recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emil Barč** (\* 15. máj 1924, Trnava – † 19. december 2004, Trnava) bol slovenský fotograf, pôsobiaci v Trnave, priekopník farebnej fotografie. Jeho meno sa stalo v 60. rokoch minulého storočia slávnym s súvislosti s kauzou „falošných filmárov" v Čachticiach.

Život a tvorba
--------------

O fotografovanie sa začal zaujímať ako desaťročný, kedy dostal svoj prvý fotoaparát. Absolvoval odbornú školu a vyučil sa v ateliéri trnavského fotografa Milana Petroviča, ktorý predtým pôsobil v Paríži a u trenčianskej fotografky Marie Holoubkovej. Pôsobil na Pedagogickej fakulte Trnavskej univerzity. Na konte mal mnoho úspešných výstav, špeciálne sa venoval farebnej fotografii v dobe, keď boli polychromatické postupy veľmi náročné na realizáciu.

### Falošní filmári v Čachticiach

V máji roku 1961 Emil Barč spolu s komplicom Ladislavom Fabianičom (toho času obaja zamestnanci ŠGÚDŠ) presvedčili s použitím prázdnych kamier a falošných filmárskych preukazov občanov obce Čachtice, že u nich idú natáčať film o Alžbete Bátoriovej. Nakoľko viacerým sľúbili veľké honoráre a účinkovanie v zahraničnej produkcii, v priebehu niekoľkých týždňov im občania obce poskytovali ubytovanie a stravu zadarmo. Na podvod sa prišlo náhodou, keď sa 14. júna o filmovaní dopočul režisér Štefan Uher, ktorý bol práve v Novom Meste nad Váhom a išiel sa do Čachtíc pozrieť. Obaja boli následne odsúdení za trestný čin podvodu, výtržníctva a rozkrádania majetku v socialistickom vlastníctve. Emil Barč dostal okrem toho obvinenie za trestný čin ohrozenia mravnosti (podľa niektorých výpovedí počas „konkurzov" opakovane fotil ženy z obce nahé) a Ladislav Fabianič falšovanie a pozmeňovanie úradnej listiny (v súvislosti s falšovaním filmárskych preukazov).

Udalosť sa stala v Československu legendárnou, Čachtice si vďaka nej vyslúžili posmešnú prezývku *Filmárovce*. Dostala sa do knihy Ladislava Mňačka *Súdruh Münchhausen*, bol o nej natočený film *Filmárovce, alebo Čachtice 1961* režisérky Kristíny Klimekovej.

Referencie
----------

1. 1 2 3   Životné jubileum trnavského fotografa. *Novinky z radnice*, máj 2004, roč. 15, čís. 4. Dostupné online [cit. 2022-05-20].
2. ↑  Pamätnica k výročiu úmrtia Emila Barča  Archivované 2012-11-07 na Wayback Machine
3. 1 2 3  MAREŠ, Jaroslav. *Přísně tajné skandály*. Praha : Epocha, 2019. ISBN 9788075577375. (po česky)
Záliv *False Creek*
**False Creek** je krátky záliv v strede Vancouveru. Oddeľuje centrum mesta - Downtown od zvyšku mesta. Je pomenovaný po Georgeovi Henrym Richardsovi počas jeho hydrografického prieskumu v rokoch 1856 až 1863. Science World leží na jeho východnom konci a most Burrard Bridge sa klenie ponad jeho západný koniec. Ponad záliv False Creek sa klenú dva ďalšie mosty, Granville Bridge a Cambie Bridge.

Dejiny
------

Počas prvej svetovej vojny bola východná časť False Creeku, ktorá predtým viedla po Clark Drive, vyplnená americkou železnicou Great Northern Railway a Kanadskou pacifickou železnicou, aby získali novú pôdu pre ich trate a železničné stanice či terminály. Až do 50. rokov 20. storočia sa objavovali návrhy na vysušenie zálivu až po ulicu Granville Street, no nikdy sa nezrealizovali.

False Creek bol priemyselným srdcom Vancouveru až do 50. rokov 20. storočia. Bolo v ňom veľa píl a menších prístavísk a tiež železničná stanica Pacific Central Station, ktorá bola konečnou stanicou hlavných kanadských železníc na západe.

Po tom, čo sa priemysel presunol do iných oblastí, začali priľahlé oblasti False Creeku chátrať. No oblasť prešla v 70. rokoch značným omladením, pričom zmeny sa najskôr prejavili na ostrove Granville. Na južnom brehu zálivu tiež vyrástli nové družstevné byty.

False Creek prešiel ďalšou transformáciou v 80. rokoch, keď sa stal hlavným strediskom konania Svetovej výstavy Expo 86. Odvtedy vyrástli na severnom brehu nové výškové obytné domy pre ľudí s vyššími príjmami, čo zvýšilo počet obyvateľov na polostrove v strede mesta (Downtowne) o ďalších 50 000.

Šport
-----

V blízkosti zálivu False Creek sa nachádza niekoľko veľkých športovísk a štadiónov. Patrí medzi nich hokejový štadión Rogers Arena, sídlo Vancouveru Canucks a BC Place, v ktorom hrá ragbyový tím BC Lions. V minulosti sa na okolí zálivu konali aj automobilové preteky Molson Indy, no po sezóne v roku 2004 sa presunuli do Edmontonu. V juhovýchodnej časti zálivu False Creek v súčasnosti v rámci príprav na XXI. Zimné olypijské hry prebieha renovácia. V zálive sa každý jún koná Festival dračích člnov.

Panoráma zálivu False Creek, na obrázku je vidieť BC Place, Plaza of Nations, Science World a Downtown
Panoráma zálivu *False Creek*, na obrázku je vidieť *BC Place*, Plaza of Nations, Science World a Downtown

Externé odkazy
--------------

* Predpovede výšky prílivu pre záliv False Creek Archivované 2006-04-30 na Wayback Machine (po anglicky)

  


| * z
* d
* u
Historické oblasti a územia vo Vancouveri |
| --- |
| 
* Champlain Heights
* Chinatown
* Coal Harbour
* Commercial Drive
* Davie Village
* East Vancouver
* False Creek
* Gastown
* Granville Island
* Granville Mall
* Greektown
* Hogan's Alley
* Japantown
* Koreatown
* Little Italy
* Punjabi Market
* Robson Street
* South Granville Rise
* South Main
* Stanley Park
* University Endowment Lands
* Victory Square
* Yaletown

 |  |

Súradnice: 49° 16′ 11″ s. š. 123° 07′ 24″ z. d.
Súradnice: 42°56′37″S 122°06′24″Z﻿ / ﻿42,943611°S 122,106667°Z﻿ / 42.943611; -122.106667

Kráterové jazero
**Crater Lake** (-po anglicky) alebo **Kráterové jazero** je kráterové jazero v USA v Oregone. Je hlavnou súčasťou národného parku Crater Lake National Park. Hladina sa nachádza vo výške ~ 1 883 m n. m.

S hĺbkou 589 m je 8. najhlbšie jazero na Zemi. Jeho priemer je cca 10 km, plocha 52,9 km². Voda v jazere je čistá a má tmavomodrú farbu, jazero plní roztopený sneh a zrážky. Vzniklo približne pred 7 700 (± 150) rokmi pri výbuchu sopky Mount Mazama.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Facts about Crater Lake* [online]. Oregon State University, [cit. 2009-02-05]. Dostupné online.
2. ↑  ČEMAN, Róbert. *Neživá príroda*. 1. vyd. Bratislava : MAPA Slovakia Bratislava, 1999. ISBN 80-967723-9-2.
3. ↑   *Crater Lake* [online]. Global Volcanism Program, [cit. 2012-08-12]. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Crater Lake (Oregon)**
Džokej Frankie Dettori
**Džokej** (angl. a zastarano po slovensky *jockey*) je v dostihovom športe jazdec-profesionál, ktorý získal 50 a viac víťazstiev. Titul môže získať len profesionálny jazdec, teda taký, ktorý má patričné vzdelanie a jazdeckú licenciu. Udeľuje sa zvlášť v prekážkových a zvlášť v rovinových dostihoch. Jazdec, ktorý získal titul džokej v rovinových dostihoch, ho teda nemôže používať v prekážkových dostihoch.

Etymológia
----------

Anglický výraz *jockey*, resp. *Jockey* je hypokoristikum vlastného mena Jock, čo je severoanglická a škótska podoba mena John. Používa sa najneskôr od roku 1529. Ako meno sa výraz objavil aj v Shakespeareovej hre *Richard III.* (Jockey of Norfolkia). V 16. a v 17. storočí výraz označoval konských priekupníkov, postiliónov, potulných spevákov a básnikov, ako aj tulákov. Nadobudol význam „lišiak" alebo „šelma" ako ľstivý človek. Sloveso „to jockey" malo význam „oklamať". V roku 1670 sa termín po prvýkrát použil na označenie jazdca.

Poznámka
--------

Vzhľadom na povahu dostihového športu, pri ktorom je žiaduce zbytočne nepreťažovať koňa, sú džokejmi obyčajne ľudia útlejšieho vzrastu, čomu zodpovedá aj ich nižšia telesná hmotnosť.

Externé odkazy
--------------

* Jazdecká licencia Archivované 2012-01-05 na Wayback Machine (po slovensky)
* Jockey klub ČR (po česky)
* Chci se stát žokejem Archivované 2009-10-29 na Wayback Machine (po česky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žokej na českej Wikipédii.*
Pomarančový džús
Jablkový džús a jablká
**Džús** (z angl. *juice*) je tekutina, ktorá sa pripravuje odšťavovaním ovocia alebo zeleniny. Existujú džúsy jednodruhové alebo zmiešané z niekoľkých druhov ovocia. Obľúbený je napríklad pomarančový džús, ktorý je vyrábaný z pomarančov, plodov pomarančovníka. Džúsy sa dodávajú vo forme koncentrátu a riedia sa potom do pôvodnej hustoty vodou.

Veľa komerčných džúsov je filtrovaných kvôli odstráneniu vlákien a dužiny, ale obľúbené sú aj čerstvé pomarančové džúsy s vysokým podielom dužiny. Ovocné džúsy obsahujú veľa vitamínov a ďalších biologických zložiek s pozitívnym vplyvom na zdravie.

Bežné metódy konzervácie ovocných džúsov zahŕňajú konzervovanie, pasterizáciu, mrazenie, odparovanie a sušenie rozprašovaním. Pretože na ovocný obsah má vplyv slnečné svetlo, sú džúsy balené do svetlo nepriepustných krabíc. Pri dlhšom pôsobení izbovej teploty a slnečného svetla môže pri niektorých džúsoch (napr. jablkový džús) dôjsť ku fermentácii.

Označenia ovocných džúsov môžu byť zavádzajúce, džúsové spoločnosti aktívne skrývajú skutočný obsah nápismi "Bez pridaného cukru", ale produkty môžu obsahovať veľké množstvo prírodne sa vyskytujúcich cukrov, hoci je obsah cukru uvedený s inými sacharidmi na obaloch v mnohých krajinách.

Niektoré sýtené nápoje, ktoré nie sú označené ako ovocné džúsy, obsahujú ovocné šťavy (napr. Mountain Dew, ktorý obsahuje pomarančový džús).

Zloženie typického pomarančového džúsu v 100 ml:

|  |  |
| --- | --- |
| Bielkoviny | 1,00 g |
| Sacharidy | 10,00 g |
| Tuky | 0,25 g |
| Vláknina (v prípade, že je v džúse obsiahnutá aj dužina) | 0,10 g |
| Vitamín C | 0,04 g |
|

Ovocné džúsy
------------

* Pomarančový džús
* Jablkový džús
* Multivitamínový džús (zmes štiav rôznych druhov ovocia alebo zeleniny)
* Jahodový džús
* Hruškový džús
* Ríbezľový džús
* Čerešňový džús
* Višňový džús
* Marhuľový džús
* Broskyňový džús
* Marakujový džús
* Banánový džús
* Grapefruitový džús

Zeleninové džúsy
----------------

* Mrkvový džús
* Paradajkový džús
* Špenátový džús

Referencie
----------

1. ↑  Franke AA, Cooney RV, Henning SM, Custer LJ. Bioavailability and antioxidant effects of orange juice components in humans. J Agric Food Chem. 29 June 2005;53(13):5170-8.
2. ↑  Canadian Food Inspection Agency: Criteria for the Nutrient Content Claim No Added Sugars
3. ↑   *Food Standards Australia New Zealand* [online]. [Cit. 2011-01-23]. Dostupné online. Archivované 2008-07-28 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Niektoré ďalšie zdroje pre tento článok:
	+ Džúsy z čerstvého ovocia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Džús**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku džus na českej Wikipédii.*
Logo E@I
Účastníci seminára E@I v Brne (Česko) v novembri 2006
**E@I** („Edukácia@Internet") je medzinárodná mládežnícka mimovládna nezisková organizácia. Podporuje medzinárodnú spoluprácu a komunikáciu a organizuje vzdelávacie projekty a akcie s cieľom podporiť medzikultúrne vzdelávanie a používanie jazykov a internetových technológií.

Pred svojou oficiálnou registráciou na Slovensku v roku 2005 E@I existovala ako neformálna medzinárodná pracovná skupina už od roku 1999. Činnosť E@I zahŕňa tvorbu vzdelávacích webových stránok, ako je *lernu!*, Slovake.eu či pripravované deutsch.info, a usporadúvanie seminárov. Od roku 2008 organizuje Letnú školu esperanta v spolupráci s *lernu!* a Slovenskou esperantskou mládežou. V roku 2010 prevzala E@I organizovanie Konferencie o využití esperanta vo vede a technike konanej na území Česko-Slovenska už od roku 1978. Zvláštna pracovná skupina v rámci E@I sa venuje Wikipédii a v októbri 2011 spoluorganizovala v českom meste Svitavy stretnutie Esperantská Wikimánia pri príležitosti 10. výročia založenia esperantskej Wikipédie.

Koordinátorom aktivít E@I je Peter Baláž zo Slovenska. Niektoré z projektov organizácie boli finančne podporené nadáciou Esperantic Studies Foundation či Európskou komisiou v rámci jej programu Mládež v akcii a jej Výkonnej agentúry pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA). E@I je tiež členskou organizáciou Európskeho fondu mládeže (*European Youth Foundation*) Rady Európy.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *O E@I: Úvod* [online]. E@I, [cit. 2012-05-27]. Dostupné online. Archivované 2012-08-25 z originálu.
2. ↑   *Projekty: Aktuálne* [online]. E@I, [cit. 2012-05-27]. Dostupné online.
3. ↑   *Organizácia "Edukácia@Internet"* [online]. oe1 campus, 2012-06-28, [cit. 2012-07-12]. (Slovenská vlna.) Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
4. ↑   *Projekty: Podujatia* [online]. E@I, [cit. 2012-05-27]. Dostupné online. Archivované 2012-08-25 z originálu.
5. ↑  BALÁŽ, Peter. *Veda a technika sa opäť ukáže na Slovensku* [online]. SKEJ, 2010-10-08, [cit. 2012-05-27]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
6. ↑   *VIKIMANIO* [online]. [Cit. 2012-05-27]. Dostupné online. (esperantsky)
7. ↑   *O E@I: Vedenie* [online]. E@I, [cit. 2012-05-27]. Dostupné online. Archivované 2012-08-25 z originálu.

Pozri aj
--------

* *lernu!*
* Slovake.eu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **E@I**

Externé odkazy
--------------

* Webová stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku E@I na českej Wikipédii.*
**Cyril Pivko** (\* 4. júl 1879, Benice † 3. jún 1933, Benice) bol slovenský roľník, verejný činiteľ a politik agrárnej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska. 

V rodnej obci navštevoval meštiansku školu. Po jej skončení sa začal naplno venovať správe svojej rodinnej roľníckej usadlosti. Už v období pred pred rokom 1918 bol členom Slovenskej národnej strany a ako jej kandidát sa aj uchádzal o priazeň voličov vo voľbách do stoličného výboru v Turčianskom Svätom Martine. Za svoje proslovenské postoje bol uhorskými úradmi perzekvovaný. Zúčastnil sa bojov I. svetovej vojny v radoch uhorskej armády, kde ako politicky nespoľahlivá musel čeliť prenasledovaniu. 

V období vzniku Česko-Slovenska sa opäť začal politicky angažovať. Podieľal sa na utváraní Slovenskej národnej a roľníckej strany a po jej splynutí s českou agrárnou stranou bol prvým okresným predsedom v Turčianskom Svätom Martine a následne predsedom krajskej organizácie strany. Ako znalca hospodárstva a poľnohospodárstva ho agrárna strana v parlamentných voľbách v roku 1925 nominovala na svoju kandidátku do senátu v rámci VIII. volebného kraja (Turčiansky Svätý Martin). V hornej komore Národného zhromaždenia zasadal v brannom a rozpočtovom výbore. Senátorský mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1929. Tentokrát zasadal v národohospodárskom a technicko-dopravnom výbore senátu. Veľmi činorodým bol aj vo svojom regióne. V Turčianskom Svätom Martine bol pri zakladaní roľníckeho družstva a roľníckej vzájomnej pokladnice. V Štubnianskych Tepliciach pomáhal zakladať roľnícku syráreň. 

Zomrel po niekoľkomesačnej ťažkej chorobe 3. júna 1933 v martinskej nemocnici. Pochovaný je v rodnej obci. V senáte Cyrila Pivka nahradil Vladimír Krno.

Referencie
----------

1. ↑   *Stenozáznam zo Senátu Národného zhromaždenia dňa 8. júna 1933* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-29]. Dostupné online.
2. ↑   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-29]. Dostupné online.
3. 1 2   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-29]. Dostupné online.
**Erie Canal** (angl.) alebo **Erijský prieplav** alebo zriedkavo **Erijský kanál** je umelá vodná cesta nachádzajúca sa v štáte New York. Je dlhý 584 km a vedie z Albany na rieke Hudson do mesta Buffalo na Erijskom jazere, čím vytvára splavnú vodnú trasu z Veľkých kanadských jazier do Atlantického oceánu.

Dejiny
------

Moderná plavebná komora pri Niagarskom zráze
Prvýkrát bol návrh na výstavbu kanála prednesený v roku 1808. V rokoch 1817 až 1832 prebiehala samotná stavba a 26. októbra 1825 došlo k jeho oficiálnemu otvoreniu. Predstavoval prvý dopravný systém medzi východným pobrežím (New York) a vnútrozemím na západe (Veľké kanadské jazerá), pri ktorom nebola nutná prekládka tovaru. Navyše bola lodná doprava rýchlejšia než vozy ťahané zvieratami a takže znižoval náklady na dopravu o zhruba 95 %. Kanál prispieval k príchodu nových osadníkov do západných oblastí newyorského štátu, otvoril oblasti ďalej na západ pre budúcu kolonizáciu a pomohol New Yorku stať sa hlavným americkým prístavom. Medzi rokmi 1834 až 1862 bol ďalej rozšírený a v roku 1918 bola pôvodná stavba nahradená väčším kanálom s názvom New York State Barge Canal.

Súčasnosť
---------

Dnes je Erijský prieplav súčasťou vodného komplexu New York State Canal System. Ako najúspešnejšia vodná cesta vytvorená človekom sa v roku 2000 Erijský prieplav zaradil do oblasti amerického národného dedičstva. Aj keď sa v poslednom období skôr využíval na rekreačnú plavbu, od roku 2008 tu došlo aj k rozkvetu komerčnej riečnej dopravy.

Referencie
----------

1. ↑  Roy Finch. *The Story of the New York State Canals: Governor DeWitt Clinton's Dream* [online]. New York State Engineer and Surveyor (republished by the New York State Canal Corporation), [cit. 2009-06-12]. Dostupné online. Archivované 2009-09-04 z originálu.
2. ↑   *Erie Canalway National Heritage Corridor* [online].. Dostupné online.
3. ↑  MAAG, Christopher. *Hints of Comeback for Nation’s First Superhighway* [online]. The New York Times Company, 2.11.2008, [cit. 2012-03-16]. Dostupné online. (anglicky)

### Literatúra

* LANGBEIN, Walter Basil. *Hydrology and Environmental Aspects of Erie Canal (1817-99)*. Washington: U.S. Govt. Print. Office.

Pozri aj
--------

* New York (štát)
* Veľké kanadské jazerá

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Erie Canal**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Erijský kanál na českej Wikipédii.*
**Eduard Nepomuk Kozič** (Ede Kozics) (\* 21. máj 1829, Dubnica nad Váhom – † 25. apríl 1874, Bratislava) bol slovenský fotograf a vynálezca, známy aj vďaka jeho fotografickým ateliérom v centre Bratislavy. Vytvoril obrazy pamiatok Bratislavy a okolia ale bol známy aj ako autor portrétov (Franza Liszta, grófa Gézu Zichho a iných). Vynašiel a nechal si patentovať postup prenesenia fotografie na plátno, slonovú kosť, porcelán, drevo, sklo a email. Od roku 1850 bol najviac prominentným fotografom v Bratislave. Jeho portréty boli vrcholom vtedajšej tvorby. Získal rad medailí a ocenení z výstav (Paríž 1867 a 1870, Hamburg 1868, Linz 1872). Zomrel 25. apríla 1874 v Bratislave.

V roku 1847 sa po prvýkrát stretol s daguerotypiou. Poznatky získal od cestujúceho fotografa Johana Bubeníka. Čoskoro sa tiež naučil techniku kalotypie (talbotype) a kolódiový proces od Andreasa Grolla z Viedne v období rokov 1847 – 1850.

Jeho prvý ateliér bol v záhradnom pavilóne Slubekovho domu na Gaisgasse (dnes Kozia 33) koncom 1840 rokov (asi 1847). Jeho druhé štúdio bolo na Promenade číslo 34 v rokoch 1856 – 1868 (teraz Hviezdoslavovo námestie). Dňa 1. októbra 1868 otvoril v novo postavenej budove na Promenáde 2 (neskôr premenovaná na Sétatér 9, Kossuth Lajos Platz / Kossuth Lajostér 9, dnes Hviezdoslavovo námestie 4), v tesnej blízkosti hotela Zum Grünen Baum (dnes hotel Carlton) svoje tretie štúdio. To bolo známe svojou živou spoločenskou atmosférou. Medzi Kozičových blízkych priateľov patril údajne aj Franz Liszt. Kozic urobil niekoľko jeho portrétov a na oplátku Liszt odohral niekoľko koncertov v salóne Kozičovho ateliéru. Kozič bol jedným z najvýznamnejších občanov Bratislavy. Bol považovaný za "jedného z najlepších 'svetlomaliarov' celej kráľovskej koruny." Po jeho smrti, štúdio naďalej prevádzkovala jeho manželka Karolina Kozič-Helle do roku 1926. Artefakty z ateliéru sú archivované v múzeách v Bratislave a Košiciach. Kozičove fotografie sú súčasťou zbierok Matice slovenskej, Národného múzea v Martine a Slovenskej národnej galérie v Bratislave. Kozičovci mali deti: Karolína Eleonóra Ema (\* 3. 10. 1856), Pavlína Jozefina (\* 27. 6. 1859), Eduard František Xaver (\* 2. 1. 1864) a Eduard Karol Boromejský (\* 20. 7. 1874, po smrti otca).

Referencie
----------

1. ↑  Záznam o krste v matrike farnosti Dubnica nad Váhom
2. ↑  Záznam o úmrtí a pohrebe v matrike farnosti Bratislava - Sv. Martina
3. ↑  Ede Kozics (anlgický profil) na Monoskop.org  Archivované 2014-11-10 na Wayback Machine
4. ↑  Žiadna Selfie, poctivé retro. Takto sa fotilo v Bratislave, článok Sme (slovenský) 31.10. 2014
5. ↑  Winnebagosbaby831: Dapper Man, Pressburg, Rakúsko-Uhorsko, CDV 1856-1868

Zdroje
------

* Ede Kozics (profil po anglicky) Archivované 2014-11-10 na Wayback Machine na Monoskope
* Jakub Hlohoš, Eduard Nepomuk Kozic (v slovenskom jazyku), 2012 25 apríla, 14:19
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eduard Nepomuk Kozič na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Kozičove fotografie na WebUmenia.sk
* Kozičove fotografie na Flickr

Autoritné údaje: * abART: 94280
* GND: 1244005037
* SNK: 147373
* VIAF: 6137156565700823500004
* Web umenia: 5256
**Dalsfjordbrua** je visutý cestný most premosťujúci fjord Dalsfjorden v blízkosti dediny Dale medzi obcami Askvoll a Fjaler v nórskom kraji Sogn og Fjordane.

Most bol postavený ako súčasť projektu *Dalsfjordsambandet*, ktorý zabezpečil dopravné spojenie Askvollu a Fjaleru. Spojenie týchto dvoch obcí bolo pôvodne navrhnuté v 60. rokoch a jeho výstavba sa začala v roku 1975 pri prístave v Eikenes na severnej strane fjordu, ale po 4 rokoch stavby, kedy boli dokončené len štyri kilometre cesty a jeden z tunelov, boli práce zastavené a obnovené až v roku 2010.

Výstavba mosta bola začatá v septembri 2010 a otvorený bol 14. decembra 2013. Most vchádza z oboch strán do tunelov; na západnej strane vchádza do tunela Ottersteintunnelen a na východnej do tunela Nishammartunnelen. Celková dĺžka mosta je 619 m, dĺžka hlavného rozpätia je 523 m a šírka mosta je 12 m. Výška pylónov je 101 m. 

Finančné náklady na celý projekt činili 1,1 mld. NOK.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Dalsfjordbrua* [online]. Structurae. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Suspension Bridge Dalsfjord* [online]. HSM Steel Structures, [cit. 2016-02-22]. Dostupné online. Archivované 2016-03-04 z originálu. (po anglicky)
3. ↑   *Dalsfjorden* [online]. Store norske leksikon. Dostupné online. (po nórsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dalsfjordbrua na nórskej Wikipédii.*
**Edward Jenner** (\* 17. máj 1749, Berkeley, Spojené kráľovstvo – † 26. január 1823, tamže) bol anglický dedinský lekár, ktorý sa preslávil zavedením prvej vakcíny proti kiahňam.

Už v roku 1721 zaviedla v Anglicku prvé očkovanie proti kiahňam Lady Mary Wortley Montagu. Použila pritom metódu už skôr používanú v Turecku. Očkovanie spočívalo v zámernom nakazení pacienta sušeným hnisom z pľuzgierov pravých kiahní, v ktorom je pôvodca oslabený. Kiahne sú však veľmi virulentné a tak aj následný ľahší priebeh ochorenia mohol viesť k znetvoreniu alebo dokonca k smrti pacienta, ktorý bol navyše po celú dobu infekčný a mohol šíriť ďalej chorobu.

Životopis
---------

Pracoval ako praktický lekár v rodnom Berkeley v grófstve Gloucestershire. Všimol si, že ľudia, ktorí prichádzali často do styku s dobytkom a nakazili sa kravskými kiahňami, takmer nikdy nedostali pravé kiahne. 

14. mája 1796 sa rozhodol uskutočniť pokus a zámerne naočkoval osemročnému Jamesovi Phippsovi hnis z vriedku spôsobeného kravskými kiahňami. Chlapec ochorel na kravské kiahne, ale o šesť týždňov sa uzdravil. Jenner ho potom infikoval vakcinačnou dávkou pravých kiahní. Podľa Jennerovho predpokladu ochorenie neprepuklo. Tento pokus je považovaný za prvú skutočnú vakcináciu. 

Jenner potom použil túto metódu ešte veľakrát a v roku 1798 o svojich výsledkoch publikoval článok, v ktorom nazval svoju metódu vakcinácie (z latinského slova *vacca*, slovensky krava) a pre pôvodcu nákazy zaviedol termín vírus.

Často je označovaný za otca imunológie, a jeho práca ako "najviac zachraňujúca životy v dejinách ľudstva". Za jeho čias kiahne zabíjali okolo 10 % populácie a v mestách viac ako 20 %.

Vo Phippsovom dome je v súčasnosti Jennerove múzeum.

Pozri aj
--------

* kiahne
* Ján Adam Rayman

Referencie
----------

1. ↑   *About Edward Jenner* [online]. [Cit. 2013-01-12]. Dostupné online.
2. ↑  Stefan Riedel, MD. Edward Jenner and the history of smallpox and vaccination. *Proceedings (Baylor University. Medical Center)* (Baylor University Medical Center), January 2005, s. 21–25. PMID 16200144.
3. ↑   *Edward Jenner – (1749–1823)* [online]. Sundaytimes.lk, 1 June 2008, [cit. 2009-07-28]. Dostupné online.
4. ↑   *History – Edward Jenner (1749–1823)* [online]. BBC, 1 November 2006, [cit. 2009-07-28]. Dostupné online.
5. 1 2  "How did Edward Jenner test his smallpox vaccine?". Telegraph. Retrieved 2 December 2017

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Edward Jenner**

Externé odkazy
--------------

* Článok o Montaguovej a Jennerovi v *100+1 ZZ* podľa *New Scientist*
* Životopisný článok
* Článok o histórii boja proti kiahňam v českých Hospodářských novinách
* Starý obraz *Edward Jenner očkuje proti kiahňam* na stránke o očkovaní
* Jennerove pôvodné články (anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 12571626b
* GND: 118712039
* ISNI: 0000 0000 8112 3475
* LCCN: n79086454
* NK ČR: nlk20000083478
* VIAF: 32791168
* WorldCat: lccn-n79086454
Súradnice: Hviezdna mapa 21h 02m 19s; 36° 41′ 38″

**Egg Nebula** (CRL 2688, doslova *Hmlovina Vajíčko*) je planetárna hmlovina vzdialená približne 3 tisíc svetelných rokov od Zeme. Jej objav ohlásili v januári 1996 Raghvendra Sahai a John Trauger z JPL, NASA. Fotografovali ju v červenej a infračervenej oblasti kamerou WFPC2 pomocou Hubbleovho teleskopu. (Obrázok je v nepravých farbách.) Hmota hmloviny bola zistená až do vzdialenosti 0,6 svetelného roku a rozpína sa rýchlosťou 20km/s. Svetelné oblúky na snímkoch svedčia o zmenách pri odhadzovaní hmoty z centrálnej hviezdy v 100 až 500-ročných intervaloch. Cez oblúky možno zreteľne vidieť výtrysky hmoty v tvare X a hustý prachový kokón okolo hviezdy. Mechanizmus formovania výtryskov a prachovej obálky doposiaľ nie je známy, preto je objekt predmetom intenzívneho výskumu. Ide o pochopenie spôsobu, akým umierajúce hviezdy hlavnej postupnosti vylučujú do okolia uhlík a dusík - prvky nevyhnutné pre život.

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Hmloviny reflexné a temné - Aldebaran.cz
* (po česky) Uhlíkové hviezdy, vesmírni filantropi - Astropis, 2002
* (po česky) Pohľad do srdca vajcovej hmloviny - snímka z HST, rok 1997
**Fettuccine Alfredo** alebo **fettuccine al burro** (v preklade z tal. *fettuccine s maslom*) je talianske cestovinové jedlo z čerstvých fettuccine zmiešaných s maslom a parmezánom (tal. *pasta al burro e parmigiano*). Keď sa syr roztopí, emulguje tekutiny, čím sa vytvorí hladká a bohatá syrová omáčka obaľuje cestoviny. Jedlo je pomenované po Alfredovi di Leliovi, ktorý ho uvádzal vo svojej reštaurácii v Ríme začiatkom až do polovice 20. storočia; „ceremónia" prípravy anglického servisu bola neoddeliteľnou súčasťou jedla.

Jedlo sa rozšírilo ďalej do sveta. V Taliansku sa „fettuccine al burro" vo všeobecnosti považuje za domácu kuchyňu, a cestovinové jedlo alebo omáčka s názvom „Alfredo" sú neznáme a vo všeobecnosti sa im talianski spisovatelia vysmievajú.

Omáčka Alfredo
--------------

Omáčka Alfredo sa často predáva ako potravina v obchodoch s potravinami v mnohých krajinách. Na rozdiel od pôvodného prípravku, ktorý je zahustený iba syrom, verzie priemyselne spracovanej a fast foodovej omáčky Alfredo môžu byť zahustené vajcom alebo škrobom.

V roku 2020 začala reštaurácia Alfredo alla Scrofa ponúkať vlastnú fľaškovú verziu „Salsa Alfredo", propagovanú ako výrobok, na ktorý boli použité len tie najkvalitnejšie suroviny. Obsahuje Parmigiano-Reggiano (43%), vodu, maslo, ryžovú múku a slnečnicový olej a bez smotany.

Referencie
----------

1. ↑  AMORE, Katia. Fettuccine al Burro or Fettuccine Alfredo. *ITALY Magazine*. Dostupné online [cit. 2018-03-15]. (po anglicky)
2. 1 2 3  CARNACINA, Luigi. *Roma in Cucina*. 1975, s. 72–73
3. ↑  ROOT, Waverley. *The Food of Italy*, 1971, s. 86
4. ↑   *Fettuccine Alfredo* [online]. Giallo Zafferano, [cit. 2014-04-02]. Dostupné online.
5. 1 2  DOWNIE, David. *Cooking the Roman Way*. [s.l.] : HarperCollins, 2011. Dostupné online. ISBN 9780062031099.
6. ↑  CUOMO, Andrea. Arriva la pasta frettolosa che non si deve scolare. *il Giornale*, 11. apríl 2015
7. ↑  Papa Gino's, „Nutritional information and Allergens"
8. ↑  La Salsa Alfredo arriva a casa in barattolo. Idea del mitico ristorante romano delle Fettuccine. *Gambero Rosso*, 9. máj 2020
9. ↑  „Salsa Alfredo", webstránka Alfredo alla Scrofa

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fettuccine Alfredo na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
El País
**El País** je španielsky denník.

Prvé číslo denníka *El País* vyšlo 4. mája 1976, šesť mesiacov po smrti Francisca Franca. Zakladateľmi boli Jesús de Polanco a Juan Luis Cebrián. Periodikum takmer okamžite spôsobilo malú revolúciu v španielskom novinárstve a stalo sa z neho prvé periodikum s jasným proeurópskym a demokratickým hlasom. Ostatné, dlhšie existujúce noviny sa ešte stále prikláňali ku frankizmu. 

V roku 1981 sa denník priamo zúčastnil manifestácie za demokraciu a podporil protestujúcich mimoriadnym nočným vydaním s názvom *El País con la constitución*, čo by sa dalo voľne preložiť ako *El País za ústavu*. Jasne tak vyslovil svoj názor vyzval ľudí na vpád do ulíc.
V 80. rokoch sa postupne stal lídrom španielskej dennej tlače. Konkuroval mu len konzervatívny denník ABC.

V polovici 90. rokov bol druhým periodikom v Španielsku, ktoré ponúklo i elektronické vydanie na internete. Tvorcovia *El Pais*, na čele s riaditeľom Jesúsom Ceberiom charakterizujú svoj denník ako noviny s proeurópskou tendenciou a sociálno–demokratickou ideológiou. Spolupracujú s inými, podobne orientovanými európskymi periodikami ako La Repubblica (Taliansko), Le Monde (Francúzsko) a International Herald Tribune. Aj keď v posledných rokoch v Španielsku vznikli viaceré úspešné tituly dennej tlače (El Mundo, La Razón), *El Pais* sa naďalej úspešne drží na špici.

Externé odkazy
--------------

* País online[nefunkčný odkaz] (po španielsky)
Súradnice: 41°06′54″S 20°05′10″V﻿ / ﻿41,115°S 20,086°V﻿ / 41.115; 20.086

**Elbasan** alebo **Elbasani** je mesto v strednom Albánsku, juhovýchodne od metropole Tirany. Nachádza sa na rieke Shkumbin, a má štatút krajského aj okresného mesta. Je to jedno z najväčších miest v krajine.

Dejiny
------

Založenie mesta sa datuje do 1. storočia. Vtedy to bolo mesto rímske, nachádzalo sa na ceste Via Egnatia a najväčší význam v ňom malo veľké trhovisko. Ako postupne ríša strácala svoju silu a čelila stále častejším útokom Barbarov, bolo v 4. storočí rozhodnuté o vybudovaní hradu. O ďalších tisíc rokov neskôr, roku 1466, upravil osmanský sultán Methmet II. opevnenie, umiestnil tu významnú vojenskú posádku, a premenoval mesto na *El Basan* (slovensky *pevnosť*). Tento názov už mestu zostal až dodnes; a to aj napriek tomu, že roku 1836 Rešíd Paša pevnosť samotnú nariadil zbúrať. Staré mesto vybudovali Osmani s veľkým bazárom a tureckými kúpeľami. Na konci 17. storočia tu žilo okolo 2 000 obyvateľov.

Roku 1908 prebehli v meste veľké demonštrácie, keď práve tu sa rozhodlo, že sa bude namiesto arabského písma používať latinka. Po ďalších niekoľko rokov ešte proturecká majorita tvorila silnú opozíciu rodiacemu sa albánskemu štátu. V období prvej svetovej vojny mesto obsadili vojská Srbska, Rakúsko-Uhorska, Bulharska a Talianska.

Pohľad na mesto Elbasan
Ulice v centre mesta
Počas vlády kráľa Zoga I. tu vznikli prvé priemyselné závody na výrobu tabaku a alkoholických nápojov. Do druhej svetovej vojny a Hodžovho režimu však bol Elbasan ešte mestom čisto osmanského rázu. V 70. rokoch už začalo hospodárstvo stagnovať, vďaka spojenectvu socialistického Albánska a ČLR tu boli roku 1974 s pomocou práve Číny vybudované veľké železiarne, ktorých komíny sú najvyššie na Balkáne. Tie však tiež spôsobuje problematické znečistenie, s ktorým dnes mesto zápasí.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elbasan (mesto)**

Externé odkazy
--------------

* Panoráma mesta

| * z
* d
* u
Mestá v Albánsku |
| --- |
| 
* Apollonia
* Bajram Curri
* Ballsh
* Berat
* Bilisht
* Bulqizë
* Burrel
* Butrint
* Cërrik
* Çorovodë
* Delvinë
* Drač
* Elbasan
* Ersekë
* Fier
* Fushë-Krujë
* Gjirokastër
* Gramsh
* Has
* Himarë
* Kamzë
* Kavajë
* Këlcyrë
* Klos
* Konispol
* Koplik
* Korçë
* Krujë
* Krumë
* Kuçovë
* Kukës
* Laç
* Lezhë
* Libohova
* Librazhd
* Lushnjë
* Maliq
* Mamurras
* Mavrovë
* Memaliaj
* Patos
* Peqin
* Peshkopi
* Përmet
* Pogradec
* Poliçan
* Pukë
* Rrëshen
* Rrogozhinë
* Roskovec
* Sarandë
* Selenicë
* Shëngjin
* Shijak
* Shkodër
* Tepelenë
* **Tirana**
* Tropojë
* Valbonë
* Vlorë

 | Vlajka Albánska |
*Slovo filištínec znamená aj prefíkanec.*
**Filištínci** (zriedkavo: **Pelištejci, Filištíni**; starý hebr. singulár *P(e)liští*, plurál *P(e)lištím*; po staroegyptsky: *P(e)leset/Pereset/Pulasati/Pursta/Palasat* ) boli národ anatólskeho alebo krétskeho pôvodu, ktorý v 12. storočí pred Kr. obsadil časť východného Kanaánu v blízkosti Stredozemného mora. Sú známi ako bojovníci a výrobcovia zbraní. Ich najznámejšími mestami boli: Gaza, Aškelon, Ašdód, Ekrón a Gat. Posledné písomné zmienky o tomto národe pochádzajú zo 4. stor. po Kr.

V dobe sudcov podnikajú časté vojenské výpady na územia susedných krajín, aj voči Izraelitom a majú veľkú úlohu pri páde Saulovej moci. Jedine za vlády izraelského kráľa Dávida sa podarilo Filištíncov poraziť a tak obmedziť ich moc.

Ich bohovia Dágón, Baalzebub a v dobe Makabejcov Atargatis (Aštarta) sú semitského pôvodu a dávajú tušiť, že Filištínci sa prispôsobovali pôvodnému kanaánskemu kultu tohto územia, hoci obriezku neprevzali. Odtiaľ pochádza výraz *neobrezaný Filištínec*.

Domnelá historická súvislosť medzi Filištíncami a súčasnými Palestínčanmi je často zneužívaná na politické ciele.

Referencie
----------

1. ↑  Ströbel, A.: Der spätbronzezeitliche Seevölkersturm: Ein Forschungsüberblick mit Folgerungen zur bibl. Exodusthematik, 1976
2. ↑  Sudcovia
3. ↑  Arabsko-izraelský konflikt

Pozri aj
--------

* Múzeum filištínskej kultúry

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Filištínci**

Externé odkazy
--------------

* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
* dokumenty.christ-net.sk[nefunkčný odkaz]
* historickarevue.com
* http://file.scirp.org/Html/2-1590552\_69428.htm#p49
**Elektrónvolt** (značka **eV**) je fyzikálna jednotka energie. Jeden elektrónvolt je rovný kinetickej energii, ktorú získa jeden neviazaný elektrón pri prechode medzi dvomi bodmi s rozdielom elektrostatického potenciálu rovným jednému voltu, vo vákuu.

Jeden elektrónvolt je veľmi malé množstvo energie:

1 eV = 1,602 176 53 (14)×10−19 J. (Zdroj: Odporúčané hodnoty CODATA 2002)
Elektrónvolt nie je jednotkou SI. Používa sa najmä vo fyzike tuhých látok, atómovej a jadrovej fyzike, často s predponami SI: m, k, M a G.

Použitie elektrónvoltu ako jednotka hmotnosti
---------------------------------------------

Na základe známeho Einsteinovho vzťahu medzi (pokojovou) hmotnosťou a energiou *E=mc²* sa vo fyzike častíc často zamieňa energia s hmotnosťou, takže sa tam používa eV/*c*² alebo dokonca jednoducho len eV ako jednotka hmotnosti (samotný eV je prísne vzaté správne len ak sa používa prirodzená sústava jednotiek, kde *c*=1.)

Napríklad, elektrón a pozitrón, každý s hmotnosťou 0,511 MeV/c², môžu anihilovať pri vzniku energie 1,022 MeV. Protón (zo skupiny častíc zvaných baryóny) má hmotnosť 0,938 GeV, čím GeV sa stáva vhodnou jednotkou hmotnosti vo fyzike častíc.

1 eV/c² = 1,783×10−36 kg
1 keV/c² = 1,783×10−33 kg
1 MeV/c² = 1,783×10−30 kg
1 GeV/c² = 1,783×10−27 kg
V niektorých starších dokumentoch sa vyskytuje symbol „BeV", skr. z „billion-electron-volt"; je to ekvivalent GeV.

Elektrónvolt a kinetická energia
--------------------------------

Pre porovnanie:

* 3.2×10−11 joule alebo 200 MeV – priemerná celková energia uvoľnená pri jadrovom rozpade jedného atómu U-235
* 3.5×10−11 joule alebo 210 MeV – priemerná celková energia uvoľnená pri jadrovom rozpade jedného atómu Pu-239
* väzbová energia atómov v molekulách sú v ráde jednotiek elektrónvoltov na molekulu
* typická atmosférická molekula má kinetickú energiu 0,03 eV pri izbovej teplote.
* rýchlosť elektrónu s kinetickou energiou 1 eV je približne 593 km/s
* rýchlosť protónu s kinetickou energiou 1 eV je približne 13,8 km/s

Elektrónvolt a teplota
----------------------

V niektorých vedných odboroch, napr. v plazmovej fyzike, sa dá výhodne použiť elektrónvolt ako jednotka teploty. Prevod medzi energiou a teplotou je definovaný pomocou Boltzmannovej konštanty *k*:

{\displaystyle {1{\mbox{ eV}} \over k}={1.6022\times 10^{-19}{\mbox{J}} \over 1.380650\times 10^{-23}{\mbox{J/K}}}=11605{\mbox{ K}}}
Napríklad, typická teplota plazmy pri fúzii v magnetickom poli je 15 keV, čo zodpovedá 174 megakelvinom.

Referencie
----------

1. ↑  Riešená úloha, nájdi rýchlosť elektrónu s kinetickou energiou 1eV, www.toppr.com, anglicky

Externé odkazy
--------------

* definícia elektrónvoltu podľa BIPM
* Prevodná kalkulačka pre jednotky energie
* fyzikálne konštanty
* prevodník metrických jednotiek Archivované 2006-05-12 na Wayback Machine
**Daniel Kahikina „Dan" Akaka** (čín. 李碩) (\* 11. september 1924, Honolulu, Havaj, USA – † 6. apríl 2018, tamtiež) bol senátor USA za štát Havaj. Bol členom Demokratickej strany a druhým senátorom ktorý bol rodený Havajčan, jediným s čínskym pôvodom (starý otec bol Číňan).

Životopis
---------

Narodil sa v Honolulu na Havaji. Počas II. svetovej vojny slúžil v US Army Corps of Engineers, vrátane služby v Španielsku a na Tiniane. Získal tituly Bachelor of Education (1952) a Master of Education (1966) na havajskej Univerzite.

Prvýkrát bol zvolený do snemovne reprezentantov v roku 1976 Ako reprezentant Havajských ostrovov za druhý kongresový okres (Second Congressional District). Vyhral s veľkým rozdielom sedem volieb za sebou.

V apríli 1990 ho nominoval guvernér John Waihee do amerického senátu ako náhradníka ta zosnulého senátora Sparka Matsunagu, prísahu zložil 16. mája 1990. V novembri toho istého roku bol v senátnych voľbách zvolený za senátora, a trvalo nahradil zosnulého Matsunagu do konca jeho volebného obdobia. V senátnych voľbách v roku 1994 bol znovuzvolený na plné funkčné obdobie (6 rokov), a s viac ako 70% znovu v roku 2000. 7. novembra 2006, Daniel Akaka porazil protikandidáta Thielena pomerom 61%:37%, takže zostával vo funkcii ďalších šesť rokov.

V roku 2006, Akaka zastával miesto v týchto senátnych výboroch:

* Armed Services,
* Energy and Natural Resources,
* Governmental Affairs (GAC), Homeland Security a Governmental Affairs Committee
* Veterans' Affairs,
* Indian Affairs.

Bol ženatý s Mary Mildred „Millie" Chong; mali 5 detí (štyroch synov a dcéru), 14 vnúčat a 4 pravnúčatá.

Externé odkazy
--------------

* Americký senát Archivované 2010-01-31 na Wayback Machine – anglicky
* kampaň za znovuzvolenie 2006 Archivované 2014-12-23 na Wayback Machine -anglicky
* On the Issues - Havajský senátor - Daniel Akaka  – anglicky
* Project Vote Smart - Senátor Daniel Kahikina Akaka (HI)

Autoritné údaje: * LCCN: n99056816
* VIAF: 171370336
* WorldCat: lccn-n99056816
**Daniel Koziarski** (\*11. február 1979, Gdyňa) je poľský spisovateľ a publicista. 

Vyštudoval právo na univerzite v Gdansku. "Gazetą Polską" publikovala cyklus jeho satirických poviedok *Opowiadania poprawne*. Ako románopisec debutoval vo februári roku 2007 knihou *Kłopoty to moja specjalność, czyli kroniki socjopaty*, ktorej hlavný hrdina, neurotik Tomasz Płachta, komplikuje život nielen sebe, ale aj všetkým okolo. Kniha bola pochvalne prijatá nielen poľskou tlačou, no aj Newsweekom. Jej pokračovanie *Socjopata w Londynie* , ktoré zaviedlo hlavného hrdinu do Veľkej Británie, vyšlo v auguste 2007. Tretí román, *Klub samobójców*, vyšiel v lete 2008. Piotr Kofta o ňom napísal, že "poľská populárna literatúra teraz siaha po témach, ktoré boli doposiaľ vyhradené tzv. "vážnej literatúre"" (P. Kofta, Kultura, Dziennik, 25. 7. 2008).

Dielo
-----

### Romány

* *Kłopoty to moja specjalność, czyli kroniki socjopaty* (2007)
* *Socjopata w Londynie* (2007)
* *Klub samobójców* (2008)

### Poviedky v antológiách

* *Dziewięć żyć kota Alberta* (Deväť životov kocúra Alberta) v antológii **Opowiadania pod psem i kotem** (2008)

Referencie
----------

1. ↑   *Anotácia a úryvok z recenzie* [online]. [Cit. 2007-08-18]. Dostupné online. Archivované 2007-09-28 z originálu.
2. ↑   *Anotácia* [online]. [Cit. 2007-08-18]. Dostupné online. Archivované 2007-09-28 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Blog Daniela Koziarského (autorova stránka, po poľsky)

Autoritné údaje: * GND: 138332797
* ISNI: 0000 0000 7242 7928
* LCCN: no2018113965
* VIAF: 102233700
* WorldCat: lccn-no2018113965
***Cuo čuan*** (čín. 左传, pchin-jin: *zuǒ zhuàn*) alebo **Kronika pána Cuo** alebo **Komentár pána Cuo** je prvý čínsky naratívny text. Autorstvo diela je prisudzované Cuo Čchiou-mingovi. Text je jedným z piatich komentárov ku klasickému konfuciánskemu dielu *Anály jari a jesene*, veľa bádateľov si však myslí, že ide o nezávislé dielo a k *Análom* bol priradený len neskôr. Túto tézu podporuje fakt, že k *Análom* sa odkazuje len veľmi málo. 

Kniha, ktorá bola spísaná v období bojujúcich štátov, je najdôležitejším zdrojom informácií o období jari a jesene. Jednotlivé záznamy, ktoré sú na sebe nezávislými krátkymi historickými naráciami, sú radené chronologicky. Dielo je písané živým a farbistým jazykom blízkym hovorovej reči, obsahuje stručné metaforické narážky, dialógy, množstvo anekdot a gradovanie deja. Spolu so *Zápiskami historika* patrí ku klenotom starovekej čínskej literatúry, motiváciou a obľúbeným čítaním mnohých čínskych učencov. Obsahuje aj prvú zmienku čínskej stolovej hry go.

Referencie
----------

1. ↑  Loewe, M. Shanghnessy, E.: The Cambridge history of ancient China: from the origins of civilization to 221 B.C. Cambridge: Cambridge University Press, 1999. Str. 820 - 830.
2. ↑  Lu, X.: Rhetoric in ancient China, fifth to third century, B.C.E.: a comparison with classical Greek rhetoric. Columbia: University of South Carolina Press, 1998. Str. 107 - 116.

Pozri aj
--------

* Kuo Jü
* Čínska literatúra
* Anály jari a jesene

Externé odkazy
--------------

* Text *Cuo Čuanu* v čínštine
* *Cuo Čuan* v anglickom preklade
Generálmajor Ing. **Emil Vestenický**  (\* 17. júl, 1948, Turá) je bývalý slovenský generál a veliteľ pozemného vojska. Ženatý, otec dvoch detí.

Život
-----

Po absolvovaní vyššieho vojenského učilištia vo Vyškove na Morave v roku 1969 sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručík. Následne do roku 1979 vykonával vojenské veliteľské funkcie na úrovni čaty, roty a práporu. Od roku 1973 až do roku 1977 absolvoval štúdium na Vojenskej akadémii Antonína Zápotockého v Brne. Po jeho ukončení vykonával v období od roku 1977 až do novembra 1979 zastával fiunkciu náčelníka štábu 15.tankového pluku, od novembra 1979 do 1984 funkciu veliteľa tankového pluku, od októbra 1984 do 1988 zástupcu veliteľa 13. tankovej divízie. Na Vojenskej akadémii Generálneho štábu ozbrojených síl ZSSR v Moskve študoval v rokoch 1988 až 1990. Rok bol veliteľom 14. tankovej divízie v Prešove. Od roku 1991 pôsobil na Veliteľstve Východného vojenské okruhu v Trenčíne vo funkcii zástupcu veliteľa okruhu a kariéru ukončil vo funkcii veliteľa pozemného vojska. Roku 1994 dosiahol prvú generálsku hodnosť.

Politické pôsobenie
-------------------

Po odchode do zálohy sa stal poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za SNS.

V roku 2009 neúspešne kandidoval vo voľbách do Európskeho parlamentu.

Miesta vojenského pôsobenia
---------------------------

* Moravská Třebová
* Vyškov
* Prešov
* Trenčín
* Brno
* Martin
* Topoľčany
* Moskva

Externé odkazy
--------------

* Fotografia Archivované 2015-11-19 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * GND: 1271768240
* SNK: 162285
* VIAF: 3595156565722423500006
**Etiópskokatolícka cirkev** alebo **Etiópska katolícka cirkev** (v minulosti nazývaná aj **Etiópsko-eritrejská katolícka cirkev**) je jednou z východných katolíckych cirkví. Je teda súčasťou Katolíckej cirkvi, uznáva za svoju hlavu rímskeho pápeža a jej vierouka je identická s rímskokatolíckou. Pri bohoslužbách však, podobne ako ostatné východné katolícke cirkvi, nepoužíva rímsky obrad, ale jeden z východných obradov. V prípade Etiópskokatolíckej cirkvi je ním etiópsky obrad, takmer identický s tým, v ktorom slávi bohoslužby Etiópska ortodoxná cirkev, Eritrejská katolícka cirkev i Eritrejská ortodoxná cirkev.

História
--------

Etiópskokatolícka cirkev vznikla vďaka činnosti katolíckych misionárov v 19. a 20. storočí, ktorým sa podarilo získať pre úniu s Katolíckou cirkvou časť duchovenstva i veriacich Etiópskej ortodoxnej cirkvi. Etiópskokatolícka hierarchia na čele s arcibiskupom - metropolitom Addis Abeby bola ustanovená v roku 1961.

Počet členov a geografické rozšírenie
-------------------------------------

V súčasnosti má Etiópskokatolícka cirkev 225 224 členov (2005). Väčšina z nich žije v Etiópii a Eritrei, niekoľko komunít existuje aj v Európe a USA. Etiópskokatolíckej cirkvi patrí aj kostol svätého Štefana na území Vatikánu. V roku 2015 sa z nej vyčlenila Eritrejská katolícka cirkev ako samostatná cirkev sui iuris.

Štruktúra a hierarchia
----------------------

Organizačná štruktúra - mapa
Etiópska katolícka cirkev je metropolitnou cirkvou sui iuris, na jej čele stojí arcibiskup - metropolita Addis Abeby, ktorým je v súčasnosti Berhane-Jesus Demerew Surafiel (nar. 1948). V roku 2005 mala Etiópskokatolícka cirkev celkovo 9 biskupov, 594 kňazov a 185 farností. Po vyčlenení Eritrejskej cirkvi (2015) má štyri eparchie s nasledovnou štruktúrou: 

* Metropolitná archieparchia Addis Abeba - arcibiskup Berhaneyesus Demerew Surafiel (1948)
	+ Eparchia Adigrat - biskup Tesfasellassie Medhin (1953)
	+ Eparchia Bahir Dar - Dessie - biskup Lisane-Christos Matheos Semahun (1959)
	+ Eparchia Emdeber - biskup Musie Ghebreghiorghis (1949)

Referencie
----------

1. ↑  Ethiopian Catholic Church

Externé odkazy
--------------

* Katolícka cirkev v Etiópii
**Emlyon Business School** je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Lyone, Saint-Étienne, Casablance a Šanghaji. Bola založená v roku 1872.

Charakteristika
---------------

Emlyon je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými AMBA, EQUIS a AACSB. Škola má cca 26 000 absolventov v 80 krajinách sveta, reprezentujúcich vyše 107 národností. Významnými absolventmi sú Jean-Pascal Tricoire (CEO Schneider Electric), Stéphane Bern (reportér), Gwendal Peizerat (francúzsky krasokorčuliar), Clotilde Delbos (finančná riaditeľka a zástupkyňa generálneho riaditeľa spoločnosti Renault) a Christian Ngan (kamerunský podnikateľ).

Študijné programy
-----------------

Emlyon má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, šport, ľudské zdroje, kybernetická bezpečnosť či dodávateľský reťazec. V portfóliu sú tak isto Executive MBA a MEB, ktoré je podobné dennému štúdiu MBA. Emlyon udeľuje aj PhD titul.

Referencie
----------

1. ↑   *EM Lyon s’installe à Casablanca* [online]. [Cit. 2016-01-07]. Dostupné online. Archivované 2016-01-02 z originálu.
2. ↑   *European Business School Rankings 2014* [online]. [Cit. 2016-01-07]. Dostupné online. Archivované 2015-11-28 z originálu.
3. ↑  Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS)
4. 1 2   *emlyon Business School, France* [online]. www.study.eu, [cit. 2022-12-15]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑  L’ex-champion olympique Gwendal Peizerat continue sur sa lancée
6. ↑   *Masters in Management 2015* [online]. [Cit. 2016-01-07]. Dostupné online. Archivované 2015-10-16 z originálu.
7. ↑  Executive MBA - Le chant des sirènes

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Stránka absolventov