MUDr. **Anton Neuwirth**, Dr.h.c. (\* 22. január 1921, Bystričany – † 21. september 2004, Bojnice) bol slovenský lekár, politický väzeň, politik a diplomat. Bol predseda Konfederácie politických väzňov Slovenska, pôsobil ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, prvý slovenský veľvyslanec pri Svätej Stolici a čestný predseda *Spoločenstva Ladislava Hanusa* a Kresťanskodemokratického hnutia. Je po ňom pomenované Kolégium Antona Neuwirtha ako vzdelávacia akademická inštitúcia so sídlom v Ivanke pri Dunaji.

Životopis
---------

### Mladosť a štúdium

Neuwirth sa narodil sa 22. januára 1921 v osade Chalmová v Bystričanoch ako syn Dezidera Neuwirtha a Antónie, rodenej Denkovej. Po otcovi bol židovského pôvodu, jeho rodičia absolvovali cirkevný sobáš v roku 1930. Rodina sa často sťahovala – detstvo prežil v Kapušanoch, Prešove, Žiline a nakoniec v Bojniciach. Zmaturoval v roku 1939 v Prievidzi. Po maturite išiel študovať na Lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, kde ukončil štúdium rigoróznymi skúškami v roku 1945. Počas štúdia býval na internáte Svoradov a bol členom Spolku svätého Vojtecha. V rokoch 1945 – 1947 študoval tiež chémiu na Prírodovedeckej fakulte UK. V roku 1946 začal pracovať na Ústave lekárskej chémie LF UK v Košiciach, zároveň absolvoval vojenskú službu v Prahe a Martine. Z ústavu odišiel ako vedecký pracovník na štipendijný pobyt do Zürichu, kde spolupracoval s nositeľom Nobelovej ceny za chémiu profesorom Paulom Karrerom. Na Zurichskej univerzite absolvoval ďalšie dva semestre chémie. Následne sa v roku 1949 sa vrátil s rodinou do Československa, kde bol poverený vedením Ústavu lekárskej chémie a prednášaním na LF UK a na Vysokej škole veterinárskej.

V roku 1943 sa ako študent medicíny Neuwirth stretol s chorvátskym jezuitom Tomislavom Kolakovičom. Stal sa členom jeho krúžku *Rodina*.

### Väzenie a lekárska prax

Neuwirth sa dostal do problémov pre jeho nesúhlas s politikou komunistického režimu v ČSR. Ešte v roku 1951 odmietol podpísať telegram za odsúdenie biskupov Gojdiča, Vojtaššáka a Buzalku. 30. novembra 1953 bol v Košiciach zatknutý a vzatý do vyšetrovacej väzby najprv v Košiciach, neskôr v Prahe-Ruzyni. Po takmer roku väzby bol v októbri 1954 Najvyšším súdom v Prahe odsúdený na 12 rokov väzenia, prepadnutie majetku a 10 rokov straty občianskych práv. Doma zanechal manželku so štyrmi deťmi, pričom najmladší Anton mal v čase zatknutia iba 7 mesiacov. Postupne bol väznený na Pankráci, v Ilave a v Leopoldove. Z väzenia bol prepustený po šesť a pol roku väznenia 9. mája 1960 po amnestii prezidenta Novotného pre politických väzňov.

Po prepustení sa zamestnal na pôrodnici v Žiline, neskôr na Okresnom ústave národného zdravia (OÚNZ) v Čadci v zdravotníckom laboratóriu. Následne sa stal ako primárom Oddelenia klinickej biochémie. Počas pôsobenia v Čadci stál za významným objavom výskytu alkaptonúrie, dedičnej choroby, postihujúcej najmä pohybové ústrojenstvo. V roku 1960 si urobil atestáciu z internej medicíny a v roku 1962 z klinickej biochémie. V roku 1966 sa stal primárom Oddelenia klinickej biochémie nemocnice LF UK v Martine. Na jar 1973 bol v martinskej nemocnici vyzvaný osobitnou komisiou, aby vystúpil z katolíckej cirkvi. Keďže odmietol, bol odvolaný z postu primára a až do odchodu do dôchodku v roku 1987 pracoval na poste zástupcu primára. Ako dôchodca pracoval do novembra 1989 na Oddelení klinickej biochémie OÚNZ v Bojniciach.

### Život po roku 1989, politické a diplomatické pôsobenie

V roku 1989 sa Anton Neuwirth začal aktívne angažovať vo vznikajúcom Kresťanskodemokratickom hnutí. V rokoch 1992 až 1994 bol poslancom Slovenskej národnej rady, resp. Národnej rady Slovenskej republiky. V roku 1993 ako nominant KDH kandidoval na prezidenta SR. Stal sa členom Predsedníctva KDH a v roku 1993 čestným predsedom KDH.

V roku 1994 sa stal prvým veľvyslancom SR pri Svätej stolici vo Vatikáne. Mal blízky vzťah s pápežom Jánom Pavlom II. a vo Vatikáne požíval všeobecnú úctu. V apríli 1996 ho vláda Vladimíra Mečiara z Vatikánu stiahla a chcela ho odvolať. Prezident Michal Kováč odmietol odvolanie podpísať, Neuwirth tak zostal až do februára 1997 na „konzultáciách" v Bratislave. Potom sa znovu vrátil do Vatikánu, avšak keď pominulo funkčné obdobie prezidenta Kováča, Mečiarova vláda ho z postu veľvyslanca už úspešne odvolala.

Neuwrith bol hlavným architektom tzv. Základnej zmluvy Slovenskej republiky s Vatikánom a dvoch čiastkových zmlúv: o duchovnej službe v ozbrojených silách a zboroch a o náboženskej výchove a vzdelávaní. Tieto zmluvy majú s vládou SR podpísané rovnako všetky registrované cirkvi a náboženské spoločnosti v SR. Základná zmluva má v sebe zakomponované štyri čiastkové zmluvy. Tretia zmluva je o finančnom zabezpečení Katolíckej cirkvi a štvrtá o tzv. výhrade vo svedomí. Čiastková zmluva o výhrade vo svedomí bola originálna myšlienka Neuwirtha, v rámci zmlúv štátov sveta so Svätou stolicou niečo úplne nové, keďže takúto zmluvu dovtedy neprijal žiadny štát na svete. Neuwrith vo svojej intuícii predvídal, že otázka svedomia kresťanov bude v legislatívach, najmä vyspelých západných štátov, vystavená v budúcnosti obrovskému tlaku. Prijatie zmluvy, pripravenej v roku 2005 pod gesciou ministra spravodlivosti SR Daniela Lipšica, by bolo precedensom pre všetky krajiny sveta. Vtedajší predseda vlády Mikuláš Dzurinda nakoniec odmietol dať do vlády hlasovať o tejto zmluve, hoci by ju väčšina vlády podporila. Reakciou na tento krok bol vo februári 2006 odchod KDH z vlády a predčasné parlamentné voľby. 

Anton Neuwirth zomrel nečakane 21. septembra 2004 v Bojniciach.

Osobný život
------------

Anton Neuwirth sa 12. júla 1947 zosobášil s Evou Adámkovou (\* 1925 – † 1995), rovnako členkou Kolakovičovej *Rodiny*. Mali spolu štyri deti, v roku 1948 sa im v Zürichu narodila prvá dcéra Anna, v roku 1949 dcéra Katarína, v roku 1951 syn František a v apríli 1953 najmladší syn Anton. Všetky štyri deti vyštudovali medicínu, najstaršia Anna sa neskôr stala političkou, poslankyňou Národnej rady SR aj Európskeho parlamentu.

Ovládal šesť jazykov vrátane taliančiny a latinčiny.

Odkaz
-----

Po Neuwirthovi bolo pomenované Kolégium Antona Neuwirtha, vzdelávacia inštitúcia zameraná na výchovu spoločensky angažovaných mladých ľudí v duchu kresťanských hodnôt a kultúrneho odkazu západnej civilizácie, sídliaca v Ivanke pri Dunaji.

Ocenenia
--------

* nositeľ Veľkokríža Rytierskeho rádu Pia IX.
* nositeľ Veľkokríža Zvrchovaného Rádu maltézskych rytierov
* nositeľ Pribinovho kríža I. triedy
* Ocenenie Zlatá medaila od univerzity Urbaniana v Ríme, 1998
* Medaila za zásluhy o slovenskú diplomaciu, *in memoriam*
* Štátna cena Jozefa Miloslava Hurbana, *in memoriam* (2021)

Bibliografia
------------

* Anton Neuwirth, Rudolf Lesňák: *Liečiť zlo láskou*, Kalligram, 2001, autobiografia, ISBN 8071493902.

Literatúra, dokumenty
---------------------

* *Anton Neuwirth - lekár, filozof, humanista*, dokumentárny film, 2014

Referencie
----------

1. ↑   *Kolégium Antona Neuwirtha* [online]. [Cit. 2021-01-08]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2 3 4 5 6 7   *Zomrel Dr. Anton Neuwirth - aktualizované* [online]. Bratislava: TK KBS, 2004-09-22, [cit. 2021-09-21]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  MIKLOŠKO, František. *Déjà vu Dr. Neuwirtha* [online]. impulzrevue.sk, [cit. 2021-09-21]. Dostupné online.
4. ↑   *Anton Neuwirth – svedok storočia - jancarnogursky.sk* [online]. [Cit. 2017-02-15]. Dostupné online. Archivované 2017-02-16 z originálu.
5. ↑   *Anton Neuwirth – stručný životopis* [online]. www.kdhza.sk, [cit. 2019-06-11]. Dostupné online. Archivované 2017-02-16 z originálu.
6. ↑   *Kardinál Korec k odchodu MUDr. A. Neuwirtha do večnosti* [online]. Bratislava: TK KBS, 2004-09-30, [cit. 2021-09-21]. Dostupné online.
7. ↑   *Anton Neuwirth – stručný životopis - kdhza.sk* [online]. [Cit. 2017-02-15]. Dostupné online. Archivované 2017-02-16 z originálu.
8. ↑   *Minister Ivan Korčok udelil najvyššie ocenenie rezortu diplomacie Antonovi Neuwirthovi in memoriam - Detail web obsahu - Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí SR* [online]. www.mzv.sk, [cit. 2021-01-21]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
9. ↑  TASR. Cenu J. M. Hurbana získalo sedem osobností, piati in memoriam. *Pravda* (Bratislava: Perex), 2021-09-16. Dostupné online [cit. 2021-09-21]. ISSN 1336-197X.

Externé odkazy
--------------

* Kolégium Antona Neuwirtha - Prečo Anton Neuwirth?
* Stránky venovaná Antonovi Neuwirthovi na Facebook-u
* Anton Neuwirth: Ak človek nebol v inej kuchyni, myslí si, že tá jeho je najlepšia
* Anton Neuwirth: Som človek na moste

| * z
* d
* u
Veľvyslanci Slovenska pri Svätej stolici |
| --- |
| 
* Anton Neuwirth (1994 – 1998)
* Marián Servátka (1998 – 2002)
* Dagmar Babčanová (2002 – 2007)
* Jozef Dravecký (2007 – 2013)
* Peter Sopko (2013 – 2018)
* Marek Lisánsky (2018 – súčasnosť)

 |

Autoritné údaje: * GND: 123437458
* ISNI: 0000000109591861
* LCCN: no2001079572
* NK ČR: jn20020513006
* VIAF: 20589322
* WorldCat: lccn-no2001079572