recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Didymos** alebo aj **Klydeus** (starogr. *Δίδυμος, Κλυδεύς*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 141.

Didymos Klydeus z Alexandrie bol na 230. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Didymos dal tak ako víťaz v behu na jedno stadion 230. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov jednotlivých pretekov v tejto disciplíne sa označovali všetky olympiády.

Olympijské víťazstvo Didyma Klydea uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Apostle Arne Horn, *Eusebius of Caesarea*, str. 88
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Dicraeosaurus** bol dlhokrký bylinožravý dinosaurus, pomerne malý štíhly sauropód trochu podobný rodu Diplodocus, ale reprezentujúci osobitnú čeľaď Dicraeosauridae. Dicraeosaurus sa vyskytoval pred 145 až 155 miliónmi rokov, nájdený bol v Tanzánii.

Stavba tela
-----------

Podobne ako iné sauropódy, aj dikreosaurus chodil po všetkých štyroch končatinách a disponoval dlhým krkom i chvostom. Krk zástupcov tohto rodu bol však v pomere k telu kratší než pri rode Diplodocus, pričom tŕne stavcov mal dikreosaurus značne predĺžené. Za života zvieraťa sa na ne pravdepodobne upínala kožená plachta, slúžiaca na zbavovanie sa nadbytočného tepla, či v prípade pestrého sfarbenia u samcov i na upútavanie pozornosti samíc. Predné končatiny zástupcov tohto rodu boli krátke, podobne ako u diplodoka, čo bola adaptácia na spásanie nízkej vegetácie. Malý vzrast dikreosaura naznačuje, že obýval pralesy.

Druhy
-----

Rod Dicraeosaurus je známy z dvoch druhov – *D. hansemanni* a *D. sattleri*. Zástupcovia jedného dorastali do väčších rozmerov (pri dĺžke 13 m a váhe 2 až 3 tony), kým ich sesterský, o niečo mladší druh mal len okolo 8 až 9 m. Zároveň javil znaky neskoršieho argentínskeho rodu Amargasaurus, ktorému pravdepodobne evolučne predchádzal. Oba druhy rodu Dicraeosaurus sú známe z dvoch neúplných kostier a celkovo pozostatkov asi 12 jedincov.

Galéria
-------

* Rekonštrukcia výzoru dikreosaura.Rekonštrukcia výzoru dikreosaura.
* Pár dikreosaurov.Pár dikreosaurov.

Pozri aj
--------

* Amargasaurus
* Amazonsaurus
* Diplodocus
štruktúra paracetamolu (N-acetyl-p-aminofenol)
**Paracetamol** je liečivá látka s analgetickými a antipyretickými účinkami. Z chemického hľadiska ide o derivát anilínu.

Mechanizmus účinku
------------------

Paracetamol je centrálne pôsobiaca látka, inhibuje COX-2 (cyklooxygenázu 2) v hypotalame (antipyretický účinok) a nepriamo pôsobí na sérotonínové 5-HT3-receptory v mieche (analgetický účinok). Nástup účinku je do 30 minút od požitia.

Nežiaduce účinky
----------------

Paracetamol je vo vyšších dávkach (už 10 – 15 g) hepatotoxický a vyvoláva zlyhanie pečene, ktoré môže skončiť smrťou. V bežných dávkach sa môže niekedy objaviť aj alergická kožná reakcia, ďalším nežiaducim účinkom je aj spavosť. Jeho protilátkou je acetylcysteín.

Dávkovanie
----------

Dospelým a mladistvým sa podáva 500 – 1 000 mg paracetamolu v časovom odstupe najmenej 4 hodín. Maximálna jednorazová dávka 1 000 mg paracetamolu, maximálna denná dávka 4 000 mg paracetamolu (pri dlhodobej liečbe, nad 10 dní, nesmie denná dávka prekročiť 2 500 mg).
Deťom sa podáva 250 – 500 mg paracetamolu v časovom odstupe najmenej 6 hodín. Pri predávkovaní hrozí zlyhanie pečene.

Lieková forma
-------------

Užíva sa perorálne (tablety, sirup) alebo per rectum (čípky). Na Slovensku registrované lieky s účinnou látkou paracetamol sú: *Acifein, Ataralgin, Coldrex Horúci nápoj (citrón, citrón s medom, čierne ríbezle), Coldrex (Junior, Junior Citrón, MaxGrip Lemon, Nočná Liečba, Sirup, Tablety), Daleron Cold3, Doreta (na lekársky predpis), Excedrin, Fervex (pre deti, pre dospelých, pre dospelých bez cukru), Korylan, Medipyrin, Mexalen, Mexavit, Panadol, Panadol (Baby, Extra, Extra Rapide, Femina, Junior, Paracetamolum, Plus Grip, Rapide, Ultra, Ultra Rapide), Paralen, Paralen (500 Sup, Extra, Grip, Hot Drink, Plus, Sus), Paramax-Cod (na lekársky predpis), Perfalgan (na lekársky predpis), Solpadeine, Spasmopan (na lekársky predpis), Theraflu Prechladnutie a chrípka, Trigrip, Ultracod (na lekársky predpis), Valetol, Zaldiar (na lekársky predpis).*

Zdroje
------

* Dagmar Lincová, Hassan Farghali a kol. *Základní a aplikovaná farmakologie.* Semily: Galén; Praha: Karolinum, 2002, s. 276.
* Kol. *Pharmindex Brevíř 2005*, Praha: MediMedia, 2005, s. 183n.
**Inna Puhajková** (\* 2. marec 1986, Rovno, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je česká moderátorka a modelka ukrajinského pôvodu.

Biografia
---------

Inna Puhajková sa narodila 2. marca 1986 v ukrajinskom meste Rovno v Sovietskom zväze. Jej mama je dcérou Volyňských Čechov, otec je Ukrajinec. Na začiatku 90. rokov 20. storočia prišli do Česka.

V roku 2002 si zahrala v amatérskom seriáli *Parťáci S.R.O* sestru Tomáša Magnuska.

Študovala na Strednej policajnej škole Ministerstva vnútra v Prahe, kde v roku 2006 maturovala. Tri roky strávila v Spojených štátoch, potom aj v Rusku. Hovorí plynule anglickým aj ruským jazykom. Jej priateľom bol legendárny český hokejista Jaromír Jágr, s ktorým dlho žila. V roku 2013 študovala v treťom ročníku na súkromnej Vysokej škole finančnej a správnej v Prahe v odbore *Marketingová komunikácia*, no doposiaľ (február 2019) nie je vedená v registri absolventov vysokej školy.

Od novembra 2012 pracuje ako športová reportérka TV Nova. Od februára 2013 pracuje aj ako moderátorka relácie *Športové noviny*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Inna Puhajková na českej Wikipédii.*
**Laios** alebo **Láios** (starogr. *Λάιος* – *Laios*, lat. *Laius*) je v gréckej mytológii syn a nástupca tébskeho kráľa Labdaka a vnuk zakladateľa Téb – Kadma.

Laios sa oženil sa s Iokastou, dcérou hrdinu Menoikea. Deti s ňou nechcel mať, pretože podľa veštby sa od nich mal dočkať záhuby. Keďže ale nechcel ostať bez následníka, uniesol Chrysippa, syna élidskeho kráľa Pelopa. Chrysippos však onedlho spáchal samovraždu (podľa inej verzie ho zabili jeho bratia Atreus a Thyestes). Kráľ Pelops preto Laiovi vyslovil kliatbu, aby zahynul rukou svojho syna.

Keď sa Iokaste po mnohých rokoch narodil syn, kráľ Laios dieťa z obavy pred veštbou rozkázal otrokovi pohodiť v lese. Aby sa náhodou nezachránilo zviazal mu remeňom nohy a poranil chodidlá. Otrok sa však nad dieťaťom zľutoval, dal ho pastierovi, ktorý ho odovzdal svojmu pánovi korintskému kráľovi Polybovi. Ten ho prijal za vlastného a dal mu meno Oidipus. Keď Oidipus dospel, pátral po svojom pôvode. Vo veštiarni v Delfách sa od Pýtie o svojej minulosti nič nedozvedel, ale predpoveď do budúcnosti bola desivá: zavraždí vraj svojho otca a ožení sa s vlastnou matkou.

Polyba a jeho manželku Meropé považoval za svojich rodičov, preto sa k nim už nevrátil a vydal sa do Téb. Na ceste v úzkej rokli stretol starca na voze, ktorému sa vyhol, ale keďže sa to jeho kočišovi nezdalo dosť rýchle, švihol ho bičom. Oidipus mu to okamžite vrátil, ale potom ho udrel palicou starec a nahnevaný Oidipus starca následne udrel takou silou, že sa proroctvo naplnilo. Zabil neznámeho starca bez toho, aby tušil, že to bol kráľ Laios, jeho otec. Neskôr si vzal za ženu vlastnú matku, Laiovu vdovu Iokasté.

Kliatba élidského kráľa Pelopa sa vyplnila a postihla Laiov rod až do tretieho pokolenia. Jej konečným dôsledkom bola nakoniec vojna, ktorá privodila pád mocných a pyšných Téb.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 262–263.
2. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,5,7.
3. 1 2   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 89–90.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Láios na českej Wikipédii.*
Vlajka Mexika
Vlajúca vlajka Mexika
**Vlajka Mexika** je trikolóra, ktorá má zvislé pruhy vo farbe zelenej, bielej a červenej, uprostred je štátny znak z roku 1823, v dnešnej úprave z roku 1968: hnedo sfarbený orol stojací na kaktuse, rastúcom z vôd jazera, drží v zobáku zeleného hada; pod tým sú do polkruhu prehnuté ratolesti duba a vavrínu, zviazané stužkou v národných farbách. Znak ilustruje starú aztécku legendu, podľa ktorej putujúci indiánsky ľud mal nájsť svoj domov na ostrove pri jazere, kde uvidí túto scénu: v týchto miestach pri jazere Texcoco bol roku 1325 založený Tenochtitlan, dnešné Mexiko.

Zelená farba vlajky predstavuje nezávislosť, biela čistotu náboženstva, červená jednotu spojenia španielskej, indiánskej aj miešaneckej krvi.

Vlajka bola zavedená roku 1821, najprv s rôznym poradím farebných pruhov aj s ich rôznou polohou (dokonca aj šikmou), od roku 1823 sa používa v dnešnom vzhľade a zo štátnym znakom, ktorý sa ale často v jednotlivostiach menil.

Galéria
-------

* Vlajka bojovníkov Trigarante (1821)Vlajka bojovníkov *Trigarante* (1821)
* Vlajka Mexika (1823-1864) a (1867-1968)Vlajka Mexika (1823-1864) a (1867-1968)

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Severnej Ameriky |
| --- |
| 
* Antigua a Barbuda
* Bahamy
* Barbados
* Belize
* Dominika
* Dominikánska republika
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamajka
* Kanada
* Kostarika
* Kuba
* Mexiko
* Nikaragua
* Panama
* Salvádor
* Spojené štáty
* Svätá Lucia
* Svätý Krištof a Nevis
* Svätý Vincent a Grenadíny
* Trinidad a Tobago

**Závislé územia a ďalšie teritória:**
* Americké Panenské ostrovy
* Anguilla
* Aruba
* Bermudy
* Britské Panenské ostrovy
* Grónsko
* Guadeloupe
* Holandské Antily
* Kajmanie ostrovy
* Martinik
* Montserrat
* Portoriko
* Saint Pierre a Miquelon
* Turks a Caicos

 |
Termín **laicita** (z gréc. laikos, laos, ľud) označuje princíp oddelenia štátu od cirkví, absenciu vplyvu náboženstva vo vládnych záležitostiach a naopak. Termín je používaný najmä vo Francúzsku a frankofónnych krajinách. Tento koncept je spájaný so sekularizmom (svetskosťou), ale neznamená nepriateľský postoj alebo nerešpektovanie náboženstva. Zahŕňa v sebe voľné vyznávanie náboženstva, ale bez žiadneho špeciálneho štatútu: náboženské aktivity sú podriadené zákonom rovnako ako akékoľvek iné aktivity, a nie sú postavené nad zákon. Vlády štátov konštituovaných na takomto základe sa zriekajú zastávania pozícii na základe náboženských doktrín. 

Podľa tohto princípu, sa naboženská viera dotýka intimity jednotlivca. Náboženské presvedčenie každého človeka (alebo jeho absencia), v ktorom možno rozlíšiť duchovné, teistické alebo metafyzické presvedčenia viac či menej závislé od konkrétneho náboženstva, sú zámerne ignorované v správe štátu. Laicita zahŕňa školský systém, v ktorom chýba náboženská náuka (v zmysle náuka viery). Ale tento princíp nie je nezlučiteľný s vyučovaním náboženstiev, pokiaľ ide o vonkajší opis náboženstva, abstrahujúci dogmy tak, aby bolo možné pojednať rovnakým spôsobom všetky náboženstvá.

Slovo laik sa tiež používa v katolíckej terminológii na označenie osoby, ktorá nie je vysvätená, teda neprijala žiaden zo stupňov sviatosti kňazstva. V slovenčine slovo laický znamená tiež neodborný.

Pôvod slova
-----------

Sloboda náboženského vyznania, ktorá nie je totožná s princípom laicity sa historicky objavila omnoho skôr, v krajinách, ktoré sa rozhodli tolerovať iné náboženstvá, ako ich štátne náboženstvo. Termín laický označoval od 12. až 13. storočia v súvislosti s klasifikáciou v rámci Katolíckej cirkvi "toho, čo nepatrí ku kléru ani k cirkevnému rádu".

Po francúzskej revolúcii, najmä však v 19. storočí, v súvislosti s rôznymi zákonmi o oddelení štátu a cirkvi, sa vo Francúzsku objavilo druhé ponímanie tohto slova, ktoré neoznačovalo skutočnosť vlastnú Katolíckej cirkvi, ale princíp oddelenia občianskej spoločnosti a náboženskej spoločnosti (to, čo je nezavislé od kléru cirkvi a všeobecne od akejkoľvek náboženskej konfesie).
Vlastný termín – podstatné meno laicita (vo francúzštine laïcité) zaviedol v roku 1871, deriváciou prídavného mena "laický" Ferdinand Buisson, zakladateľ a prezident ligy Ľudských práv, nositeľ Nobelovej ceny mieru z roku 1927, známy svojim bojom za bezplatné a laické školstvo vo Francúzsku. Slovo laicita sa však nevyskytuje v žiadnom texte zákonov o školstve, pod ktoré sa podpísal Jules Ferry, ani v zákone z 9. decembra 1905 o rozdelení Cirkvi a Štátu. Naopak, článok 1 Ústavy zo 4. októbra 1958 Piatej republiky používa prídavné meno "laický" pre opis Francúzskej republiky.

Pozri aj
--------

* Vzťah štátu a cirkví
* Sekularizmus

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Laïcité na anglickej Wikipédii a Laïcité na francúzskej Wikipédii.*
Súradnice: 49°44′34″S 14°56′02″V﻿ / ﻿49,742778°S 14,933889°V﻿ / 49.742778; 14.933889

**Nemíž** je osada v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji, súčasť obce Tehov, s ktorou sa zlúčila začiatkom roku 2009. 

1. januára 2009 tu žilo 43 obyvateľov, pričom priemerný vek v obci je 47,6 rokov (muži 48,3 rokov, ženy 47,2 rokov).

Vo vzdialenosti 6 km juhozápadne leží mesto Vlašim, 18 km západne mesto Benešov, 33 km severovýchodne mesto Kutná Hora a 34 km severozápadne mesto Říčany.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1471. Od konca 19. storočia do roku 1985 bola samostatnou obcou, potom od 1. januára 1986 do 23. novembra 1990 časťou Vlašimi, od 24. novembra 1990 do 31. decembra 2008 samostatnou obcou v okrese Benešov. 1. januára 2009 sa na základe dohody so susednou obcou Tehov obce spojili.

Zaujímavosti
------------

Na území osady sa nachádza prírodná pamiatka – lokalita Na ostrově s rozlohe 5,60 ha. Dôvodom ochrany je početný výskyt borievky obyčajnej a ďalších vzácnejších rastlín a živočíchov.

Pozri aj
--------

* Zoznam obcí v Česku

Referencie
----------

1. ↑  Český statistický úřad. *Historický lexikon obcí České republiky 1869–2005*. Ed. Balcar, Vladimír; Havel, Radek; Křídlo, Josef; Pavlíková, Marie; Růžková, Jiřina; Šanda, Robert; Škrabal, Josef. Zväzok 2. Praha : Český statistický úřad, 2006. 2 zv. (760 s.) ISBN 80-250-1311-1. S. 343.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nemíž na českej Wikipédii.*
Pohár paradajkového džúsu
**Paradajkový džús** je tekutý extrakt z paradajok. Podáva sa buď samotný alebo ako súčasť alkoholických koktailov (napríklad Bloody Mary). Ako nápoj sa prvýkrát podával v roku 1917 v hoteli *French Lick Springs* v Indiane v Spojených štátoch a v polovici 20. rokov 20. storočia sa dostal na trh. Mnoho výrobcov pridáva do paradajkového džúsu soľ a ďalšie korenie (napr. sušený cibuľový alebo cesnakový prášok).

Okrem iného je bohatý na lykopén, čo je antioxidant a karotenoid, prispievajúci k „znižovaniu rizika výskytu kardiovaskulárnych ochorení, znižovaniu hladiny cholesterolu v krvi, podpore imunitného systému a ochrane kože pred negatívnym vplyvom UV žiarenia". Podľa gréckej štúdie publikovanej v januári 2013 má paradajkový džús tiež priaznivý vplyv na svalovú regeneráciu u športovcov.

Referencie
----------

1. ↑  CAVINDER, Fred D.. *The Indiana Book of Records, Firsts, and Fascinating Facts*. Bloomington : Indiana University Press, 1985. 358 s. ISBN 978-0-253-28320-7.
2. ↑  MORGANELLI, Adrianna. *The Biography of Tomatoes*. New York : Crabtree Publishing Company, 2007. 32 s. ISBN 978-0-7787-2494-0.
3. ↑  ZANĚK, Pavel. *Lykopen* [online]. celostnimedicina.cz, 2012-07-19, [cit. 2023-06-21]. Dostupné online.
4. ↑   *Administration of tomato juice ameliorates lactate dehydrogenase and creatinine kinase responses to anaerobic training* [online]. sciencedirect.com, [cit. 2023-06-21]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* džús

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Paradajkový džús**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rajčatový džus na českej Wikipédii.*
**Chytadlovce** (staršie [do roku 1953]: *hmatavce*, *mäkkýšovití*; lat. Tentaculata, Lophophorata, Ectoprocta [v širšom zmysle], Molluscoidea, Enterocoelia) sú kmeň špirálovcov. Sú to morské aj sladkovodné živočíchy s červovitým, niekedy skráteným alebo aj nepravidelným telom. Charakteristickým znakom je triméria coelomu, čo sa odráža aj v ich anatómii. Telo sa skladá z troch častí:

1. Protosoma: krátky nadústny segment – epistóm, tzv. viečko;
2. Mesosoma: „krčný" segment, nesúci podkovovitý nosič – lophophor s tentakulami, na ktorých je obrvený epitel;
3. Metasoma: trupový segment, ktorý tvorí podstatnú časť tela.

Vývin chytadlovcov prebieha cez obrvenú trochofóroidnú larvu (u sladkovodných machoviek je larválne štádium potlačené), dospelé sú vždy prisadnuté živočíchy s tráviacou sústavou ohnutou v tvare „U" – anus sa tak presúva do blízkosti úst.

Systematika
-----------

kmeň chytadlovce (Tentaculata/Lophophorata/Ectoprocta v širšom zmysle/Enterocoelia):

* trieda chytadlovky (Phoronidea)
* trieda machovky (Bryozoa/Ectoprocta v užšom zmysle)
* trieda ramenonožce (Brachiopoda)

Do tohto kmeňa patria tri dosť rozdielne triedy, ktoré môžu byť klasifikované ako samostatné kmene (Buchar in Novák et al. 1969); v tom prípade Tentaculata vystupujú ako nadkmeň. (V zmysle Ulrichovho systému sú všetky živočíchy s trimériou coelomu – teda i primitívne druhoústovce – označované ako Archicoelomata.)

Na základe niektorých znakov – prehnutie tráviacej rúry do „U", plášť a „lastúry" u Brachiopoda – boli Tentaculata v starších systémoch zaraďované do kmeňa Molluscoidea hneď za mäkkýše (Janda et al. 1914), alebo prípadne priamo k mäkkýšom. V dávnejšej minulosti sa zdalo, že majú redukovaný coelom (v tom prípade by zrejme skutočne patrili do kmeňa mäkkýše). Podrobnejšie preskúmanie ich anatómie potvrdilo, že majú trojdielny coelom (s miernymi problémami homologizovateľný s troma larválnymi coelomovými segmentami trochofóry), takže sú samostatnou starobylou vetvou, pomerne blízkou primitívnym druhoústovcom. Moderný systém ich radí za podobné Entoprocta do príbuzenstva mäkkýšov, ale i pásnic (ústup od „dutinového" vymedzenia systému dvojstranovcov).

Zdroje
------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.

1. ↑  FERIANC, O. Zoologia pre VII. a VIII. triedu slov. gymnázií. S. 122
2. ↑  DANĚK, G. Zoologia pre vyššie triedy stredných škôl. 1936. S. 103
Clouds House od juhozápadu
**Clouds House**, tiež známy jednoducho ako **Clouds**, je pamiatkou II. stupňa v East Knoyle v grófstve Wiltshire v Anglicku. Bola navrhnutá architektom Arts and Crafts Philipom Webbom pre Percyho Wyndhama a jeho manželku Madeline, prvýkrát ju dokončili v roku 1886, ale požiar v roku 1889 si vyžiadal prestavbu budovy, ktorá bola dokončená v roku 1891. Clouds bol Webbov najúžasnejší dizajnový kúsok. Stal sa centrom sociálnej aktivity pre intelektuálnu skupinu známu ako The Souls a navštevovali ho umelci ako Edward Burne-Jones a politici ako Arthur Balfour.

Od roku 1983 je dom liečebnou pre drogovo závislých a závislých na alkohole pod názvom Clouds House. V roku 2007 sa liečebné centrum Clouds House zlúčilo s dvoma ďalšími organizáciami a vytvorili charitatívnu organizáciu Action on Addiction so sídlom v East Knoyle.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Clouds House**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Clouds House na anglickej Wikipédii.*
**Anna Charlotte "Lotta" Engberg**, vlastným menom **Anna Charlotte Pedersen** (\* 5. marec 1963, Överkalix, Švédsko) je švédska speváčka. V roku 1987, po výhre v národnom kole *Melodifestivalen*, reprezentovala Švédsko na súťaži Eurovision Song Contest s piesňou "*Boogaloo*".

Kariéra
-------

Počas svojej kariéry sa zúčastnila švédskeho národného kola viackrát. Na Melodifestivalen 1984 zaspievala pieseň "*Sankt Cecilia*" s Goran Folkestadem a umiestnili sa na druhom mieste za víťaznou skupinou *The Herreys*. Na Melodifestivalen 1988 zaspievala pieseň "*100%*" a spolu s duom *Triple & Touch* sa umiestnila na treťom mieste. Na Melodifestivalen 1990 zaspievala sólovo pieseň "*En gång till*" a umiestnila sa na osmom mieste. Na Melodifestivalen 1996 zaspievala pieseň "*Juliette & Jonathan*" s umiestnením na treťom mieste. Na Melodifestivalen 2002 si zaspievala pieseň v triu *Kikki, Bettan & Lotta* a piesňou "*Vem é dé du vill ha*" s umiestnením na treťom mieste. Na Melodifestivalen 2012 si zaspievala spolu s Christerom Sjögrenom, kedy zaspievali pieseň "*Don't Let Me Down*", kedy sa umiestnila na treťom mieste v semifinále.

Počas svojej kariéry spievala v niekoľkých formáciách, napr. *Lotta & Anders Engbergs Orkester* (1989 – 1994) alebo *Lotta Engbergs* (1994 – 2002). Dnes pokračuje vo svojej kariére ako sólová speváčka.

2. októbra 1999 bola vo Švédsku vydaná poštová známka s jej portrétom.

Diskografia
-----------

* *Fyra Bugg & en Coca Cola* (1987)
* *Fyra Bugg & en Coca Cola och andra hits* (2003)
* *Kvinna & man* (Lotta Engberg & Jarl Carlsson), 2005)
* *världens bästa lotta* (2006)
* *Jul hos mig* (2009)
* *Lotta & Christer* (2012, Lotta Engberg & Christer Sjögren)

Referencie
----------

1. ↑  Discogs

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lotta Engberg na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lotta Engberg**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0003 6736 0636
* VIAF: 109149196491974791803
**Jahodová proklamácia** (angl.: **The Strawberry Statement**) - americká farebná „romantická" dráma z roku 1970.

Charakteristika
---------------

Film o revoltujúcej americkej mládeži z obdobia šesťdesiatych rokov v USA. Dej filmu vychádza z denníka amerického študenta Jamesa Kunena. Študenti Columbia University demonštrujú pre ironický výrok dekana univerzity. Na protest študenti univerzity obsadia všetky priestory školy. Štrajk študentov trvá istý čas, po ktorom nastupujú tvrdé a brutálne represie zo strany policajtov. Film má špecifický námet a vynikajúcu hudbu, hoci je vcelku priemerný, až na záverečné scény, ktoré výrazne zlepšili celkový dojem o filme.

Recenzia
--------

109 minút strávených v kine pri sledovaní filmu „**Jahodová proklamácia**" v sedemdesiatych rokoch minulého storočia – v ére "poučenia z krízového vývoja stavu a spoločnosti po roku 1968" komunistami – bol zaujímavý zážitok pre každého mladého človeka. Snáď ho vtedajší komunistický režim pustil do kín iba nato, aby ukázal ako „zlí kapitalisti" bijú „úbohých študentov". Je to veľmi autentický film, ktorý ukazuje naivitu vtedajšieho hnutia „hippies" a mladej generácie vždy a všade – v každej dobe a každom štáte – v plnej nahote. V dnešnej dobe by určite našu mládež film už zrejme neoslovil, ale pre staršiu generáciu to bol v svojej dobe nezabudnuteľný a jedinečný zážitok, hlavne aj pre skutočnosť, že bol až neuveriteľne vynikajúco podfarbený sugestívnou hudbou skupiny: „Crosby, Still, Nash & Young".

* **Réžia:** Stuart Hagmann
* **Námet:** James Kunen
* **Scenár:** Israel Horovitz
* **Hudba:** Ian Freebairn-Smith
* **Kamera:** Ralph Woolsey
* **Scénograf:** George W. Davis, E. Preston Ames
* **Kostýmy:** Norman Burza, Ricky Roberts
* **Produkcia:** Irwin Winkler, Robert Chartoff
* **Úprava:** Fredric Steinkamp, Marjorie Fowler, Roger J. Roth

Hrajú
-----

* Bruce Davison (**Simon**).
* Kim Darby (**Linda**).
* Bud Cort (**Elliot**).
* Murray MacLeod (**George**).
* Tom Foral (**Tréner**).
Súradnice: 49°11′48″S 20°03′07″V﻿ / ﻿49,196667°S 20,052083°V﻿ / 49.196667; 20.052083

**Staw Staszica** (slov. *Staszicove pleso*, nem. *Staszyc-Seechen*, *Staszyc-Seen*, maď. *Staszyc tavak*, *Staszyc tavacska*) je malé ľadovcové jazero na dne Doliny za Mnichem na poľskej strane Vysokých Tatier. Leží vo výške asi 1 785 m n. m.. Keď je vysoký stav vody (čo nebýva každý rok) meria na dĺžku viac ako 200 metrov a na niektorých miestach zaplavuje turistický chodník na Chałubińského bránu. V suchom období sa jazierko delí na dva. Potom juhozápadné pliesko sa nazýva Wyżni Staw Staszica a severovýchodné Niżni Staw Staszica. Pleso nesie meno poľského politika, vedca Stanisława Staszica.

Turistika
---------

* z prahu Doliny za Mnichem na Chałubińského bránu. Čas túry: 1 h, ↓ 45 min.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Staw Staszica**

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Staw Staszica na poľskej Wikipédii.*
**Peter Božík** (\* 5. jún 1954 – † 17. október 1988) bol popredný slovenský horolezec a cvičiteľ.

Lezenie
-------

Okolo sto výstupov v Tatrách, zimný prechod hlavného hrebeňa 1980. V Alpách napr. Triglav, Mt. Blanc. Na Kaukaze štít Ščurovského, Ušba, na Pamíre 1982 štít Korženevskej. V r. 1984 spolu so Stejskalom a Rakoncajom vystúpil na Lhoce Šar (deň po Demjánovi). K najväčším výkonom patrí prvovýstup na K2, ktorý absolvoval s 2 Poliakmi v r. 1986. Do 1. augusta 2012 bol jediným Slovákom, ktorému sa podarilo zliezť K2. Nasledujúci rok mal prvý pokus na Mt. Evereste, dosiahli 8200 m. V roku 1988 sa znova pokúsili o výstup Boningtonovou cestou alpským štýlom. Celá štvorica Just, Božík, Becík, Jaško zahynula na zostupe vo víchrici (Just predtým vystúpil na hlavný vrchol, Božík na južný).

Literatúra
----------

* I. Dieška a kol.: Horolezectvo - Encyklopédia, Šport 1989.
* J. Stejskal, M. Vranka: Zabudni na Everest, Šport 1989.

Externé odkazy
--------------

* Everest 1988
* Slováci na 8-tisícovkách
* História výškového horolezectva
Pohľad na model hlavného mesta sveta Germania.
**Welthauptstadt Germania** (Svetové hlavné mesto Germania) bol projekt nového hlavného mesta nacistickej Tretej ríše, ktoré malo byť postavené na mieste, kde stál Berlín.

Hlavné mesto Nemecka malo byť prestavané na veľkolepú metropolu. Plány na prestavbu sú dodnes považované za vrchol nacistickej megalomanskej architektúry. Hlavným architektom projektu bol Albert Speer, ktorý svoje plány predstavil verejnosti 28. januára 1938.

Volkshalle
----------

Najpôsobivejšou stavbou mesta mala byť Volkshalle. Táto ohromná hala pre 180 000 ľudí sa mala stať, ako sa vyjadril Speer, „miestom uctievania Hitlera". Situovaná mala byť na severnej strane veľkej plochy, ktorá dnes existuje pred budovou Ríšskeho snemu (*Reichstag* – ten mal ostať zachovaný). Tento otvorený priestor (dnes Platz der Republik) mal mať 220 000 metrov štvorcových a mal sa nazývať *Königsplatz*. Volkshalle bola inšpirovaná rímskou architektúrou, ktorú nacisti považovali za čistú – predovšetkým stavbami ako Augustov komplex, Palatinum a Pantheon. Mal to byť najväčší krytý priestor na svete. Celková výška budovy mala byť 290 metrov. Vedci predpokladali, že budova bude mať vnútri svoje vlastné počasie, nezávislé na počasí vonku. Na vrchole Volkshalle mala stáť gigantická socha nemeckej heraldickej orlice, zvierajúcej vo svojich pazúroch planétu Zem ako symbol nacistického nového svetového poriadku.

Referencie
----------

1. 1 2  Drábik, Jakub: Germania: Hitlerov megalomanský sen. HistoryWeb.sk, 21.07.2016. Dostupné online

Literatúra
----------

* Drábik, Jakub: *Germania: Hitlerov megalomanský sen*. HistoryWeb.sk, 21.07.2016. Dostupné online
* Griffin, Roger: *Modernismus a fašismus. Pocit začátku za Mussolliniho a Hitlera*. Praha 2016.
* Houdsen, Martyn: *Hitler: Study of a Revolutionary*. London 2000.
* Moorhouse, Roger: *Berlin at War: Life and Death in Hitler's Capital*, 1939-1945. London 2010.
* Speer, Albert: *Řídil jsem Třetí říši*. Praha 2010.
* Thorau, D./Schaulinski, G. (ed.).: *Mythos Germania. Vision und Verbrechen*. Berlin 2014.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Welthauptstadt Germania**
Prof. Ing. Dr. techn. **Peter Danišovič**, Dr. h. c. (\* 1. jún 1907, Boleráz – † 9. júl 2011, Bratislava) bol slovenský staviteľ, vodohospodár a vysokoškolský učiteľ.

Za prvej ČSR bol jedným z hlavných iniciátorov snáh o vytvorenie technickej vysokej školy na Slovensku. Zákon o zriadení Vysokej školy technickej v Košiciach bol nakoniec prijatý parlamentom v roku 1937. Keď bola v roku 1939 škola po Viedenskej arbitráži presťahovaná do Bratislavy, začal na nej Danišovič pôsobiť. Vtedy sa zároveň stal vysokoškolským profesorom. V roku 1946 sa stal dekanom Fakulty inžinierstva. V roku 1947 školu opustil, aby sa mohol venovať riadeniu prác na výstavbe vodných elektrární a priehrad a obnove vojnou zničených obcí na východnom Slovensku.
Je pôvodcom myšlienky a spoluautorom projektu sústavy vodných diel Gabčíkovo – Nagymaros na Dunaji. 

Zomrel 9. júla 2011 vo veku 104 rokov v Bratislave.

Ocenenia
--------

* 2003 – plaketa akademika Bellu za celoživotné dielo a významný príspevok k rozvoju Stavebnej fakulty STU v Bratislave
* 2006 – Zlatá medaila Matice slovenskej za prínos v oblasti aplikácie dlhoročného vodohospodárskeho výskumu, vedúceho k výstavbe Vodného diela Gabčíkovo
* 2007 – medaila Slovenskej technickej univerzity za mimoriadne zásluhy v rozvoji univerzity a za celoživotné dielo
* 2007 – Veľká medaila svätého Gorazda (najvyššie vyznamenanie Ministerstva školstva SR) za celoživotné dielo

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5792 255X
* NK ČR: jn20000700364
* SNK: 153860
* VIAF: 84033059
**Peter Bičkoš** (\* 1. jún 1911, Krásna nad Hornádom – † 31. marec 2001, Žilina) bol slovenský spisovateľ a prozaik.

Životopis
---------

Roku 1930 maturoval na obchodnej akadémii v Košiciach. Po štúdiách pracoval ako notársky pomocník a bankový úradník. Od roku 1936 pracoval v bankových inštitúciách v Prahe, v Bratislave, v Banskej Bystrici, v Prešove, v Žiline a ďalších. Už počas štúdií viedol v rokoch 1929 – 1930, košickú filiálnu redakciu časopisu Svojeť. Od roku 1933 bol redaktorom týždenníka Košické noviny a v tom čase uverejňoval poviedky, kurzívky a publicistické príspevky vo východoslovenských periodikách. Po dlhej odmlke od roku 1980 publikoval novely a poviedky v zborníkoch stredoslovenských autorov (*Pribúdanie kruhov*, *Variácie na život*). Knižne vydal román *Pred svitaním* (1983) z vojnových a povstaleckých čias, po ktorom nasledovala kniha noviel z prostredia bankovníctva s detektívnymi zápletkami *Dolárová story* (1987).

Referencie
----------

1. 1 2  Literárne informačné centrum. *Peter Bičkoš* [online]. Bratislava: Literárne informačné centrum, [cit. 2021-03-10]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Peter Bičkoš v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Peter Bičkoš vo Filmovej databáze
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5564 7558
* LCCN: no94006356
* NK ČR: ola2002149383
* SNK: 163114
* VIAF: 24175177
* WorldCat: lccn-no94006356
**Société nationale des chemins de fer français** (väčšinou skracované ako **SNCF**; *Francúzska národná železničná spoločnosť*) je národný železničný dopravca vo Francúzsku.

Má na starosti asi 32 000 km železničných tratí, z toho 1 500 km vysokorýchlostných. Zamestnáva asi 180 000 ľudí. Sídli v Paríži na Rue du Commandant-René-Mouchotte.

Význam
------

SNCF prevádzkuje takmer všetky železničné trate na území Francúzska, vrátane vysokorýchlostných vlakov TGV a parížskej prímestskej železnice RER (spolu s RATP). Najprv zaisťovala aj prevádzku traťovej infraštruktúry, od roku 1997 však toto už neexistuje z dôvodov nových regulácií Európskej únie. Bola teda zriadená spoločnosť *Réseau Ferré de France*, ktorú riadi priamo štát. Takéto usporiadanie umožňuje zavedenie podmienok voľného trhu do železničnej dopravy, zatiaľ to však nebolo realizované.

Vznik a vývoj
-------------

SNCF vznikla zlúcením niekoľkých menších spoločností, operujúcich v jednotlivých častiach krajiny, v roku 1938. Novú spoločnosť vlastnil už štát a investoval do nej nemalé sumy. V 70. rokoch 20. storočia bol spustený projekt na výstavbu vysokorýchlostných tratí z metropoly na juh, do Lyonu a tak sa zrodila prvá trať TGV v roku 1981. Na konci 80. rokov a v 90. rokoch pribudli ďalšie vysokorýchlostné trate, technológia TGV sa rozšírila aj do ďalších krajín. V roku 2006 sa vyjadril prezident republiky Jacques Chirac, že do dvadsiatich rokov má byť už železnica nezávislá od fosílnych palív. Pravdepodobne tak bude pokračovať elektrifikácia tratí.

Externé odkazy
--------------

* Webová stránka SNCF (po francúzsky)/(po anglicky)/(po španielsky)/(po nemecky)/(po taliansky)/(po holandsky)
* Mapa siete (po francúzsky)/(po anglicky)


|  |  |
| --- | --- |
|  | Francúzsky portál |
Lietajúci čln Hughes H-4 Hercules v roku 1947.
**Vodné lietadlo** (iné názvy: **hydroplán**, **hydroavión**) je lietadlo uspôsobené na pristávanie a štartovanie na vodnej hladine.

Konštrukcia
-----------

Býva vybavené buď 2 veľkými plavákmi, ktoré držia lietadlo na hladine – plavákové lietadlá. Iné konštrukcie sa opierajú o jeden veľký plavák pod trupom a menšie pomocné na koncoch krídel (napr. Vought OS2U Kingfisher). Inou modifikáciou je zvlášť uspôsobený trup, podobný trupu lode, ktoré tiež ptrebujú stabilizačné plaváky pod krídlami. Takéto stroje sa nazývajú lietajúce člny (napr. Consolidated PBY Catalina).

Plaváky majú obvylke na zadnej strane výrazný stupeň, ktorý ulahčuje odpútanie lietadla od vodnej hladiny pri štarte. V prípade, že je hydroplán uspôsobený aj na pristávanie na suchej zemi, hovorí sa takémuto typu lietadla aj obojživelné lietadlo alebo amfibické lietadlo (amfíbia).

Dejiny
------

Curtiss Racer R3C, jedno z lietadiel účastniacich sa Schneiderovho pohára v roku 1925.
Prvé lietadlo schopné štartu a pristátia na vodnej hladine zostrojil v roku 1905 Francúz Gabriel Voisin. Prvý let takéhoto lietadla sa uskutočnil v roku 1910. Išlo o stroj Le Canard iného Francúza Henriho Fabrea. V decembri 1912 francúzsky priemyselník Jascques Schneider vyhlásil prvú súťaž vodných lietadiel, ktorá sa neskôr stala známa ako Schneiderov pohár. Čoskoro sa stala najznámejšou leteckou súťažou na svete. Nové konštrukcie pretekárskych vodných lietadiel významne ovplyvnili ďalšie smerovanie konštrukcie hydroplánov.

Lietadlá tohto typu sa zvykli v medzivojnové obdobie používať na dlhé zaoceánske lety. Ich výhodou bolo, že nepotrebovali dlhé vzletové a pristávacie dráhy na pevnine. Používali sa tiež na vojenské účely, sprvu ako prieskumné, neskôr aj ako torpédové a záchranné lietadlá.

Dnes sa používajú hlavne na špeciálne účely (hasiace a záchranné lietadlá) alebo ako menšie dopravné lietadlá, hlavne v oblastiach s vhodnými vodnými plochami.

Referencie
----------

1. 1 2  NEDELKA, Milan, a kol. *Slovenský letecký slovník terminologický a výkladový*. Bratislava : Magnet-Press Slovakia, 1998. 494 s. ISBN 80-968073-0-7. S. 24.
2. ↑  hydroavión. In: JAROŠOVÁ, Alexandra, ed.; BUZÁSSYOVÁ, Klára, ed. *Slovník súčasného slovenského jazyka H – L*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2011. 1087 s. Dostupné online. ISBN 978-80-224-1172-1.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodné lietadlo**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
Socket AM+
**Socket AM2+** je typ pätice procesora vyvinutý spoločnosťou AMD. Ide o vylepšenú verziu Socketu AM2, s ktorým je spätne kompatibilný. Spolupracuje s pamäťami DDR2. Možno ho osadiť procesormi Athlon 64, Athlon 64 X2, Athlon 64 FX, Opteron, Sempron, Sempron X2, Phenom a Phenom II. Do tejto pätice je možné zapojiť procesory pre Socket AM3, ale obrátene to nemožno (spätná kompatibilita).

Používa HyperTransport 3.0 s frekvenciou až 2,6 GHz.

V 1Q roka 2009 bol nahradený Socketom AM3, ktorý umožňuje osadiť DDR3.

Pozri aj
--------

* Socket AM2
* Socket AM3

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Socket AM2+ na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Sockety AMD |
| --- |
| Desktopové sockety | Super Socket 7 · Slot A · Socket A · Socket 754 · Socket 939 · Socket AM2 · Socket AM2+ · Socket AM3 · Socket AM3+ · Socket FM1 · Socket FM2 · Socket FM2+ · Socket AM1 · Socket AM4 |
| Mobilné sockety | Socket A · Socket 563 · Socket 754 · Socket S1 · Socket FT1 (BGA413) 2011 · Socket FP2 (BGA827) 2012 · Socket FS1 · Socket FT3 (BGA769) 2014 · Socket FP3 (µBGA\_\_\_) jún 2014 |
| Serverové sockety | Socket A · Socket 940 · Socket F · Socket F+ · Socket G3 (zrušený) · Socket G34 · Socket C32 |
Socket 423
**Socket 423** je pätica pre procesory Intel.

S príchodom Socketu 423 (PGA423) bol ukončený dlhý život pätice Socket 370. Bol určený pre prvé procesory Intel Pentium 4 (jadro Willamette), pracovná frekvencia jadra 1,3-2 GHz a frekvencia FSB 100 MHz (400 MHz QDR, Quad Data Rate). Číslo v názve socketu udáva počet pinov pätice, ktorá poskytovala napätie 1-1,85 V. Bolo použité balenie OOI a protokol prenosu AGTL +.

Socket 423 za necelý rok bol nahradený Socketom 478, ktorý dokázal nielen napájať procesory s veľkým príkonom, ale hlavne využíval lacné pamäťové moduly SDRAM/DDRAM a nie drahé RDRAM (s označením RIMM vyvinuté firmou Rambus a Intel), ktoré vyžadoval Socket 423.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Socket 423 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Sockety Intel |
| --- |
| Desktopové sockety | 

|  |  |
| --- | --- |
| Slot | 
* Slot 1 (1996-1999)

 |
| PGA | 
* 370 (1998-2001)
* 423 (W 2000)
* 478 (N 2000)

 |
| LGA | 
* 775 (T 2004-2007)
* 1366 (B 2008)
* 1156 (H1 2009/2010)
* 1155 (H2 2011/2012)
* 2011 (R 2011)
* 1150 (H3 2013/2014)
* 2011v3 (R 2014)
* 1151 (H4 2015/2016)

 |

 |
| Mobilné sockety | 
* Socket 479
* Socket 495
* Socket M (2006)
* Socket P (2007)
* Socket G1 (2009)
* Socket G2 (2011)
* Socket G3 (2013)

 |
| Serverové sockety | 

|  |
| --- |
| 
* Socket 8

 |
| Xeon procesory | 

|  |  |
| --- | --- |
| Slot | 
* Slot 2

 |
| PGA | 
* 603
* 604

 |
| LGA | 
* 771 (J 2006)
* 1366 (B 2008)
* 1156 (H1 2009/2010)
* 1567 (LS 2010)
* 1155 (H2 2011/2012)
* 2011 (R 2011)
* 1356 (B2 2012)
* 1150 (H3 2013/2014)
* 2011v3 (R 2014)
* 1151 (H4 2015/2016)

 |

 |
| Itanium procesory | 
* 418 (2001)
* 611 (2002)
* 1248

 |

 |
| Pred Pentium II PGA sockety | 
* Socket 1
* Socket 2
* Socket 3
* Socket 6
* Socket 4 (1993)
* Socket 5 (1994)
* Socket 7 (1995)
* Super Socket 7

 |
prof. JUDr. **Ján Cirák**, CSc. (\* 15. október 1958, Zlaté Moravce) je slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Zameriava sa na občianske právo.

Životopis
---------

Narodil sa v Zlatých Moravciach. V roku 1981 úspešne dokončil štúdium na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V tom istom roku zložil rigoróznu skúšku a získal titul doktor práv (JUDr.). Bezprostredne po skončení štúdia začal na tejto fakulte aj pôsobiť a venoval sa občianskemu právu hmotnému. V roku 1992 získal titul Kandidát vied (CSc.) v odbore občianske právo. V roku 1997 začal vyučovať taktiež na Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela, kde pôsobí až do súčasnosti. V odbore občianske právo habilitoval v roku 1999 na docenta. V rokoch 2003 až 2006 pôsobil ako tzv. mimoriadny profesor na Právnickej fakulte Univerzity Komenského. V roku 2007 ukončil svoje pôsobenie na Právnickej fakulte Univerzity Komenského a v nasledujúcom roku začal vyučovať na Fakulte práva Paneurópskej vysokej školy. Tu sa podobne ako na Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela zaoberal viacerými právnymi odvetviami. Teda okrem občianskeho práva aj rodinným právom, európskym súkromným právom, právom duševného vlastníctva a zmenkovým právom. 26. novembra 2013 ho prezident Ivan Gašparovič vymenoval za profesora v odbore občianske právo.

Bol členom Rekodifikačnej komisie Ministerstva spravodlivosti pre nový Občiansky súdny poriadok. Taktiež patrí k členom Komisie pre rekodifikáciu súkromného práva, ktorá pripravuje nový Občiansky zákonník. Profesor Cirák je súčasne zapísaný v zozname advokátov Slovenskej advokátskej komory.

Publikačná činnosť
------------------

* J. Cirák, S. Ficová *Občianske právo - Všeobecná časť*, Heuréka, 2009, ISBN 978-80-89122-51-6
* M. Števček, B. Pavelková, J. Cirák *Rodinné právo*, Heuréka, 2010, ISBN 9788089122479
* J. Cirák a kol. *Dedičské právo*, Key publishing, 2010, ISBN 9788074180569
* K. Grausová, J. Cirák *Zákon o vlastníctve bytov a nebytových priestorov*, C. H. Beck, 2012, ISBN 9788074002656
* J. Cirák, D. Gandžalová *Základy zmenkového práva*, Belianum, 2015, ISBN 9788055709291

Referencie
----------

1. ↑   *Profesijný životopis* [online]. uninova.sk, [cit. 2017-12-16]. Dostupné online.
2. ↑   *Ján Cirák , prof. JUDr. CSc. (Slovakia)* [online]. uninova.sk, [cit. 2017-12-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Doc. JUDr. Ján Cirák, CSc. bol dnes vymenovaný prezidentom SR za profesora* [online]. najpravo.sk, [cit. 2017-12-16]. Dostupné online.
4. ↑   *Menný zoznam členov Rekodifikačnej komisie pre OS* [online]. justice.gov.sk, [cit. 2017-12-16]. Dostupné online.
5. ↑   *Zoznam členov Komisie pre rekodifikáciu súkromného práva* [online]. justice.gov.sk, [cit. 2017-12-16]. Dostupné online.
6. ↑   *Zobrazenie advokáta Cirak* [online]. sak.sk, [cit. 2017-12-16]. Dostupné online.

Zdroje
------

* Profesný životopis Jána Ciráka

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20080220010
* VIAF: 41083288
Oxyrhynský papyrus 222
**Oxyrhynský papyrus 222** (P. Oxy. 222 alebo P. Oxy. II 222) je útržkovitý grécky papyrusový rukopis z 3. storočia obsahujúci zoznam olympijských víťazov od neznámeho autora. V súčasnosti sa nachádza v Britskej národnej knižnici (oddelenie rukopisov, 1185) v Londýne.

*Oxyrhynský papyrus 222* bol objavený v roku 1897 v egyptskom nálezisku v Oxyrhynchosu britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom. Staroveký Oxyrhynchos sa nachádzal v Hornom Egypte. Po pripojení Egypta k Rímskej ríši sa mesto stalo administrativnym strediskom, obývanom potomkami gréckych prisťahovalcov. Odpadové jamy tohto starovekého mesta ukrývali obrovské množstvo papyrusov nevyčísliteľnej hodnoty. Papyrusy boly dopravené do Oxfordu, kde začala práca na ich lúštení, ktorá trvá dodnes. Texty na papyrusoch obsahujú fragmenty účtov, závetov, súdnych sporov, súkromných listov, horoskopov a iných záznamov. Oživujú tak kedysi kypiaci svet obyvateľov mesta, svet vzostupu a pádu Rímskej ríše a počiatky kresťanstva.

Oxyrhynský papyrus 222 má rozmery 180 x 95 mm. Predná strana papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier, (480 – 468 pred Kr. 456 – 448 pred Kr.) a športové disciplíny: beh na jedno stadion, zápasenie, box (aj mládežnícky), beh na dve stadiá, dlhý beh, päťboj, pankration, beh ťažkoodencov, preteky so štvorzáprahom koní a jazdecké preteky. Zadná strana obsahuje fragmenty účtov. Text Oxyrhynského papyrusu 222 bol publikovaný Grenfellom a Huntom v roku 1899.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Peter Parsons. *Dějiny ukryté v písku*. [s.l.] : BB/art, 2008. ISBN 8073813351. S. 1 – 332.
2. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Mark Ravenhill** (\* 7. júna 1966, Haywards Heath, Anglicko) je anglický dramatik. Spolu so Sarah Kane je považovaný za jedného z priekopníkov nového štýlu písania v anglickej dráme, označovaného aj ako cool dráma.

Život a tvorba
--------------

*Enfant Terrible* britskej divadelnej scény sa narodil v roku 1966 v Sussexe, kde prežil aj svoje šťastné a bezproblémové detstvo. Na strednej škole bol členom dramatického krúžku a po jej ukončení študoval angličtinu a drámu na univerzite v Bristole. Živil sa ako režisér na voľnej nohe a učiteľ. Pracoval aj ako scenárista jedného anglického televízneho seriálu BBC, neskôr, však bol jeho seriál stiahnutý z televíznych obrazoviek.

V roku 1996, rok po uvedení Kaneovej hry *Spustošení*, sa dostal do všeobecného povedomia britskej verejnosti svojou debutovou hrou *Nákupy a jebačky* *(Shopping & Fucking)*. Hra spôsobila škandál už len svojím názvom, nehovoriac o jej samotnom obsahu. Názov však v sebe dokonale pojíma obe témy hry – sex a konzumná spoločnosť. Napriek kontroverznej téme a ešte kontroverznejšiemu spracovaniu, boli kritické ohlasy veľmi pozitívne. 

Ravenhill ďalej experimentoval s klasickými textami. Výsledkom experimentov bolo voľné prepracovanie mýtu o Faustovi v diele *Faust (Faust je mŕtvy)* *(Faust (Faust is Dead))*, v ktorom zobrazil človeka strateného uprostred sveta médií, internetu a virtuálnej reality. 

Nasledovala *Kabela* (Handbag) rozprávajúca dva rozdielne príbehy vymedzené priestorovo i časovo. Jeden týkajúci sa súčasného spôsobu rodičovstva v bizarnej homosexuálno-lesbickej štvorici a príbeh klasiky Oscara Wildea *Je dôležité mať Filipa*. Za hru *Kabela* bol v roku 1998 ocenený cenou Evening Standard pre najsľubnejšieho dramatika. *Niekoľko obscénnych momentiek* (Some Explicit Polaroids) je považovaná za akési voľné pokračovanie *Shopping & Fucking*. Poslednou Ravenhillovou produkciou je muzikálový príbeh z prostredia homosexuálneho kabaretu *Mother Clap’s Molly House*. Homosexualita je jednou z Ravenhillových frekventovaných tém, sám je HIV pozitívny homosexuál.

Diela
-----

* *Shopping & Fucking* (1996)
* *Faust (Faust je mŕtvy)* (1997)
* *Kabela* (1998)
* *Niekoľko obscénnych momentiek* (1999)
* *Mother Clap's Molly House* (2001)
* *Totally Over You* (Úplne nad tebou) (2004)
* *Produkt* (2005)

Externé odkazy
--------------

* Mark Ravenhill: Shopping & Fucking - Vydavateľstvo Drewo a srd
* Mark Ravenhill: Faust (Faust je mŕtvy) - Vydavateľstvo Drewo a srd
* Mark Ravenhill: Kabela/Niekoľko obscénnych momentiek - Vydavateľstvo Drewo a srd

* úryvok - Mark Ravenhill: Shopping & Fucking - Vydavateľstvo Drewo a srd

Autoritné údaje: * abART: 129797
* BnF: 14696725b
* GND: 121351998
* ISNI: 0000 0001 1680 2778
* LCCN: no97022597
* NK ČR: js20011212036
* SNK: 150002
* VIAF: 84207670
* WorldCat: lccn-no97022597