recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 50°43′40″S 15°40′57″V﻿ / ﻿50,72778°S 15,68250°V﻿ / 50.72778; 15.68250

Luční hora zo Snežky
**Luční hora** (poľ. *Łączna Góra*, nem. *Hochwiesenberg*) je kupolovitý vrch nachádzajúci sa v Krkonošiach, zhruba 5,5 km severozápadne od obce Pec pod Sněžkou a 4 km východne od Špindlerovho Mlyna, ktorému katastrálnymi prináleží. Ide o druhú najvyššiu horu Česka a najvyšší vrchol Českého chrbta. Vrchol hory je holý, plochý a pomerne rozľahlý. Na sever a na juhozápad spadajú z vrchu lavínové svahy. Vrch sa nachádza v I. zóne národného parku.

Geologicky je vrch tvorený svorovým sukom, tvarovaným do kopy, ktorý je pretkaný vložkami kremenca. V Česku ide o jedinečnú ukážku brázdených a polygonálnych pôd. Nachádzajú sa tu tiež kryoplanačné terasy a kamenné moria.

Okolie
------

Na ceste vedúcej do Modrého sedla medzi Studničnú a Lúčnu horu bola postavená kaplnka na pamiatku Václava Rennera, ktorý tu tragicky zahynul v roku 1798. V súčasnosti je ako *Památník obětem hor* venovaná všetkým obetiam Krkonôš a sú v nej uvedené ich mená. V polovici vzdialenosti medzi Pamätníkom a Luční boudou sa nachádza *Rennerův kríž* pripomínajúce smrť Jakuba Rennera v roku 1868.

Na svahu hory bolo v rámci predvojnových opevňovacích prác vystavaných niekoľko bunkrov. Ten, ktorý je umiestnený najbližšie k vrcholu hory, je vďaka svojej nadmorskej výške 1 527 m vôbec najvyššie položeným objektom opevnenia v Česku. Medzi rokmi 1937 a 1938 tu stála vojenská nákladná lanová dráha z Pece pod Sněžkou, ktorá výstavbu opevnenia zásobovala materiálom.

Severné svahy Lúčnej hory pokrýva Bílá louka s niekoľkými rašeliniskami, na ktorej severnom okraji stojí horská chata Luční bouda, v západnej časti stávala Rennerova bouda.

Prístup
-------

Cez vrchol nevedie značený turistický chodník, takže je oficiálne neprístupný. Značená cesta vedie po juhovýchodnom svahu z Výrovky k Památníku obětem hor a na Luční boudu. Od tejto cesty sa mierne odchyľuje zimné tyčové značenie. Na juhovýchodnom svahu je tiež umiestnená pamätná tabuľa ruských letcov. Na západe a severozápade hory prebieha Stará Bucharova cesta, po ktorej vedie červená turistická značka spájajúca Luční boudu a Špindlerův Mlýn. Tá zhruba vo svojej polovici prekračuje vyhliadku Krakonoš (1 421 m).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Luční hora**

Externé odkazy
--------------

* Výstup na Luční horu a Kozí hřbety
* Luční hora - informácie, fotografie

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Luční hora na českej Wikipédii.*
**Láska bolí** (anglicky: *Love Hurts*) je dvadsiata epizóda z prvej série seriálu Dr. House.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Epizóda začína na vyšetrovni, kde House spoločne s Wilsonom a pacientom, ktorého House vyšetruje, rieši, prečo sa Cameronová vráti. Následne na chodbe obleje Housea pacient, ktorý príde na pohotovosť so škrípaním zubov. House sa naňho nahnevá a pacient, ktorý sa volá Harvey utečie. House sa mu ide ospravedlniť, ale Harvey dostáva mŕtvicu. Časom sa zisťuje, že Harvey sa rád necháva škrtiť, v čom mu pomáha jeho priateľka Domina. Hneď ako ju pristihnú, ako ho škrtí v nemocnici, vykážu ju a Harvey, ktorý by mal ísť na operáciu, to psychicky nevydrží. Upadne do kómy a nie je možné ho operovať bez súhlasu príbuzných. Tím zistí, že jeho rodičia nezomreli, ako im Harvey povedal, ale žijú. Nechceli ale syna vidieť, pretože sa ho zriekli a tak House vymyslí pascu, keď im povie, že ich syn zomrel, a že potrebujú, aby identifikovali telo. Po operácii sa zistí, že Harvey nemal aneuryzmu, ako znela diagnóza. Vďaka pacientke z ambulancie si House uvedomí, že Chase neustále je nejaké pastilky. Ten mu potom povie, že ich vzal z Harveyho bytu a House si domyslí, že má Harvey zápal čeľusti. S tou mal Harvey problémy skôr a bol aj na operácii, ale čeľusť sa mu nikdy nezrástla a vytvorila sa tak zrazenina.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Diagnózy
--------

* **Zlé diagnózy:** bakteriálna endokarditída, aneuryzma spôsobená traumou
* **Správna diagnóza:** Fulminátová osteomyelitída

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Láska bolí (Dr. House) na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Čeľusť

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Láska bolí (House)** (po česky)

Externé odkazy
--------------

* DrHouse.cz – Láska bolí (po česky)
* HouseMD.serial4u.cz Archivované 2009-11-21 na Wayback Machine – 1x20 Love Hurts

| * z
* d
* u
Dr. House |
| --- |
| Hlavní doktori | 
* Gregory House
* Lisa Cuddyová
* James Wilson

 |
| Bývalý tím | 
* Eric Foreman
* Allison Cameronová
* Robert Chase

 |
| Súčasný tím | 
* Eric Foreman
* Remy „Trinástka" Hadleyová
* Chris Taub
* Robert Chase

 |
| Vedľajšie postavy | 
* Lucas Douglas
* Stacy Warnerová
* Michael Tritter
* Edward Vogler
* Amber Volakis

 |
| Zoznam častí **·** Soundtrack **·** Kategória |
**László József Bíró** ( \* 29. september 1899, Budapešť, Uhorsko – † 24. november 1985, Buenos Aires, Argentína) bol maďarský vynálezca židovského pôvodu. Preslávil sa ako vynálezca guľôčkového pera.

Bíró pracoval ako žurnalista, ale zaujímal sa aj o maľovanie. V roku 1938 zostrojil prvé guľôčkové pero, keď si všimol, že atrament používaný pri tlači novín schne rýchlejšie a nezanecháva škvrny. Snažil sa použiť tento atrament v plniacom pere, čo sa mu však nepodarilo, lebo bol príliš hustý. V spolupráci so svojím bratom Györgom, ktorý bol chemik, vymyslel nový typ pera, v ktorom použil guľôčku, ktorá sa pohybom pera po papieri otáča a roznáša pritom atrament na povrch papiera.

V roku 1938, keď sa začali uplatňovať protižidovské opatrenia v Maďarsku, Bíró spolu so svojím bratom krajinu opustili a odišli do Paríža, kde si svoj vynález nechal patentovať. V Paríži mu odchod do Argentíny odporučil Augustin Justo. Bíró sa až na Argentínskom veľvyslanectve dozvedel, že A. Justo je Argentínsky prezident.

10. júna 1943 Bíró spolu s bratom v Argentíne predložili ďalší patent, a založili **Biro Pens of Argentina** (v Argentíne sa guľôčkové pero doteraz nazýva *„birome"*). Britská vláda patent odkúpila, aby mohli piloti Royal Air Force používať tento nový druh pera, lebo umožňovalo písanie aj vo vysokých nadmorských výškach, bez rozlievania atramentu.

V 60. rokoch 20. storočia sa guľôčkové pero rozšírilo do celého sveta. V mnohých krajinách sa nazýva jednoducho *„biro"*, alebo *„biropen"*. V Argentíne sa doteraz *„Deň vynálezcov"* oslavuje 29. septembra, v deň Bírových narodenín.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **László Bíró**

Externé odkazy
--------------

* Životopis L. Bíra (anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 124864384
* ISNI: 0000 0001 0955 1261
* LCCN: nb2008004332
* NK ČR: mzk2013797639
* PIM: PIM47677
* VIAF: 11837431
* WorldCat: lccn-nb2008004332
**Léandre Gaël Tawamba Kana** (\* 20. december 1989) je kamerunský futbalový útočník, ktorý v súčasnosti hráva za FC Al-Taawoun.

Futbalová kariéra
-----------------

Léandre Gael Tawamba Kana na rozdiel od mnohých afrických mladíkov nevyrastal v jednej z vyhlásených akadémií na Africkom kontinente, alebo v Európe. Nemal takúto možnosť rozvíjať svoj talent a preto hrával futbal na uliciach so svojimi kamarátmi. Tawambova rodina bola proti futbalu a chcela aby sa naplno venoval štúdiu. Keď mal Léandre Tawamba desať rokov všimol si ho na ulici chlapík menom Sylvestre, ktorý pozval Tawambu hrať a trénovať futbal. Rodák z Yaoundé pokračoval v štúdiu, tréningom sa venoval tajne. Vedúci akadémie, v ktorej Léandre trénoval, pán Ndoum bol predtým trénerom v najrešpektovanejšej futbalovej škole v Kamerune - *Brasseries du Cameroun*. V nej začínali najväčšie postavy národného futbalu ako Rigobert Song či Samuel Eto´o. Léandre Tawamba začal svoju futbalovú kariéru v Eding FC a neskôr pokračoval v juniorskom tíme Jeunesse star. Hrával za kamerunský Union Douala. 1. júla 2010 prestúpil do tímu Aigle Royal Menoua. 1. júla 2011 prestúpil do Juhoafrickej republiky a to do tímu Ubuntu Cape Town FC. V sezóne 2012/13 prestúpil do ďalšieho juhoafrického tímu Black Aces Cape Town City FC. V zimnom prestupovom období vtedy 24-ročný Léandre Tawamba 1. januára 2013 prestúpil do slovenského tímu FC Nitra. 10. júla 2013 prestupuje do najvyššej slovenskej súťaže a to do tímu MFK Ružomberok za ktorý odohral 31 zápasov a nastrieľal 13 gólov. V sezóne 2014/15 hrával Léandre Tawamba za libanonský tím AL-Ahly Benghazi. 12. augusta 2015 prestúpil opäť na Slovensko do klubu FC ViOn Zlaté Moravce za ktorý odohral 19 zápasov a strelil 11 gólov v sezóne 2015/16 sa stal hráčom mesiaca október najvyššej slovenskej futbalovej súťaže. Léandre Tawamba odišiel zo Zlatých Moraviec do kazašského tímu Kairat Almaty. 1. januára 2017 prestúpil do srbského tímu FK Partizán Belehrad. V sezóne 2016/17 vyhral s tímom srbskú ligu i srbský pohár. 24. augusta 2017 Léandre Tawamba hral v drese FK Partizan Belehrad proti maďarskému klubu Videoton a v šiestej minúte strelil Tawamba gól a pričinil sa k postupu klubu FK Partizan do skupinovej fázy pohára UEFA.

Referencie
----------

1. ↑   Hral na ulici, trénoval sám a veril, že je jeden z tisíca | ProFutbal.sk. *PROFUTBAL*. Dostupné online [cit. 2017-08-30].
2. ↑   Léandre Tawamba - Player Profile 17/18. *Transfermarkt*. Dostupné online [cit. 2017-08-30]. (po anglicky)
3. ↑   Zlatomoravčan Tawamba Hráčom mesiaca október vo Fortuna lige | ProFutbal.sk. *PROFUTBAL*. Dostupné online [cit. 2017-08-30].
4. ↑   This Guy Just Scored The Most Insane Backheel Goal In The History Of Football. *Sick Chirpse*, 2016-05-30. Dostupné online [cit. 2017-08-30]. (po anglicky)
5. ↑   Milenković doneo duplu krunu Partizanu!. *B92.net*. Dostupné online [cit. 2017-08-30]. (sr-Latn-RS)
6. ↑   *Leandre Tawamba (Partizan Belehrad) - profil hráča - FlashScore.sk* [online]. www.flashscore.sk, [cit. 2017-08-31]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Léandre Tawamba ""Soccerway""
* Léandre Tawamba ""Summary Partizan""
Súradnice: 43°12′22″S 24°09′47″V﻿ / ﻿43,206111°S 24,163056°V﻿ / 43.206111; 24.163056

**Lukovit** (bulh. Луковит) je mesto ležiace v Lovečskej oblasti v centrálnom severnom Bulharsku. Je centrom rovnomenného okresu.

Geografia
---------

Lukovit je malé mesto v severozápadnej časti Lovečskej oblasti. Nachádza sa na území stredného Predbalkánu v pahorkovitej oblasti v nadmorskej výške 171 m n. m. na obidvoch brehoch rieky Zlatna Panega. Klíma je kontinentálna s horúcimi letami a studenými zimami.

História mesta
--------------

Nevie sa úplne presne, kedy bolo mesto Lukovit založené. Dlho sa predpokladalo, že to bolo niekedy v rokoch 1740 – 1750, ale neskôr sa v tureckých registroch uchovávaných v Národnej knižnici v Sofii našla zmienka o osadách Gorni Lukovit a Dolni Lukovit v tejto oblasti, pričom tieto zápisy sú z rokov 1430 a 1495.

V ďalších registroch sa Lukovit spomína na konci 17. storočia (1683 – 1687), pri zmienkach o poturčovaní okolia, ktoré tam v týchto rokoch prebiehalo. Lukovit sa ale nepodarilo poturčiť úplne, keďže v roku 1860 sa v ňom nachádzalo 250 pomáckych (Pomáci sú poturčení Bulhari, ktorí v čase osmanskej nadvlády prijali Islam) a 260 kresťanských domácností. Po oslobodení Bulharska sa z mesta všetci Pomáci vysťahovali. Lukovit získal štatút mesta v roku 1898 po vybudovaní potrebnej infraštruktúry (škôl, nemocnice/polikliniky a iných).

Pamiatky
--------

Lukovit nie je veľmi bohatý na kultúrne pamiatky, najvýznamnejšou pamiatkou mesta je chrám svätého veľkomučeníka Juraja.

Mesto leží v krasovej oblasti stredného Predbalkánu a okolie je veľmi bohaté na prírodné pamiatky. Nachádza sa tu napríklad kaňon rieky Zlatna Panega, mnoho skalných útvarov a tiež viac ako 240 jaskýň vrátane jaskyne Prochodna, ktorá leží v najkrajšej časti okolia mesta, takzvanom Karlukovskom krase. Mestom a okolím prechádza množstvo turistických trás.

Doprava
-------

Mesto leží na hlavnom cestnom ťahu na trasách Sofia – Ruse a Sofia – Pleven. Autobusové spoje do mnohých častí Bulharska sú časté.

### Cestná vzdialenosť niektorých bulharských miest

* Sofia: 110 km
* Loveč: 68 km
* Pleven: 50 km
* Červen brjag: 15 km

Galéria
-------

* Mestská knižnicaMestská knižnica
* Koryto rieky Zlatna Panega v LukoviteKoryto rieky Zlatna Panega v Lukovite
* V centrálnej časti mestaV centrálnej časti mesta
* Chrám svätého veľkomučeníka JurajaChrám svätého veľkomučeníka Juraja

Referencie
----------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lukovit**
Trh Machane Jehuda
**Machane Jehuda** (hebr. מחנה יהודה‎, doslova *Jehudova pevnosť*) je mestská štvrť v centrálnej časti Jeruzalema v Izraeli.

Geografia
---------

Je súčasťou širšieho zastavaného dištriktu zvaného Lev ha-ir (*Stred mesta*), ktorý zaberá centrálnu oblasť Západného Jeruzalema. Na juhu hraničí so štvrťou Zichron Josef. Na severe so štvrťami Ruchama a Mekor Baruch. Leží v nadmorskej výške cca 800 metrov cca 2 kilometre severozápadne od Starého Mesta. Populácia štvrte je židovská.

Dejiny
------

Vznikla v 80. rokoch 19. storočia v oblasti vymedzenej na severe triedou *Derech Jafo* poprípade až ulicou *Rechov David Jelin*, na západe ulicou *Rechov Navon* a na východe ulicou *Rechov Josef Ben Matitjahu*. Predtým v tejto lokalite stál len jediný dvojposchodový dom, išlo o policajnú stanicu, v ktorej predtým býval britský konzul Noah Moore (vo funkcii 1863-1890) so svojou veľkou rodinou. Vznik obytného súboru Machane Jehuda súvisí s hnutím Útek z hradieb, v rámci ktorého Židia opúšťali preľudnené Staré Mesto.

Za výstavbou štvrte stojí Jaakov Freutiger zo Švajčiarska, ktorý v Starom Meste vlastnil banku. Jeho obchodní partneri Josef Navon a Šalom Knostrum ho presvedčili, aby na pozemkoch, ktoré tu vlastnil, v blízkosti starej policajnej stanice, vybudoval obytný súbor. Meno odkazuje na brata Jozefa Navona Jehuda, ktorý zomrel mladý. Vyrástla tu skupina jednoduchých domov s dvoma izbami, kuchyňou a kúpeľňou, ktoré potom boli predané súkromným záujemcom. V prvej fáze sa tu v roku 1887 usadilo 39 rodín. Do roku 1888 ich počet vzrástol na 50. Niektoré parcely ale dlho zostávali nezastavané. Vyrástol tu neskôr aj trh Machane Jehuda, dodnes jedna z hlavných tržníc v Jeruzaleme. Obchody pozdĺž tohto trhu boli postavené roku 1929 z iniciatívy Šlomo Mousiaeffa. Vo štvrti fungujú početné ješivy.

Referencie
----------

1. ↑   *Mahane Yehuda, Jerusalem, Israel* [online]. Google Maps, [cit. 2011-06-14]. Dostupné online. (po anglicky, po hebrejsky)
2. ↑   *amudanan.co.il* [online]. amudanan.co.il, [cit. 2011-06-14]. Dostupné online. (po hebrejsky)
3. ↑   *Neighborhoods* [online]. jerusalem.muni.il, [cit. 2011-06-14]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Machane Jehuda* [online]. eifermanrealty.com, [cit. 2011-06-14]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Machane Jehuda na českej Wikipédii.*

Súradnice: 31°47′05″S 35°12′39″V﻿ / ﻿31,78472°S 35,21083°V﻿ / 31.78472; 35.21083
**Mackenzie** je rieka na severozápade Kanady v teritóriu Severozápadné teritóriá. Rieka dostala svoj názov podľa cestovateľa Alexandra Mackenzieho, ktorý v roku 1789 cestoval po rieke v snahe dosiahnuť Tichý oceán. V minulosti sa rieka nazývala *Disappointment*.

So svojou dĺžkou 1 738 km je najdlhšou riekou v Kanade. So svojimi prameňmi Peace a Finlay je riečny systém Mackenzie druhou najdlhšou riekou v Severnej Amerike s dĺžkou 4 241 km. Rieka Mackenzie spolu s prítokmi má rozlohu povodia 1 805 200 km² (uvádza sa aj 1 743 058 km²). Priemerný prietok rieky predstavuje 10 700 metrov kubických za sekundu.

Tok
---

Vyteká z Veľkého jazera otrokov a tečie smerom na sever do Beaufortovho mora, kde vytvára deltu s rozlohou 12 000 km². Dolina rieky obsahuje nivné vrstvy a ľadovcové usadeniny, je silno močaristá a lemovaná smrekovým porastom.

Doprava
-------

Riečna cesta je splavná približne päť mesiacov v roku a to v dĺžke približne 2 200 km. Každoročne v októbri rieka zamrzne a využíva sa ako ľadová cesta. Počas obdobia, keď je rieka splavná dopravujú člny tovar z uzlu intermodálneho prepravného systému na zbernej stanici v meste Hay River. Zásobuje sa tak sever teritória.

Významné mestá ležiace na rieke sú Aklavik, Inuvik, Norman Wells (centrum ropného priemyslu), Fort Norman, Fort Providence a morský prístav Taktojaktuk.

Referencie
----------

1. ↑   *The Atlas of Canada - Rivers* [online]. Natural Resources Canada, 2009, [cit. 2010-03-05]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Mackenzie River* [online]. Encyclopædia Britannica Online, [cit. 2010-03-05]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Watersheds of the World: North and Central America - Mackenzie Watershed* [online]. 5.3.2010, [cit. 2010-03-05]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mackenzie River na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mackenzie**
**Magnetický indukčný tok** alebo **magnetický tok** je fyzikálna veličina, ktorá sa používa na opis elektromagnetickej indukcie. Vyjadruje súhrnný tok magnetickej indukcie prechádzajúci určitou plochou.

**Symbol veličiny:** *Φ*

**Základná jednotka:** weber, značka jednotky Wb 

**Rozmer jednotky:** Wb = m2·kg·s-2·A-1 v sústave SI, inak aj V·s alebo T·m2.

Výpočet
-------

* z definície

Ak je plocha, ktorej magnetický tok sa počíta, rovinná,
{\displaystyle {\Phi }=BS\cos \alpha \,},
kde *B* je veľkosť magnetickej indukcie homogénneho magnetického poľa, *S* je plocha a *α* je uhol, ktorý
zviera normálový vektor plochy s vektorom magnetickej indukcie.

{\displaystyle {\Phi }={\vec {B}}\cdot {\vec {S}}}
Ak je plocha všeobecná a magnetické pole nehomogénne, potom
{\displaystyle {\Phi }=\oint \_{\Sigma }\mathbf {B} \cdot \mathrm {d} \mathbf {S} \,}.
Pre valcovú cievku s N závitmi a prierezom S, ktorej os zviera s indukčnými čiarami homogénneho magnetického poľa uhol α, je magnetický indukčný tok daný vzťahom
{\displaystyle {\Phi }=NBS\cos \alpha \,},

  

* magnetický tok v cievke v prostredí s konštantnou permeabilitou je priamo úmerný elektrickému prúdu prechádzajúcemu touto cievkou.

{\displaystyle {\Phi }=LI\,,}
kde *L* je indukčnosť cievky.

Externé odkazy (po česky)
-------------------------

* Magnetický indukčný tok:
* Elektromagnetická indukcia:
O nohejbale pozri *nohejbal.*
**Malý futbal** (synonymom je aj slovo minifutbal[chýba vhodnejší zdroj]) je loptový šport, z ktorého štruktúry vzišiel futsal. Malý futbal hraný v hale sa volá **halový futbal**.

Najväčšiu členskú základňu má predovšetkým v strednej a východnej Európe a na Britských ostrovoch, konkrétne v Anglicku. Z mimoeurópskych kontinentov je to potom Ázia a Afrika.

Pravidlá
--------

Od futsalu sa tento šport líši veľkosťou lopty (5), hracej plochy (46 – 50 m x 26 – 30 m) a hracou dobou 2 x 25 minút. Auty sa vhadzujú a tímy nastupujú v zostave 5 hráčov a jeden brankár. Tresty a kartové napomenutia sú rovnaké ako vo futbale. Ak je však hráč potrestaný červenou kartou, môže po piatich minútach nastúpiť do poľa naspäť hráč iný. Vylúčený hráč už nesmie do zápasu zasiahnuť. Tieto pravidlá vychádzajú z medzinárodných pravidiel malého futbalu.[chýba zdroj]

Organizácia
-----------

Svetový malý futbal riadi Svetová federácia malého futbalu (WMF). WMF združuje národné asociácie malého futbalu v 67 krajinách na 5 kontinentoch. V marci 2012 vznikla medzinárodná organizácia združujúca malý futbal v Európe s názvom Európska federácia malého futbalu (EMF). K 3. januáru 2018 bolo v združení 32 štátov z Európy. EMF nie je členom UEFA a ani FIFA. 

Členovia EMF: Arménsko, Belgicko, Bosna a Hercegovina, Bulharsko, Cyprus, Česko, Čierna Hora, Estónsko, Grécko, Chorvátsko, Írsko, Izrael, Kazachstan, Litva, Lotyšsko, Luxembursko, Macedónsko, Maďarsko, Moldavsko, Nemecko, Poľsko, Portugalsko, Rakúsko, Rumunsko, Rusko, Slovensko (SZMF), Slovinsko, Spojené kráľovstvo, Srbsko, Španielsko, Taliansko, Turecko

Referencie
----------

1. ↑   str. 40
2. ↑  , slide 58

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Svetovej federácie malého futbalu (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Malý fotbal na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Pláž na Manabešime
**Manabešima** (jap. 真鍋島) je malý ostrov ležiaci v japonskom vnútornom mori medzi ostrovmi Honšú a Šikoku. Ostrov leží južne od mesta Kasaoka, v prefektúre Okajama.

Kvetinový ostrov
----------------

Manabešima sa nazýva kvetinový ostrov, pretože sa tam vo veľkom pestujú kvetiny. V roku 1951 sa po prvýkrát na poliach vysadili kvety. Odvtedy sa pestovanie rozrastalo. Kvety z Manabešimy dovážajú na západné Honšú.

Manabešimský hrad
-----------------

V roku 1156 postavili na kopci Manabešimy hrad. Ten vystriedal mnoho pánov raz ho osídľovali piráti a potom slúžil ako strážna vež pre cisárske loďstvo. Hrad bol roku 1615 zbúraný, pravdepodobne aby sa v ňom už neusídlili piráti.

Obyvateľstvo v rokoch
---------------------

| Počet obyvateľov | Rok |
| --- | --- |
| 1415 | 50. roky 20. storočia |
| 997 | 70. roky 20. storočia |
| 491 | 1995 |
| 390 | 2000 |
| 312 | 2005 |

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka ostrova Manabešima
* Cestopis a fotografie z Manabešimy *(vo francúzštine)*
* Fotografie z Manabešimy *(vo francúzštine)*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Manabeshima na francúzskej Wikipédii.*
**Manuel Rivera-Ortiz** (\* 23. december 1968, Pozo Hondo, Guayama, Portoriko) je americký fotograf najlepšie známy pre jeho dokumentárne fotografie životných podmienok ľudí v menej rozvinutých krajinách.

Jeho diela patria medzi stále zbierky niekoľkých múzeí, vrátane George Eastman House (Medzinárodné múzeum fotografie a filmu). V roku 2004 vyhral cenu En foco Photography Award a v roku 2007 získal ocenenie Umelec roka od Rady umenia a kultúry pre Greater Rochester (Arts and Cultural Council for Greater Rochester).

Galéria
-------

* Tobacco Harvesting, Valle de Viñales, Kuba (2002)*Tobacco Harvesting*, Valle de Viñales, Kuba (2002)
* Widow Of The Mines, Potosí, Bolívia (2004)*Widow Of The Mines*, Potosí, Bolívia (2004)
* City Dump, Yamuna River Slum, Delhi, India (2005)*City Dump, Yamuna River Slum*, Delhi, India (2005)

Referencie
----------

1. ↑   *2006 Annual Report* [online]. George Eastman House, [cit. 2010-09-27]. S. 9. Dostupné online. (anglická)

Autoritné údaje: * GND: 1072645424
* ISNI: 0000 0001 1961 6022
* LCCN: n2011034656
* VIAF: 170544780
* WorldCat: lccn-n2011034656
Sklenený pohár s majonézou
**Majonéza** (z fr. *mayonnaise* neistého pôvodu) je hustá tučná omáčka bielej či nažltlej farby, ktorá vznikla emulgáciou oleja a vaječného žĺtka.

Zloženie
--------

Vyrába sa rozšľahaním rastlinného oleja a žĺtka, ale je možné použiť aj celé vajce alebo žĺtok nahradiť mliekom. Majonéza sa obvykle dochucuje, napríklad soľou, korením, octom či citrónovou šťavou, cukrom, horčicou a podobne.

Majonéza často tvorí základ dresingov a tatarskej a ďalších omáčok. Pridáva sa tiež do rôznych šalátov, vrátane zemiakového, v ktorých slúži ako spojivo.

Na výrobu majonézy bola v Československu v roku 1959 stanovená oborová norma, podľa ktorej sa majonéza skladá z vaječných žĺtkov, rastlinného oleja, octu a soli. Okrem iného bolo určené, že kilogram majonézy obsahuje 8 vaječných žĺtkov a že podiel oleja činí 78 %.

Problém kvality
---------------

Zrušením oborových noriem počiatkom 90. rokov 20. storočia došlo ku znížení kvality priemyselne vyrábaných majonéz. Tá sa výrazne nezlepšila ani po zavedení českej potravinárskej vyhlášky č. 326/2001 Sb. ktorá stanovuje, že podiel oleja v majonéze môže byť od 10 do 85 % a na kilogram výrobku stačí jeden vaječný žĺtok. Majonézy sú tak nastavované vodou, zahustené zahusťovadlami (napríklad guarovou alebo xanthanovou gumou) a ofarbené, aby získali prirodzenú farbu.

Niektorí výrobcovia však nedodržujú ani tieto minimálne požiadavky, čo preukázal v roku 2012 rozbor časopisu dTest. Niektorým výrobcom po prevedení testov bolo odobrané ocenenie kvality Klasa.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  pit, Novinky. Za deset let přišlo o značku Klasa šest výrobků. *Novinky.cz*, 5. december 2012. Dostupné online [cit. 2012-12-05].

Pozri aj
--------

* Treska v majonéze

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Majonéza**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Majonéza****

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Majonéza na českej Wikipédii.*
Pohyblivá figúra 1927, Národná galéria v Austrálii
Stojaca žena
**Gaston Lachaise** (\* 8. máj 1882, Paríž – † 10. október 1935, New York) bol významný francúzsky sochár, pôsobiaci v USA.

Sochárstvo vyštudoval vo Francúzsku, kde aj začala jeho umelecká kariéra. V rokoch 1899 – 1903 vystavoval na parížskych Salónoch, väčšinu svojho tvorivého života ale prežil v Spojených štátoch.

Medzi rokmi 1901 – 1903 stretol Lachaise francúzsko-kanaďanku Isabel Dutaud Nagle, ktorá bola od neho o desať rokov staršia, v tom čase vydatá s jedným synom. Rozvinul sa medzi nimi hlboký milostný vzťah, Lachaise kvôli nej opustil Paríž, zriekol sa začínajúcej kariéry a nasledoval ju do USA. Počas celého života mu bola Isabel, s ktorou sa 25. júna 1917 v New Yorku oženil, hlavnou inšpiráciou.

Tvoril najmä ženské akty z lešteného bronzu alebo kameňa, ktoré mali monumentálne rozmery. Je však aj autorom plastík zvierat a reliéfov na verejných budovách v New Yorku (Rockefellerovo centrum).

Lachaisova najslávnejšia práca *Stojaca žena* (1932), zmyselný ženský akt s točitými, kužeľovitými končatinami, je typickým príkladom jeho tvorby. Bol tiež známy aj ako znamenitý maliar portétov. Je autorom búst slávnych umelcov a slávnych literárnych osobností, akými boli John Marin, Marianne Mooreová a E. E. Cummings.

V modernom sochárstve reprezentuje Lachaisova tvorba klasickú líniu, ktorou sa vyznačovala tvorba iného francúzskeho sochára A. Maillola.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gaston Lachaise**

Externé odkazy
--------------

* Gaston Lachaise - Biografia, dielo

Autoritné údaje: * abART: 55954
* BnF: 11999063s
* GND: 118968718
* ISNI: 0000 0000 8087 8390
* LCCN: n79026673
* NK ČR: js20061208007
* ULAN: 500001766
* VIAF: 8187606
* WorldCat: lccn-n79026673
**Lux** (značka **lx**) je jednotka intenzity osvetlenia podľa medzinárodnej sústavy SI. Je to intenzita osvetlenia spôsobená svetelným tokom 1 lúmen dopadajúcim na plochu 1 m2, bez ohľadu na odrážavosť tejto plochy. Alebo inak - lux je jednotka, ktorá vyjadruje plošnú hustotu dopadajúceho svetelného toku.

1 lx = 1 lm/m²

Plocha má osvetlenie 1 lux, ak má veľkosť 1 m2 a rovnomerne na ňu dopadá svetelný tok veľkosti 1 lm. Osvetlenie klesá so štvorcom vzdialenosti osvetľovanej plochy od svetelného zdroja.

Intenzita osvetlenia je podiel svetelného toku (v lúmenoch) a plochy (v štvorcových metroch): {\displaystyle E={\frac {\Phi }{S}}}. Ak máme bodový zdroj so svietivosťou *I*, pričom svetelný lúč dopadá pod uhlom α k normále plochy, zo vzdialenosti od zdroja *r*, potom {\displaystyle E={\frac {I}{r^{2}}}\cos \alpha }. Intenzita osvetlenia je teda nepriamo úmerná štvorcu vzdialenosti od zdroja a je tým slabšia, čím šikmejšie lúč dopadá.

Svetlo sa šíri zo zdroja priamočiaro všetkými smermi, preto svetelný tok, ktorý je vo vzdialenosti 1 m od zdroja svetla, je rovnomerne rozprestretý na vnútornú guľovú plochu s polomerom (napr. 1 m).

Príklad poklesu intenzity osvetlenia v závislosti od vzdialenosti zdroja svetla: Ako zdroj svetla je použitá klasická 100W žiarovka (so žeraviacim vláknom) so svetelným tokom 1400 lúmenov. Údaje v tabuľke platia pre osvetlenie spôsobené žiarovkou bez koncentrátora svetla.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| vzdialenosť od zdroja svetla v (m) | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| výsledná intenzita osvetlenia v luxoch | 111 | 27 | 12 | 6,9 | 4,4 | 3,1 | 2,2 | 1,7 | 1,4 | 1,1 |

Intenzita osvetlenia sa meria za pomoci luxmetra.

| Niekoľko typických intenzít osvetlenia |
| --- |
| jasný slnečný deň | 100 000 lx |
| zamračené počasie v lete | 20 000 lx |
| letný deň v tieni | 10 000 lx |
| operačná sála | 10 000 lx |
| osvetlenie v TV-štúdiu | 1 000 lx |
| osvetlenie kancelárie | 500 lx |
| osvetlenie chodby | 100 lx |
| osvetlenie ulice | 10 lx |
| mesačný svit | 0,25 lx |
| jasná hviezdna obloha | 0,001 lx |
| zamračená nočná obloha bez cudzieho osvetlenia | 0,0001 lx |

Príklady výpočtu
----------------

**Príklad 1**   

Svetelný tok sviečky je približne 10 lúmenov. Vo vzdialenosti 1,8 m je intenzita osvetlenia:

10 lm / (plocha gule o polomere 1,8 m)

10 lm / (4π · (1,8 m · 1,8 m)) = 0,25 lm/m2 = 0,25 lx
*Výsledok:* predmety, ktoré sú osvetlené sviečkou vo vzdialenosti 1,8 m sú osvetlené približne rovnako ako vo svite mesiaca.

***Všeobecná zásada:*** Izotropný bodový zdroj svetla so svietivosťou X cd (kandela) spôsobí na kolmo osvetlenej ploche vo vzdialenosti 1 m presne X luxov.

Web odkazy
----------

* Osvetlenie v lexikóne Osramu

| * z
* d
* u
Jednotky SI |
| --- |
| Základné | 
* meter
* kilogram
* sekunda
* ampér
* kelvin
* kandela
* mol

 |
| Doplnkové | 
* radián
* steradián

 |
| Odvodené | 
* hertz
* stupeň Celzia
* newton
* joule
* watt
* pascal
* coulomb
* volt
* ohm
* siemens
* farad
* weber
* tesla
* henry
* lúmen
* lux
* becquerel
* gray
* sievert
* katal

 |
**Habemus papam** (slov. Máme pápeža) je oznámenie, ktoré sa vyhlasuje v latinčine a oznamuje, že konkláve zvolilo nového pápeža. Keď camerlengo oznámi meno zvoleného kandidáta, spýta sa ho: *„Acceptasne electionem de te canonice factam in Summum Pontificem?"* („Súhlasíš so svojím kánonickým zvolením do úradu Najvyššieho Pontifika?") Po súhlase zvoleného sa ho spýta: *„Quo nomine vis vocari?"* („Ako sa chceš volať?").

Zmeniť si meno po zvolení sa stalo zvykom v ranom stredoveku. Dovtedy sa stalo, že pápež používal svoje vlastné meno. Prvým známym pápežom, ktorý si zmenil svoje meno z civilného na iné, bol pápež Ján II. ktorý bol pápežom v rokoch 533 – 535. Predtým mal totiž meno Merkúr, čo je meno pohanského boha. Nepovažoval to za dôstojné pre úrad, za ktorý bol vybratý, a preto si toto meno zmenil. No aj napriek tomu si nejaký čas po ňom niektorí pápeži ponechávali svoje pôvodné mená. Definitívne môžeme povedať, že sa tradícia meniť si meno po prvýkrát vyskytuje pri Benediktovi VIII. ktorý bol pápežom rokoch 1012 – 1024. Táto tradícia sa udržala až dodnes. Bolo však niekoľko pápežov, napr. Marcel II. v roku 1555, ktorý si nechal svoje civilné meno.

Pápež si môže vybrať akékoľvek meno, ale v posledných storočiach si spravidla berie meno niektorého predošlého pápeža, a to meno symbolizujúce určitý kurz, podľa ktorého chce nový pontifikát postupovať. Len jedno meno, Peter, meno apoštola a prvého pápeža, sa v pápežskom zozname neopakuje. Panuje mienka, že ten, kto by sa odvážil dať si toto meno, bude posledným pápežom.

Ďalej nasleduje ceremoniál obliekania zvoleného pápeža do rúcha a akt úcty – poklona, keď kardináli jeden po druhom pristupujú k novému pápežovi, poklonia sa a bozkajú prsteň s vyobrazenou rybou – symbolom prvých kresťanov. Podávanie správy veriacim vykonáva kardinál protodiakon na centrálnom balkóne Baziliky sv. Petra vo Vatikáne (na tzv. Lodžii požehnaní). Po tomto ohlásení novozvolený pápež príde pred veriacich, ktorí sú zhromaždení na Námestí sv. Petra a očakávajú jeho prvé požehnanie Urbi et orbi.

Forma oznámenia
---------------

Po latinsky:

*Annuntio vobis gaudium magnum:*
*Habemus Papam!*
*Eminentissimum ac reverendissimum Dominum,*
*Dominum [Meno],*
*Sanctæ Romanæ Ecclesiæ Cardinalem [Priezvisko],*
*Qui sibi nomen imposuit [Papežské meno].*
Krstné meno nového pápeža sa uvádza v latinskej podobe a v akuzatíve, priezviská sa neskloňujú (teda napr. Georgium Marium Sanctae romanae Ecclesiae Cardinal Bergoglio), pápežské meno môže byť uvedené v genitíve (častejšie) alebo v akuzatív. Poradové číslo u pápežského mená môže a nemusí byť uvedené.

Slovenský preklad:

Oznamujem vám veľkú radosť:
máme pápeža!
Veľmi vznešeného a veľmi ctihodného pána,
pána [Meno],
kardinála Svätej Cirkvi rímskej [Priezvisko],
ktorý si vybral meno [Pápežskej meno].

Pozri aj
--------

* Konkláve
* Pápež

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Habemus Papam na českej Wikipédii.*
**Marek Vorel** (\* 27. august 1977, Brno, Česko) je český hokejový útočník.

Klubový hokej
-------------

Marek Vorel je odchovancom tímu HC Kometa Brno. V sezóne 1997/98 odohral svoje prvé zápasy v Českej hokejovej extralige za kluby HC Zlín a HC Kladno. Sezónu 1997/98 dokončil v Komete Brno, nasledujúcu už pôsobil v HC GEUS Okna Kladno. Od začiatku sezóny 1999/2000 do konca 2002/03 pôsobil v Českom extraligovom klube HC Znojemští Orli. V sezóne 2003/04 hral v SM-liige za klub Ilves Tampere. O rok sa vrátil do klubu HC Znojemští Orli. V sezóne 2005/06 hral za HC Moeller Pardubice no ešte v tom istom roku prestúpil do klubu Plzeň. V nasledujúcej sezóne 2006/07 odišiel na hosťovanie do Slovenského extraligového klubu HC Slovan Bratislava, s ktorým získal titul Majstra Slovenska v ľadovom hokeji. V ďalších dvoch sezónach pôsobil v Ruskom klube Traktor Čeľabinsk. V sezóne 2009/2010 sa vrátil z Ruskej KHL do klubu, v ktorom začínal - HC Kometa Brno. V októbri 2009 prestúpil do slovenského klubu HC Košice.

### Tituly

* 2006/07 - HC Slovan Bratislava
* 2009/10 - HC Košice

Už skončil.

Referencie
----------

1. ↑  Marek Vorel s orlom na prsiach, www.hcslovan.sk, 14. 08. 2006
2. ↑   Vorel zo Slovana do Čeľabinska, www.hokej.sk, 17. 06. 2007
3. ↑   Košický útok vystuží Čech Marek Vorel, www.hckosice.sk, 23.10.2009

Externé odkazy
--------------

* Marek Vorel štatistiky na *eurohockey.net*
* Marek Vorel klubová štatistika na *hockeyDB.com*
* Profil na eliteprospects.com
**Lužický hřbet** je podcelok, hlavný hrebeň Lužických hôr na severe Česka. Leží v okresoch Děčín, Česká Lípa a Liberec, na hraniciach so Saskom. Najvyšším vrcholom je 793 metrov vysoký Luž, najnižšia poloha dosahuje pri Hrádku nad Nisou 300 m n. m. Hrebeň je široký 3 - 8 km.

Zloženie
--------

Tvoria ho jednotlivé znelcové a trachytové, vzácnejšie i čadičové kopy, spojené do zreteľného hrebeňa. Vyskytuje sa tu aj pieskovec.

Členenie
--------

Lužický hřbet (podľa Demko IVA-2A) má dve časti - okrsky Jedlovský hřbet (IVA-2A-a), ktorého najvyšším vrchom je 793 metrov vysoký Luž (najvyšší vrch celých Lužických hôr) a Hvozdský hřbet (IVA-2A-b) s najvyšším vrchom Hvozd (749 m n. m.). Oba tieto okrsky sa ďalej delia do podokrskov.

Lužický hřbet je ohraničený zlomom lužickej poruchy od vrchu Spravedlnost v okrese Děčín po Horní Sedlo v okrese Liberec. Na východnej strane nadväzuje Ještědsko-kozákovský hřbet, zo severnej strany Zittauer Gebirge v Sasku a na juhu leží Ralská pahorkatina.

Pohľad na Jedlovou z rovnomennej stanice
Druhým z podcelkov Lužických hôr je Kytlická hornatina (IVA-2B).

Najvyššie vrcholy
-----------------

Lužický hřbet má 13 vrchov s výškou, presahujúcou 650 m n. m.

Pohľad na hraničný Hvozd z nemeckej strany
* Luž – 793 m
* Pěnkavčí vrch – 792 m
* Jedlová – 774 m
* Hvozd – 749 m
* Weberberg – 710 m
* Bouřný – 703 m
* Konopáč – 676 m
* Tolštejn – 670 m
* Čihadlo – 665 m
* Stožec – 665 m
* Ptačinec – 660 m
* Malý Stožec – 659 m
* Plešivec – 653 m

Ochrana prírody
---------------

Celá oblasť Lužického hřbeta spadá pod CHKO Lužické hory. Je tu niekoľko prírodných pamiatok a rezervácií a rad náučných chodníkov. 

Pohľad na Tolštejn

Referencie
----------

1. ↑  BÍNA, Jan; DEMEK, Jaromír. *Z nížin do hor*. Praha : Academia, 2012. ISBN 978-80-200-2026-0. Kapitola Kytlická hornatina, s. 142.
2. ↑  BÍNA, Jan; DEMEK, Jaromír. *Z nížin do hor*. Praha : Academia, 2012. ISBN 978-80-200-2026-0. Kapitola Kytlická hornatina, s. 142.

Pozri aj
--------

* Geomorfologické členenie Česka

Externé odkazy
--------------

* Web Lužické hory
* Príroda dečínsky Archivované 2013-10-20 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lužický hřbet na českej Wikipédii.*
**Loto** je druh číselnej lotérie, v ktorej sa tipujúci snažia uhádnuť 6 čísel zo 49, ktoré sú postupne náhodne vyberané (vyžrebované) z osudia (žrebovacieho zariadenia)) a získať tak peňažnú výhru. Na Slovensku ju prevádzkuje spoločnosť Tipos. Stávka na jeden tip pre I. a II. ťah hry (dvojstávka) stojí 1€. Polovica zo stávok je po žrebovaní vyplatená vo výhrach, pre tých ktorí uhádli aspoň 3 čísla.

Do vzniku Tiposu v roku 1993 sa táto stávková lotéria nazývala Športka a od roku 1957 ju prevádzkovala spoločnosť Sazka.

Štatistika vyžrebovaných čísel slovenskej verzie hry loto (06.02.2011):

| **Číslo** | **Počet vyžrebovaní** |
| --- | --- |
| 1 | 872 |
| 2 | 883 |
| 3 | 852 |
| 4 | 829 |
| 5 | 865 |
| 6 | 915 |
| 7 | 872 |
| 8 | 860 |
| 9 | 899 |
| 10 | 815 |
| 11 | 912 |
| 12 | 885 |
| 13 | 881 |
| 14 | 875 |
| 15 | 892 |
| 16 | 848 |
| 17 | 853 |
| 18 | 845 |
| 19 | 856 |
| 20 | 905 |
| 21 | 884 |
| 22 | 901 |
| 23 | 920 |
| 24 | 872 |
| 25 | 867 |
| 26 | 884 |
| 27 | 858 |
| 28 | 879 |
| 29 | 859 |
| 30 | 858 |
| 31 | 825 |
| 32 | 865 |
| 33 | 836 |
| 34 | 852 |
| 35 | 885 |
| 36 | 904 |
| 37 | 895 |
| 38 | 835 |
| 39 | 892 |
| 40 | 868 |
| 41 | 844 |
| 42 | 861 |
| 43 | 851 |
| 44 | 857 |
| 45 | 856 |
| 46 | 869 |
| 47 | 900 |
| 48 | 889 |
| 49 | 842 |

Referencie
----------

1. ↑   *Herný plán - TIPOS, národná lotériová spoločnosť, a. s.* [online]. www.tipos.sk, [cit. 2017-09-26]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Štatistika[nefunkčný odkaz]
**Lykinos** (starogr. *Λυκῖνος* – *Lykinos*) bol v roku 384 pred Kr. olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion.

Sofios z arkádskej Héraie bol na 99. olympijských hrách v roku 384 pred Kr. korunovaný vencom za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. V Olympii sa táto disciplína zaradila do programu hier v roku 632 pred Kr. a prvým jej víťazom bol Polyneikes z Élidy. Olympijská vzdialenosť stádia merala (600 stôp) 192,27 metra.

Podľa starovekého cestovateľa a spisovateľa Pausania sa v posvätnom okrsku olympijskej Altidy nachádzala i socha Lykina, ktorú mu na počesť jeho olympijského víťazstva dali zhotoviť rodáci. Prácou na jeho soche bol poverený sochársky majster Kleón zo Sikyónu. Dobu Lykina vedeli odborníci približne zistiť aj podľa umelca zhotovujúceho jeho sochu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  *Mythagora*, The Olympic Games - 776-320 BCE
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,9.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 570 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
PhDr. **Marie Čermáková**, CSc. (\* 31. október 1929, Brno – † 18. jún 2020, Pardubice) bola česká skokanka do vody, trénerka a rozhodkyňa skokov do vody a vysokoškolská pedagogička.

Život
-----

Narodila sa v rodine Jana a Marie Čermákových. So skokmi do vody začínala vo veku 11 rokov v rodnom Brne, kde v rokoch 1941 – 1949 absolvovala osemročné štúdium na gymnáziu. V rokoch 1946 – 1957 získala jedenásť titulov majsterky Česko-Slovenska. Absolvovala štúdium telesnej výchovy na Pedagogickej fakulte Masarykovej univerzity (MU) v Brne (1949 – 1952). V akademickom roku 1952/1953 vyučovala telesnú výchovu na Lekárskej fakulte MU a v rokoch 1953 – 1975 pôsobila na katedre plávania novozaloženého Inštitútu pre telesnú výchovu a šport Karlovej univerzity v Prahe (od roku 1956 Fakulta telesnej výchovy a športu). Následne od roku 1975 až do odchodu do dôchodku v roku 1990 pracovala ako profesionálna trénerka skokov do vody strediska vrcholového športu, v trénovaní však pokračovala aj na dôchodku.

Trénerstvu sa venovala od skončenia pretekárskej kariéry (1957). Trénovala medzinárodne úspešných skokanov Milenu Duchkovú-Neveklovskú, Tomáša Krčmu, Alenu Niederlovú, Heidemarie Bártovú, Hanu Novotnú, sestry Luciu a Andreu Absolonovú, sestry Kristýnu a Elišku Daňkovú a Jaroslava Makohina.

Pôsobila ako členka technickej komisie skokov do vody Európskej plaveckej federácie (1971 – 2004) a predsedníčka sekcie skokov do vody Českého zväzu plaveckých športov (1982 – 2010).

Zomrela po chorobe 18. júna 2020 a skremovaná bola 3. júla 2020 v Pardubickom krematóriu.

Osobný život
------------

25. augusta 1951 sa zosobášila s vojenským dôstojníkom Vladimírom Hošpesom. Rozviedli sa v roku 1967.

Ocenenia
--------

* čestné členstvo Európskej plaveckej federácie (2004),
* diplom Medzinárodného olympijského výboru za vynikajúci prínos v zapojení žien a dievčat do športu (2010),
* uvedenie do Siene slávy Únie profesionálnych trénerov (2014),
* uvedenie do Siene slávy českého plávania (2019).

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  VÁCA, Darek. *PhDr. Marie Čermáková, CSc. Biografie skokanky a trenérky skoků do vody* [diplomová práca]. Vedúci práce Mgr. Radek Zeman. Plzeň : Západočeská univerzita v Plzni, Fakulta pedagogická, Katedra tělesné a sportovní výchovy, 2015-12-12, s. 12-38. Dostupné online. [Cit. 2021-03-04].
2. 1 2  NETERDA, Tomáš. Zemřela legenda skoků do vody [online]. *scpap.cz*. Pardubice : Sport Club Plavecký Areál Pardubice, 2020-06-19 [cit. 2021-03-04]. Dostupné online
3. 1 2 3  DAVID, Urban. *Zemřela legendární trenérka skoků do vody Marie Čermáková* [online]. Praha: Český svaz plaveckých sportů, 2020-06-19, [cit. 2021-03-04]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * NK ČR: jk01021373
* VIAF: 83988301
|  |
| --- |
| **Olympus Mons** |
| Celkový pohľad na vulkán aj s jeho masívnou základňou |
| Poloha | 226°E × 18°N |
| Max. výška | 27 km |
| Priemer | 624 km |
| Názov | Hora Olymp *(lat.)* |

**Olympus Mons** (z latinčiny *Hora Olymp*) je najvyššia známa hora slnečnej sústavy. Nachádza sa na Marse, zhruba na súradniciach 18° s. š. 226° v. d. Ide o klasickú štítovú sopku.

Detailný záber kaldery sopky.
Olympus Mons
Základňa kužeľa má priemer 624 km, čo zodpovedá približne ploche Francúzska, pričom priemer kaldery je zhruba 85 km. Výška tohto masívneho kolosu dosahuje 27 km, alebo 25 km (podľa použitej strednej hodnoty povrchu Marsu). Pri pohľade z jej úpätia by však pozorovateľ asi nemal pocit, že stojí pred najvyššou „horou", pretože vďaka obrovskej rozlohe základne jej svah stúpa iba pod uhlom 7°. Veľkosť Olympu môžeme porovnať s veľkosťou najväčšej zemskej sopky Mauna Loa nachádzajúcej sa na Havajskom súostroví. Tá je vysoká iba 10 km a jej priemer je 120 km. takže je 2,5× nižšia. Olympus Mons je trikrát vyšší než Mount Everest.

Názov bol vybraný podľa bájnej hory Olymp, na ktorej mali sídliť grécki bohovia. Starší názov pre sopku bol *Nix Olympica*, čo sa dá voľne preložiť do slovenčiny ako *Snehy Olympu*, pretože sa pri prvotných pozorovaniach zdal biely. Neskôr bola snehobiela farba vysvetlená pozorovanými mrakmi z oxidu uhličitého a vody.

Gigantická sopka Olympus Mons bola aktívna ešte v dobe pred 100±40 miliónmi rokov, čo je z geologického hľadiska nedávno. Podľa niektorých indícií sa dokonca zdá, že bol objavený lávový príkrov, ktorý sa vylial na povrch vulkánu pred dvoma miliónmi rokov. Sopka je tvorená prevažne bázickými až ultrabázickými lávami s nízkou viskozitou, ktoré sú extrémne pohyblivé. Teoreticky je možné, že ak je vulkán stále aktívny, mohol by poskytovať útočisko pre jednoduché mikroorganizmy, ale na potvrdenie alebo vyvrátenie tejto hypotézy je potrebné počkať, pokiaľ nebude detailne preskúmaná.

Olympus nie je na povrchu Marsu osamotený, ale spolu s Arsia Mons, Pavonis Mons a Ascraeus Mons tvorí reťazec niekoľkých sopiek.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál slnečná sústava |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Olympus Mons**.
Japonskí školáci dávajú papierové žeriavy na pamätník Sadako Sasakiovej.
**Sadako Sasakiová** (jap. 佐々木 禎子 – Sasaki Sadako; \* 7. január 1943, Hirošima, Japonsko – † 25. október 1955, tamže) bolo japonské dievčatko, ktoré žilo v Hirošime a vo veku 2 rokov po zásahu mesta jadrovou bombou bola vážne ožiarená. Prežila ďalších desať rokov a stala sa jednou z najznámejších hibakuša – japonský výraz, ktorý znamená „osoba zasiahnutá bombou". Zomrela ako 12-ročná 25. októbra 1955 v nemocnici Červeného kríža v Hirošime v dôsledku leukémie spôsobenej ožiarením. Spomína si na ňu predovšetkým pre príbeh o viac ako tisícke origami žeriavov, ktoré poskladala pred svojou smrťou.

Životopis
---------

Malo dva roky, keď bola 6. augusta 1945 zvrhnutá atómová bomba na Hirošimu. Bombardovanie prežilo bez viditeľného zranenia a vyrástlo z nej silné a zdravé dievčatko. 

Ako 11 ročná (9 rokov po zvrhnutí atómovej bomby) dostala náhle závrate. Diagnóza znela leukémia, ochorenie spôsobené výbuchom atómovej bomby. Sadako hospitalizovali vo februári nasledujúceho roku. 

Najlepšia priateľka vyrozprávala Sadako starú japonskú legendu, v ktorej sa hovorí, že každému, kto zloží tisíc origami papierových žeriavov, sa splní jedno želanie. Skladanie žeriavov – origami patrí k prastarej japonskej tradícii, v súčasnosti sú však papierové žeriavy predovšetkým neodmysliteľným symbolom mieru.

Sadako si želala, aby sa uzdravila. Posledných 14 mesiacov svojho života strávila v nemocnici a za ten čas zložila viac ako 1 300 papierových žeriavov. 

(Iná verzia tohoto príbehu hovorí, že sa jej podarilo zložiť iba 644 papierových žeriavov a tak priatelia pre ňu zložili ostatné, aby ich mala vysnených 1 000). Zomrela vo veku 12 rokov. 

Po smrti sa priatelia a spolužiaci Sadako inšpirovali jej odvahou a vytrvalosťou a vydali knihu, v ktorej publikovali jej listy. 

Následne odštartovali hnutie, ktoré sa zasadilo za to aby bol jej a všetkým deťom, ktoré zabila atómová bomba v Hirošime postavený pamätník. Postavili ho z darov, ktorými prispeli ľudia z celého Japonska. 

5. mája 1958 bola v Parku Mieru v Hirošime odhalená socha Sadako, ktorá drží v rukách zlatého žeriava. Pamätník je vysoký deväť metrov, nazýva sa tiež Veža tisícich žeriavov. V súčasnosti je okolo neho v sklených vitrínach zavesených približne 10 miliónov papierových žeriavov, ktoré sem návštevníci denne prinášajú. 

Sadako sa stala známym symbolom dôsledkov použitia jadrových zbraní. Niekedy je označovaná ako „japonská Anna Franková". Sadako má tiež pomník v Parku mieru v Seattle v USA.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sadako Sasakiová**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Sadako hnutia
* Český návod ako zložiť origami papierového žeriava

Autoritné údaje: * GND: 119042932
* ISNI: 0000 0000 4684 0276
* LCCN: nr91004639
* NK ČR: mzk20231189708
* VIAF: 52490749
* WorldCat: lccn-nr91004639