recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Déma** (z gréckeho δῆμος (*démos*) - ľud, plurál *demoi* (slov. démy), lat. *factiones*) boli združenia športových priaznivcov v hipodrómoch, v staršej literatúre považované aj za politické strany. Dnes je už tento názor považovaný za vyvrátený. Priaznivci jednotlivých strán žili spravidla v jednej štvrti a organizovali akési ľudové milície, ktoré sa neraz podieľali na výtržnostiach a nepokojoch. Démy nemali trvalý politický program a ich protesty, či akcie s politickým nádychom boli skôr reakciami na vtom čase vzniknuté problémy. Neboli teda politickými stranami v pravom slova zmysle. Samotné združenia neboli príliš veľké (v 6. storočí mali Modrí v hlavnom meste Konštantínopole asi 900 príslušníkov), avšak v prípade sporov dokázali na svoju stranu prilákať omnoho väčšie davy a dokonca vyvolať nepokoje (vzbura proti cisárovi Anastasiovi v 512, Povstanie Nika!,...)

Pôvod dém možno hľadať už v časoch Rímskej ríše, významné postavenie však dosiahli v období Byzantskej (Východorímskej) ríši. Pôvodne boli démy štyri (Zelení, Modrí, Červení, Bieli), postupom času však prevahu vo významných mestách získali najmä zoskupenia Zelených (*prasinoi*) a Modrých (*venetoi*).
Význam dém bol veľký najmä v 6. storočí, po 7. storočí bol ich vplyv obmedzený iba na ceremoniálne funkcie.

O presnej sociálnej štruktúre dém sa mnoho nevie, podľa niektorých názorov však Modrí viac inklinovali k ortodoxii a presadzovali záujmy bohatých vlastníkov pozemkov, Zelení mali naopak presadzovať skôr monofyzitizmus a presadzovať záujmy remeselníkov a kupcov. Skutočná sociálna štruktúra strán však taká jednoduchá nebola a v oboch démach sa nachádzali vyznávači oboch vierovyznaní a osoby s rozličným profesijným zameraním.

Referencie
----------

1. ↑  Demoi In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 127.
2. 1 2 3  ZÁSTĚROVÁ, Bohumila. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8. S. 61 – 62.
3. 1 2  CIRCUS FACTIONS. In:  *Historical Dictionary of Byzantium*. Ed. John R. Rosser. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 2001. 536 s. ISBN 978-0810839793,  0810839792. S. 84. (po anglicky)

Pozri aj
--------

* Povstanie Nika
* démos
* obec (Grécko)
Pagoda Kompon Daitó v komplexe Dandžogaran
Kongóbudži
Mauzóleum Okunoin mnícha Kúkai
Cintorín na hore Kója-san
**Kója** alebo **Kójasan** alebo **Kója-san** (jap. 高野山) je vrch na polostrove Kii na západnom Honšu v prefektúre Wakajama. Vo výške 900 m n. m. sa rozkladá na vrchole vrchu najuctievanejší komplex budhistickej sekty Šingon. Každoročne vrch navštívi cez milión pútnikov.

Dejiny
------

Tento kláštorný komplex založil v roku 816 mních Kúkai (774-835) známy pod menom Kóbó Daiši. V období Edo (1600-1868) mal komplex vyše tisíc chrámových budov, no z dôvodu tajfúnov a požiarov ich dnes zostalo iba 123.

Chrámy
------

### Kongóbudži

Hlavným chrámom na Kója-san je Kongóbudži, ktorý dal v roku 1592 postaviť Tojotomi Hidejoši. Pozornosť si zaslúžia aj rododendrony a posuvné dvere vo vnútorných sálach, ktoré sú krásne maľované - práca umelcov školy Kanó v 16. storočí.

### Dandžogaran

V komplexe Dandžogaran sa nachádza budova *Fudodó*, najstaršia budova na vrchu Kója z roku 1197. Rovnako sa v komplexe nachádza aj dvojposchodová pagoda *Kompon Daitó*, ktorá bola v roku 1937 opäť postavená a považuje sa za symbol vrchu Kója.

Ostatné stavby
--------------

### Reihókan

Reihókan je pokladnica vrchu Kója, v ktorej sa nachádza vyše 5000 obrazov, sôch a mandál, ktoré sa nachádzajú v dvoch budovách.

### Daimon

Daimon - Veľká brána je vstup do komplexu na vrchu Kója. Návštevníci odtiaľ majú výhľad na okolité vrchy a niekedy aj na ostrov Šikoku.

Cintorín a Okunoin
------------------

Na vrchu Kója sa nachádza cintorín s vyše 200 000 náhrobkami. V strede cintorínu sa nachádza *Okunoin*, mauzóleum mnícha Kúkai. Kedysi bola česť byť pochovaný na vrchu Kója. Na cintoríne sú pochovaní najvyšší panovníci, ale aj bežný ľud. Pri mauzóleu Okunoin sa nachádza *Tóródó* - Sieň lampášov. Cez deň a v noci je tam rozsvietených 11 000 lampášov, vrátane dvoch, o ktorých sa traduje že svietia už od 11. storočia.

Externé odkazy
--------------

* Fotografie hory Kója-san

Zdroj
-----

* *Japonsko*. Vyd. 2. V Praze: Ikar, 2007 ISBN 978-80-249-0739-0 str. 199
**Dušan Škarenina** (\* 16. október 1939, Krompachy – † 15. september 1997, Bratislava) bol dráhový cyklista, reprezentant Česko-Slovenska, účastník olympijských hier 1960. Pretekal v disciplíne tandemy, spoločne s Jurajom Miklušicom. Po skončení aktívnej pretekárskej činnosti sa stal trénerom.

Športová kariéra
----------------

Svoju športovú kariéru začal v klube Spartak BEZ Bratislava (1957 – 1958), pokračoval na vojenčine v Dukle Pardubice (1959 – 1961). Po skončení vojenčiny nastúpil do nového oddielu Inter Bratislava (1962 – 1967), ktorý založil Kamil Haťapka. Jeho trénerom sa stal významný priekopník cyklistiky na Slovensku Karol Menschy, ktorý v Interi založil sekciu dráhovej cyklistiky.

### Športové úspechy

* 5 – 8. miesto (štvrťfinále) na letných olympijských hrách 1960 v Ríme v disciplíne tandemy spoločne s Jurajom Miklušicom
* Päťnásobný majster ČSR (1958 – 1962) v tandemoch spoločne s Jurajom Miklušicom

V roku 1959 utvoril spoločne s Jurajom Miklušicom svetový rekord v disciplíne 200 m s letným štartom časom 10,5 sek.

Trénerské pôsobiská
-------------------

* Tréningové stredisko mládeže Bratislava (1968 – 1975)
* Mexiko (Mexiko City) (1991 – 1993)
* Dukla Trenčín (1993 – 1997)

Zaujímavosť
-----------

Z iniciatívy Karola Menschyho sa v Bratislave začiatkom milénia uskutočnilo niekoľko ročníkov Memoriálu Dušana Škvareninu.

Referencie
----------

1. 1 2 3  GAJDOŠ, Anton. *Osobnosti slovenského športu (1896-2006)*. [s.l.] : Matica slovenská, 2007. ISBN 978-80-7090-840-2. S. 274.

Externé odkazy
--------------

* Asociácia športových klubov Inter Bratislava

Autoritné údaje: * SNK: 202894
**Amandla Festival** bol svetový hudobný festival, ktorý sa konal v Boston (Massachusetts) na Harvard Stadium, 21. júla 1979. Cieľ festivalu bola podpora a oslava oslobodenia Južnej Afriky, taktiež podpora pokračujúceho úsilia v ukončení rasistických prejavov v rodinách, školách, pracoviskách a rôznych komunitách po celom Bostone.

Slovo "Amandla" pochádza z Južnej Afriky, od kmeňa Zulu-ov a znamená "sila" alebo "energia". Hlavným hosťom festivalu bola legenda reggae hudby Bob Marley a jeho skupina The Wailers. Marley počas svojho vystúpenia predniesol zopár krátkych prejavov, v ktorých napádal systém a naliehavo sa dovolával po slobode a zjednotení Afriky.

Medzi kľúčových organizátorov festivalu sa radia Janet Axelrod, Reebee Garofalo, Janine Fay, Shelley Neill, George Pillsbury a Kazi Toure. 

Ďalší vystupujúci boli legenda soulu Patti LaBelle, jazzový klavirista Eddie Palmieri, bubeník Babatunde Olatunji, juhoafrická skupina Jabula, skupina The Art of Black Dance a komik Dick Gregory, ktorý mal príhovor pred Marleyho vystúpením. Konferenciérom bol Mel King, aktivista a otvorený odporca apartheidu.

Bob Marley and The Wailers boli poslední, ktorí potvrdili účasť na festivale (3 týždne pred jeho konaním). Málokto vie, že skupina skoro nevystúpila, pretože len chvíľu pred vystúpením gitarista skupiny Al Anderson zlomil pri skúške krk svojej gitary. Kapela teda len pár minút pred vystúpením odmietla vystúpiť. Jeden z organizátorov musel rýchlo zájsť do mesta na Harvard Square a v hudobninách kúpil gitaru za 600 dolárov.[chýba zdroj]

Jedna zaujímavosť: V priebehu konania festivalu nebola prítomná žiadna mestská polícia na štadióne ani v jeho blízkosti. Organizátori koncertu požiadali obyvateľov Bostonu aby dohliadli na pokojný priebeh akcie. Boli na to školení 6 mesiacov pred koncertom.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Amandla Festival na anglickej Wikipédii.*
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Mantra* pozri *Mantra (rozlišovacia stránka)*.
**Mantra** (-hlavný zaužívaný slovenský tvar, zároveň sanskritský kmeň) alebo **mantram** (-sanskritský nominatív) je (podľa hinduizmu) hymnus alebo časť textu, najmä z Véd odriekaný alebo intonovaný ako zariekanie alebo modlitba. Slovná formula slúžiaca na zvukovú vibráciu, napr. aum. Máva rozsah niekoľkých písmen až niekoľko viet (väčšinou ide o božie meno), ktoré sa poväčšine mnohokrát opakujú. Nachádzame ju hlavne v hinduizme, ale časom prenikla aj do budhizmu a ďalších ázijských náboženstiev.

V hinduizme tak existuje presvedčenie o totožnosti mena a toho, čo je tým menom označené, preto opakovanie mena niečoho sprítomňuje označované. Už v najstarších indických spisoch (Jadžurvéda) sa objavuje mantra óm (písaná väčšinou a-u-m), ktorá je stotožňovaná so všetkými veľkými bohmi. Dlhú dobu sa mantry netešili takej popularite ako dnes a boli používané len pri rituáloch. Impulzom k nárastu popularity mantier bolo rozšírenie tantrizmu (od zač. letopočtu), ktorý poukazoval na to, že pomocou mantry je možné dosiahnuť spásu (mókšu).

Väčšina hinduistických mantier sú úryvky z rôznych posvätných textov (väčšinou Védy alebo Upanišády). Niektoré vyložene tantrické mantry ale nemusia dávať vôbec žiaden zmysel: *hrím, hrám, hrúm, phat* atď. – hlavná je tu zvuková hodnota. Dokonca existujú i názory, podľa ktorých je mantra účinná i keď ten, kto ju opakuje, vôbec nevie, čo znamená. Účelom väčšiny mantier je dosiahnuť vyslobodenie (mókša). Okrem toho však často slúžia i k získaniu zdravia, odvráteniu nepriateľov a pod. Podmienkou úspechu je len zopakovať mantru dostatočne často (väčšinou desaťtisíckrát).

Mantru je možné odriekavať štyrmi spôsobmi:

1. *vaikhari* – jasne nahlas
2. *nadhjama* – potichu (aby ju ostatní nepočuli)
3. *pašjanti* – v myšlienkach
4. *para* – mantra sa tu javí ako prazvuk, základ všetkých ostatných zvukov, ktorý je nevysloviteľný

V ezoterických smeroch tantrizmu a jogy sa mantra najskôr musí „prebudiť". Tuto používaná mantra väčšinou nemala žiaden zmysel, ale v meditácii sa mohol jej význam vyjaviť. Tým sa prebudila a ten, kto to dosiahol, získal moc mantry.

Zvláštnou podobou mantier sú *dhárání* – „zariekania" (tento termín sa ale väčšinou používa dosť voľne, takže môže tiež splývať s termínom „mantra"). Ide poväčšine o dlhšie úseky, ktoré svojím obsahom jasne ukazujú svoj magický účel.

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mantra na českej Wikipédii.*
**Hunerich** (\* asi 411/15 - † 23. december 484) bol kráľ Vandalov a Alanov v rokoch 477-484.

Hunerich bol najstarším synom vandalského kráľa Geisericha. Svojou krutosťou sa podobal otcovi, ale zmyslom pre rytierskosť už nie, aby zabezpečil trón svojmu synovi Hilderichovi vyvražďoval svoje príbuzenstvo a dopustil sa doslova vyhladzovania vandalskej šľachty. Na jeho príkaz sa 1. februára v roku 484 v Kartágu konal cirkevný koncil na ktorom mali katolícki biskupi v teologickej vedeckej rozprave s ariánskymi kňazmi dokázať pravosť svojej viery. Koncil bol prerušený potom čo ariánsky patriarcha Cyril vyprovokoval ostré spory. Hunerich na to 24. 2. 484 vydal edikt v ktorom označil katolíkov za jediných vinníkov a zakázal im činnosť. Od 1. júna 484 sa mohlo vyznávať len ariánske náboženstvo. Katolíkom ktorí sa postavili na odpor konfiškovali majetok, telesne ich trestali a posielali na nútene práce. Mnohí zaplatili svojim životom. V tom roku postihlo Vandalské kráľovstvo sucho následkom čoho bol nedostatok potravín, ľudia zomierali hladom a po krajine sa začal šíriť mor. 23. decembra 484 v Kartágu morovej nákaze podľahol aj samotný kráľ Hunerich.

  


|  |
| --- |
| Hunerich |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Geiserich** | **kráľ**477 – 484 | Nástupca**Gunthamund** |

Autoritné údaje: * GND: 10238794X
* VIAF: 37304395
**Auto Bild Slovensko** je slovenský motoristický časopis s mesačnou periodicitou vydávaný od roku 2005. Obsahuje spravodajstvo a publicistické príspevky z oblasti motorizmu, automobilového priemyslu, automobilového športu.

V rokoch 2005 – 2007 vychádzal 26-krát ročne, pričom pôvodne ho vydávala spoločnosť Borna s.r.o. Od roku 2012 do augusta 2018 vychádzal v portfóliu spoločnosti Ringier Axel Springer Slovakia, a. s. od septembra 2018 do marca 2019 ho vydával Život Publishing, a.s. a od apríla 2019 časopis publikuje News and Media Holding a.s. Bývalými šéfredaktormi časopisu boli Milan Adámek (cca 2008 – [2011]), Júlia Kováčová (2012), pričom od roku 2013 je šéfredaktorom Ľuboš Kamenistý. Je evidovaný Ministerstvom kultúry SR pod evidenčným číslom EV 4485/11 (predtým EV 3353/09, EV 3348/09).

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam periodickej tlače - Detail. Evidenčné číslo: EV 4485/11* [online]. Bratislava: Ministerstvo kultúry SR, [cit. 2022-09-07]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* autobild.pluska.sk
**Bezštrbinový spektrograf** je spektrograf bez štrbiny v ohniskovej rovine objektívu, takže na kolimátor dopadá všetko žiarenie sústredené do ohniska ďalekohľadu. Pretože štrbina spektrografu veľmi znižuje jeho optický výkon, bezštrbinový spektrograf je určený na fotografovanie spektier planetárnych hmlovín (nebulárny spektrograf), komét a pod. Zároveň utvára spektrá aj iných objektov nachádzajúcich sa v zornom poli ďalekohľadu. Obyčajne sa bezštrbinový spektrograf buduje v hlavnom ohnisku dostatočne svetelného ďalekohľadu. 

Zložitejším typom je bezštrbinový spektrograf pri dvojmetrovom reflektore MacDonaldovho observatória. Lúče z hlavného zrkadla dopadajú na hranol, kde sa odrážajú od malej pohliníkovanej plochy, dopadajú na kolimačné zrkadlo, z ktorého prechádzajú hranolom z flintového skla. Rozložené svetlo sa fotografuje svetelnou Schmidtovou komorou. Priemer poľa tohto bezštrbinového spektrografu je 38 uhlových minút. Všeobecne sa v ohniskovej rovine bezštrbinového spektrografu (na fotografickej platni) vytvárajú monochromatické obrazy pozorovaných objektov. Pri fotografovaní spektier plynových hmlovín, ktoré žiaria len v niekoľkých úzkych spektrálnych oblastiach, sa na platni objavia monochromatické obrazy. Z nich možno napr. odvodiť, v ktorých oblastiach žiaria jednotlivé časti hmloviny. Zjednodušený bezštrbinový spektrograf je objektívový hranol, ktorý sa dáva pred objektív ďalekohľadu, pričom odpadá štrbina i kolimátor, pretože zväzok lúčov z objektov na oblohe dopadajúci na hranol je už rovnobežný.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portálAstronomický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**77 Bombay Street** je švajčiarska indie rocková a folk rocková hudobná skupina, ktorá vznikla v roku 2008 vo švajčiarskom kantóne Graubünden v mestečku Scharans. Založili ju štyria bratia Matt (spev, gitara), Joe (sprievodný spev, elektrická gitara), Šimri-Ramon (spev, basová gitara) a Esra (bicie) Buchliovci.

Kapela do roku 2013 vydala tri štúdiové albumy. Prvý *Dead Bird* z roku 2009 obsahuje skôr tvrdší muziku, ktorá inklinuje k alternatívnemu rocku a pop punku. Najslávnejším albumom skupiny je *Up in the Sky* z roku 2011, ktorý získal zlaté a neskôr platinové ocenenie vo Švajčiarsku za 30 000 predaných kusov. Posledným vydaným albumom je *Oko Town* z roku 2012. Od prvého sa štýlovo oba albumy veľmi líši. Zatiaľ čo v prvom albume používajú takmer výhradne elektrické gitary, čo mu dodáva viac rockový ráz, v nasledujúcich dvoch hrá kapela viac na akustické gitary.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 77 Bombay Street na českej Wikipédii.*
O hercovi pozri *Dušan Tarageľ.*

**Dušan Taragel** (\* 29. september 1961, Bratislava, Slovensko) je slovenský prozaik, scenárista a publicista.

Životopis
---------

Študoval na strednom odbornom učilišti chemickom a na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pracoval ako strojník vo Vodárňach a kanalizáciách, ako hudobný redaktor Česko-slovenského rozhlasu, v súčasnosti pracuje v reklamnej agentúre a externe vyučuje na Fakulte multimediálnych komunikácií na Univerzite Tomáše Bati v Zlíne. Okrem toho tiež hral s Petrom Pišťankom v punko-jazzovej skupine Devínska Nová Vec.

Tvorba
------

Svoje krátke prózy začal publikovať v rôznych periodikách (Slovenské pohľady, Kultúrny život, časopise Kankán, Rak, Domino Fórum, inZine) už v 80. rokoch. Vo svojej tvorbe paroduje využitie kritického i socialistického realizmu, inšpiruje sa tzv. brakovou literatúrou (erotická, špionážna) a presvedčivo vykresľuje absurdity sveta a túžby jednotlivcov.

Dielo
-----

* 1994 – *Baščovanský a zať*, filmový scenár
* 1997 – *Rozprávky pre neposlušné deti a ich starostlivých rodičov*, knižka krátkych rozprávok pre deti (načítaná na CD a MC v roku 2000, preložená do 6 jazykov)
* 1999 – *Sekerou a nožom*, zbierka poviedok (spoluautor Peter Pišťanek)
* 2002 – *Roger Krowiak*, komiks (12 spoluautorov)
* 2005 – *Sex po slovensky*, zbierka poviedok

Autoritné údaje: * abART: 26695
* GND: 133936279
* ISNI: 0000 0001 0981 0075
* NK ČR: ola2002102877
* SNK: 153661
* VIAF: 65210167
**Déjà vu** (z francúzštiny, doslova „Už videné", vyslovované [deʒa vy]) označuje v psychológii jav (nazývaný aj paramnézia), keď má človek z ničoho nič intenzívny pocit niečoho už predtým prežitého, videného alebo počutého.
V bežnej reči alebo napr. v divadelnej kritike môže znamenať tiež jednoducho niečo, čo „sme už videli", čo nie je pôvodné (originálne).

Psychológia Déjà vu
-------------------

Déjà vu ako psychologický výraz prvýkrát použil francúzsky psychológ Émile Boirac roku 1876 a spopularizoval v knihe Budúcnosť psychologických vied (*L'Avenir des sciences psychiques*, 1917). Pocit déjà vu sa zvyčajne sprevádza pocitom dôvernej známosti, ale tiež niečoho mimoriadneho, nezvyčajného až tajomného. „Predchádzajúca" skúsenosť sa často prikladá predchádzajúcemu snu, ale často je prítomný pocit, že táto skúsenosť bola samozrejme prežitá v minulosti.
Skúsenosť déjà vu sa zdá byť dosť bežná, lebo prieskumy uvádzajú, že viac ako 70 % populácie uvádza, že pocit déjà vu aspoň raz zažili. Odkazy na skúsenosť s déjà vu sa dajú nájsť tiež v literatúre v minulosti, čo znamená, že nejde o nový jav.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Déjà vu na českej Wikipédii.*
**Déimachos** (starogr. *Δηίμαχος* – *Déimachos*, lat. *Deimachus*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.

Déimachos mal dvanásť súrodencov, sestru Péro a bratov, Taura, Asteria, Pylaóna, Alastora, Eurybia, Epilaa, Frasia, Eurymena, Euagora, Periklymena a Nestora.

Déimachos sa so svojimi desiatimi bratmi a s otcom vypravili ako spojenci élidskeho kráľa Augeia do vojny proti najväčšiemu gréckemu hrdinovi Heraklovi a v boji s ním padli. Ich rod však nevyhynul, lebo Néleov najmladší syn Nestor sa pre svoju mladosť výpravy nezúčastnil a v Pyle potom prevzal kráľovské žezlo. Po rokoch sa Nestor ako najstarší achájsky vodca preslávil v trójskej vojne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 311-312.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 31.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 315-316.
**Manuel Críspulo Bernabé do Rego**, známy ako **Manuel Dorrego** (\* 11. jún 1787, Buenos Aires – † 13. december 1828, Navarro) bol argentínsky právnik a vojak, ktorý vykonával dvakrát funkciu guvernéra Provincie Buenos Aires. Počas jeho druhého mandátu v rokoch 1827 až 1828 bol guvernér Buenos Aires fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny.

Životopis
---------

Narodil sa v Buenos Aires do rodiny portugalského obchodníka, neskôr študoval právo na Kráľovskej univerzite svätého Filipa v Santiagu. V Čile sa v roku 1810 aktívne zapojil do bojov za nezávislosť proti Španielom. Následne sa vrátil do Spojených provincii La Platy a pripojil sa k ich severnej armáde, ktorej velil Manuel Belgrano. V bojoch bol viackrát zranený. Otvorene sa postavil proti invázií portugalskej Brazílie do Banda Oriental (súčasný Uruguaj), kvôli čomu sa dostal do sporu s najvyšším predstaviteľom Spojených provincii La Platy Juanom Martínom de Pueyrredónom, ktorý Dorrega vyhnal z krajiny. Dorrego potom odišiel do exilu v USA.

Po nútenej rezignácii Pueyrredóna sa v roku 1819 Dorrego vrátil. Postupne vystriedal niekoľko politických a vojenských funkcii a v júni 1820 sa na niekoľko mesiacov stal dočasným guvernérom Provincie Buenos Aires. V USA sa z Dorrega stal veľký zástanca federalizmu a preto sa dostal rýchlo do opozície voči stále vplyvnejšiemu politikovi Bernardinovi Rivadaviovi, ktorý presadzoval centralizmus Buenos Aires. Po rezignácii Rivadaviu v júni 1827 dosiahol aj rezignáciu jeho nástupcu Vicenta Lópeza y Planesa a bol svojimi prívržencami presadený na post guvernéra Provincie Buenos Aires. Dorrego nechal rýchlo zrušiť ústavu a priznal provinciám autonómiu, čím okrem iného zanikla aj funkcia prezidenta. Dorrego ako guvernér najsilnejšej provincie sa tým pádom dostal fakticky na čelo Spojených provincii La Platy. Krajinu však preberal počas vojny s Brazíliou, v ktorej Spojené provincie definitívne stratili Uruguaj, čo vyvolalo nespokojnosť s Dorregom, ktorý podľa kritikov nemal prijať mierové podmienky presadené Veľkou Britániou. Práve tie totiž znamenali vytvorenie nezávislého Uruguaja. V roku 1828 sa do Buenos Aires vrátilo vojsko z neúspešného obliehania Montevidea, ktoré viedol Juan Lavalle. Dorrego bol zosadený 1. decembra 1828, no ešte pred tým radšej opustil Buenos Aires a snažil sa zorganizovať vlastné vojsko, ktoré by sa mohlo Lavalleovi postaviť. Lavalle ho však napriek tomu 13. decembra pri meste Navarro v Provincii Buenos Aires porazil a následne popravil. Pochovaný je v Buenos Aires.

Referencie
----------

1. ↑   *Manuel Dorrego* [online]. buscabiografias.com, [cit. 2018-09-23]. Dostupné online.
2. ↑   *Dorrego, Manuel (1787-1828)* [online]. mcnbiografias.com, [cit. 2018-09-23]. Dostupné online.
3. ↑   *Manuel Dorrego* [online]. biografiasyvidas.com/, [cit. 2018-09-23]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Manuel Dorrego**

Autoritné údaje: * BnF: 12385490q
* GND: 119097176
* ISNI: 0000 0000 6638 7819
* LCCN: n82039348
* VIAF: 20482886
* WorldCat: lccn-n82039348
**Hodnotiaca operatívnosť frazém** je jeden z najtypickejších parametrov zo zóny konotatívnych zložiek významu frazémy odrážajúci skutočnosť, že frazéma takmer nikdy nie je iba obyčajnou nomináciou, ale vždy nesie aj hodnotiaci významový prvok. Práve tento hodnotiaci prvok býva často kľúčom pre interpretáciu komunikačného zámeru frazémy. Napr. frazéma *múry podopierať* je nielen obrazným vyjadrením pre ničnerobenie, postávanie, ale obsahuje aj zreteľný a dosť silný záporný hodnotiaci významový prvok, skôr odsúdenie ako schvaľovanie takejto činnosti. Podobne napr. porekadlo *Vykľulo sa šidlo z vreca* je nielen obrazným vyjadrením obsahu, ktorý možno neobrazne vysloviť vetou Pravda vyšla najavo, ale je aj zasa skôr negatívnym ako pozitívnym hodnotením danej skutočnosti. Toto hodnotenie pritom nikdy nie je vo frazeológii čímsi samoúčelným, ale je radou, odporúčaním konať tak, aby sa v príslušných súvislostiach nemuselo uplatňovať uvedené hodnotenie. Hodnotenie je tu teda postupom operatívnym, je prostriedkom operatívnosti frazém i celej frazeológie. 

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Happy Gabber** (známy tiež ako **Bouncy Techno**, **Funcore**, **Donk**, **Scouse House** alebo **Tartan Techno**) je štýl elektronickej tanečnej hudby, ktorý vznikol okolo roku 1992 vo Veľkej Británii a Holandsku.
Happy Gabber je omnoho drsnejší a temnejší ako Happy Hardcore a jeho hudba neobsahuje toľko páuz so zvukmi ako je tlieskanie a činely, ako Happy Hardcore. Navyše Happy Gabber sa viaže predovšetkým ku krajinám Beneluxu a už nie je viacej produkovaný, zatiaľčo Happy Hardcore sa stále hrá. Happy Gabber obsahuje krátke "happy" melódie (melódie by mali byť viac vtipné, zatiaľčo u Happy Hardcore by vám mali dodať pocit šťastia) a vysoko posadené vokály, často spievajúce o láske a šťastí. Rytmus Happy Gabberu sa pohybuje okolo 180 BPM a nahrávky sú často vydávané v štýle popových skladieb s refrénmi a spevom, ktorý často spieva o "žúroch".

Interpreti
----------

* Bass Reaction
* Buzz Fuzz
* DJ Gizmo
* DJ Isaac
* DJ Paul
* DJ Vince
* Diss Reaction
* Forze DJ Team
* Gabber Piet
* Hakkûhbar
* Lock Jaw
* Technohead
* Technosis
* Waxweazle

Vydavateľstvá
-------------

* Bass Generator Records
* Babyboom Records
* Ruffneck Records
* Shoop!
* Waxweazle Records

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Happy Gabber na českej Wikipédii.*
**Démostratos** (starogr. *Δημόστρατος* – *Démostratos*) bol víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion v roku 84 pred Kr.

Démostratos z Larissy, mesta v Tesálii, zvíťazil na 174 olympijských hrách v behu na jedno stadion, v športovej disciplíne, v ktorej sa súťažilo od založenia hier v roku 776 pred Kr. Beh na dve stadiá (diaulos) zaviedli na olympijských hrách v roku 724 pred Kr. a zvíťazil v nej Hypénos z Pisy. Na 15. hrách v roku 720 pred Kr. zaviedli tzv. *dlhý beh*, po grécky *dolichos*, ktorý sa na začiatku bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a zvíťazil v ňom Akanthos zo Sparty. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov.

V roku 84 pred Kr. keď súťažil Démostratos, vyraboval Olympiu rímsky diktátor Sulla, ktorý bol na výprave proti Mithridatovi. Po návrate dal Sulla atlétov pochytať a odviesť do Ríma, kde mu poslúžili, pre zvýšenie lesku jeho trumfu, prevedením *olympijských hier*. Nasledujúce olympijské hry (v roku 80 pred Kr.) sa na rozkaz Sullu konali v Ríme.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 47.
6. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Sulla*, 12.
7. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 199.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
*Manto, dcéra Teiresia*, Bibliothèque nationale de France 
**Manto** alebo **Mantó** (starogr. *Μαντώ* – *Manto; iný prepis: Mantó*, lat. *Manto*) je v gréckej mytológii dcéra tébskeho veštca Teiresia. Sama sa stala tiež známou veštkyňou.

Do mýtov sa zapísala najmä jedným svojím príbehom. Bola veľkou obdivovateľkou bohyne Artemis a boha Apolóna a preto raz vyzvala všetky ženy z Téb, aby priniesli obeť ich matke bohyni Léto. Urobili tak všetky – až na kráľovnú Niobé, ktorá to pyšne odmietla s poznámkou, že prečo by ju mala uctievať kým ona má sedem synov a sedem dcér a bohyňa má len dve deti.

Léto túto urážku nezniesla a kruto sa pomstila tak, že naviedla svoje deti, aby Niobe deti zahubili. Syn Apolón potom zastrelil všetkých jej synov a Artemis všetky jej dcéry. Manžel Nioby, kráľ Amfión následne z hrôzy spáchal samovraždu (iná verzia uvádza, že Amfión zaútočil na Apolónovu svätyňu a bol pritom zabitý).

Manto bola matkou presláveného veštca Mopsa.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 7,3,1.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 280.
3. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 6,146.
4. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 6,184.
5. 1 2  Ovidius, *Metamorphoses*, 6,184.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 9.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mantó na českej Wikipédii.*
**Démofón** alebo **Démofoón** (starogr. *Δημοφῶν, Δημοφόων* – *Démofón, Démofoón*, lat. *Demophon, Demophoon*) je v gréckej mytológii mladší syn eleuzínského kráľa Kelea a jeho manželky Metaneiry.

Do mýtov vstúpil Démofón jedine zásluhou Demeter, bohyne plodnosti zeme a úrody. Keď totiž blúdila svetom v podobe obyčajnej ženy a hľadala svoju dcéru Persefonu, ktorú uniesol boh podsvetia Hádes, jeho rodičia jej poskytli útulok a pohostinnosť. Demeter sa ich rozhodla preto odmeniť.

Ich staršiemu synovi Triptolemovi darovala Demeter pšeničné zrná a ako prvého človeka ho naučila obrábať pôdu, siať a mnohé iné veci spojené s poľnohospodárstvom a prikázala mu, aby to naučil ľud po celom svete. Triptolemos potom prechodil takmer celý svet na voze ťahaným okrídlenými drakmi a učil ľudstvo poľnohospodárstvu.

Démofónovi chcela darovať nesmrteľnosť a tajne ho potierala ambróziou a zakaľovala ho nad ohňom (podobne to robila bohyňa Thetis svojmu synovi Achilleovi). Keď ju raz pri tom pristihla matka Metaneira, hrozne vykríkla a preľaknutej bohyni Démofón spadol do ohňa a zhorel. Demeter vyslovila svoje poľutovanie, ale venovala Démofónovi aspoň večnú slávu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 109.
2. 1 2 3 4  Apollodoros, *Kronika*, 1,5,1.
3. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 1,5,2.
4. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 5,642.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 459.
6. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 110.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Démofoón na českej Wikipédii.*
**Déipylé** alebo **Déipyla** (starogr. *Δηιπύλη* – *Déipylé*, lat. *Dipyle*) je v gréckej mytológii dcéra argejského kráľa Adrasta a jeho manželky Amfithey.

Déipylé dcéra Adrasta mala štyroch súrodencov, bratov Aigialea a Kyanippa a sestry Argeiu a Aigialu. Jej manželom sa stal syn kalydónskeho kráľa Oinea Tydeus, ktorého prijal jej otec potom, čo musel ujsť z Kalydónu, lebo v hádke zabil svojho strýka a synovca. Súčasne prijal aj Thébana Polyneika, ktorý prišiel do Argu po spore o vládu so svojim bratom Eteoklom v Tébach. Polyneikos sa potom oženil s jeho druhou dcérou Argeiou.

Z manželstva Déipyly a Tydea sa narodil jeden z najväčších gréckych hrdinov Diomédes, ktorý sa zúčastnil vojny epigonov a neskôr aj trójskej vojny. Jej manžel, Tydeus krátko po svadbe zomrel pod hradbami Téb vo vojne Siedmi proti Tébam.

Referencie
----------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,13.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,8,5.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 69.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 70.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
Súradnice: 43°18′0″J 65°5′0″Z﻿ / ﻿43,30000°J 65,08333°Z﻿ / -43.30000; -65.08333

**Rawson** (wal. *Trerawson*) je hlavné mesto provincie Chubut v južnej Argentíne. Mesto leží na brehu rieky Chubut, neďaleko jej ústia do Atlantického oceánu, blízko polostrova Valdés. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 24 616 obyvateľov. Je najmenším hlavným mestom provincie v Argentíne a aj v provincii Chubut ho počtom obyvateľov prekonávajú štyri mestá (Comodoro Rivadavia, Trelew, Puerto Madryn a Esquel). Mesto bolo pomenované na počesť bývalého ministra vnútra Dr. Guillerma Rawsona.

Sedem kilometrov východne od mesta, blízko prístavu, leží turistický plne vybavené kúpeľné miesto Playa Unión.

Dejiny
------

Mesto bolo založené 15. septembra 1865 waleskými prisťahovalcami ešte v čase, keď toto územie obýval domorodý kmeň Tehuelchov. Mesto už svojim založením získalo vojenský význam a stalo sa v roku založenia hlavným mestom vtedy ešte národného teritória Chubut. Slaná pôda zabránila vzniku úspešnej poľnohospodárskej kolónie, takže susedné mesto Trelew sa rozvíjalo rýchlejšie a dnes je centrom regiónu.

V roku 1957 vznikla z Národného teritória Chubut provincia a mesto Rawson sa stalo jej hlavným mestom.

Referencie
----------

1. ↑   *RAWSON* [online]. citypopulation.de, [cit. 2018-02-15]. Dostupné online.
2. ↑   *Historia de Rawson* [online]. welcomeargentina.com, [cit. 2018-02-15]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rawson (Chubut)**

Externé odkazy
--------------

* Stránka mesta
* Oficiálny portál provincie Chubut
* Turistické informácie na Interpatagonia.com
**Manuel Carlos Valls Galfetti** (\* 13. august 1962, Barcelona, Španielsko) je francúzsky socialista, od 1. apríla 2014 ministerský predseda Francúzska. 

Valls, ktorý je po otcovi španielskeho (katalánskeho) pôvodu, získal francúzske občianstvo až vo svojich 20 rokoch.

Rodina
------

Vallsov dedko z otcovej strany bol v Španielsku šéfredaktorom novín katolíckeho a republikánskeho zamerania. Počas španielskej občianskej vojny ukrýval vo svojom dome kňazov prenasledovaných trockistami a anarchistami. Po víťazstve Francisca Franca bol prinútený sa svojej práce redaktora vzdať. Vallsov otec bol katalánsky maliar Xavier Valls (1923-2006), ktorý odišiel z Barcelony do Paríža. Jeho matka, rodená Luisangela Galfetti, bola pôvodom z kantónu Tessin vo Švajčiarsku.

Valls sa prvýkrát oženil v roku 1987, kedy si vzal Nathaliu Soulié, s ktorou má štyri deti. Manželstvo sa však skončilo rozvodom. V júli 2010 sa Valls oženil druhýkrát, a to s husľovou virtuózkou Annou Gravoinovou.

Politická činnosť
-----------------

Od mája 2012 do 31. marca 2014 zastával Valls funkciu ministra vnútra. Než sa jej ujal, bol od marca 2001 starostom mesta Évry.

Dňa 1. apríla 2014 bol Valls prezidentom Hollandom menovaný ministerským predsedom. V tejto funkcii nahradil doterajšieho predsedu vlády Jeana-Marca Ayraulta, ktorý 31. marca 2014 podal demisiu. Čoskoro potom zvolal do svojho nového sídla, paláca zvaného Hôtel Matignon, prvú schôdzku svojho kabinetu, ktorý pozostáva už len zo 16 ministrov miesto doterajšieho počtu 38 ministrov.

Referencie
----------

1. ↑  Michaela Wiegel: "Wie Sarkozy" (Jako Sarkozy), Frankfurter Allgemeine Zeitung, 2. 4. 2014, str. 8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Manuel Valls**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Manuel Valls na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 15104128n
* GND: 1013106393
* ISNI: 0000 0001 2020 7824
* LCCN: n2007063578
* VIAF: 10142929
* WorldCat: lccn-n2007063578
**Joe Alex** je pseudonym Macieja Słomczyńskieho, a zároveň hlavný hrdina niekoľkých detektívnych románov vydaných pod týmto pseudonymom. Hrdina románov je detektívom a zároveň spisovateľom detektívnej literatúry, ktorý vo svojich knihách opisuje vlastné príhody.

Cyklus o príhodách Joea Alexa zahŕňa 8 románov:

1. Poviem vám, ako zahynul (Powiem wam jak zginął)
2. Smrť hovorí v mojom mene (Śmierć mówi w moim imieniu)
3. Si len diabol (Jesteś tylko diabłem)
4. Tichý let smrtihlava (Cichym ścigałam go lotem)
5. Piekło jest we mnie (rozšírené vydanie Kiež nájdu svojich nepriateľov (*Niechaj odnajdą swoich wrogów*) z antológie Pod szlachetnym koniem)
6. Vládkyňa Labyrintu (Zmącony spokój Pani Labiryntu)
7. Vražda v Mandalay House (Gdzie przykazań brak dziesięciu)
8. Cicha jak ostatnie tchnienie

V románoch Joe Alex pomáha pri riešení záhad svojmu priateľovi, policajtovi zo Scotland Yardu, Benovi Parkerovi, pričom ho zväčša sprevádza jeho priateľka Caroline Beaconová, mladá a talentovaná archeologička.

Pozri aj
--------

* Maciej Słomczyński
Zbroj Haramaki v múzeu
**Haramaki** (jap. 腹巻) je zjednodušený typ zbroje používaný pešími bojovníkmi a hlavne pešími lukostrelcami v období 14. až 15. storočia vo feudálnom Japonsku. Zbroj bola menej priestorná a menej hranatá ako predošlá veľká zbroj ó-joroi používaná jazdcami a najmä lukostrelcami na koňoch. Odľahčený typ zbroje haramaki sa objavil takmer v rovnakom čase ako typ ó-joroi. Zbroj typu haramaki používali hlavne peší lukostrelci, ktorý boli menej obrnený než jazdci na koňoch, a peší bojovníci. Namiesto veľkej zbroje nosili peší lukostrelci práve odľahčenú verziu zbroje typu dómaru alebo haramaki, čo im poskytovalo lepšiu pohyblivosť na bojisku. Túto zbroj používala aj menej majetná samurajská trieda feudálneho Japonska, ale jej nosenie bolo prijateľné aj pre vyššiu feudálnu vrstvu. Naopak zbroj typu dómaru bola vyhradená pre bojovníkov nižších hodností.

Popis zbroje
------------

Haramaki z obdobia Muromači (15. storočie)
Zbroj typu haramaki rovnako ako zbroj dómaru sú všeobecne známe absenciou náramenných pancierov, aj keď pri type haramaki sa mohli objaviť, ako doplnková časť. Odľahčená zbroj haramaki sa skladala z jedného kusu, ktorým sa jej nositeľ akoby obalil a spájala sa na pravej strane. Táto zbroj mala jednoduchšiu konštrukciu a lepšie padla na telo. Niektorí chudobnejší bojovníci dávali prednosť zbroji haramaki, na ktorú doplňovali sode a ďalšie súčasti, ako napríklad náholenice sune-ate a rukavice kote. Zbroj haramaki však stála štvrtinu ceny zbroje ó-joroi. Hlavný rozdiel medzi oboma typmi zbroje spočíval v tom, že u haramaki došlo k vynechaniu samostatného plátu *waidate* pod pravou pažou a jednotlivé časti zbroje sa k sebe spájali pomocou prekrývajúcich sa okrajov. Náramenníky *hirosode* sa u haramaki považovali len za doplnkovú časť, ale veľa bojovníkov ich stále používalo. Pružné náramenníky *hirosode*, niekedy tiež označované ako rukávce, chránili ramená a horné časti paží. V prípade haramaki nemali slúžiť ako mobilné štíty u starších typov zbroje, ale poskytovali ochranu pred údermi na hornú časť paží. Začali sa používať v priebehu 14. a 15. storočia. Malé lakované a zosilnené doštičky *sane* sa aj v 15. storočí naďalej spájali dohromady pomocou rôznofarebných šnúr. *Katakami* boli v podstate závesné popruhy zo spletených šnúr, ktorých pomocou sa pancier zavesil na ramená. Závesy suknice *kusazuri* mali za účel chrániť hornú časť nôh. Zbroj haramaki bola odolnejšia ako zbroj typu dómaru alebo hara-ate.

Moderná terminológia
--------------------

V 16. storočí došlo k pomýleniu pojmov haramaki a dómaru, takže v modernej terminológii sa tieto pojmy používajú úplne obrátene, než v stredovekom Japonsku. V súčasnosti sa pojem haramaki používa na označenie akéhokoľvek japonského brnenia, ktoré sa nasadzuje z prednej strany a vzadu sa pripevňuje šnúrami.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  CONLAN, Thomas Donald. *Zbrane a bojové techniky samurajov*. Praha : NAŠE VOJSKO, 2015. ISBN 978-80-206-1509-1. S. 61-64.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Haramaki**
**John Joseph Cole** (\* 8. november 1981) je anglický futbalista hrajúci za FC Chelsea a za Anglické národné futbalové mužstvo. Hráva na pozícii pravého alebo ľavého záložníka.

West Ham United
---------------

Po kvalitných výkonoch v mládežníckych tímoch West Hamu United sa prebojoval do A tímu v sedemnástich rokoch a vo veku devätnásť rokov sa stal kapitánom tímu. Po odchode Harryho Redknappa z lavičky West Hamu prestal Joe podávať také kvalitné výkony a to bol jeden z dôvodov jeho odchodu do Chelsea.

Chelsea
-------

V roku 2003 Joe prestúpil do Chelsea za 6,6 milióna libier. Kvôli silnej konkurencii v tíme aj v reprezentácii sa v zostave objavoval málo.

Podla Colea ho chcel tréner Claudio Ranieri pár dní po príchode do Chelsea poslať na hosťovanie do CSKA Moskva no Joe presun zamietol a rozhodol sa zostať v Chelsea kde si v sezóne 2003-2004 zahral veľmi málo.

Počet jeho štartov sa ešte znížil po príchode Scotta Parkera v januári 2004.
Joe bol aj na súpiske reprezentácie na Euro 2004 ale nehral.

Po príchode Josého Mourinha sa na trávniku objavoval častejšie ako pod vedením Ranieriho.

Po odchode Mourinha má v zostave Avrama Granta stále miesto a hráva na pravom krídle.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joe Cole**

Autoritné údaje: * LCCN: nb2007024117
* VIAF: 11835747
* WorldCat: lccn-nb2007024117
**Raymond Manuel Toro – Ortiz** (\* 15. júl 1977), je americký gitarista portorikánskeho pôvodu a jeden z dvoch zadných spevákov skupiny My Chemical Romance. Hrá na gitaru Gibson Les Paul so snímačmi Seymour Duncan.

Životopis
---------

Jeho rodičia pochádzajú z Portorika. Takisto ako súrodenci Gerard a Mikey Way pochádza z Newarku, neskôr se presťahoval do Belleville, kde chodil na strednú školu. Študoval film na William Peterson University.

Keď bol mladší počúval skupiny ako Queen, Metallica, Megadeth, Slayer a jeho najväčšími vzormi sú Brian May a Randy Rhoads. Pred MCR hral v skupinách Rodneys a Haggis, s Gerardom spolu raz hrali v skupine Nancy Drew.

Keď Gerard robil konkurz na gitaristu do skupiny, prišiel, aj keď nehral už tri roky – Gerarda poznal z bellevillskej strednej školy. Gerardova hudba a texty ho zaujali a k skupine sa pripojil ako hlavný gitarista.

Komponuje väčšiu časť hudby v skupine.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ray Toro na českej Wikipédii.*
Oxyrhynský papyrus 222
**Kétón** (starogr. Κήτων – *Kétón*) bol olympijský víťaz v päťboji v roku 448 pred Kr.

Meno olympionika Kétóna je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Kétón je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v tridsiatom treťom riadku vpravo. Koniec názvu jeho domovskej krajiny Lokridy (nevedno ktorej, v staroveku bolo viac Lokríd) chýba (κητωνλοκρ - kétón lokr...).

Penthatlon (päťboj) sa stal olympijskou disciplínou na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Lampis zo Sparty. Pentathlon pozostával zo skoku do diaľky, z behu na jedno stadion, hodu diskom, hodu oštepom a zo zápasenia. V starovekom Grécku bol veľmi obľúbený.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Kétón z Lokridy*, 33. riadok
2. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 64°06′40″S 21°54′20″Z﻿ / ﻿64,11111°S 21,90556°Z﻿ / 64.11111; -21.90556

**Kópavogur** je druhé najväčšie mesto Islandu, ktoré sa nachádza v jeho juhozápadnej časti pri pobreží zálivu Faxaflói v Atlantickom oceáne. Súčasťou mesta je rovnomenná dedina. Leží medzi mestami Reykjavík na severe a Garðabær na juhu v aglomerácii Reykjavíku. V roku 2011 tu žilo 30 779 obyvateľov.

Dejiny
------

Mesto bolo založené Dánmi v roku 1622. Hoci sa do osady zhromažďovalo obyvateľstvo zo širokého okolia, uskutočnilo sa tu veľa historických udalostí. Do 30. rokov 20. storočia živilo obyvateľstvo poľnohospodárstvo. V roku 1948 tu žilo 900 ľudí, prevažne farmárov. Keď v roku 1955 dostal Kópavogur status mesta už tu žilo okolo 4 000 obyvateľov.

Kópavogur sa momentálne stále rozširuje, ale nie je len obytnou štvrťou, svoje sídlo tu má viac ako 1 000 firiem. Firmy sa sústreďujú hlavne na služby a na ľahký priemysel.

Architektúra
------------

### Kópavogskirkja

Kópavogskirkja je najstarší kostol v Kópavogure. Nachádza sa na kopci Borgarholt v centre mesta a ponúka prekrásnu panorámu miest Kópavogur, Reykjavík a okolie. Jeho architektúra je neobvyklá. Navrhli ho architekti Hörðurom Bjarnasonom a Ragnarom Emilssonom. Začal sa stavať 16. augusta 1958 a otvorený bol 16. decembra 1963. Kostol je tiež znázornený na mestskom znaku. Kostol pripomína Operu v Sydney od Jørna Utzona.

### Smáratorg

Smáratorg (alebo Smáratorg 3) je budova v štvrti Smárahverfi a je to najvyššia budova na Islande a piata najvyššia stavba v štáte. Budova je dokonca vyššia ako kostol Hallgrímskirkja v centre Reykjavíku. Budova má 20 poschodí a meria 77,6 metra.

### Náttúrufræðistofa Kópavogs

Je prírodné múzeum. Bolo otvorené v máji 2002 a momentálne je rozdelené na geologickú a zoologickú časť.

Partnerské mestá
----------------

* Grónsko  Ammassalik, Grónsko
* Faerské ostrovy  Klaksvík, Faerské ostrovy
* Fínsko  Mariehamn, Ålandy
* Švédsko  Norrköping, Švédsko
* Dánsko  Odense, Dánsko
* Kanada  Riverton, Kanada
* Fínsko  Tampere, Fínsko
* Nórsko  Bergen, Nórsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kópavogur**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta (v islandčine)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kópavogur na českej Wikipédii.*
**Štefan Petruš** (\* 29. október 1783, Žiar nad Hronom – † 17. september 1831, Poniky) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ.

Jeho otec Štefan Petruš, matka Mária rod. Kramárová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Kremnici, Vacove, Banskej Bystrici, filozofiu v Bratislave, teológiu v Trnave, 1806 vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza. Pôsobil na viacerých miestach ako farár, najdlhšie v rokoch 1810 – 1818 na Čiernom Balogu a v rokoch 1818 – 1829 v Hornej Lehote.

Pamätná tabuľa na čiernobalogskom kostole Od roku 1829 bol kňazom v Ponikách a v roku 1831 sa stal dekanom a notárom slovensko-ľupčianskeho dištriktu. Jeho život ukončila cholerová epidémia, ktorou sa nakazil počas návštev u svojich farníkov.

Autor štúdie o živote handelcov-drevorubačov z Čierneho Balogu (rukopis) a prvej slovenskej divadelnej hry so zbojníckou tematikou Rajnoha.

Dielo
-----

* Historico-statistica parochiae Nigro-Hronczensis sciagrafia anno 1818. (Historicko-štatistický popis fary na Čiernom Hrone). Vyšlo v rozšírenej a informačne aktualizovanej podobe pod názvom: "Drevorubači na Čiernom Hrone na rozhraní XVIII. a XIX. storočia." Banská Bystrica : Stredoslovenské vydavateľstvo, 1969. 309 s. + obrazové prílohy.
* Raynoha, zbojnícky hajtman... (1823)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Plné texty diel Š. Petruša

Autoritné údaje: * GND: 130245771
* ISNI: 0000 0000 5543 7112
* NK ČR: xx0020444
* VIAF: 28172525
**Joe Louis Arena** bola športová aréna v Detroite, v štáte Michigan. Bola otvorená v roku 1979 a v roku 2012 bola štvrtou najstaršou arénou v NHL, staršími štadiónmi sú dve arény v New Yorku a Rexall Place v Edmontone. Je pomenovaná podľa Joea Louisa, boxerskej legendy a miestneho rodáka. Nachádza sa v centre Detroitu v bezprostrednej blízkosti rieky, ktorá preteká mestom. Názov Joe Louis Arena má aj neďaleká zastávka detroitskej siete ľahkého metra.

V roku 1980 bola miestom konania celoštátneho snemu republikánov a zároveň dejiskom NHL All-Star Game. V roku 2006 bola v interiéri nainštalovaná nová veľkoplošná obrazovka a nový ukazovateľ skóre. Joe Louis Arena predstavuje tiež jednu z troch arén NHL, ktoré nie sú pomenované po svojich hlavných sponzoroch. Výstavba novej arény pre Detroit Red Wings, hlavného nájomcu, bola v máji 2012 v projektovom štádiu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joe Louis Arena**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joe Louis Arena na anglickej Wikipédii.*