**Polygnótos** (starogr.  *– Πολύγνωτος*), grécky maliar z 5. storočia pred Kr. bol jedným z najvýznamnejších umelcov staroveku.

Polygnótos, syn maliara Aglaofóna, pochádzal z ostrova Thasos. Približne v roku 475 pred Kr. sa presťahoval do Atén, kde sa stal Kimónovým priateľom a údajne milencom jeho nevlastnej sestry Elpiky. Už z toho sa dá predpokladať, že v sociálnom postavení nebol len obyčajným remeselníkom (technites).

Nezachovala sa žiadna z jeho nástenných malieb. Z antických správ je ale známe, že mali prevažne mytologický námet. Medzi jeho najznámejšie diela patrili maľba *Iliú persis* (dobytie Tróje) a *Nekyia* (Odyseov vstup do podsvetia), vystavená v knidskej *lesché* (vo verejnej miestnosti) v Delfách. Tieto maľby mali viac ako 70 postáv a boli namaľované zrejme v rokoch 458 až 447 pred Kr. v Aténach vyzdobil tiež časť *stoy poikilé* (maľovaného stĺporadia, ktoré sa nazývalo aj portikom peisianaktijským ), *Théseion* a *Anakeion*. Už za svojho života sa stal slávnym maliarom. Aj keď ešte nepoužíval tieňovanie (*skiágrafia* - umenie tieňovať), tvoril už omnoho voľnejším štýlom (postavy boli napríklad zoradené naprieč maľbou, nie len v jednej línii).

Antický cestovateľ Pausanias, ktorý niekoľko jeho diel podrobne opísal, uvádza, že s využitím štyroch základných farieb, čiernej, bielej, červenej a okrovej na rozdiel od iných maliarov upustil od profilových zobrazení figúr, zaobišiel sa bez základnej linky a vniesol do svojich obrazov priestorový prvok.

Jednotná perspektíva v modernom zmysle síce ešte neexistovala, ale rozptýlené Polygnótove postavy tak voľne vystupovali z priestoru, že jeho obrazy nevzbudzovali dojem dekorácie, ale okna do sveta. Neskorší kritici tiež oceňovali Polygnótovu kombináciu *ethosu* (charakterový a mravný základ) a *pathosu* (spontánne, emotívne reakcie na vonkajší popud). Technika, ktorú používal pre zachytenie ideálnych charakterových rysov, bola značne rozmanitá. Musel mať dokonalý kresbový štýl, keď vedel vystihnúť aj tie najjemnejšie odtienky v gestách, pózach a výrazoch tvárí postáv a tiež docieliť znázornenie ich citov a celkovú atmosféru obrazu. Tvorba bez základných liniek mu umožňovala vytvárať dovtedy nezvyčajné zoskupenia postáv a oveľa výraznejšie vyjadrovať i psychologické vzťahy medzi nimi. Strata či zničenie týchto majstrovských diel, vďaka ktorým sa starogrécka maľba stala jednou z najpozoruhodnejších výtvarných prejavov svojej doby, je zrejme najťažšou ranou, akú nám starovek utŕžil.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 398.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 373.
3. 1 2 3  Michael Grant. *Klasické Řecko*. Praha : BB/art, 2004. ISBN 80-7341-404-X. S. 78-79.
4. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 317-323.
5. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 238.

  

Autoritné údaje: * abART: 60480
* BnF: 11972944w
* GND: 119385198
* ISNI: 0000 0000 9722 2718
* LCCN: n84083900
* NK ČR: xx0187312
* ULAN: 500115803
* VIAF: 262616976
* WorldCat: lccn-n84083900