**Ján Lenčo** (\* 23. október 1933, Žilina – † 1. november 2012, Žilina) bol slovenský spisovateľ, literárny kritik, recenzent, esejista a prekladateľ.

Životopis
---------

Ján Lenčo sa narodil 23. októbra 1933 v Žiline. Tu prežil svoje detstvo i mladosť, tu roku 1951 maturoval na gymnáziu. Vysokoškolské vzdelanie získal v Bratislave, kde v rokoch 1952 – 1957 študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského slovenský jazyk, literatúru a dejepis. Tu už počas štúdií pracoval najprv ako redaktor v Slovenskom nakladateľstve detskej knihy a potom ako redaktor vydavateľstva Slovenský spisovateľ. V roku 1956 uzavrel manželstvo s Boženou Slivkovou. V roku 1958 sa s manželkou presťahovali do rodnej Žiliny. Tu pôsobí ako redaktor denníka Pravda (1959 – 1967), a krátko i ako stredoškolský učiteľ či ako knižný úradník. Od roku 1976 do roku 1988, kedy odišiel do penzie, pracoval v kine Úsvit ako správca. V roku 1982 uzatvára po rozvode prvého manželstva, druhé manželstvo so Žofiou Vojtekovou. Od roku 1988 bol na dôchodku, literatúre sa však venoval naďalej a publikoval takmer až do svojej smrti v roku 2012.

Tvorba
------

Do literárneho diania vstúpil už v 50. rokoch ako vysokoškolák, kedy začal uverejňovať svoje recenzie a kritiky. V nich sa venoval najmä dielam začínajúcich autorov a problémom (vtedajšej) modernej slovenskej literatúry, ale v menšej miere i nemeckým a francúzskym originálnym a preloženým dielam. Recenzné príspevky publikoval v denníkoch a časopisoch Pravda, Smena, Mladá tvorba, Kultúrny život či Slovenské pohľady. Vo viacerých z týchto periodík i v humoristicko-satirickom časopise Roháč mu uverejnili i autorské krátke a kratučké prózy.  

Knižne debutoval v roku 1966 zbierkou prozaických miniatúr *Cesta na morské dno*. Podobné smerovanie má aj *Nepokoj v minútach* (1968) či z neskoršej tvorby *Pravidlá a výnimky* (1990), *Nebezpečná Šeherezáda* (1993) a aj jeho posledné napísané a predposledne publikované dielo *Posledný anjel* (2009). V týchto dielach často využíva štruktúru a postupy najstarších literárnych žánrov ako sú legendy, báje, podobenstvá a rozprávky. Lenčove miniatúry, mikropoviedky a krátke prózy majú moralizujúci charakter a výrazný etický rozmer. Je pre ne charakteristická intelektuálnosť, silná pointa a posolstvo. 
  

Ako nemilosrdný kritik politickej svojvôle a moci sa prejavil, okrem iných diel, najväčšmi v útlom, no významnom dielku *Didaktická kronika rodu Hohenzollerovcov* (1968). Sú to črty a pamflety vo forme fiktívnej historickej kroniky, kde autor prostredníctvom irónie, satiry a sarkazmu, predovšetkým však pravdy demaskuje negatívne praktiky zneužívania osobnej moci štátnych činiteľov i štátnej moci všeobecne. Publikovanie sprevádzali mnohé problémy, ktoré nemali dopad len na samotnú knihu, ale i na autora.
  

Dejinné a mytologické námety pre ich nadčasovosť a aktuálnosť používa ako pripodobnenie súčasnosti a nastavenie zrkadla modernému človeku. Takéto postupy sa nachádzajú v historických románoch *Egypťanka Nitokris* (1972), *Odyseus, bronz a krv (1982)*, *Žena medzi kráľmi* (1985) alebo v zbierkach poviedok s historickými a historizujúcimi motívmi *Hviezdne okamihy* (1974) či *Kleopatrin milenec* (1980).  

Pre mládež napísal román vystavaný na mýte o Daidalovi a Ikarovi *Čarodejník z Atén* (1978).  
 
Prvky fantastiky uplatnil v dielach *Pomsta zo záhrobia* (1971) a *Socha z Venuše* (1988).
  

Spoločenské romány *Rozpamätávanie* (1978) a jeho voľné pokračovanie - *Roky v kine Úsmev* (1987) sú príbehy zhŕňajúce autorove skúsenosti učiteľa a správcu kina. Tieto dve diela obsahujú viaceré autobiografické rysy.  

Knihy *Zmluva s diablom* (2003) a *Vražda v márnici a iné poviedky* (2008) sú zbierkami jeho už skôr vydaných miniatúr a poviedok, pričom druhá z nich obsahuje navyše poviedku *Krvavá legenda o Origovi*, ktorá predtým nemohla vyjsť knižne.  

Mnohé autorove diela sa dočkali viacerých vydaní.   

Lenčo vo svojich dielach nastoľuje mnohé otázky ľudského bytia a existencie – otázky života, smrti, pravdy, spravodlivosti, moci, myslenia, ľudských túžob a citov, jednoducho všetkého, čo človeku pomáha, ale i bráni v sebarealizácii. Pri písaní využíva mnohé literárne formy, ako legendy, podobenstvá, bájky, grotesky až absurditu. Pre jeho tvorbu je tiež príznačná intelektuálska epika, zameraná proti neľudskosti, bezpráviu, diktátu, útlaku a neslobode.

Ján Lenčo a ŠtB
---------------

Po Lenčovej smrti vyšla najavo informácia, že autorovo meno malo byť vedené v archívoch ŠtB. Osoba s menom Ján Lenčo a s dátumom narodenia 23.10.1933 má dvakrát záznam v Registračných protokoloch agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti ako agent a raz ako dôverník s krycím menom Prokop. Je to pravda, osoba v archívoch je zhodná s osobou Jána Lenča. Avšak ako potvrdil aj Július Vanovič, Lenčo nebol donášačom a nikdy nikoho neudal. Ján Lenčo so spoluprácou súhlasil v roku 1980 z rodinných dôvodov - (z Lenčovho článku Spomienka na Pezlára): *"Mirko Válek mi o ňom mnoho povedal, keď moja staršia dcéra ušla do západného Nemecka v r. 1980 a chcel som ju navštíviť – čo mi vynieslo záznam môjho mena v registre spolupracovníkov ŠTB, takže som sa dostal do výbornej spoločnosti p. Sokola, Banáša, Šestáka (ktorý mi veľmi ublížil) a mnohých ďalších. Vidím pracovníkov Ústavu pamäti národa, ako pažravo hľadajú moje meno..."*

Dielo
-----

### Tvorba pre dospelých

* 1966 – *Cesta na morské dno*, zbierka miniatúr
* 1968 – *Didaktická kronika rodu Hohenzollernovcov*, fiktívna historická kronika / pamflet
* 1968 – *Ďaleká a blízka*, dve novely (jedna s názvom *Dukát z rozprávky* bola i sfilmovaná ako Dukát z rozprávky, r. Eugen Šinko, 1968)
* 1968 – *Nepokoj v minútach*, zbierka próz
* 1971 – *Pomsta zo záhrobia*, zbierka poviedok
* 1972 – *Egypťanka Nitokris*, historický román
* 1974 – *Hviezdne okamihy*, zbierka historických poviedok
* 1978 – *Rozpamätávanie*, spoločenský román
* 1979 – *Zlaté rúno*, román podľa legendy o Argonautoch
* 1980 – *Kleopatrin milenec*, zbierka historických poviedok
* 1982 – *Odyseus, bronz a krv*, román podľa eposu Odysea
* 1985 – *Žena medzi kráľmi*, historický román
* 1987 – *Roky v kine Úsmev*, spoločenský román
* 1988 – *Socha z Venuše*, zbierka krátkych sci-fi próz, ilustrácie R. Brož
* 1990 – *Pravidlá a výnimky*, zbierka miniatúr
* 1993 – *Nebezpečná Šeherezáda*, zbierka miniatúr
* 2001 – *Čarovná Lucia*, 1. časť triptychu, zbierka krátkych próz
* 2001 – *Luckine krídla*, 2. časť triptychu, zbierka krátkych próz
* 2001 – *Svetlo Lucia*, 3. časť triptychu, zbierka krátkych próz
* 2003 – *Zmluva s diablom*, reprezentatívny výber miniatúr
* 2004 – *Hriech v Turecku*, zbierka krátkych próz
* 2008 – *Vražda v márnici a iné poviedky*, reprezentatívny výber próz
* 2009 – *Posledný anjel*, zbierka miniatúr
* 2009 – *Zástup z rodu hrdých*, reportáže, črty

### Tvorba pre deti

* 1976 – *Mesačná princezná a iné rozprávky z blízkych i ďalekých krajín*, výber a doslovný preklad - Ján Lenčo, prerozprávala a upravila Božena Lenčová
* 1976 – *Čarovný kameň* (s podtitulom *Rozprávky z Tibetu*), výber a doslovný preklad - Ján Lenčo, prerozprávala a upravila Božena Lenčová
* 1978 – *Čarodejník z Atén*, román pre mládež na motívy gréckej mytológie

### Tvorba pod pseudonymom

* 1999 - *Napoleon. Život a doba*, (pseudonym André Boutet)
* 1999 – *Kleopatra. Život a doba*, (pseudonym Franz Kraul)

### Práce o autorovi a autorove bibliografie

* 1983 - *Ján Lenčo: personálna výberová bibliografia* (zostavila Irena Tomanová)
* 2003 - *Ján Lenčo - Výberová personálna bibliografia* (zostavila Milada Valachová)
* 2009 - *Život a dielo Jána Lenča* (editor a vedecký redaktor: Andrej Červeňák)
* 2017 - *Ján Lenčo 1933-2012. Zborník z odborného seminára z cyklu Osobnosti Žiliny* (zostavil: Igor Válek)

Ocenenia
--------

* 1967 - cena vydavateľstva Slovenský spisovateľ za prózu na rok 1966 (za knihu *Cesta na morské dno*)
* 1987 - zaslúžilý umelec

Autoritné údaje: * GND: 13273902X
* ISNI: 0000 0000 7146 7207
* LCCN: n83006526
* NK ČR: jo20010084531
* SNK: 158827
* VIAF: 29941290
* WorldCat: lccn-n83006526