná prehliadka v umeleckom prednese poézie a prózy, v tvorbe detských recitačných kolektívov a divadiel poézie. V roku 2014 sa v Dolnom Kubíne uskutočnil 60. ročník súťaže. Súťaž obsahuje aj kategórie pre dospelých. Odborný garant je Národné osvetové centrum, hlavný organizátor Mestské kultúrne stredisko v Dolnom Kubíne.

Dejiny
------

Hviezdoslavov Kubín sa po prvýkrát konal v roku 1954. V rokoch 1954 - 1959 ho organizovalo Povereníctvo školstva a kultúry, v roku 1960 sa nekonal. Ročníky 1961-1962 organizoval Krajský národný výbor v Banskej Bystrici. Od roku 1963 opätovne Povereníctvo školstva a kultúry. Od roku 1964 vychádzala pri jeho príležitosti bibliofília. Súčasťou bývali aj semináre pre recitátorov, pedagógov a osvetových pracovníkov.

Súťaž
-----

Súťaž funguje vo viacerých kolách: školské, spádové, obvodné a krajské kolá. Organizujú ich školy, centrá voľného času, osvetové a kultúrne strediská. Niektoré kraje majú osobitné súťaže pre niektoré kategórie.

Jednotlivci súťažia v piatich kategóriách, kolektívne sú dve: detské recitačné kolektívy a divadlá poézie. 59. ročníka sa malo zúčastniť približne 380 súťažiaciach.

Referencie
----------

1. 1 2   *Hviezdoslavov Kubín* [online]. Bratislava: Národné osvetové centrum, [cit. 2014-01-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Tohtoročný 59. Hviezdoslavov Kubín má celoštátnych víťazov* [online]. TASR, 2013-06-24, [cit. 2014-01-10]. Dostupné online. Archivované 2014-01-10 z originálu.
3. 1 2 3 4 5  ČAJKOVÁ, Jaroslava. *Predjubilejný Hviezdoslavov Kubín* [online]. Bratislava: Národné osvetové centrum, [cit. 2014-01-10]. Dostupné online.
4. ↑  Hviezdoslavov Kubín. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok II E – J. Bratislava : Veda, 1978. 536 s. S. 380.
5. ↑  Hviezdoslavov Kubín. In:  *Pedagogická encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok 1, A – O. Bratislava : Veda, 1984. 744 s. S. 331.
6. ↑   *Krajské prehliadky Hviezdoslavov Kubín* [online]. Bratislava: Národné osvetové centrum, [cit. 2014-01-10]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Hviezdoslavov Kubín na stránke Národného osvetového centra