**Explorer 1** (oficiálne ***Satellite 1958 Alpha***) bola prvá družica vypustená Spojenými štátmi. Štart sa uskutočnil 1. februára 1958 o 03:47:56 svetového času zo štartovacieho komplexu LC-26A na Atlantickej raketovej strelnici na Cape Canaveral na Floride. Nosnou raketou bola Juno I, ktorá bola vyvinutá zo suborbitálnej rakety Jupiter-C. Tesne pred ním, 4. októbra 1957, bola vypustená sovietska družica Sputnik 1 a 3. novembra 1957 družica Sputnik 2.

História
--------

Tvorcovia Explorera 1 držiaci model sondy
Hlavným vedeckým prístrojom na Exploreri 1 bol detektor kozmického žiarenia tzv. Geigerov-Müllerov počítač navrhnutý na meranie radiácie na obežnej dráhe Zeme. Tento experiment vedený doktorom James Van Allen z Univerzity v Iove odhalil oveľa menšie množstvo kozmického žiarenia ako sa očakávalo. Van Allen si myslel, že prístroj sa mohol nasýtiť veľmi silnou radiáciou z pásu nabitých častíc zachytených magnetickým poľom Zeme. Existencia týchto radiačných pásov bola potvrdená iným americkým satelitom vypusteným o dva mesiace neskôr, a podľa ich objaviteľa boli pomenované ako Van Allenove pásy.

Charakteristika
---------------

Explorer 1 krúžil okolo Zeme na elipsovitej obežnej dráhe, v najbližšom bode bol vzdialený 354 km (220 míľ) a v najvzdialenejšom 2515 km (1563 míľ). Jeden oblet mu trval 114,8 minúty a za deň spravil 12,54 obletov. Satelit bol 203 cm dlhý (80*) a 15,9 cm široký (6,25*) v priemere a vážil 14 kg (30,8 libier). Explorer 1 uskutočnil svoje prvé vysielanie 23. mája 1958. Po viac ako 58000 obletoch 31. mája 1970 vstúpil do atmosféry a zhorel.

### Konštrukcia

Prierez sondou Explorer 1
Družica bola vybavená detektorom kozmického žiarenia, vnútorným tepelným senzorom, troma vonkajšími tepelnými senzormi, nosovým kužeľovitým tepelným senzorom, mikrometeoritovým nárazovým mikrofónom a prstencom prístrojov mikrometeoritového poškodenia. Informácie z týchto prístrojov boli posielané na Zem 60-miliwatovým vysielačom pracujúcim na 108,03 MHz a 10-miliwatovým vysielačom pracujúcim na 108,00 MHz. Vysielacie antény boli zložené z dvoch laminátových spojených antén v tele satelita a štyroch ohybných výhonkov, ktoré tvorili ohybnú anténu. Otáčanie satelita okolo svojej dlhej osi udržovalo tieto ohybné výhonky natiahnuté. Vonkajší povrch prístrojovej časti bol natretý striedalo pásmi bielej a tmavozelenej, čo satelitu poskytovalo pasívnu kontrolu teploty. Proporcie svetlých a tmavých pasov boli použité na základe štúdií o intervaloch striedania svetla a tmy založených na štartovacom čase, trajektórii, obežnej dráhe a náklone. Elektrický pohon bol zabezpečený ortuťovýmí  ~~nikel-kadmiovými~~ batériami, ktoré tvorili približne 40 % užitočnej hmotnosti družice. Tieto batérie zabezpečovali energiu pre vysokoprúdový vysielač 31 dní a pre nízkoprúdový vysielač 105 dní.

Štart rakety Jupiter C s Explorerom 1, 1. február 1958

Multimédia
----------

* Časť signálu odoslaného sondou Explorer 1

Referencie
----------

1. ↑   *Explorer Information* [online]. history.nasa.gov, [cit. 2018-03-21]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* prístup 1.8.2008
* prístup 1.8.2008
* prístup 1.8.2008

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Explorer 1**

| * z
* d
* u
Program Explorer |
| --- |
| 1958 – 1959 | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 |
| 1960 – 1969 | 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 |
| 1970 – 1979 | 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 |
| 1980 – 1989 | 62 (DE-1) • 63 (DE-2) • 64 (SME) • 65 (CCE) • 66 (COBE) |
| 1990 – 1999 | 67 (EUVE) • 68 (SAMPEX) • 69 (RXTE) • 70 (FAST) • 71 (ACE) • 72 (SNOE) • 73 (TRACE) • 74 (SWAS) • 75 (WIRE) • 76 (TERRIERS) • 77 (FUSE) |
| 2000 – 2009 | 78 (IMAGE) • 79 (HETE) • 80 (WMAP) • 81 (RHESSI) • 82 (CHIPSat) • 83 (GALEX) • 84 (SWIFT) • 85-89 (THEMIS) • 90 (AIM) • 91 (IBEX) • 92 (WISE) |
| Plánované | NuSTAR • IRIS • GEMS |