recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SOR B 10,5** je model českého mestského autobusu, ktorý bol vyrábaný spoločnosťou SOR Libchavy od roku 2001 do roku 2006.

Konštrukcia
-----------

Model SOR B 10,5 je dvojnápravový s trojdverovou karosériou. Zadná náprava je hnacia, motor a prevodovka sa nachádzajú pod podlahou v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria vozidla je zvarená z oceľových uzavretých profilov, zvonku je oplechovaná, zvnútra obložená plastovými doskami, vybrané spodné časti sú z nerezovej ocele. Podlaha sa nachádza vo výške 800 m nad vozovkou. Predná náprava je značka SOR, zadná tuhá náprava je značka Meritor.

Výroba a prevádzka
------------------

V Česku nebol v čase uvedenia autobusu SOR B 10,5 žiadny iný autobus v tej istej kategórii a vďaka tomu sa tento model objavil v množstve menších miest ČR (napr. Jablonec nad Nisou alebo Uherské Hradiště). Vo verzii Ekobus (pohon zemným plynom) je v prevádzke napríklad v Litoměřiciach a v Lounech.

V súčasnosti sa vyrába aj odvodený model SOR BN 10,5, ktorý je čiastočne nízkopodlažný a vďaka tomu je oproti svojmu predchodcovi atraktívnejší.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **SOR B 10,5**

Externé odkazy
--------------

* Stránka výrobcu
* Fotogaléria vozidiel SOR B 10,5

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku SOR B 10,5 na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Autobusy výrobcu SOR Libchavy |
| --- |
| Mestské autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad B | 
* SOR B 7,5
* SOR B 9,5
* SOR B 10,5

 |
| Rad BN | 
* SOR BN 8,5
* SOR BN 9,5
* SOR BN 10,5
* SOR BN 12

 |
| Rad NB | 
* SOR NB 12 City
* SOR NB 18 City

 |
| Rad NS | 
* SOR NS 12
* SOR NS 18

 |

 |  |
| Prímestské autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad C | 
* SOR C 7,5
* SOR C 9,5
* SOR C 10,5
* SOR C 12

 |
| Rad CN | 
* SOR CN 8,5
* SOR CN 9,5
* SOR CN 10,5
* SOR CN 12
* SOR CN 13,5

 |
| Rad ICN | 
* SOR ICN 12

 |
| Rad NC | 
* SOR NC 18

 |

 |
| Turistické autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad LC | 
* SOR LC 7,5
* SOR LC 9,5
* SOR LC 10,5
* SOR LC 12

 |
| Rad LH | 
* SOR LH 9,5
* SOR LH 10,5
* SOR LH 12

 |

 |
| Elektrobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad EBN | 
* SOR EBN 8
* SOR EBN 9,5
* SOR EBN 10,5
* SOR EBN 11

 |
| Rad NS | 
* SOR NS 12 Electric

 |

 |
**Jan Štursa** (\* 15. máj 1880, Nové Město na Moravě – † 2. máj 1925, Praha) bol český sochár, jeden zo zakladateľov českého moderného sochárstva.

Životopis
---------

Štursa bol absolventom kamenárskej školy v Hořiciach a AVU v Prahe, kde bol jeho učiteľom Josef Václav Myslbek. V rokoch 1922 – 24 pôsobil ako rektor AVU. Zo začiatku bol ovplyvnený secesným symbolizmom – usiloval sa stvárniť poeticky vnútorný svet človeka (Z kúpeľa, Život uniká, Melancholické dievča). Po roku 1908 sa priklonil k zmyslovému uchopeniu plného tvaru zrelého ženského tela (Eva, Sulamit Rahu). Bol ovplyvnený aj kubizmom (reliéf Umenie, pre Mánesov most, Odpočívajúca tanečnica).

Reagoval na tragické zážitky z vojny a frontu (Pohreb v Karpatoch, Ranený). Povojnová plastika Hráč na organistrum predznamenávala estetiku civilizmu. V podstate neopúšťal základné východiska svojej zrelej tvorby – hľadanie duchovného poňatia zmyslového tvaru v bezprostrednom kontakte s videnou realitou, ktoré v povojnovom období dospelo do polohy harmonickej modelácie (Dar nebies a zeme, Víťazstvo).

Významné miesto v jeho tvorbe majú okrem portrétnej tvorby (E. Vojan, Matka umelcova, T. G. Masaryk, podobizeň M, Hübnerovej, podobizeň Maxa Švabinského) predovšetkým monumentálna realizácia (Humanita a Práca pre pylóny Hlávkovho mostu v Prahe, pomník S. Čecha a H. Kvapilovej v Prahe , B. Smetanu v Litomyšli).

Galéria
-------

* Pred kúpeľomPred kúpeľom
* Pamätník českej divadelnej herečky Hany Kvapilovej (1860 – 1907), Kinského záhrada, PrahaPamätník českej divadelnej herečky Hany Kvapilovej (1860 – 1907), Kinského záhrada, Praha
* Pohreb v Karpatoch, Předměřice nad Jizerou*Pohreb v Karpatoch*, Předměřice nad Jizerou

Literatúra
----------

* Jaroslav Kvapil: *O čem vím*, Orbis, Praha, 1932, str. 576
* Jiří Mašín, Tibor Honty: *Jan Štursa*, Praha, 1981
* Václav Vilém Štech: *V zamlženém zrcadle*, díl. I. Praha, 1969, str. 46–7, 107, 142, 144, 147, 149, 156, 186–7, 192–4, 196–7, 203, 207, 209, 232, 234, 239, 240

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jan Štursa**

Autoritné údaje: * abART: 2817
* GND: 121494446
* ISNI: 0000 0000 6683 4850
* LCCN: n81076031
* NK ČR: jk01131577
* ULAN: 500042106
* VIAF: 62405969
* Web umenia: 10624
* WorldCat: lccn-n81076031
**Njája** je jeden zo šiestich hinduistických ortodoxných daršanov (filozofických škôl), v ktorom mala veľkú úlohu logika a gnozeológia. Podľa tohto učenia jestvuje hmotný vesmír, ktorý sa skladá z atómov, tvoriacich svojimi kombináciami všetky predmety. Okrem toho vo vesmíre jestvuje nespočetné množstvo duší, ktoré existujú buď samy osebe, alebo sú spojené s hmotnými atómami. Najvyšší regulujúci duchovný princíp Íšvara vytvára kombinácie atómov a vyvoláva spojenie duší s atómami alebo oslobodenie duší od nich.

Njája prvý raz v Indii vypracovala teóriu sylogizmu, ktorá sa odlišuje od starogréckej tým, že má päť členov: premisu, dôkaz, ilustráciu, použitie dôkazu a záver.

Njája uznáva štyri spôsoby poznania: pocity, odvodenie, analógiu a svedectvá iných ľudí a autorít.

V njáji bola podrobne rozpracovaná klasifikácia kategórií poznania (padártha) a klasifikácia objektov, na ktoré sa poznanie zameriava.

Njája-sútry boli spísané v 2. storočí po Kr. a rozkvet njáji spadá do raného stredoveku.

Pozri aj
--------

* filozofia indická

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* O indické filosofii
**Stonôžky** (lat. *Chilopoda*) je trieda podkmeňa hryzadlovcov, viacnôžok (*Myriapoda*).

Opis
----

Stonôžky majú štíhle, vždy viac-menej sploštené telo, ktoré sa skladá z hlavy a takmer rovnakých somitov trupu (ich počet sa pohybuje od 15 do 177). Kutikula nikdy neobsahuje väčší podiel CaCO3 a je pomerne mäkká. 

Na hlave sú nitkovité tykadlá, oči (ktoré môžu chýbať), mandibuly a dva páry maxíl. Na spracúvaní potravy sa podieľa "nôžka" maxily - je to vlastne skrátený endopodit príslušnej končatiny hlavy, homologický s hmatadlom (palpus) u *Hexapoda*. Súčasťou ústneho ústrojenstva sú aj klieštikovité maxillipedy prvého‚ hrudného somitu, ktorý väčšinou zrastá s hlavou (v odbornej literatúre môžu byť nazývané aj forcipuly). Maxillipedy majú jedovú žľazu - stonôžky sú predátormi, i keď mnohé druhy sú skôr saprofágne.

‚Hrudná' a ‚brušková' časť trupu nie je odlíšená nikdy ani v náznakoch. Všetky ostatné somity majú po jednom páre skoro rovnakých kráčavých nôh. Výnimkou sú posledné dva somity: *propygidium* (genitálny segment) a pygidium s anusom. Na propygidiu sú kratučké kopulačné nôžky, ktoré môžu byť len rudimentálne, bradavičkovité, alebo úplne redukované (*Scolopendromorpha*). 

Posledný pár normálne vyvinutých nôh sú obyčajne nohy vlečné. Vzdušnice tvoria dosť rozvetvený a integrovaný systém, ktorý už pripomína vzdušnice hmyzu. Stavba jednotlivých orgánových sústav v podstate zodpovedá všeobecnej charakteristike *Tracheata* a *Arthropoda*. 

Vývin je typická anaméria alebo epiméria.

Taxonómia
---------

Trieda má štyri rady s vyše 2 800 druhmi, u nás ich žije asi 80. Je to málo preskúmaná trieda, čo platí pre všetky viacnôžky (*Myriapoda*).

Referencie
----------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stonôžky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Stonôžky**
**Solisková voda** je potok v hornom Liptove, na území okresov Poprad a Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Mlyničnej vody, meria 4,9 km a je tokom V. rádu. Na hornom toku preteká územím TANAP-u.

Vznik
-----

Tečie v Podtatranskej kotline, vzniká v podcelku Tatranské podhorie bifurkáciou Bieleho Váhu. Od hlavného koryta Bieleho Váhu sa oddeľuje sprava na západojuhozápadnom úpätí Rakytovca (1 325,4 m n. m.), západne od osady Štrbské Pleso, v nadmorskej výške približne 1 215 m n. m.

Opis toku
---------

Najprv tečie juhojuhozápadným smerom, podteká Cestu slobody a preteká lokalitou Pod Hrádkom. Po opustení územia TANAP-u vteká do Liptovskej kotliny a zároveň na územie okresu Liptovský Mikuláš, kde na krátkom úseku tečie severojužným smerom, pričom sa prechodne rozvetvuje na tri ramená. Napokon sa esovito ohýba, pokračuje k ústiu viac juhojuhozápadným smerom a v lokalite Hliniská, severoseverovýchodne od obce Važec, sa v nadmorskej výške cca 845 m n. m. vlieva do Mlyničnej vody.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Bieleho Váhu |
| --- |
| *Biely Váh* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Beliansky potok
* **Biely Váh**
* Čierny jarok
* Čierny potok
* Furkotský potok
* Grúňový potok
* Hore potokmi
* Lieskovec
* Lúčny potok
* Mláky
* Mlyničná voda
* Rakytovský potok
* Sedielkový potok
* Solisková voda
* Zasmrečinský potok
* Železná voda

 |
| Vodné plochy | 
* Furkotské pleso
* Jamské pleso
* Krivánske Zelené pleso
* Nižné Wahlenbergovo pleso
* Rakytovské plieska
* Smrekovické plieska
* Vyšné Wahlenbergovo pleso

 |
**Operácia Flaming Dart** bola vojenská operácia Spojených štátov a Vietnamského letectva (Južný Vietnam) počas Vietnamskej vojny. Pozostávala z dvoch častí.

Americký prezident Lyndon B. Johnson nariadil vo februári 1965 sériu represívnych leteckých útokov proti Severnému Vietnamu ako odvetu za prepady amerických základní Vietkongom (konkrétne išlo o mínometné útoky na americkú leteckú základňu pri Pleiku). Tieto útoky mali byť pôvodne súčasťou trojfázového programu Američanov začínajúceho decembrovými útokmi v Laose (Operácia Barrel Roll) a vystupňovania tlaku na Severný Vietnam.

Priebeh
-------

Boje oficiálne začali ráno 31. januára 1965, keď boli vydané rozkazy presunúť 18. taktickú bojovú eskadru amerických strojov F-105 z Okinawy na leteckú základňu Da Nang, ktorá tu pristála popoludní. *Operácia Flaming Dart I* pozostávala zo 49 výpadov 7. februára 1965. Ako odvetu napadol Vietkong hotel, v ktorom bola ubytovaná americká posádka a to bolo zámienkou Američanov na *Operáciu Flaming Dart II* 11. februára, ktorá sa skladala z 99 útokov. Operácia Flaming Dart I bola zameraná na severovietnamské vojenské základne pri Dong Hoi, *Flaming Dart II* mala za cieľ zničiť komunikácie a logistiku Vietkongu pri vietnamskej Demilitarizovanej zóne. Medzi útočiacimi pilotmi bol aj maršal Nguyen Cao Ky, neskorší premiér Južného Vietnamu.

Severovietnamské letecké jednotky, povolané z Číny po Operácií Pierce Arrow, sa však do leteckých súbojov zatiaľ nezapájali, pretože operovali ďalej na severe. Okrem bombardovania nasadzovali Američania aj stíhacie jednotky. Prvýkrát boli nasadené 19. a najmä 24. februára. Mali za úlohu podporovať juhovietnamskú pechotu, ktorá, v druhom prípade, padla do pasce na Centrálnej Vysočine.

Letecké jednotky Severného Vietnamu sa do bojov zapojili až v marci počas Operácie Rolling Thunder.

Literatúra
----------

* Frankum, B. Ronald: Like Rolling Thunder. The Air War in Vietnam 1964-1975. Rowman & Littlefield Publishers, 2005 (ISBN 0-7425-4302-1)

  

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Operation Flaming Dart na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Antény vysielača "Slobodná Európa"
**Slobodná Európa** (plný anglický názov **Radio Free Europe/Radio Liberty (RFE/RL)**) je rozhlasová organizácia založená Kongresom USA pre šírenie objektívnych informácií v diktátorských režimoch. RFE sám však spadal pod kompetenciu tzv. „Národnej rady pre slobodnú Európu" (National Committee for a Free Europe). Finančné prostriedky získavali od americkej CIA do roku 1972.

Mníchov a „Radio Liberty" (RL)
------------------------------

RFE začala prevádzku v Mníchove dňa 1. mája 1951 v češtine. Prvá veta znela: *Volá hlas svobodného Československa, rozhlasová stanice Svobodná Evropa…* Niekoľko minút nato sa ozval zvuk rušičiek, a ich typickému zvuku sa hovorilo "moskovské boogie".

Niektorí významní slovenskí pracovníci redakcie
-----------------------------------------------

* Imrich Kružliak (\* 1914 – † 2019) –  politik, publicista, básnik katolíckej moderny, spisovateľ, prekladateľ a exilový pracovník.
* Anton Hlinka (\* 1926 – † 2011) –  rímskokatolícky kňaz, salezián, exilový pracovník, univerzitný profesor, publicista, prekladateľ, a filozof.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Svobodná Evropa na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Thersilochos** (starogr. *Θερσίλοχος* – *Thersilochos*) je v gréckej mytológii paionský bojovník bojujúci pod velením Asteropaia v trójskej vojne.

Thersilochos a jeho spolubojovníci z Paionie boli spojencami Trójanov vo vojne proti Achájcom. V trójskej vojne sa však všetci dočkali, len biednej smrti. Thersilochos umiera v dvadsiatom prvom speve Homérovej Iliady, v ktorom sú Trójania z údolia rieky Skamandros, arény takmer všetkých bojov, opisovaných Homérom, zahnaní Achillom do jej vôd a nemilosrdne zabíjaní. Len čo Achilles usmrtil ich zdatného vodcu Asteropaia, Thersilochos a jeho spolubojovníci už neunikli a po chvíli bola rieka Skamandros, bohmi zvaná *Xanthos*, sfarbená ich krvou do dočervena.

Hovoria o tom Homérove verše: „*Potom sa rozbehol napadnúť Paionov, výborných jazdcov, ktorí sa povedľa brehu vírivej rieky hneď na útek dali, len čo uvideli, že vodca ich v urputnom boji rukou Achilla násilne zahynul mečom. Potom sa zmocnil Thersilocha a Mydóna, Thrasia rovnako, Ainia, Astypyla, potom Ofelesta a Mnésa. Ešte by Paionov bol viac usmrtil Achilles rýchly, ale ten vírivý Xanthos sa rozhneval na neho, a v ľudskej podobe, sa z hlbinných vírov ozval: Achilles, vynikáš nad chlapmi silou, no vynikáš nad nimi tiež zlými činmi, veď bohovia sami chránia ťa vždycky. Ak už z Diovej vôle, máš všetkých Trójanov zničiť, aspoň ich vyžeň z mojich vôd a na pláni páchaj tie hrôzy, lebo už milé vlny mám plné mŕtvol, a nemá sa kadial valiť môj tok k moru, tak ma mŕtvoly tiesnia, a ty tu len zabíjaš zhubne! Prestaň už, vládca ľudu; bo hrôza ma chytá!.."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 21, 151-211
2. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 21, 205-221
3. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,4,7.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 17, 215-220
5. ↑  Homér, *Iliada*, 21, 209-211
6. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 110-111.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 432.
**Theopompos** (starogr. Θεόπομπος – *Theopompos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 436 pred Kr.

Theopompos z Tesálie bol na 86. olympijských hrách v roku 436 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Theopompa je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Theopompa zaznamenal aj historik Diodoros, aby tak datoval rok, v ktorom sa začala vojna medzi Korintom a Korkyrou o Epidamnos.

Podľa odborníkov je pravdepodobné, že Platónom uvedený atlét *Diopompos*, ktorý sa počas tréningu zdržiaval sexu, je totožný s olympionikom Theopompom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 12,33.
2. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2 3  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 164
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
7. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 19.
9. ↑  Platón, *Laios*, 8,840a

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Theotimos** (starogr. *Θεότιμος* – *Theotimos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 308 pred Kr.

Theotimos, syn Moschióna z Élidy, bol na 118. olympijských hrách v roku 308 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Olympijský program hier sa o túto disciplínu rozšíril na 41. hrách v roku 616 pred Kr.

Za toto víťazstvo sa Theotimovi dostalo veľkej pocty, keď mu v olympijskej *Altide* medzi sochami slávnych olympijských víťazov vztýčili sochu. Theotimovu sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal: *„V ich blízkosti stoja Éliďania, ktorí zdolali v pästnom zápase chlapcov, a to Choirilos, dielo olynthského Sthennida, a Theotimos dielo sikyónskeho Daitónda. Tento Theotimos bol syn Moschióna, účastníka ťaženia Alexandra, syna Filipovho, proti Dareiovi a Peržanom."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,17,5.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Theopompos** (starogr. *Θεόπομπος* – *Theopompos*) bol víťaz päťboja na olympijských hrách v rokoch 484 a 480 pred Kr.

Theopompos z Héraie zvíťazil na 74. a na 75. olympijských hrách v pentathlone (v päťboji). Súťažil v športovej disciplíne, ktorú v Olympii zaviedli na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Lampis zo Sparty. Pentathlon pozostával zo skoku do diaľky, z behu na jedno stadion, hodu diskom, hodu oštepom a zo zápasenia. V starovekom Grécku bol pentathlon veľmi obľúbený.

Staroveký autor Pausanias uvádza, že Theopompos bol synom Damareta, dvojnásobného olympijského víťaza v behu ťažkoodencov. Rovnako úspešný bol aj Thepompov syn Theopompos, ktorý v Olympii zvíťazil dvakrát v zápasení. Poznamenal tiež, že autormi sôch Theopompa a jeho otca Damareta, umiestnených v olympijskej *Altide*, boli argejskí umelci Eutelidas a Chrysothemis, čo hásal tento nápis: „*Eutelidas a Chrysothemis sú tvorcami týchto prác, Argejčania, umeniu starému ich učili kedysi."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 450.
2. 1 2  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z* str. 164.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,4.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Thersandros** alebo **Tersandros** (starogr. Θέρσανδρος – Eteokles, lat. *Thersandrus*) je v gréckej mytológii syn vyhnaného tébskeho kráľa Polyneika a jeho manželky Argeie.

Thersandros bol vnuk tébskeho kráľa Oidipa, ktorý bol pre ťažké zločiny, aj keď spáchané v nevedomosti, vyhnaný z krajiny. Po ňom na trón nastúpili bratia Eteokles a Polyneikes, ale tí sa nepohodli a po roku vlády Polyneikes Eteokla zo zeme vyhnal. Eteokles však našiel útočisko v Argu u kráľa Adrasta a odtiaľ neskôr zorganizoval vojenskú výpravu, ktorá napadla Téby v konflikte zvanom Siedmi proti Tébam. Téby sa ale tomuto útoku ubránili a útočníci stratili v bojoch až šesť zo svojich siedmich vojvodcov.

Po desiatich rokoch ich potomkovia zorganizovali ťaženie epigonov (potomkov) a Téby tentoraz porazili. Vtedajší tébsky kráľ Laodamas v bojoch padol a zničené mesto mnohí obyvatelia opustili. Na trón potom zasadol Polyneikov syn Thersandros, ktorý sa podľa mýtov stal posledným tébskym kráľom.

Podľa Vergília sa Thersandros zúčastnil trójskej vojny, kde sa v závere vojny dostal v známom trójskom koni do Tróje a so svojimi spolubojovníkmi dobyl hrad kráľa Priama. 
Avšak podľa iných antických autorov, ktorí písali básne nadväzujúce na Homéra, sa Thersandros síce zúčastnil výpravy Achájcov do Tróje, ale zomrel už cestou v boji s kráľom Télefom v Mýsii.

Referencie
----------

1. ↑  Vergílius, *Aeneida* , 2,250.
2. ↑  Dictys Cretensis, II,2.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thersandros na českej Wikipédii.*
Times New Roman
 Porovnanie fontov Times New Roman a Georgia
**Times New Roman** je jedno z najpoužívanejších serifových typografických písiem. Bolo navrhnuté v roku 1931 Stanleym Morison a Victorom Lardentom pre britský denník The Times. Tvorcovia vychádzali zo staršieho písma Plantin, ktoré upravili pre lepšiu čitateľnosť a úsporu miesta.

Pre nový font sa vžilo označenie Times New Roman. Prvýkrát bolo písmo použité v denníku The Times 3. októbra 1932.

Vďaka svojej všadeprítomnosti mal Times New Roman veľký vplyv na ďalší vývoj mnohých fontov pred aj po nástupe digitálnych médií. Príkladom je písmo Georgia, ktoré má veľmi podobný rez, ale o niečo širšie serify (tiež pätky; má však "skákajúce číslice").

Hoci denník The Times font naďalej nevyužíva, je Times New Roman hojne používané pre sadzbu kníh. Najmä vďaka prijatí spoločnosťou Microsoft (font je používaný ako predvolený vo väčšine jej textových procesorov a internetových prehliadačov) sa tak stalo jedným z najpoužívanejších typografických písiem histórie.

Times New Roman je komerčný font licencovaný firmou Monotype, ktorý je možné v jeho najnovších verziách (napr. Verzia 5.x) získať iba jeho zakúpením alebo zakúpením softvéru, ktorého tvorcovia zaplatili za licencie. Staršie verzie tohto fontu (napr. verzia 2.82 z roku 2000) obsahujúce menší počet znakov je možné získať bezplatne, ale len ako freeware s obmedzenými možnosťami použitia.

Vo svete slobodného softvéru sa zvyčajne miesto fontu Times New Roman používa jeden z fontov šírených pod slobodnou licenciou, napríklad: Liberation Serif, Nimbus Roman No9 L, FreeSerif a podobne.

Okrem označenia Times New Roman sa pre toto písmo niekedy používa označenie Times Roman. Písmo Times Roman je licencované (predávané) firmou Linotype, zatiaľ čo písmo Times New Roman je licencované (predávané) firmou Monotype. Tieto dve konkurenčné písma sú prakticky úplne identické a rozdiely je možné vidieť len v nepatrných detailoch vzhľade niektorých znakov (napr. Číslica 5, alebo vo veľkom písmene S). Písmo Times New Roman dlhodobo nebolo predinštalované napr. v operačnom systéme Mac OS a naopak v ňom bolo písmo Times Roman od firmy Linotype. Až v novších verziách Mac OS X sú obe tieto písma predinštalované. Times Roman sa v mnohých aplikáciách v Mac OS dodnes používa ako predvolené serifové písmo.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Times Roman na anglickej Wikipédii a Times New Roman na českej Wikipédii.*

Literatúra
----------

* Lawson, Alexander S. *Anatomy of a Typeface.* Godine: 1990. ISBN 978-0-87923-333-4.
* Macmillan, Neil. *An A-Z of Type Designers.* Yale University Press: 2006. ISBN 0-300-11151-7.
**Timbiriche** je meno mexickej skupiny, ktorá debutovala 30. apríla 1982 počas vysielania publicistického programu Hoy Mismo s Guillermom Ochoam. Timbiriche pozostávalo zo šiestich detí, z ktorých väčšina mala rodičov slávnych hercov, spevákov, či skladateľov. Ich mená boli Paulina Rubio, Sasha Sokol, Benny Ibarra, Diego Schoening, Mariana Garza a Alix Bauer. Neskôr sa k sextetu chcel pripojiť Erick Rubín. Meno "Timbiriche" je španielska (latinskoamerická španielčina) verzia hry *Dots and Boxes*.

V roku 1984 skupina účinkovala v tínedžerskej verzii muzikálu Pomáda (Vaselina v španielčine) a vyrazili s ním na túr po významných španielskych mestách.

V roku 1986, keď všetci členovia boli tínedžeri, bola popularita skupiny asi najväčšia. Thalía nahradila Sasha a Eduardo Capetillo nahradil Bennyho Ibarru, ale ich úspech pokračoval. Sashin odchod zo skupiny bol medzi fanúšikmi veľmi ťažko akceptovaný, pretože bola veľmi obľúbená a Thalía mala veľa možností pocítiť to.

Ďalšie známe náhrady za pôvodnych členov skupiny boli Bibi Gaytan a Edith Márquez. Diego Schoening bol jediný, ktorý nikdy neopustil skupinu.

V roku 1990 uvidel svetlo sveta album *10* a to s rovnakým úspechom ako ten predošlý.

V roku 1992 väčšina členov opustila skupinu a boli nahradení novými. Tí vydali *11*. Prekvapivo si skupina dokázala udržiavať popularitu. Posledný vydaný album bol *12*. Po tomto albume prišiel oficiálny koniec skupiny.

V roku 1998 počas mexickej letnej šou *Acapulco '98* sa pôvodna skupina dala znovu dokopy (spolu s Erickom Rubínom). Neskôr usporiadali národnú šnúru koncertov, z ktorej vzišiel dvojitý live album a tri nové piesne, *Está Despierto*, *Suma Cósmica* a *La Fuerza del Amor*. *Está Despierto* bol vydaný ako singel.

Pozri aj
--------

* Parchís

Externé odkazy
--------------

* El Concierto - IMDB.com
**Timocharis** (starogr. *Τιμόχαρις*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Timocharis, sochár z krétskej Eleutherny, bol činný v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Nezachovala sa žiadna jeho socha, ale svedectvom niekdajšej tvorby tohto umelca sú jeho menom signované podstavce zo sôch objavené hlavne na ostrove Rodos, na ostrovoch Astypalaia a Karpathos a v mestách Knidos a Sidón.

Na ostrove Rodos sa našli najmä v archeologickej lokalite starovekého mesta Lindos. Väčšina nápisov týchto podstavcov je však značne poškodená. Na jednom z nich stála socha *Nikasidama*, kňaza bohyne Atény *Lindskej*. Podľa nápisov na podstavcoch objavených v meste Rodos, bol autorom sochy Xenofanta, syna Agestrata, o ktorom grécky historik Polybios zaznamenal, že bol veliteľom rodskému loďstva počas vojenskej výpravy proti mestu Byzantion v roku 219 pred Kr. a bronzových sôch *Hérakleita*, fylarcha v meste Ialysos, a jeho syna *Apollodota*.

Na ostrove Karpathos mohli kedysi obdivovať jeho sochárske diela božstiev Asklépia a Dionýza. 
V Knide spolu so sochárom Theudórom zhotovil skupinu sôch *Hermofanta* a jeho detí a v Sidóne sa našiel podstavec z jeho sochy *Diotima*, syna Dionysia, víťaza sidonských a nemejských hier v dostihoch.

Sochárskemu remeslu sa vyučil aj jeho syn Pythokritos a vnuk Simias.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Timocharis*
2. 1 2  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 941. (po nemecky)
3. ↑  Inscriptiones Graecae
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG XII,1 812*
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG XII,1 40*
6. ↑  Polybios, *Historiai*, 4,50.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *Maiuri, NSER 19*
8. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG XII,1 996*
9. ↑  Inscriptiones Graecae, *IK Knidos I 111*
**Timodémos** (starogr. *Τιμόδημος*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 460 pred Kr.

Timodémos, syn Timonoa z Atén, bol na 80. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Pankration zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Lygdamis zo Syrakúz.

Timodémov olympijský triumf v pankratiu i jeho ďalšie víťazstvá v tejto disciplíne na panhelénskych hrách oslávil vo svojej 2. nemejskej óde starogrécky lyrický básnik Pindaros. Víťazstvami v pankratiu z panhelénskych i z iných hier sa mohla pýšiť aj jeho rodina (starogr. *Τιμοδημίδαι* – Timodémovci) „*Od Parnasu vládnucemu výšinám si odniesli štyri víťazstvá, muži z Korintu ich po ôsmich víťazstvách ovenčili girlandami z holí vznešených Pelopov, v Diovej nemejskej súťaži zvíťazili sedemkrát a domácich víťazstiev mali nespočet."* píše v oslavnej básni Pindaros (z pýtických 4, z isthmických 8 a z nemejských hier 7 víťazstiev).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 166.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. 1 2  Pindaros, *Nemean 2*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Operácia Achilles** vykonaná vojskami NATO bola súčasťou vojny v Afganistane. Dovtedy najväčšia vojenská operácia NATO v Afganistane prebiehala v dňoch 6. marca – 30. mája 2007 a jej cieľom bolo vyhnať povstalcov z hnutia Taliban z provincie Hilmand. Podľa vyjadrení koaličných veliteľov sa však Taliban vyhýbal otvorenej konfrontácii a uprednostňoval povstaleckú taktiku boja.

Boje sa sústredili najmä na okolie priehrady Kadžaki, ktorá bola už roky mimo prevádzky. Súčasťou operácie Achilles bola aj operácia Volcano, ktorej cieľom bolo vyčistiť pozície Talibanu v okolí priehrady, ako aj operácia Kryptonite, pri ktorej sa koaličné vojská zamerali na samotnú elektráreň.

Pozadie
-------

16. marca americký generál Dan McNeill oznámil, že koaličné vojská bojujú proti Talibanu na viacerých miestach na juhu krajiny, avšak povstalcom sa darí väčším bojom vyhýbať. Zároveň dodal, že NATO spustí ďalšie protipovstalecké operácie na jar a v lete.

Boj
---

Počas operácie Volcano dobyla po ťažkých bojoch britská námorná pechota základňu Talibanu v blízkosti elektrárne. 3. apríla vtrhli americké a afganské vojská do objektu, v ktorom sa podľa informácií rozviedky mal nachádzať talibanský veliteľ. Zajať sa ho síce nepodarilo, no došlo k boju, v ktorom bolo zabitých desať povstalcov a dvaja boli zajatí.

30. apríla sa tisíc spojeneckých vojakov spolu s príslušníkmi afganských bezpečnostných zložiek presunulo do severnejších oblastí údolia Sangin, kde vytlačili Taliban z mesta Gerešk a okolitých dedín. Podľa správ ISAF malo byť zabitých 130 bojovníkov Talibanu, avšak po bojoch vypukli niekoľkotisícové demonštrácie, pretože podľa miestnych veľkú časť obetí tvorili civilisti. K ďalším bojom došlo v meste Herát na západe krajiny. Herát bol dovtedy relatívne bezpečným mestom, no po bojoch došlo aj v ňom k protestom z dôvodu obvinenia koaličných vojsk zo zabíjania civilistov.

Veľkým úspechom pre koaličné vojská bolo zabitie vysokého predstaviteľa hnutia Taliban Mullaha Dadullaha, ku ktorému došlo 13. mája 2007 v provincii Hilmand. Jeden z najskúsenejších talibanských veliteľov bol zabitý, keď opúšťal svoj úkryt. 18. mája došlo k leteckému útoku na konvoj, v ktorom sa mali nachádzať bojovníci Talibanu vracajúci sa zo stretnutia na západe krajiny. O tri dni neskôr Taliban zaútočil na spojenú americko-afganskú hliadku. V boji zahynulo 25 útočníkov. Operácia Achilles oficiálne skončila 30. mája 2007 a bola nasledovaná operáciou Rukoväť krompáča.

Referencie
----------

* *Nato launches Taliban offensive* [online]. aljazeera, 7.3.2007, [cit. 2010-12-22]. Dostupné online. (anglicky)
* *Marines clear Taliban from key Afghan dam* [online]. nationalarchives.gov.uk, 5.2.2007, [cit. 2010-12-22]. Dostupné online. (anglicky)
* *UK-led opeartion helps ISAF take control in northern Helmand* [online]. nationalarchives.gov.uk, 31.5.2007, [cit. 2010-12-22]. Dostupné online. (anglicky)
**Operácia Ochranný štít** (*hebr. מבצע חומת מגן, Mivtza Homat Magen, ang. Operation Defensive Shield, resp. Operation Defensive Wall*) predstavovala zákrok izraelskej armády na území Západného brehu Jordánu. Došlo k nej v roku 2002 počas Druhej intifády a šlo o najväčšiu vojenskú operáciu v oblasti od skončenia Šesťdňovej vojny v roku 1967. Cieľom bolo zastaviť palestínske útoky (predovšetkým samovražedné atentáty) na izraelské ciele. O spustení operácie bolo definitívne rozhodnuté po útokoch z 27. marca 2002 v izraelskom meste Netanja pri ktorom okrem samovražedného útočníka zahynulo ďalších 30 ľudí.

Operácia bola spustená o dva dni neskôr. Prvým cieľom bolo mesto Ramalláh kde bol umiestnený do domáceho väzenia palestínsky predák Jásir Arafát. V krátkom slede nasledoval izraelský postup do ďalších veľkých miest. 1. apríla vnikli vojaci do miest Tulkarm a Qalailja, ďalší deň do Betlehema a o deň neskôr do miest Jenin a Nábulus. Od 3. do 21. apríla bol v oblasti silne obmedzený pohyb civilistov ako aj zahraničných pracovníkov, či už šlo o novinárov alebo humanitárnych pracovníkov.

Správa OSN o operácii upozorňovala na vážne dopady ktoré mala operácia na tamojších civilistov. Boje prebiehali v husto obývaných oblastiach a došlo aj k nasadeniu ťažkých zbraní. Operácia skončila 3. mája 2002, no bola nasledovaná ďalším izraelskými aktivitami v oblasti. Operáciu možno považovať za izraelský úspech, keďže sa podarilo obmedziť aktivity povstalcov. Informácie o počte mŕtvych Palestínčanov sa značne líšia. Britský denník The Guardian hovorí až o 500 zabitých.

Referencie
----------

* Passover suicide bombing at Park Hotel in Netanya - 27-Mar-2002
* Zionism and Israel - Encyclopedic Dictionary / Operation Defensive Shield
* Operation Defensive Shield (2002)
**Elena Kamenická** (vl. menom **Valéria Slivkárová**, vydatá Lukáčová, \* 31. október 1917, Spišské Vlachy – † 4. február 1953, Košice) bola slovenská spisovateľka a dokumentátorka.

Životopis
---------

Narodila sa v remeselníckej rodine. Absolvovala strednú školu s maturitou v Košiciach. V rokoch 1935 – 1940 študovala na Právnickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave (dnes Univerzita Komenského). Pracovala na Ministerstve hospodárstva v Bratislave, neskôr prešla na Povereníctvo Slovenskej národnej rady pre ekonomiku a hospodárstvo s pôsobiskom v Košiciach, kde bola dokumentátorkou Technického múzea. Po roku 1945 spolupracovala s Československým rozhlasom v Košiciach, pre ktorý pripravovala dramatizácie literárnych diel, prekladala a upravovala divadelné hry.

Tvorba
------

Písala hlavne lyrickú poéziu, ale aj črty, fejtóny, poviedky, novely a na pokračovanie uverejnila román s ľúbostnou zápletkou. Publikovala v časopisoch *Novosti* (1936 – 1938), *A-Zet* (1937), *Plameň* (1937 – 1938), *Nový Zemplín* (1938), *Elán* (1939 – 1940), *Slovenské pohľady* (1939) a po sedemročnej prestávke v časopise *Tvorba* (v rokoch 1948 – 1949).

Jej autorskú osobnosť možno označiť ako „temnú múzu". Tvorila horko ironické vyznania citu, plné výčitiek, ale aj vrúcne a tiché, akoby sa v nej bili dve bytosti. Zbierka *Čierne stretnutie* je nápadná vzdorom, „blasfémiou" hrdinky, ktorá chce byť ženou „nielen žehnanou, ale aj prekliatou" (v básni 12). Napriek rebélii sa však vyznačuje závislosťou od partnera. Hlboko ju oslovili verše francúzskej poetky Marceline Desbordes-Valmore (poetka patriaca ku skupine prekliatych básnikov), ale neinšpirovala sa ňou, keďže sa s jej tvorbou zoznámila až po vydaní zbierky *Čierne stretnutie*.

Dielo
-----

* *Čierne stretnutie : básne*. Bratislava : Unás, 1941.

Referencie
----------

1. ↑  KAMENICKÁ, Elena. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok IV CH – Kl. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2010. 587 s. ISBN 978-80-89301-57-7. S. 388 – 389.
2. 1 2 3  BOKNÍKOVÁ, Andrea. *Potopené duše : z tvorby slovenských poetiek v prvej polovici 20. storočia : čítanka*. 1. vyd. Bratislava : Aspekt, 2017. 473 s. ISBN 978-80-8151-048-9.

Ďalšia literatúra
-----------------

* KAMENICKÁ, Elena. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 116.

Autoritné údaje: * SNK: 165031
**Elena Berková-Kováčová** (\* 22. november 1896, Horná Lehota – † 9. február 1989, Bratislava) bola spisovateľka pre deti a mládež, pedagogička.

Jej otec Daniel Kováč, jej matka Margita rod. Schmidtová.

Životopis
---------

V roku 1901 – 1905 navštevovala ľudovú školu v Hornej Lehote, 1905 – 1909 meštiansku školu v Moz2berény a v Brezne, 1913 – 1915 študovala na Učiteľskom ústave pre materské školy v Turčianskych Tepliciach. Spočiatku výpomocná učiteľka v Hornej Lehote,def.učitelka v Sučanoch, v Bratislav Prievoze a zároveň 1935 – 1945 vedúca obecnej knižnice v Bratislave-Prievoze. Prispievala menšími literárnymi útvarmi do Slov. denníka, Živeny a i. neskôr sa sústredila na tvorbu pre deti a mládež, autorka zbierok pôvodných rozprávok a vyše 20 rozhlasových hier s pedagogicko výchovnou tematikou.

Ocenenie
--------

* Roku 1938 získala na celošt. súťaži Čs. rozhlasu 1. cenu

Pamiatky
--------

* rkp. pozostalosť v súkromnom archíve E. Šefrankovej

Dielo
-----

* Motýľkova svadba, Liptovský Mikuláš roku 1943

Literatúra
----------

* BERKOVÁ-KOVÁČOVÁ, Elena. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 383.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 160673
* VIAF: 1139156565686023500007
**Doc. RNDr. Ing. Jiří Čepelák, CSc.** (známy aj ako **Juraj Čepelák**) (\* 21. apríl 1917, Pavlovice - † 2000?) bol český zoológ, entomológ a pedagóg. V entomológii sa zaoberal škodcami rastlín a hlavne dipterológiou.

Životopis
---------

Po skončení základnej a strednej školy absolvoval štúdium prírodných vied na Karlovej univerzite v Prahe, kde mu okrem iných prednášal aj profesor Jaroslav Heyrovský - neskorší nositeľ Nobelovej ceny za polarografiu. Po rokoch odbornej práce v rôznych vedeckých inštitúciach v bývalom Československu, začal v roku 1952 pracovať ako odborný asistent a neskoršie ako docent a vedúci katedry zoológie na VŠP v Nitre. Bol prodekanom na bývalej Zootechnickej i Agronomickej fakulte. Je autorom viac ako 180 publikovaných prác, z ktorých sú mnohé preložené do svetových jazykov. Katedra zoológie AF sa pod jeho vedením stala známou a jeho zásluhou vyvíjala čulé kontakty s múzeami a výskumnými ústavmi v Nemecku, Anglicku, Francúzsku, Bulharsku, Kanade a vtedajšej Juhoslávii. Všetky práce mali a majú význam nielen pre vedu, ale aj praktické poľnohospodárstvo, ovocinárstvo a ekológiu. 

Za vedecký prínos a zásluhy udelila SAV docentovi Čepelákovi v roku 1987 striebornú medailu a v roku 1988 dostal ako člen autorského kolektívu pracovníkov Centra biologicko-ekologických vied SAV aj cenu SAV za prácu: „*Integrovaná ochrana cukrovej repy*".

Entomologické aktivity
----------------------

V entomológii sa Jiří Čepelák venoval prevažne dvojkrídlovcom Diptera a to hlavne Brachycera. Počas života robil i preparátorské práce pre svetoznámu firmu Staudinger & Bang-Haas.

Bibliografia
------------

* Čepelák, J. 1986, Vyššie dvojkrídlovce (Diptera, Orthorrhapha - Archischiza) Hraškovej lúky a jej okolia II. Rosalia, 3: p. 211 – 223.
* Čepelák, J. 1987, Mäsiarky (Diptera, Sarcophagidae) Štátnej prírodnej rezervácie Hrdovická v CHKO Ponitrie. Rosalia, 4: p. 245 – 254
* Čepelák, J. 1988, Ďalší príspevok k poznaniu vyšších dvojkrídlovcov (Dipt. Brachycera) ŠPR Hrdovická v CHKO Ponitrie. Rosalia, 5: p. 153 – 164.
* Čepelák, J. 1989, Výsledky výskumu o výskyte dvojkrídlovcov na východných svahoch Vtáčnika (Diptera, Brachycera). Rosalia, 6: p. 273 – 282.
* Čepelák, J. 1990, Výsledky výskumu o výskyte dvojkrídlovcov na východných svahoch Vtáčnika (Diptera, Brachycera) II. Rosalia, 7: p. 203 – 212.
* Čepelák, J.: 1991, Vyššie dvojkrídlovce (Diptera, Cyclorrhapha) z oblasti Veľkého Lysca. Rosalia, 8: p. 191 – 198.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Okali, I. et al.: 1996, Slovník slovenských zoológov a zoológov so vzťahmi k územiu Slovenska. Stimul, Bratislava, 137 pp: p. 26.
* Groll, E. K. [ed.]: 2006, Entomologen der Welt (Biographien, Sammlungsverbleib). Datenbank 2. Version, DEI im ZALF e. V.: „Čepelák Juraj": (internet).

Autoritné údaje: * abART: 77583
* ISNI: 0000 0001 0988 5990
* LCCN: n85159620
* NK ČR: jk01021256
* SNK: 152982
* VIAF: 74838847
* WorldCat: lccn-n85159620
**Henner Henkel** (\* 9. október 1915, Berlín, Nemecko – † 3. december 1942, Stalingrad, Rusko) bol nemecký tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy patrí víťazstvo v dvojhre i štvorhre na majstrovstvách Francúzska (French Open) 1937, víťazstvo v štvorhre na majstrovstvách USA (US Open) v roku 1937 a účasť vo finále štvorhry vo Wimbledone aj majstrovstiev Austrálie (Wimbledon a Australian Open) v roku 1938.

Reprezentoval Nemecko v Davisovom pohári od roku 1934 do roku 1939, spolu zaznamenal 49 výhier a 17 prehier, z toho v dvojhre 33 výhier a 13 prehier. V roku 1937 sa stal iba druhým Nemcom, ktorý vyhral majstrovstvá Francúzska, prvý bol jeho deblový partner, s ktorým vyhral majstrovstvá v štvorhre, Gottfried von Cramm. V roku 1936 bol na svete deviaty, v roku 1939 šiesty.

Zomrel v bitke o Stalingrad.

Účasti vo finále dvojhry na Grand-Slamoch (1)
---------------------------------------------

### Víťazstvá (1)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Č.** | **Dátum** | **Turnaj** | **Povrch** | **Súper vo finále** | **Skóre** |
| 1. | 1937 | French Championships, Francúzsko | antuka | Spojené kráľovstvo  Bunny Austin | 6-1 6-4 6-3 |
|

Externé odkazy
--------------

* Henner Henkel na stránkach ITF (po anglicky)
* Henner Henkel na stránkach DAVIS CUP (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 17789464h
* GND: 1253088802
* VIAF: 6283154983552467860000
**Vyprevádzanie mŕtveho** (rus. *Проводы покойника*) je názov obrazu ruského realistického maliara Vasilija Grigorieviča Perova z roku 1865.

Perov, veľký zjav ruského maliarstva, strávil začiatok šesťdesiatych rokov na umeleckom pobyte v Paríži. Po návrate do vlasti v roku 1864 sa natrvalo usadil v Moskve a odvtedy už o ňom možno hovoriť ako o vyzretom umelcovi. Do tohto obdobia spadá tvorba jeho najlepších diel. 

Perov okrem mimoriadneho maliarskeho talentu bol zároveň veľkým pozorovateľom života a životné príbehy dokázal s majstrovskou bravúrou zachytiť na svojich plátnach. Bol známy tým, že pre svoje zámery vyberal také kompozičné prostriedky, ktoré mu umožňovali bezozbytku zhmotniť tvorivý zámer. Tieto slová veľmi výstižne dokumentuje jedna z najhodnotnejších Perovových prác druhej polovice šesťdesiatych rokov, rozmerovo neveľké plátno *Vyprevádzanie mŕtveho*. Ide o jeden z najdojímavejších Perovových obrazov.

Námet a kompozícia
------------------

Námet diela je navrhnutý s úžasnou jednoduchosťou. Cez polia, zanesené snehom, sa z posledných síl tmolí do kopca kôň ťahajúci sane. Na saniach rodina - žena a dve deti - vezú jednoduchú drevenú truhlu so zomrelým sedliakom. Popri saniach beží psík vyprevádzajúci na poslednej ceste svojho pána. Pred rodinou sa črtajú strechy prvých domov blízkej dediny a v pozadí sa do diaľky vinie šírošíra rovina. Pozoruhodná je hlavná postava - žena-vdova, sediaca vpredu. Do tváre jej nevidno, celú hlavu má zahalenú v čiernej smútočnej šatke. Napriek tomu jej postoj, zhrbený chrbát, brada takmer sa dotýkajúca hrude, plecia ovisnuté pod ťarchou biedy a zúfalstva, svedčia o jej ťažkom a bezútešnom položení. Zármutok nad stratou milovaného otca, ochrancu a živiteľa rodiny čítame aj z utrápených tváričiek jej dvoch detí. Žiaľ rodiny nevdojak zdieľa aj divák. 

Perov podal úplnú opustenosť a osamotenosť sedliackej rodiny v jej ťažkej životnej situácii. Ruský-sovietsky maliar M. V. Nesterov nazval Perova „básnikom zármutku", ktorý týmto dielom smútil nad ľudom a v záujme ľudu.

Veľmi dôležitú rolu v príbehu má okolitá príroda. Na prvý pohľad studená a nevľúdna krajina akoby dokresľovala bezútešnosť postavenia sedliačky-matky. No je prekrásne namaľovaná čím dodáva dielu lyrizmus. Pri pohľade na pomaly sa uberajúce sane divák akoby v pozadí počul tiahly rytmus trúchlivej ľudovej piesne.

Obraz sa stretol s veľmi pozitívnymi ohlasmi. Umelecký kritik a historik umenia V. V. Stasov dielo vysoko hodnotil. Vo svojej recenzii napísal, že Perov:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | ...zachytil udalosť, ktorá každodenne prebieha v tisícich končinách Ruska, len nijaký predošlý maliar to nevidel a nezastavil sa nad tým. | "|

Obraz *Vyprevádzanie mŕtveho* získal vysoké uznanie i v zahraničí. V roku 1867 bol spolu s ďalšími Perovovými dielami - *Trojka*, *Diletant* a *Kostolníkov syn vo svojej prvej hodnosti* - prezentovaný na medzinárodnej výstave umenia v Paríži.

Zdroje
------

* A. I. Archangeľskaja, *Perov*, Tvar, výtvarné nakladateľstvo, Bratislava, 1952
* Vl. Fiala, *Ruské maliarstvo XIX. storočia*, Tvar - výtvarné nakladateľstvo, Bratislava, 1952
Súradnice: 49°09′27″S 20°01′59″V﻿ / ﻿49,1575°S 20,033056°V﻿ / 49.1575; 20.033056

**Solisková štrbina** (poľ. *Soliskowa Przełęcz*, nem. *Mittlere Soliskoscharte*, maď. *Szoliszkócsorba*) je hlboká a široká depresia v Soliskovom hrebeni, medzi Prednou Soliskovou vežou a Malým Soliskom vo Vysokých Tatrách. Do Furkotskej doliny spadá dvoma výraznými žľabmi, ktoré rozdeľuje skalné rebro. Má severnú a južnú štrbinu. Za dobrých snehových podmienok môžu ňou horolezci prejsť z Furkotskej doliny do Mlynickej doliny. Zo štrbiny často padajú lavíny.

Prvé výstupy
------------

Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime pri zostupe z vrcholu Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.

Turistika
---------

Do sedla nevedie turistická značka.

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.
2. 1 2  PUŠKÁŠ, Arno. *Vysoké Tatry, horolezecký sprievodca, IX*. 1. vyd. Bratislava : Šport, 1988. Kapitola 187.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Agremán** alebo **agrément** je súhlas štátu s prijatím navrhovaného kandidáta druhého štátu ako diplomatického zástupcu vo svojej krajine. Žiadosť o agremán sa podáva spravidla tak, že titulár (vyslanec, veľvyslanec) ktorý má byť odvolaný, navštívi ministra alebo iného povereného pracovníka prijímajúceho štátu a prednesie mu úmysel svojej vlády vymenovať nového diplomatického zástupcu. Pritom ho zároveň informuje o najdôležitejších osobných dátach nového titulára. Prijímajúci štát spravidla v lehote jedného, dvoch týždňov oznámi svoje stanovisko k agremánu.

Odmietnutie udelenia súhlasu býva veľmi zriedkavé, a to vtedy, ak navrhovaná osoba nového diplomatického zástupcu je pre prijímajúci štát neprijateľná. Dôvody odmietnutia podľa medzinárodných zvyklostí netreba oznámiť.

Tento postup pred vymenovaním nepredpisujú nijaké medzinárodné zmluvy, vyplýva však z medzinárodnoprávnych zvyklostí a zásadne sa dodržiava. Agremán nie je potrebný pre diplomatický personál.

Po udelení agremánu nasleduje obvykle vymenovanie. Vyslanci a veľvyslanci začínajú však svoju činnosť nie vymenovaním, ale až odovzdaním poverovacích listín hlave prijímajúceho štátu. Podľa Ústavy Slovenskej republiky zastupuje prezident štát navonok, prijíma cudzích a poveruje našich vyslancov a veľvyslancov.