Cintorín v meste Rabinal pripomínajúci obete vojny
**Občianska vojna v Guatemale** bol vnútroštátny ozbrojený konflikt, ktorý s rôznym stupňom intenzity prebiehal v Guatemale neprerušovane od r. 1960 do r. 1996. Konflikt prebiehal predovšetkým medzi viacerými ľavicovo orientovanými guerillovými skupinami na jednej strane a guatemalskými vojenskými diktatúrami na strane druhej, pričom najintenzívnejšiu podobu dosiahol v prvej polovici 80. rokov 20. st. Konflikt zasiahol hlavne domorodé civilné obyvateľstvo (obzvlášť mayského pôvodu) a vyžiadal si okolo 200 000 obetí, čo ho robí najhorším vojenským konfliktom v novodobej histórii Strednej Ameriky.

Pozadie vojny
-------------

Korene konfliktu siahajú do r. 1954, keď bol demokraticky zvolený prezident Jacobo Arbenz Guzmán zvrhnutý pri vojenskom puči priamo podporovanom vládou Spojených štátov a CIA. V Guatemale boli zakázané všetky odborové organizácie a ľavicovo orientované politické strany. Nasledovalo dlhé obdobie ďalších vojenských prevratov, v ktorých sa vystriedalo niekoľko pravicovo orientovaných vojenských vlád, ktorých spoločnou črtou bývali sfalšované voľby, v ktorých boli ako kandidáti do civilnej vlády dosadzovaní výlučne armádni dôstojníci. Zhoršujúca sa sociálno-ekonomická situácia väčšiny civilného obyvateľstva, politické represie a otvorená diskriminácia a rasizmus namierený proti domorodému indiánskemu obyvateľstvu preto priamo vyústil do vzniku občianskej vojny.

1960 – 1980
-----------

Prvé organizácie ozbrojeného odporu začali vznikať na začiatku 60. rokov a pozostávali predovšetkým z členov zakázanej *Guatemalskej strany práce* a mladých, ľavicovo orientovaných dôstojníkov, ktorí sa 13. novembra 1960 otvorene vzbúrili proti rozkazom vládnucej chunty. Väčšina z nich bola vtedy zmasakrovaná, no tí, ktorý prežili sa ukryli do hôr a podľa vzoru kubánskej revolúcie odštartovali partizánsku vojnu. V tom čase najväčšia povstalecká organizácia, známa ako *Ozbrojené sily povstalcov* (Fuerzas Armadas Rebeldes), uskutočňovala útoky proti vojenskej chunte a jej podporovateľom aj priamo v Guatemala City, pričom napr. v r. 1968 zavraždili amerického veľvyslanca *Johna Gordon Meina*. V priebehu 70. rokov vzniklo viacero ďalších povstaleckých skupín, ako napr. *Revolučná organizácia ozbrojeného ľudu*, či *Partizánska armáda chudobných*, pričom všetky tieto organizácie nadviazali úzku spoluprácu.

Armáda už od začiatku proti povstalcom podnikala tvrdé kroky a zintenzívnila represie, pričom od druhej polovice 60. zriaďovala tzv. eskadry smrti, ktoré uskutočňovali početné vraždy, únosy a „zmiznutia" politických odporcov režimu. Napriek všetkým týmto udalostiam však občiansky konflikt v 60. a 70. rokoch mal pomerne nízku intenzitu oproti tomu, čo nasledovalo v 80. rokoch.

1980 – 1996
-----------

Spustením udalostí tzv. *totálnej vojny* sa stali udalosti z 31. januára 1980, keď skupina demonštrantov z radov domorodých indiánskych farmárov obsadila španielsku ambasádu v Guatemala City. Urobili tak preto, aby upozornili na vraždy a únosy roľníkov, ktoré na vidieku uskutočňovali eskadry smrti. Guatemalská armáda napriek nesúhlasu španielskej vlády uskutočnila proti demonštrantom brutálny zásah, ktorý vyústil do požiaru celej ambasády a smrti 36 protestujúcich.

Tento incident viedol k celonárodným nepokojom a zintenzívneniu činnosti guerillových skupín. Armáda odpovedala brutálnymi represiami, ktorých obeťami sa stali hlavne domorodí mayskí obyvatelia obviňovaní z podpory povstalcov. Pri protipovstaleckej ofenzíve bola uplatňovaná taktika spálenej zeme, počas ktorej došlo k mnohým veľkým masakrom civilného obyvateľstva, pričom medzi najznámejšie prípady patria udalosti zo 6. decembra 1982, keď vojaci v dedine Dos Erres zavraždili vyše 200 civilistov, vrátane žien a detí, či masaker v dedine Plan de Sánchez z 18. júla 1982 (viac ako 250 obetí). Celkovo je zdokumentovaných počas konfliktu vyše 400 podobných prípadov, väčšina z nich sa odohrala na začiatku 80. rokov v provincii Quiché. Počas tohto obdobia bol prezidentom Guatemaly generál Efraín Ríos Montt, ktorému je často dávaná najväčšia zodpovednosť za spáchané vojnové zločiny.

V polovici 80. rokov síce došlo k čiastočnému obnoveniu demokracie, armáda si však stále zachovávala veľkú moc a hlavne na vidieku pokračovala v „akciách" proti tzv. „ľavicovým teroristom". Tak to pokračovalo až do polovice 90.rokov, keď bol demokratický proces naplno obnovený, vplyv armády sa obmedzil a vláda začala mierové rozhovory s povstalcami. Tie sa skončili 29. decembra 1996 podpísaním mierovej dohody, ktorá definitívne ukončila 36 rokov trvajúci občiansky konflikt. Kvôli dohľadu nad dodržiavaním mieru bola do r. 2004 v Guatemale umiestnená mierová misia OSN.

Americký vojenský poradcovia v Guatemale (úplne vpravo stojí plukovník Carlos Arana, vojenský prezident v rokoch 1970 – 1974)

Následky
--------

Podľa analýzy OSN podporovanej guatemalskej komisie pre pravdu a zmierenie, zverejnenej v r. 1999, si občiansky konflikt vyžiadal okolo 200 000 obetí, od 40 000 do 50 000 ľudí zostalo nezvestných. Komisia uvádza, že za 93% obetí je zodpovedná guatemalská armáda a za 3% sú zodpovední povstalci, pričom násilnosti dosiahli vrchol v r. 1982. Keďže až 83% zdokumentovaných obetí bolo mayského pôvodu, niektoré humanitárne organizácie obviňujú guatemalskú armádu z páchania genocídy voči domorodému obyvateľstvu.

Napriek týmto zisteniam bolo doteraz v súvislosti s občianskou vojnou odsúdených len niekoľko osôb, väčšinou sa im podarilo dokázať len malá časť z trestných činov, za ktoré boli pravdepodobne naozaj zodpovední. Napr. v auguste 2009 bol za podiel na "zmiznutí" 6 civilistov odsúdený na 150 rokov väzenia farmár *Felipe Cusanero*, bývalý člen eskadier smrti. Doteraz nebol odsúdený takmer žiadny z predstaviteľov vojenských vlád ani vysoko postavených armádnych dôstojníkov. Až v januári 2012 bol otvorený súdny proces s generálom *Efraínom R. Monttem*, ktorý vo veku 85 rokov čelil obvineniam z genocídy a zo zločinov proti ľudskosti. V máji 2013 bol generál uznaný vinným a bol odsúdený na 80 rokov väzenia.

Napriek závažnosti občianskej vojny v Guatemale jej dlho bola venovaná len veľmi malá medzinárodná pozornosť a publicita. Je preukázané, že na tom mala výraznú zásluhu vláda USA, obzvlášť za administratívy prezidenta Ronalda Reagana. Predstavitelia USA porušovanie ľudských práv v Guatemale marginalizovali, zamlčovali, či dokonca priamo popierali, hoci z odtajnených správ z toho obdobia je zrejmé, že o ňom boli obšírne informovaní. Tento postoj bol zapríčinený aj tým, že USA vojenskú diktatúru výrazne podporovali a mnohí vojaci a členovia eskadier smrti boli v USA aj priamo vycvičení. Vláda Spojených štátov to na sklonku Studenej vojny robila hlavne zo strachu pred možnosťou, žeby sa ľavicoví povstalci dostali v krajine k moci, podobne ako to bolo v tom čase v Nikarague či predtým na Kube. Prezident Bill Clinton to po zverejnení správy komisie OSN v r. 1999 pripustil a povedal, že „podporovanie Guatemaly v tom čase bolo nesprávne".

Výraznú zásluhu na rozširovaní medzinárodného povedomia o vojne v Guatemale má guatemalská indiánska aktivistka Rigoberta Menchú, ktorá bola v r. 1992 za svoju snahu ocenená Nobelovou cenou mieru.

Referencie
----------

1. ↑   *Clinton: Support for Guatemala Was Wrong* [online]. The Washington Post. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Historical Archives Lead to Arrest of Police; Officers in Guatemalan Disappearance* [online].. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Guatemala: Spomienka na ticho Správa guatemalskej komisie pre pravdu a zmierenie (po anglicky)