recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Maary Gemündener, Weinfelder a Schalkenmehrener v Nemecku.
**Maar** alebo **explozívny kráter** je sopečná forma kráteru s nízkym reliéfom, vytvorená pri freatomagmatickej erupcii zapríčinenej kontaktom spodných vôd s magmou. Okraj kráteru často obsahujú fragmenty vulkanitov pochádzajúcich z diatrémy pod maarom.

Maary sú plytké a majú ploché dná. Priemer býva od 1 m do 200 m, hĺbka od 1  do 20 m. Maary vytvárajú malé výbušné sopky. Samotné kruhovité krátery bývajú často zaliate vodou, čím vytvárajú menšie jazerá (tzv. maarové jazerá).

Veľký výskyt maarov je na Novom Zélande, ďalej v Nemecku v pohorí Eifel, na západe USA, ale vyskytujú sa aj v iných vulkanických regiónoch sveta. Na Slovensku sa nachádzajú neskoro-treťohorné maary v pohorí Cerová vrchovina, neďaleko Fiľakova.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **maary**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Jozef Ochaba** (\* 29. marec 1920, Štefanová – † 22. január 2009, Pouillé, Francúzsko) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, misionár a exilový pracovník.

Životopis
---------

Narodil sa v Štefanovej a gymnázium navštevoval v Šaštíne a v Trnave. Saleziánsky noviciát si vykonal vo Svätom Benediku. Teologické štúdiá absolvoval na Saleziánskej teologickej vysokej škole vo Svätom Kríži nad Hronom (1946 – 1950).

Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný a následne poslaný na preškolenie (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K).

V októbri 1950 sa mu podarilo ujsť zo Slovenska. Za kňaza bol vysvätený v Turíne (Taliansko) 1. februára 1951. Ako misionár pôsobil v Gabone, Belgicku a najmä vo Francúzsku, kde veľmi aktívne udržiaval styky so slovenskými krajanmi a krajanskými spolkami.

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava: Don Bosco, 2019. ISBN ISBN 978-80-8074-436-6. S. 14, 290 - 291.
* KUBANOVIČ, Zlatko: *Jozef Ochaba a jeho občiansky preukaz.* In: *Don Bosco dnes*, roč. 48. č. 2/2017, s. 26 – 27
* OCHABA, Jozef, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 1002 – 1003.
Logo
Noviny z roku 1949
**Žen-min ž'-pao** (čín. 人民日报 – Rénmín Rìbào) alebo *Ľudový denník* (často sa možno stretnúť aj s anglickým titulom *People's Daily*) sú oficiálne noviny Komunistickej strany Číny, s nákladom cez 3 milióny výtlačkov najčítanejšie noviny v Číne.

Noviny prvýkrát vyšli 15. júna 1948 v Pching-šane v provincii Chu-pej ako tlačovina miestneho straníckeho výboru. Po oslobodení Pekingu na jar 1949 sa redakcia presťahovala tam a v auguste toho istého roku sa zo Žen-min ž'-pao stal oficiálny celočínsky denník, ktorý na konci 50. rokov plnil úlohu jedného z hlavných šíriteľov reformy písma - odvtedy je písaný v zjednodušených znakoch.

Dodnes sú články, úvodníky a komentáre v týchto novinách miestom, kde čínske vedenie (s väčším či menším stupňom oficiality) zverejňuje svoje názory na najrôznejšie otázky politiky a každodenného života. Od 1. januára 1997 Žen-min ž'-pao funguje tiež v internetovej verzii, najprv len po čínsky, dnes aj po anglicky, japonsky, francúzsky, španielsky, rusky a arabsky.

Pozri aj
--------

* Sin-chua - štátna spravodajská agentúra Čínskej ľudovej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Žen-min ž'-pao**

Externé odkazy
--------------

* on-line verzia Žen-min ž'-pao (po čínsky)
* People's Daily (anglická on-line verzia)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žen-min ž'-pao na českej Wikipédii.*
**Pavol Spitzkopf-Urban**, alebo **Paul Spitzkopf starší** (\* dátum narodenia a smrti nie je známy) bol spišskonemecký horský vodca.

Prvé výstupy na vysokotatranské štíty uskutočnil s mnohými horolezcami. Často bol spoločníkom Karola Englischa, s ktorým urobil prvovýstup na Veľké a Prostredné Solisko (1903), Vyšnú a Prostrednú Soliskovú štrbinu a Soliskovú lávku. S Karolom Jordánom prví v zime 1904 vystúpili na Prostredný hrot. V zimných podmienkach 11. apríla 1903 spolu s Harrym Bercelim, Karolom Jordánom a horským vodcom Jánom Franzom st. prví vystúpili na Vysokú. V zime 26. decembra 1906 Imre Barcza, Ján Breuer ml. a Pavol Spitzkopf urobili prvovýstup na Baranie sedlo a s Januszom Chmielowskim ako prví v zime 1905 vystúpili na Gerlach. V roku 1907 spolu s Ferencom Kienastom a Jánom Breuerom 8. augusta 1907 boli prví, ktorí prešli z východu na západ cez Batizovský hrebeň.

Pavol Spitzkopf patril do veľkej rodiny Spitzkopfovej, z ktorej pochádza viacero horských vodcov, ktorí vykonali vysokotatranské prvovýstupy. Historické pramene o tejto rodine pochádzajú viac menej z polovice 19. storočia. Najznámejší z nej je Martin Spitzkopf-Urban. Spolu s horským vodcom Jánom Stillom, Jánom Gellhoffom, staviteľom z Veľkej, a dvomi ďalšími neznámymi lovcami kamzíkov v roku 1874 vystúpili na Gerlachovský štít. Horskými vodcami z tejto rodiny boli aj Matthias-Schmied, Pavol, Andreas a Johann, neskôr Pavol Spitzkopf mladší, Pavol Spitzkopf starší (obaja s prídomkom Urban), Jakub i Walter Spitzkopfovci.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paul Spitzkopf na poľskej Wikipédii.*
**Jozef Mokoš** (\* 11. marec 1941, Sereď) je slovenský básnik, dramatik, spisovateľ pre deti.

Životopis
---------

Po maturite na strednej škole v Ružomberku (1958) študoval v roku 1958 – 1962 bábkoherectvo a dramaturgiu bábkového divadla na Akadémii múzických umení v Prahe. V roku 1962 – 1971 bol členom, 1971 – 1973 dramaturgom, 1973 – 1978 umeleckým šéfom, 1978 – 1981 riaditeľom Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici, 1981 – 1992 dramaturgom poetického súboru Novej scény a umeleckým vedúcim Štátneho bábkového divadla, od 1992 je pedagógom na VŠMU v Bratislave.

Debutoval básnickou poémou *Praskanie krvi* (1962), ktorá reflektuje pocity vtedajšej mladej generácie. Zbierka *Jesenné litánie* (1969) je poetickým protestom proti morálnej dvojtvárnosti vládnuceho systému i ľudí v ňom. Výrazne sa prejavil v tvorbe pre deti a mládež. Autor bábkových hier, adaptácií a prekladov pre súbory, v ktorých pôsobil, ako i mnohých zhudobnených textov s jasne formulovaným morálnym akcentom. Výber z tejto časti tvorby *Hry ako hry* alebo *Zahrajte sa s nami* (1982) obsahuje 16 bábkových hier a viacero básnických textov. Detským čitateľom je venovaná aj *Vkladná knižka rozprávok a básní* (2000).

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov*
* INŠTITORISOVÁ, Dagmar – BOKNÍKOVÁ, Andrea – HLEDÍKOVÁ, Ida – ZAMIŠKOVÁ KRAJČ, Barbora – MIKŠÍK, Matúš – TILAJČÍK, Peter: *Čítanie v mysli bábkara a básnika (Jozefa Mokoša)*. Bratislava : UNIMA, 2016. 424 s. + príl. 1 DVD. ISBN 978-80-972485-8-1.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 127070726
* GND: 1165838060
* ISNI: 0000 0000 5547 4124
* LCCN: n84126223
* NK ČR: ola2002152281
* SNK: 172145
* VIAF: 40538131
* WorldCat: lccn-n84126223
**Pavol Poničan** (Ponicsan) (\* 28. december 1875, Očová – † 22. február 1929, Bratislava) bol slovenský právnik.

Rodina
------

* otec Ján Poničan
* matka Anna rod. Krnáčová
* syn Ján Poničan (adoptívny)
* manželka Malvína rod. Lešková

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Očovej, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici a na právnickej fakulte v Budepešti. Pracovník notárskeho úradu v Očovej, úradník, podnotár, 1920 vedúci administratívy župného úradu v Banskej Bystrici, 1922 pracovník Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska, 1927 vedúci samosprávneho odboru Krajinského úradu v Bratislave. Popredný slovenský odborník v administratívnom práve, zaslúžil sa o výchovu kádrov pre notárske úrady, 
1919 v Banskej Bystrici založil a viedol prvý slovenský náukobeh, významne prispel k realizácii župnej reformy. Prispieval do odbornej tlače i do novín. Spoluzakladateľ a úradujúci podpredseda Zväzu sociálnych-zdravotných spolkov na Slovensku.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 116 - evanjelická farnosť Očová

Autoritné údaje: * NK ČR: jn20010316091
* SNK: 167068
* VIAF: 4676156858650249780005
**Stredný paleolit** je obdobie paleolitu v rokoch 250 000/130 000/125 000 - 40 000/35 000 pred Kr.

Antropogenéza
-------------

Charakteristické je výskytom druhu človek neandertálsky, ale paralelne (cca. od roku 200 000 pred Kr.) už existoval aj druh človek rozumný. Spočiatku (prevažne do 200 000 pred Kr.) ešte existoval aj človek heidelberský (archaický Homo sapiens). Čiastočne sporný je zatiaľ druh Homo floresiensis (tzv. hobbit; nález z roku 2003), ktorý sa vyskytoval ku koncu obdobia.

Časové vymedzenie
-----------------

250 000/200 000 pred Kr. sú prvé nálezy neandertálca, 135 000/130 000/125 000 je začiatok klasických nálezov neandertálca v Európe, 40 000/35 000 pred Kr. je začiatok nálezov kromaňonca.

Pred stredným paleolitom sa vyskytoval starý paleolit (v užšom zmysle); po ňom nasledoval mladý paleolit (v užšom zmysle).

Geológia
--------

Tomuto obdobiu geologicky zodpovedá pokračovanie štvrtohôr a ľadovej doby so striedajúcimi sa glaciálmi (ľadovými dobami) a integlaciálmi (interglaciálmi), ako aj koniec stredného pleistocénu (0,781 mil. - 0,126 mil. rokov pred Kr.) a podstatná časť mladého pleistocénu (0,126 mil. rokov pred Kr. – ca. 9600 pred Kr.).

Slovensko
---------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Stredný paleolit na Slovensku*
Na Slovensku sa v tomto období (250 000 - 40 000 pred Kr.) vyskytovali tieto kultúry:

* clactonien
* acheuléen (?)
* premoustérien
* moustérien
* mikromoustérien
* levallois moustérien
* micoquien

Z tohto obdobia (asi 100 000 pred Kr.) pochádza aj významný nález skamenej výplne lebky neandertálca z Gánoviec.
**Model prvkov so sústredenými parametrami** zjednodušuje opis správania sa priestorovo rozložených fyzikálnych systémov do topológie pozostávajúcej z diskrétnych objektov, ktoré približne opisujú správanie sa týchto systémov za určitých predpokladov. Tento princíp sa využíva v elektronických systémoch (vrátane elektroniky), mechanických sústavách, pri šírení tepla, v akustike atď. 
Matematicky povedané, zjednodušenie redukuje stavový popis systému na konečný počet, parciálne diferenciálne rovnice (PDR) v spojitom čase a stavový model fyzikálnych systémov do obyčajných diferenciálnych rovníc s konečným počtom parametrov.

Model prvkov so sústredenými parametrami v elektronických systémoch
-------------------------------------------------------------------

Model prvkov so sústredenými parametrami v elektrických obvodoch tvorí zjednodušený predpoklad, že vlastnosti takého obvodu, ako sú odpor, kapacita, indukčnosť a zisk, sú sústredené v ideálnych elektrických súčiastkach: odpory, kondenzátory a cievky atď. , ktoré sú pospájané prostredníctvom dokonale vodivých vedení.
Model prvkov so sústredenými parametrami je efektívny pokiaľ Lc << λ , kde Lc označuje charakteristickú dĺžku obvodu a λ označuje vlnovú dĺžku v obvode. V prípade, keď platí opačná nerovnosť, sa musia brať do úvahy všeobecnejšie modely, ako napríklad model s rozloženými prvkami (vrátane prenosových vedení), ktorých dynamické správanie je popísané Maxwellovými rovnicami. 

Reálne súčiastky nevykazujú ideálne vlastnosti. Ako ukážku možno uviesť zvod v kondenzátoroch, kde si možno predstaviť kondenzátor, ku ktorému je paralelne pripojený veľký odpor. Podobné je vysvetlenie pre indukčnú reaktanciu, kde si možno predstaviť vývody súčiastky ako sériu malých induktorov.

Model prvkov so sústredenými prvkami v mechanických systémoch
-------------------------------------------------------------

Zjednodušujúce predpoklady v tejto oblasti sú: 
a) všetky telesá sú pevné telesá
b) všetky vzájomné pôsobenia medzi pevnými telesami sa uskutočňuje cez kinematická dvojica (kĺby), pružiny a tlmiče
Resolí
**Resolí** alebo **resoli** je likér typický pre kastílske mestečko Cuenca v Španielsku. Obsah alkoholu sa pohybuje medzi 16-18 stupňami. Ingrediencie, z ktorých je tento nápoj vyrobený, sú zvyčajne káva, anízovka alebo pálenka, škorica, pomarančová a citrónová kôra, cukor, klinčeky a voda, aj keď každá značka má svoj vlastný recept.

Charakteristika
---------------

Resolí je nápoj s charakteristickou chuťou. Zvyčajne sa pije samostatne alebo s ľadom počas jedla a často sa podáva k sladkým koláčom ako napríklad *alajú*, čo je koláč typický pre Cuencu. Medzi príležitosti kedy sa pije resoli vo väčšom množstve patria Vianoce a hlavne Veľká noc. V malom množstve má dobrý vplyv na trávenie.

Resoli, ktoré nájdeme v obchodoch, sa predáva vo fľaškách, ktoré majú často tvar spätý s mestečkom Cuenca: známe Casas Colgadas alebo významné budovy či *Nazareno* a pod. Niektoré reštaurácie podávajú resoli ako pozornosť podniku k zákuskom v malých sklenených džbánoch.

Ako zaujímavosť treba spomenúť, že aj napriek správnemu grafickému zobrazeniu slova resoli (bez akcentu), ho mnohí turisti, ktorí navštívia Cuencu vyslovujú ako *resolí*, teda s ostrým prízvukom na poslednej slabike. Dôvodom je istá obchodná značka likéru, ktorá sa stala známou vďaka dvom skutočnostiam, a to fľaškovaniu nápoja do malých nádob, ktoré majú tvar typických Casas colgadas a taktiež vďaka tomu, že na debničkách, aby odlíšili svoju značku, predĺžili posledné písmeno „i" a to so zámerom popliesť ľudí, aby tí, ktorí si kúpia tieto debničky, likér nazývali "resolí" (s prízvukom na poslednej slabike). Názov resoli pochádza zo slova rosoli a resolí je iba marketingový ťah obchodnej značky, ktorá dosiahla aby Real Academia Espaňola (RAE) akceptovala tento názov ako synonymum pôvodného názvu. V starších vydaniach slovníkov RAE boli pridané len slová rosoli a resoli a dnes v poslednej edícii sú akceptované všetky tri názvy rosoli, resoli aj resolí.
**Model významu frazémy** je model opisu významovej štruktúry a významových vzťahov frazém. Rozlišujeme semaziologické a onomaziologické modely. K semaziologickým patria lineárne, vetvené, stupňovité a hierarachické. Lineárne modely vychádzajú z tradičnej lexikologickej interpretácie o členení významu na zložku nocionálnu (konceptuálnu) a pragmatickú (konotatívnu, resp. asociatívnu) (V. N. Telija, J. Filipec – F. Čermák, 1985). Vetvené vychádzajú z toho, že zložkám významu v slovníku nemožno priradiť jednoznačne zreteľný sémantický príznak, čo spôsobuje otvorenosť významu voči kontextuálnej špecifikácii. Pri opise sa analyzujú fakultatívne a potenciálne situačné prvky a tiež špecifickosť deskriptívneho jadra. Výhodou takéhoto modelu je, že sa tu prehľadne špecifikuje valencia a kontext okolo deskriptívnych komponentov a tento opis možno ďalej vetviť a precizovať, pričom možno doň zakomponovať okrem situačného vymedzenia aj pragmatické zložky z lineárnych modelov, napr. emocionálnu a hodnotiacu zložku. Ďalšie modely (stupňovitý, resp. viacúrovňový a tzv. procedurálny, resp. funkčný) vychádzajú zo stupňovitého opisu sémantickej a syntaktickej štruktúry frazém. V stupňovitom modeli sa na najvyššej úrovni frazéma priraďuje k abstraktnému pojmu (tzv. archisémovej formule) do určitého lexikálno-sémantického poľa. Ďalej nasleduje tzv. bázová propozícia s uvedením predikátových sém a s počtom premenných argumentov a konotatívnych prvkov. Ďalej sa špecifikuje sémanticko-denotatívna distribúcia argumentov v rámci tzv. sémantického vetného modelu. Na štvrtom stupni sa špecifikujú morfosyntaktické reštrikcie predikátu a určuje sa syntaktická distribúcia v podobe výpočtu argumentov, vrátane ich záväzného a fakultatívneho obsadenia. K tomu pristupuje diastratálna (pragmaticko-štylistická) charakteristika a výklad významu (B. Wotjak). V hierarchickom modeli ide o kombináciu vetveného a stupňovitého modelu. Model zachytáva hybridnú povahu frazém, ktorá je z hľadiska funkcie akoby pomenovaním, no jej štruktúra je syntaktickej povahy. Význam frazémy sa podľa tohto modelu skladá z tzv. vecného denotátu, ku ktorému sa hierarchicky pripájajú ďalšie zložky: zafixovaný obraz, hodnotenie, expresívnosť, emocionálnosť a estetickosť (F. Miko). Onomaziologické modely – tezaury zachytávajú významové vzťahy medzi frazémami v hierarchickom usporiadaní vzhľadom na ich nadradené kategoriálne pojmy. Porov. ideografický opis frazém.

Literatúra
----------

* J. Filipec – F. Čermák, 1985;; V. N. Telija, 1987; P. Ďurčo, 1987/88; B. Wotjak, 1992; F. Miko a kol. 1989.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Reputačný manažment** je proces monitoringu procesov v spoločnosti, kvality služieb a produktov a zbierania názorov druhých strán na tieto záležitosti s cieľom ich vyhodnotenia a vylepšenia daných procesov, služieb alebo produktov. 

Takéto štatistiky a informácie sú dôležité hlavne z jedného dôvodu, zlepšovanie reputácie a teda zvyšovanie hodnoty značky spoločnosti alebo jednotlivca na trhu. Celý proces získavania údajov pre potreby reputačného manažmentu môže byť veľmi zdĺhavý a môže zahrňovať všetko od toho, čo si ľudia hovoria medzi sebou až po štatistické dáta získané anketami či analytickými nástrojmi.

Problematika reputačného manažmentu sa do popredia dostala hlavne s rozšírením počítačov a novými možnosťami ako ľudia medzi sebou komunikujú. Penetrácia internetu neustále zvyšovala potrebu firiem a jednotlivcov monitorovať to, o čom ľudia hovoria, čo si myslia a čo zdieľajú s druhými. Preto sa spolu s rozvojom internetu odčlenila od veľmi rozsiahlej kapitoly Reputačný manažment aj podkapitola- online reputačný manažment. 
Reputačný manažment ako taký je veľmi komplexná záležitosť, ktorá sa začína už pri zakladaní spoločnosti, budovaní jej imidžu a identity a etablovaní značky na trhu.
**Trnavský potok** je potok v Dolnom Zemplíne, na území okresu Michalovce, v pramennej oblasti (cca 1,4 km) tvorí hranicu s okresom Humenné. Vlieva sa do Šíravského kanála, meria 8,5 km a je tokom VII. rádu.

Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na juhozápadnom úpätí Pirnagovho vrchu (644 m n. m.) v nadmorskej výške približne 458 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku severozápadným smerom, potom sa stáča na západ a zľava priberá prítok zo severného svahu Dlhej (527,0 m n. m.). Následne sa výrazným oblúkom stáča na juh, pričom sprava priberá prítok prameniaci západne od kóty 424,9 m. Ďalej pokračuje najprv juhozápadným smerom, vzápätí mení smer toku opäť na juh, vteká do Východoslovenskej pahorkatiny, do podcelku Laborecká niva a preteká obcou Trnava pri Laborci. Tu vytvára nevýrazný oblúk prehnutý na východ a tečie juhojuhovýchodným smerom odlesnenou poľnohospodárskou krajinou. Napokon sa stáča severojužným smerom a juhozápadne od obce Vinné ústi v nadmorskej výške cca 118 m n. m. do Šíravského kanála.

| * z
* d
* u
Vodné toky v medzipovodí Zemplínskej šíravy |
| --- |
| Vodné toky | 
* Bočný kanál
* Boháč
* Hrabový jarok
* Jovsiansky potok
* Kamenný potok
* Kusín
* Lomocký potok
* Myslina
* Porubský potok
* Remetský potok
* Skalný potok
* Sokolský potok
* Stará rieka
* Suchý potok
* Šíravský kanál
* Štôlniansky potok
* Tomášovský potok
* Trnavský potok
* Viniansky potok

 |
| Vodné plochy | 
* Jovsiansky rybník
* Kusínsky rybník
* Vinianske jazero

 |
**Matej Lacko** alebo staršie **Matej Szepsi-Lacko** (maď. Szepsi Laczkó Máté; \* asi 1570, Moldava nad Bodvou – † 1633) bol kronikár, vinársky odborník a kalvínsky kňaz. Vynálezca výroby tokajského výberu (aszú).

Životopis
---------

Študoval v Sárospataku na kalvínskom gymnáziu, následne od roku 1608 teológiu na univerzite vo Lutherstadt Wittenberg. V rokoch 1603 – 1607 pôsobil ako farár v obci Olaszliszka, následne ako učiteľ v Košiciach. Od roku 1614 bol dvorný kazateľ Michala Lórantfiho v Erdőbénye.

Na panstve Lórantfiovcov experimentoval s výrobou vína a vynašiel spôsoby výroby tokajských výberov (maď. aszú). Podrobnejšie: „V roku 1631 bol za spracovanie hrozna a výrobu vína zodpovedný Máté Laczkó [Matej Lacko]. Pretože sa bál útoku Turkov, nariadil zber hrozna oneskorene. Vďaka tomuto oneskoreniu niektoré hrozná chytili ušľachtilú pleseň a boli zozbierané a tlačené oddelene, predtým, ako sa nalievali do muštu. Výsledné víno predávané okolo Veľkej noci si v ďalšom roku získalo veľký obdiv. Toto víno odovzdal svojej panej Zuzane Lorántffy [Zuzana Lórantfiová], vtedy už Rákoci [Rákociová, manželka Juraja I. Rákociho], ktorej veľmi zachutilo a prikázala ho vyrábať v čo najväčšom množstve."

Autor (za jeho života nevydanej) kroniky s názvom *Kronikajá* (v maďarčine), v ktorej sa venoval najmä udalostiam z východného Uhorska v rokoch 1521 – 1624. Dielo predstavuje významný historický prameň pre toto obdobie.

Zdroje
------

1. 1 2  Szepsi-Lacko, Matej. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok V R – Š. Bratislava : Veda, 1981. 792 s. S. 675.
2. 1 2 3  LACKO, Matej. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok V Km – L. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2013. 852 s. ISBN 978-80-8149-011-8. S. 583.
3. ↑  NAGYOVÁ, Gabriela; KLIMKOVÁ, Tatiana. Víno kráľov – kráľ vín : tokajské a jeho objaviteľ Szepsi Laczkó Máté. In:  *Bibliografický zborník 2014 : kolokvium českých, moravských a slovenských bibliografov, Malokarpatská knižnica v Pezinku 5. – 7. 10. 2014*. Martin : Slovenská národná knižnica, 2015. 243 s. Dostupné online. ISBN 978-80-8149-047-7. S. 65 – 75.
4. ↑  Mathias LACKÓ. In: KUZMÍK, Jozef. *Slovník autorov slovenských a so slovenskými vzťahmi za humanizmu*. 1. vyd. Zväzok 1. : A – M. Martin : Matica slovenská, 1976. 492 s. S. 387.

Ďalšia literatúra
-----------------

* ŽADANSKÝ, Juraj. *Z dejín a súčasnosti tokajského vinohradníctva a vinárstva*. Trebišov : Vlastivedné múzeum v Trebišove, 2009. 207 s. ISBN 978-80-89412-07-5. S. 143 – 144.

Autoritné údaje: * PIM: PIM98747
**Matej Lochman** (\* 24. február 1561, Banská Bystrica – † 4. september 1620, Mošovce) bol slovenský evanjelický kňaz, kronikár a pedagóg.

Jeho synovia boli Ján Lochman a Pavol Lochman.

Životopis
---------

Syn Juraja Lochmana, banskobystrického práporčíka padlého v bitke pri Sečanoch a Anny rod. Bystrickej. Navštevoval školy v niekoľkých mestách na Slovensku. Roku 1588 si vzal za manželku Levočanku Hedvigu rod. Cirbovú. Najprv bol rektorom v Levoči, roku 1593 povolaný za učiteľa do Štiavnice, neskôr rektor v Žiline, roku 1595 farárom v Sučanoch.  Od roku 1596 evanjelický kňaz v Mošovciach, 1615 turčiansky senior. Proti obvineniam z kalvinizmu sa bránil roku 1609 u palatína Juraja Thurzu. Autor knihy, denníkov a obranných spisov o viere (v rukopisoch).

Referencie
----------

1. 1 2  PAULINY, Ladislav. *Dejepis superintendencie nitranskej dl'a starých i novšich prameňov*. tlačou J.Bežu a spol. [cit. 2022-11-01].

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Sado
**Sado** (jap. 佐渡国 – Sado no kuni) bola stará japonská provincia až do konca 19. storočia, keď sa súčasťou prefektúry Niigata. Provincia sa nachádzala na rovnomennom ostrove Sado, pri pobreží prefektúry Niigata (resp. provincie Ečigo).

Sado je jedným z najodľahlejších území Japonska a tak sa stalo často miestom exilu šľachty a aristokracie, keď sa dostala do nemilosti. Ľudia boli tu tiež posielaní do baní na striebro a zlato. V období Kamakura bola provincia priradená klanu Honma z Honšú a jeho nadvláda nad Sado pokračovala aj do roku 1589, keď ostrov prevzal Kagekacu Uesugi z provincie Ečigo. Tokugawaský šóguni si neskoršie vytvorili zo Sado vlastné léno (po Sekigahare) a prevzali priamu vládu nad jeho baňami. 

V súčasnosti je celý ostrov mestom Sado.

Dejiny
------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Sado, Niigata#Dejiny*

Bývalé okresy
-------------

* Hamoči (羽茂郡)
* Kamo (賀茂郡)
* Sawata (雑太郡)

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Matej Polereczky** (\* cca 1662, Mošovce – † 1722 ) bol obchodník a povstalec.

Životopis
---------

Obchodník so súknom v Banskej Bystrici, kde bol (21. februára 1696) prijatý za mešťana. Väznený pre dlžoby a zbavený majetku, po prepustení mestský prepravca v Banskej Bystrici (1702). 

Už v roku 1703 sa zapojil do kuruckého povstania Františka II. Rákociho. Kapitán karabinierského pluku povstaleckého vojska, viedol boje v okolí Banskej Bystrice. Neskôr získal hodnosť majora, ale po jeho porážke emigroval s celou rodinou do Poľska a neskôr do Francúzska. 

Ako účastníkovi Rákocziho povstania mu na príkaz vrchného generála M. Berecsényho Mestská rada v Banskej Bystrici hnuteľný majetok vrátila (1704). Jeho dvaja synovia sa napokon usadili vo Francúzsku, kam sa starší Andrej dostal v roku 1719 v sprievode manželky Františka II. Rákociho Šarloty Amálie von Hessen-Rheinfels. V Berčéniho husárskom pluku pôsobil i jeho brat Matej Polerecký (mladší), i najstarší syn František Andrej Filip (niekedy v prameňoch udávaný aj ako Fridrich), ktorý svoju kariéru zavŕšil hodnosťou generála.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Sad Andreja Kmeťa** je mestský park v Piešťanoch. V roku 2011 boly vyhlásený za národnu kultúrnu pamiatku Slovenskej republiky. Park je pomenovaný na počesť biológa Andreja Kmeťa. V období komunizmu mal názov *Gottwaldove sady*.

Pôvodne bol kúpeľným parkom, ktorý založil v roku 1865 vlastník majetkov v Piešťanoch a v Hlohovci František Erdődy. Súčasne dal postaviť dnes už nejestvujúce letné divadlo *Aréna* v miestach, kde teraz stojí Kúpeľná dvorana v ktorej sa nachádza Balneologické múzeum. V tom istom roku postavili zaniknuté stavby hudobného pavilónu *Estráda* a oddychového altánku *Rondeau*. 

V rokoch 1974 – 1979 bol na východnom okraji parku postavený Dom umenia podľa plánov architekta Ferdinanda Milučkého.

Sad A. Kmeťa, Dom umenia a okolie.
Sad A. Kmeťa, Dom umenia a okolie.

Referencie
----------

1. 1 2   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2015-09-10]. Dostupné online.

Súradnice: 48°35′22″S 17°50′17″V﻿ / ﻿48,589421°S 17,838128°V﻿ / 48.589421; 17.838128
**Matej Jančo** (pseudonym *Smrekovský*) (\* 28. február 1896, Smrečany  –  † 25. október 1915, Dobergo, Taliansko) bol slovenský národnokultúrny pracovník.

Životopis
---------

V roku 1908 – 1911 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde pôsobil ako spoluorganizátor národných spolkov *Bratia* a *Sokol*. V rokoch 1911 – 1912 pokračoval v štúdiách v Kežmarku. Od júla 1912 bol tajomníkom tajného študentského spolku Mor ho!, ktorý presadzoval výchovu slovenskej mládeže v národnom duchu, písal básne s národným zameraním. Za svoju buditeľskú činnosť bol odsúdený a vylúčený zo všetkých škôl v Uhorsku.

V štúdiu preto ďalej pokračoval na Obchodnej akadémii v Hradci Králové (1913 – 1914). Redigoval v Kežmarku najskôr rukou písaný, v rokoch 1913 – 1914 v Hradci Králové tlačený časopis *Púčky*.

V roku 1914 narukoval ako vojak rakúsko-uhorskej armády. Zahynul na talianskom fronte.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Havlíček Venceslav: *Matej Jančo.* B. M.: b. v. 1932, 39 s.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 44°23′00″S 19°06′0″V﻿ / ﻿44,38333°S 19,10000°V﻿ / 44.38333; 19.10000

**Zvornik** (srb. *Зворник*) je mesto v Bosne a Hercegovine, v Republike srbskej. Je administratívnym centrom regiónu Vlasenica. Leží na hranici so Srbskom. Podľa posledného sčítania ľudu tu žilo 14 852 obyvateľov.

História
--------

Zvornik patrí k najstarším mestám v Bosne a Hercegovine, prvýkrát je spomenutý v roku 1410, a to pod názvom *Zvonár*. Založený bol na obchodnej ceste medzi vtedajšou Bosnou a východnými územiami expandujúcej Osmanskej ríše, na obchodnej ceste spájajúcej Belehrad so Sarajevom. Počas tureckej vlády bolo mesto centrom samosprávneho útvaru, známeho ako Sandžak. V roku 1910 malo mesto cez tri a pol tisícky obyvateľov. Rakúsko-Uhorská správa zaviedla európske vzdelanie (prvé gymnázium bolo otvorené v roku 1886 a pomohla s rozvojom infraštruktúry, prevažne ciest a železníc).

V časoch socialistickej Juhoslávie boli v meste a jeho okolí vybudované rôzne priemyselné podniky. Ku koncu 80. rokov sa budovala železničná trať do Tuzly.

Počas občianskej vojny v 90. rokoch tu došlo k veľkým zmenám z hľadiska zloženia obyvateľstva, rovnako ako v celej oblasti východnej Bosny. Mesto opustili Chorváti a Bosniaci a nasťahovali sa sem zo západných častí krajiny vyhnaní Srbi. Dochádzalo tu k masakrom moslimského obyvateľstva. Mnoho Bosniakov sa po skončení vojny a normalizovaní pomerov vrátila.

Charakter mesta
---------------

Dnes je Zvornik známy hlavne riekou Drinou, ktorá ním preteká. Rieka oddeľuje Mali Zvornik patriaci Srbsku od zvyšku mesta, ktorý spadá pod Bosnu a Hercegovinu. Väčšina jeho obyvateľov je tvorená Srbmi, ktorí pred vojnou žili na západe krajiny. V okolí mesta sa nachádzajú hory s krásnou prírodou. Severne od mesta sa nachádza obec Karakaj, v ktorej je cestný hraničný prechod do Srbska.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zvornik**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zvornik na českej Wikipédii.*
**Trnavská univerzitná kníhtlačiareň** bola tlačiareň pôsobiaca pri starej Trnavskej univerzite. Po vzniku Trnavskej univerzity pôsobila pri nej do roku 1640 najprv ako arcibiskupská kníhtlačiareň, ktorá sa v roku 1640 transformovala na akademickú. 

Akademickú tlačiareň spravoval prefekt (člen profesorského zboru), niekedy tiež s pomocníkom, väčšinou vyučeným typografom (tzv. socius prefecti), technicky sa o ňu staral faktor, ktorého meno sa zvyčajne uvádzalo aj na titulnom liste tlače. Za 125 rokov pôsobenia akademickej tlačiarne sa ich vystriedalo 26. V polovici 17. storočia sa tlačiareň presťahovala do budovy univerzity a neskôr patrila k najvýznamnejším tlačiarňam vtedajšieho Uhorska. V roku 1770 mala 6 tlačových strojov a zamestnávala 10 strojmajstrov a 10 sadzačov. Mala vlastnú písmolejáreň i kniháreň a vlastnila tiež papierne v Dechticiach a Kláštore pod Znievom. 

Za obdobie svojej činnosti vyprodukovala okolo 5 000 rôznych kníh nielen s náboženskou tematikou, ale i diela historické, filozofické, životopisné, divadelné hry, kalendáre a pod. v rôznych jazykoch vrátane slovenčiny. Z najvýznamnejších tlačí možno spomenúť Szőlősiho *Cantus catholici*, Martina Sentivániho *Miscellanea*, Timonovu *Topographiu* a pod. Po zrušení rádu jezuitov v roku 1773 bola tlačiareň zoštátnená a stala sa z nej tlačiareň trnavská. Pod novou správou pracovala štyri roky, do roku 1777. Pri príležitosti zoštátnenia bola vyhotovená inventúra, z ktorej poznáme podrobný stav tlačiarenského zariadenia i zamestnancov, ako i produkciu a zásoby tlačiarne. 

Po roku 1777 sa zamestnanci i zariadenie trnavskej tlačiarne začali sťahovať do Budína a v Trnave zostala len ako filiálka tlačiarne budínskej Kráľovskej univerzity. Jej produkcia sa postupne znižovala, nakoniec mala troch sadzačov a štyroch strojmajstrov, no i tak vytlačila celkom 477 známych diel, z toho 71 slovenských. Nakoniec bola v roku 1798 zrušená.

Súradnice: 48°22′42″S 17°35′15″V﻿ / ﻿48,378215°S 17,587395°V﻿ / 48.378215; 17.587395
Freska znázorňujúca svadbu Alexandra Veľkého a Barziny (Stateiry) alebo Roxany z triklínia (jedálne) *Domu zlatého náramku*, Pompeje
**Echión**, **Aetión** alebo **Éetión** (starogr.  *Έχίων, Αετίων, Ἠετίων*) bol grécky maliar v 4. storočí pred Kr.

Grécky maliar Echión pôsobil približne v druhej polovici 4. stor. pred Kr. Plínius ho zaraďuje k najvýznamnejším starovekým maliarom, medzi ktorých patrili napr. Apelles, Melanthios a Nikomachos a cituje niektoré z jeho najlepších diel, a to obraz znázorňujúci boha Dionýza, obraz, ktorý personifikoval tragédiu a komédiu, slávny obraz Semiramidy v svadobnom odeve, povýšenej zo stavu otrokyne do postavenia kráľovnej a obraz starej ženy nesúcej pochodeň pred vydatou nevestou. Cicero zaznamenal, že to bol umelec, ktorý maliarske umenie doviedol k najvyššej dokonalosti.

Lukianos zo Samosaty uvádza: „*Ale prečo mám citovať sofistov, historikov, prozaikov staroveku, keď celkom nedávno maliar Aetion namaľoval, hovorí sa, obraz predstavujúci manželov Alexandra a Roxany, ktorý odniesol na olympijské hry a vystavil ho očiam všetkých divákov s takým úspechom, že Proxenides, jeden z hellanodikov, očarený jeho talentom, rád prijal Aetiona za svojho zaťa.*" Podľa Lukianovho očitého svedka scénou obrazu bola veľmi krásna spálňa, Roxana mala v prítomnosti Alexandra skromne sklopené oči, okolo nich bolo niekoľko usmievavých erosov (v podobe nahých okrídlených detí), sám kráľ podával svojej neveste girlandu a jeho najlepší priateľ Héfaistión pri nich stál s horiacou fakľou v ruke.

Podľa Plínia maliari až do prahu helenistického obdobia poznali iba štyri základné farby (bielu, žltú, červenú, čiernu) a že aj napriek tomu dokázali vytvoriť nesmrteľné diela.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Anthony Everitt. *Alexander the Great: His Life and His Mysterious Death*. New York : Random House Publishing Group, 2019. ISBN 978-04-2528-654-8. S. 324.
2. ↑  John Lyly, George K. Hunter, David Bevington. *Campaspe and Sappho and Phao*. Manchester : Manchester University Press, 1991. ISBN 978-07-1903-100-7. S. 98.
3. ↑  Johann J. Winckelmann. *Kleine Schriften • Vorreden • Entwürfe*. Berlin : Walter de Gruyter, 2011. ISBN 978-31-1089-468-4. S. 351.
4. 1 2  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,32.
5. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,78.
6. ↑  Sir George Cornewall Lewis. *An Historical Survey of the Astronomy of the Ancients*. London : Parker, Son, and Bourn, 1862. S. 409.
7. ↑  Сборник статей. *Актуальные проблемы теории и истории искусства. Выпуск 7*. Москва : Litres, 2022. ISBN 978-50-4129-526-4. S. 104.
8. ↑  Shearjashub Spooner. *A Biographical History of the Fine Arts*. New York : J. W. Bouton, 1865. S. 285.
9. ↑  Lukianos, *Herodotos*, 4.

Autoritné údaje: * GND: 139466177
* ULAN: 500084186
* VIAF: 96287812
Umelecké stvárnenie plachetnice *Cosmos 1* obiehajúcej okolo Zeme.
 ***Cosmos 1***  bol projekt americkej neziskovej spoločnosti Planetary Society, ktorého cieľom bolo vo vesmíre otestovať funkciu slnečnej plachetnice. V rámci projektu bola vypustená rovnomenná slnečná plachetnica bez posádky. Štart sa uskutočnil 21. júla 2005 o 19:46:09 UTC z ruskej vojenskej ponorky *Borisoglebsk* v Barentsovom mori. Zlyhanie nosnej rakety Volna však zabránilo dosiahnutiu predpokladanej obežnej dráhy.

Podľa pôvodného plánu mala byť na obežnej dráhe rozbalená veľká osemdielna slnečná plachta, na kterú mali tlačiť fotóny zo Slnka a tak udeľovať plavidlu zrýchlenie (podobne, ale omnoho slabšie, by pôsobil aj slnečný vietor). Ak by bola misia úspešná, išlo by o prvé použitie slnečnej plachty ako primárneho pohonu kozmického plavidla. Išlo by tiež o prvú kozmickú misiu vedenú súkromou organizáciou pre podporu výskumu kozmu. Rozpočet projektu bol 4 milióny USD.

Priebeh misie
-------------

Plachetnica *Cosmos 1* bola vypustená 21. júna 2005 o 19:46:09 UTC.

Pozemná stanice, ktoré mali zaznamenať signál z plavidla, tento signál nezaznamenali, čo spôsobilo obavy o osud plavidla. Nakoniec 22. júna o 04:40 UTC spoločnosť Planetary Society oznámila, že v nahraných dátach zo sledovacích staníc pravdepodobne našla signál hľadaného plavidla, ktorý, ak by bol potvrdený, znamená, že Cosmos 1 dosiahla obežnú dráhu, aj keď nesprávnu.

Zatiaľ však ruské spravodajské agentúry oznamovali, že plavidlo obežnú dráhu nedosiahlo:

* 21. júna o 21:00 UTC oznámila ruská agentúra Interfax, že plavidlo nedosiahlo obežnú dráhy počas stanoveného času.
* 21. júna o 22:13 UTC oznámila ruská agentúra ITAR-TASS, že „motor prvého stupňa nosiča Volna prestal pracovať počas 83. sekundy letu".

Plánovaný priebeh misie
-----------------------

Slnečná plachetnica mohla byť použitá tiež na meranie účinku umelého mikrovlnného žiarenia vysielaného z pozemného radaru. 70m tanier v Goldstone, ktorý je súčasťou Deep Space Network agentúry NASA, mal byť použitý na ožiarenie plachiet 450kW lúčom. Tento experiment by však bol uskutočnený až po ukončení primárnej misie testujúcej kontrolovaný let slnečnej plachetnice.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálKozmonautický portál |
**Charybdis** alebo **Charybdé** alebo **Charybda** (starogr. *Χάρυβδις*- Charybdis alebo *Χάρυβδη* - Charybdé, lat. Chyrybdis) bola podľa antickej mytológie morská obluda, predstavujúca nebezpečný vír v dnešnej Messinskej úžine.

Bola dcérou boha mora Poseidóna a bohyne zeme Gaie. Predstavovala zosobnenie toho, čo sa považuje za chamtivosť a nenásytnosť. Bohovia ju znenávideli a najvyšší boh Zeus ju zhodil do mora na miesto, kde vody mora spájajú južné pobrežie pevninského Talianska a ostrov Sicíliu. Tu ďalej pokračovala vo svojej odpudivej úlohe a hltala všetko, čo jej prišlo do cesty. Za týchto okolností sa stala nebezpečnou najmä pre námorníkov, ktorí boli nútení úžinou preplávať. Miesto bolo o to nebezpečnejšie, že v jaskyni na oproti ležiacom skalisku žila rovnako hrozná obluda Skylla.

Dalo sa jej však uniknúť keď odpočívala. Podarilo sa to prvý raz Argonautom a neskôr aj ithackému kráľovi Odysseovi, keď ho cesta zaviala do jej blízkosti na svojej ceste z Tróje. Osobnú skúsenosť s Charybdou mal i trójsky hrdina Aineias na ceste do novej vlasti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Charybdis (mytológia)**

Zdroj
-----

* V. Zamarovský, *Bohovia a hrdinovia antických bájí*, Mladé letá, Bratislava, 1980
**Pavol Pavlačka** (\* 16. január 1874, Holíč † 1. august 1947, Holíč) bol slovenský roľník, osvetový pracovník a politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Pochádzal z roľníckej rodiny. Po štúdiu nižších tried gymnázia sa nakoniec nerozhodol pre kňazskú dráhu, ale začal hospodáriť na svojom majetku. Stal sa propagátorom moderného a racionálneho hospodárenia. Už na konci 19. storočia udržiava kontakty s národne uvedomelými Slovákmi (Ferdinand Juriga, Pavol Blaho a pod.). Zúčastnil sa aj bojov I. svetovej vojny. Na fronte je ťažko zranený a navyše v nej príde o život aj jeho najstarší syn Imrich Pavlačka. V roku 1916 pôsobil vo funkcii richtára Holíča. Po vzniku Česko-Slovenska sa začína angažovať v Slovenskej ľudovej strane. Mal podiel na vzniku a výstavbe katolíckeho kultúrneho domu vo svojom rodnom meste. Aktívne sa podieľal aj na organizovaní Rodobrany na Záhorí.

V parlamentných voľbách v roku 1925 je v rámci XV. volebného kraja zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za HSĽS. V poslaneckej snemovni bol členom branného, rozpočtového, sociálneho a poľnohospodárskeho výboru.

Ako poslanec sa svojím vplyvom zasadil o reguláciu rieky Morava, angažoval sa v Slovenskom kresťanskom roľníckom združení (ľudácka odborová organizácia). Taktiež sa zaslúžil o výstavbu prvých sociálnych bytov v Holíči. Bol významným regionálnym funkcionárom HSĽS aj po odchode z parlamentu. Ešte v období po vzniku Slovenského štátu v roku 1939 sa stal členom Národného výboru v Holíči. Naďalej zostal aktívnym členom nielen straníckych, ale aj rôznych záujmových združení.

Referencie
----------

1. ↑  PROKSA, Pavel. *Pavlačka Pavel* [online]. www.ezahorie.sk, [cit. 2022-12-26]. Dostupné online.
2. 1 2   Pavol Pavlačka 70-ročný. *Gardista*, 1944-01-15, roč. VI, čís. 11, s. 3.
3. ↑   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-26]. Dostupné online.
**Pavol Sauter** (**Pavol Teodor Sauter**) (\* 22. júl 1840 Heilbronn – † 14. február 1908, Kežmarok) bol nemecký tlačiar z Württemberska, ktorý sa v roku 1879 usadil v Kežmarku. Bol spoluzakladateľ a od roku 1883 jediný majiteľ prvej tlačiarne v meste. V roku 1882 – 1908 bol majiteľom, vydavateľom a redaktorom časopisu Karpathen Post.

Krátky životopis
----------------

Naučil sa umeniu kníhtlače. Zo začiatku účinkoval v Nemecku a Rakúsku, kde vo Viedni pôsobil ako korektor *Wiener Tagblatt* ( Viedenský denník). Pravdepodobne niekto z jeho priateľov mu porozprával o meste Kežmarok pod Vysokými Tatrami, kde žila početná nemecká menšina. Už rok po príchode do Kežmarku založil spolu s Carlom Robertom Schmidtom, neskorším kníhkupcom tlačiareň Sauter a Schmidt. V roku 1882 prevzali od Roberta Bökeia a Júliusa Handla týždenník Karpathen Post (v roku 1880 ho založil Robert Schwartner). Za zodpovedného redaktora bol vymenovaný profesor Friedrich Scholcz. Túto úlohu plnil do septembra 1888. Po ňom na tomto poste Pavol Sauter pracoval až do smrti. Takmer 30 rokov. Roku 1883 ( iné pramene uvádzajú rok 1886) sa rozišiel so spolumajiteľom Schmidtom a založil súkromnú firmu *Paul Sauter, Buchdruckerei-gentümer zu Kesmark* (Majiteľ kníhtlače v Kežmarku). Po jeho smrti prevzal podnik jeho syn Teodor Augustín Sauter.

Referencie
----------

1. ↑  SAUTER, Pavol. In: *Slovenský biografický slovník V. R – Š*. Martin: Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7. s. 182.
2. 1 2  SAUTER, Pavol Teodor.In: Baráthová, Nora a kol. Jadro, 2009. 335 s. ISBN 978-80-89426-02-7 s. 243.
3. ↑

Externé odkazy
--------------

z-ne.pl
**Chasapiko** (gr. *Χασάπικο*), je grécky ľudový tanec a ľudová hudba, pôvodne z Konštantinopola (Istanbul).
Názov pochádza od slova Chasapis (mäsiar), pretože tento štýl má pôvod v mäsiarstvách z byzantskej doby. Iný názov je aj „makelarikos choros" (mäsiarsky tanec). Po obsadení Turkami sa táto hudba dostala i do tureckej ľudovej kultúry, avšak má grécky pôvod.

Chasapiko je hrané v tradičnom orientálnom rytme. Po výmene obyvateľstva medzi Gréckom a Tureckom po prvej svetovej vojne Istanbul väčšina Grékov opustila a prisťahovala sa do Grécka. Priniesla so sebou mestskú tradičnú kultúru a aj Chasapiko, ktoré sa stalo v Grécku populárne. Vďaka nemu vznikla i grécka hudba Syrtaki, všeobecne známa z filmu Grék Zorba.
  
V Turecku je chasapiko známe pod menom „Kasap Havasi". Podobnú hudbu môžeme nájsť v ostatných balkánskych krajinách a Blízkom východe, zvlášť podobná je Izraelská pieseň „Hora", či srbské „Kasapsko", prípadne albánska verzia, všetky verzie vychádzajú z pôvodného byzantského konštantínopolského chasapika, ktorý sa rozšíril v osmanskej dobe.

Chasapiko sa najčastejšie hrá na kanune (orientálny brnkací nástroj), klarinete, alebo husliach, mandolínach ako zurna a dzura, novšie verzie i na buzuki. 

Tanec k tejto piesni má starý byzantský grécky pôvod, tancujú ho len muži, dvaja a viacerí, ktorí sa držia za ramená a spoločne robia zložité kroky a otočky.

Štýly
-----

* Eche jia panaja
* Chasapiko politiko
* Chasaposerviko
* Chasapiko argo (pomalé)
* Chasapiko grigoro (rýchle)

Ukážky hudby
------------

* Tradičná hudba a tanec Chasapiko
* Chasapiko melódie
* Chasapiko politiko
* Katerina Tsiridou - Ehe geia Panagia
**Agathinos** (starogr. *Ἀγαθῖνος*) bol starogrécky sochár.

Agathinos, syn Menippa z Atén, bol činný zrejme za vlády cisára Augusta. Nezachovala sa od neho žiadna socha, ale známa je jeho signatúra vyrytá na mramorovom sochárskom diele stvárňujúcom kmeň stromu, ktoré slúžilo ako podpera pre sochu:

|  |  |
| --- | --- |
| *Ἀγαθῖνος  Μενίπ̣π̣ο<υ>  Ἀθηναῖος  ἐποίησεν.*  |  *Agathinos  syn Menippa  z Atén  zhotovil* |

- text v starogréčtine

Objavená bola v archeologickej lokalite talianskeho mesta Piperno v južnom Laziu (Privernum Volscorum). Ide tu však len o kópiu originálu (zhotoveného zrejme z bronzu), preto nemožno presne datovať dobu pôsobenia tohto sochára. Pre dobu zhotovenia kópie bolo charakteristické signovať priamo sochu.

Niektoré grécke bronzové sochy sa dochovali ako rímske kópie, najčastejšie zhotovené z mramoru. Pre vytvorenie kópie z mramoru sa často vyžadovalo urobiť určité zmeny, napríklad pridaním kmeňa stromu ako opory.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Paul Graindor. *Athènes sous Auguste*. Cairo : Impr. Misr, 1927. S. 211.
2. ↑  Pauly-Wissowa. *Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft*. Stuttgart : J.B. Metzler, 1980. ISBN 978-34-7601-026-1. S. 12.
3. 1 2  Ranuccio Bianchi Bandinelli. *Enciclopedia dell'arte antica, classica e orientale*. Roma : Istituto della Enciclopedia italiana, 1958. S. 134.
4. ↑  Inscriptiones: Italy, incl. Magna Graecia, *IG XIV 1225*
5. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Agathinos*
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 392.
Francúzske korunovačné klenoty
**Francúzske korunovačné klenoty** boli symbolom kráľovskej hodnosti a používali sa najmä pri korunovácii francúzskych kráľov a kráľovien. Po zosadení kráľa Ľudovíta XVI. a vyhlásení Prvej francúzskej republiky boli klenoty rôzne prenášané.

Pôvodný rozsiahly súbor klenotov bol počas historického obdobia medzi zánikom kráľovstva a Treťou republikou poškodený, niektoré klenoty boli silne poškodené alebo zničené.

Zvyšné kráľovské klenoty sú dnes vystavované v Galérii d'Apollon v Louvri v Paríži. Okrem samotných klenotov sú tu aj najrôznejšie sady šperkov. V Muséum national d'histoire naturelle je vystavená okrem iného diamantová súprava kráľovnej Márie Antoinetty.

V roku 1792 bola kráľovská pokladnica vylúpená vzbúrencami. Väčšina korunovačných klenotov (aj keď nie všetky) bola nakoniec vrátená.

Posledným kráľom korunovaným týmito klenotami bol Karol X.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Francúzske korunovačné klenoty**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Francouzské korunovační klenoty na českej Wikipédii.*
**Agaué** alebo **Agaua** (starogr. *Ἀγαύη* – *Agaué*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Európy.

Agaué bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže jej otec so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Žrebovaním potom vybrali Agaue za manžela Lyka, syna Aigypta a jeho manželky Argyfie. Keď sa následne chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Agaué a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.