recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Elektrický posilňovač riadenia z vozidla Toyota Prius
Čerpadlo hydraulického posilňovača riadenia poháňané remenicou
**Posilňovač riadenia** je hydraulické alebo elektrické zariadenie, ktoré znižuje silu, potrebnú na otočenie volantu. Vo vozidlách, ktoré majú zaťaženú prednú nápravu, je potrebné vyvinúť veľkú silu na otočenie volantom, najmä ak vozidlo stojí alebo sa pohybuje malou rýchlosťou.

Pri nákladných automobiloch sa to najprv riešilo zväčšením priemeru volantu, čím sa zväčšila páka a tým sa znížila potrebná sila. V súčasnosti sa vo vozidlách používajú hydraulické posilňovače riadenia (servoriadenie) alebo elektrické posilňovače (systémy EPAS alebo NSK EPS), kde elektromotor pomáha pri otáčaní volantu. Základnou požiadavkou na posilňovače riadenia je to, aby bolo umožnené riadenie aj v prípade poruchy posilňovača (musí byť zachovaná mechanická väzba). Ďalšou požiadavkou je zmenšovanie účinnosti posilňovača riadenia stúpajúcou rýchlosťou vozidla. V niektorých moderných hydraulických posilňovačoch riadenia je použitý elektrický kontrolný ventil, ktorý redukuje tlak pri zrýchľovaní vozidla. Ako médium v hydraulických posilňovačoch riadenia sa používa hydraulický olej.

Nevýhodou hydraulických posilňovačov riadenia je spotrebovanie výkonu motora pre pohon čerpadla aj v čase, keď posilňovač nevykonáva činnosť. Elektrické posilňovače týmto problémom netrpia a navyše sú ľahšie a spoľahlivejšie, pričom umožňujú voľbu viacerých režimov (napr. *City* – pre parkovanie).

Pozri aj
--------

* Posilňovač bŕzd

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Posilňovač riadenia**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Power steering na anglickej Wikipédii a Posilovač řízení na českej Wikipédii.*
**Jesé Rodríguez Ruiz** známy aj ako **Jesé** (\* 26. február 1993, Las Palmas de Gran Canaria, Španielsko) je španielsky futbalista, ktorý v súčasnosti oblieka dres francúzskeho klubu PSG. Je tiež bývalým mládežníckym reprezentantom Španielska.

Za A-tím Realu Madrid prvýkrát hral 13. decembra 2011 v stretnutí Copa del Rey na pôde druholigovej Ponferradiny. Real Madrid zvíťazil 2:0. Jesé v závere striedal Cristiana Ronalda, ktorý je jeho futbalovým vzorom.

Je druhým najlepší strelcom druhej španielskej ligy sezóny 2012/13, tretí najlepší strelec Majstrovstvá sveta U-20 2013 a najlepší strelec Eura U-19 2012.

Klubová kariéra
---------------

Jesé zaujal Real Madrid už v 14 rokoch, kedy prišiel do tamojšej akadémie. Rýchlo sa prehrýzal jednotlivými mládežníckymi kategóriami. Do príchodu do Castilly vyhrával jednu trofej za druhou. Najviac na seba upozornil po sezóne v Juvenile A, keď zaujal aj trénera A-tímu Josého Mourinha. Jesé bol pozvaný na predsezónne turné do USA a Číny.

Pred sezónou 2011/12 Jesé postúpil do Castilly (rezervný tím Realu). Po jeho parádnych výkonoch bolo len otázkou času, kedy si odbije debut v prvom tíme. To sa stalo 13. decembra 2011 v stretnutí Copa del Rey (španielsky pohár) na pôde druholigovej Ponferradiny. Real Madrid zvíťazil 2:0.

V lete 2013 s ním Real Madrid predĺžil kontrakt do roku 2017 a zaradil ho do prvého tímu. Zároveň stanovil výkupnú klauzulu na 200 miliónov eur. 18. marca 2014 v zápase Ligy majstrov proti FC Schalke 04 (výhra 3: 1) bol faulovaný protihráčom Seadom Kolašinacom. Výsledkom boli pretrhnuté väzy v kolene a vyradenie z hry na dlhú dobu.  Ligový titul v sezóne 2013/14 síce nezískal (vyhralo ho Atlético Madrid), ale stal sa víťazom Ligy majstrov UEFA po finálovej výhre 4:1 po predĺžení v derby práve nad Atlético Madrid.

Reprezentačná kariéra
---------------------

Jesé je mládežníckym reprezentantom Španielska od kategórie U16. Na Majstrovstvách Európy hráčov do 19 rokov v roku 2012 v Estónsku získal so Španielskom zlaté medaily. Vo finále proti Grécku strelil víťazný gól (1:0).

Úspechy
-------

### Klubové

Real Madrid
* 1 × víťaz Copa del Rey (2013/14)
* 1 × víťaz Ligy majstrov UEFA (2013/14)
* 1 × víťaz Primera División (2011/12)

### Reprezentačný

Španielsko
* Majstrovstvá Európy U19: (2012)

### Individuálne

* Najlepší strelec Majstrovstvá Európy hráčov do 19 rokov (2012)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jesé Rodríguez**

Externé odkazy
--------------

* Profil hráča na Transfermarkt.co.uk
* Profil hráča na bdfutbol.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jesé Rodríguez na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Paris Saint-Germain FC |
| --- |
| 
* 1 Navas
* 2 Silva Kapitán klubu
* 3 Kimpembe
* 4 Kehrer
* 5 Marquinhos
* 6 Verratti
* 7 Mbappé
* 8 Paredes
* 9 Cavani
* 10 Neymar
* 11 Di María
* 12 Meunier
* 14 Bernat
* 16 Rico
* 17 Choupo-Moting
* 18 Icardi
* 19 Sarabia
* 20 Kurzawa
* 21 Herrera
* 22 Diallo
* 23 Draxler
* 25 Bakker
* 27 Gueye
* 30 Bułka
* 31 Dagba
* 35 Kouassi
* 36 Mbe Soh
* 38 Aouchiche
* 40 Innocent
* Tréner: Tuchel

 |
***Jetix*** bola televízna stanica vysielajúca animované seriály pre deti. Bola to najrozšírenejšia stanica vysielajúca animované seriály v českom jazyku na území Slovenska a Česka. Jej starý názov bol *Fox Kids*, a pochádzala z USA.

Vysielacia doba Jetix bola rozdelená na dve časti. Prvou časťou bol Jetix, ktorý vysielal od polnoci do 19:00. Druhou bol Jetix Max, ktorý vysielal od 19:00 do polnoci. Televízia mala k dispozícii veľké množstvo programov, do vysielania zaraďovala len niektoré z nich. Vo vysielaní sa tiež objavili filmy High School Musical a High school musical 2, ktoré boli niekoľkokrát reprízované.

19. septembra 2009 sa televízia Jetix zmenila na Disney Channel.
Jetix skončil celosvetovo v rovnakom období, kde ho nahradil spomínaný Disney Channel. V krajinách, v ktorých už Disney Channel existoval, sa z Jetixu stal druhý kanál spoločnosti Disney - Disney Channel XD.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jetix Award 2008**

Externé odkazy
--------------

* Slovenská stránka venovaná kanálu Jetix
* Oficiálna stránka Disney Channel v Česku
**Jevgenij Bagrationovič Vachtangov** (rus. Евгений Багратионович Вахтангов; \* 13. február 1883, Vladikavkaz, Rusko – † 29. máj 1922, Moskva, Rusko) bol ruský divadelný režisér, žiak Konstantina Stanislavského a mentor herca Michaila Čechova.

Život a dielo
-------------

Narodil sa vo Vladikavkaze v roku 1883. Neskôr odišiel do Moskvy študovať prírodné vedy a právo. Pod vplyvom zážitkov z predstavení Moskovského umeleckého akademického divadla sa začal zaujímať o divadelné umenie. Začal hrávať a režírovať v ochotníckych súboroch a pre prácu v divadle sa natoľko nadchol, že v roku 1909 vstúpil do hereckej školy. Po dvoch rokoch usilovného štúdia pod vedením Kačalova sa Vachtangov stal členom hereckého súboru Moskovského umeleckého akademického divadla. 

Najprv pôsobil iba ako herec a asistent, neskôr sa začal čoraz viac zaujímať o prácu režiséra. Jeho prvým významným pokusom bola inscenácia hry *Modrý vták* belgického dramatika Maeterlincka, ktorú Vachtangov vytvoril v roku 1911 v Paríži. Ďalej pracoval ako režisér v Prvom štúdiu MChATu, kde sa sústreďovali novátorské experimenty s javiskovými formami. Neskôr, v roku 1917, založil Tretie štúdio (dnešné Vachtangovovo divadlo).

Ako režisér spolupracoval aj s židovsko-izraelským divadlom Habima (hebrej. scéna), ktoré bolo založené v roku 1918 v Moskve. Tu mala premiéru Vachtangovova inscenácia *Dibbuk*. Až do svojej smrti režíroval, organizoval a vyučoval vo všetkých štyroch štúdiách MChATu.

Inscenoval hry nemeckého básnika Hauptmana, škandinávskych dramatikov Ibsena a Strindberga, Belgičana Maeterlincka a z ruských klasikov Čechova. Jeho poslednou a najznámejšou inscenáciou je rozprávková hra Carla Gozziho *Princezná Turandot*, ktorá sa dočkala 1500 repríz.

*Fantastický realizmus*
-----------------------

*Fantastický realizmus* je názov umeleckého smeru, ktorý Vachtangov vytvoril použitím Stanislavského metódy psychologického realizmu. Rozvinul ju a pridal k nej ďalšie prvky, napr. improvizáciu v štýle talianskej commedie dell'Arte, akrobatické prvky čínskeho divadla. Podnety preberal aj z rozprávok, z romantického divadla, z operety, športu, baletu a využíval i modernú hudbu.

Podobne ako Mejerchoľd a Tairov sa snažil zviditeľniť divadlo a preto zdôrazňoval jeho hravosť. Herci mali na javisku hrať, nechcel aby sa stotožňovali s postavami. Snažil sa však o pravdivé vyjadrenie zážitku a citu.

Externé odkazy
--------------

* Peoples.ru: Евгений Багратионович Вахтангов; biografia (v ruštine)

Autoritné údaje: * abART: 18126
* BnF: 128876809
* GND: 118628062
* ISNI: 0000 0001 1035 4716
* LCCN: n83212803
* NK ČR: kup20030000105213
* VIAF: 2600950
* WorldCat: lccn-n83212803
Súradnice: 42°03′39″S 140°40′51″V﻿ / ﻿42,06083°S 140,68083°V﻿ / 42.06083; 140.68083

**Komagatake** je stratovulkán, nachádzajúci sa na juhu japonského ostrova Hokkaidó, na polostrove Óšima. Je to jeden z najaktívnejších vulkánov tohto ostrova. Sopka má prevažne andezitovú stavbu, jej vek sa datuje na pleistocén. Súčasný tvar je výsledkom masívnej deštrukcie vulkanickej stavby, ktorá nastala počas plínijskej erupcie v roku 1640.

Masívne bloky pyroklastického materiálu, pochádzajúceho z tejto erupcie, sú deponované v okolí základne sopky, menšie a mobilnejšie častice boli zanesené do blízkeho mora, kde vyvolali prívalové vlny cunami a ľahké častice (popol a prach) sa dajú nájsť až v centrálnej časti Honšú. Celkový objem uvoľneného pyroklastického materiálu bol približne 3,6 . 108 m3, čo predstavuje jednu z najväčších erupcií v Japonsku. Neskoršie erucie (plínijské erupcie z rokov 1694, 1856 a 1929 a viacero menších erupcií) už nedosiahli parametre tej z roku 1640.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Komagatake**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - Komagatake na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Juraj Bernáth** (\* 11. marec 1899, Gelnica – † 21. december 1976, Krompachy) bol slovenský banský odborník.

Jeho otec František Bernáth, jeho matka Gizela rod. Weidingerová.
Manželka Elena rod.Hritzová, dcéra Erika.

Životopis
---------

Do roku 1916 študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi, 1916 – 1917 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, od 1921 v Šoprone. V roku 1925 mu bol udelený titul Ing. Od 1926 banský merač, zamestnanec, neskôr riaditeľ Krompašských závodov v Slovinkách, 1939 – 1945 vedúci pracovník v Antimónových banských a hutných závodov v Banskej Bystrici, od 1945 poradca pre antimónové bane vo Vajskovej, 1948 – 1952 vo vedúcich funkciách v Rudných baniach a hutách v Banskej Bystrici, 1955 – 1958 vedúci výroby, neskôr hlavný geológ Rudných baní v Banskej Bystrici. Od 1958 pracoval v Št. ústrednom banskom archíve v Banskej Štiavnici. Spoluautor odborných štúdií z dejín banskej techniky a prvého projektu na zriadenie banského múzea v prírode.

Vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu a rezortnými vyznamenaniami.

Literatúra
----------

* BERNÁTH, Juraj. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 384-385.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 162228
* VIAF: 185156565683123500004
Ono-no Komači, autor Kanō Tan’yū, rok 1648
**Komači Onová** (jap. **Ono Komači** (小野 小町) alebo **Ono-no Komači** (おの の こまち) ; 9. storočie po Kr.) bola poetka, jeden zo šiestich nesmrteľných japonských básnikov a jediná žena medzi nimi. Jej básne tanka (waka) sa vyznačujú jemnosťou a náznakom milostných citov. Písala už v japonskom písme kana. Žila v cisárskom meste Heian - Kjóto a pravdepodobne i na niektorom vzdialenom mieste od hlavného mesta. Jej básne boli zaradené do prvej cisárskej antológie poézie Kokinšú.

Referencie
----------

1. ↑   *Kokinšú: piesne z Cisárskeho úradu pre poéziu*. Preklad Karol Strmeň. Bratislava : Petrus, 1998. 149 s. (Preklady Karola Strmeňa; zv. 3.) ISBN 80-967836-9-6. Kapitola Doslov Ivana.R.Rumjana.

Zdroje
------

Kouzlo šerosvitu: Antonín Líman, Dharmagaia, Česko-japonská spoločnosť, 2008, Praha, strana 231- poviedka Juliusa Zeyera o Ono-no Komači, ISBN 978-80-86685-80-9

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Komači Onová**

Externé odkazy /
----------------

* Preklad básní Ono no Komači do angličtiny
* Článok o Ono-no-Komači


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

Autoritné údaje: * abART: 62285
* BnF: 16753865r
* GND: 102416745
* ISNI: 0000 0000 5724 9086
* LCCN: n81108459
* NK ČR: jn20040316001
* VIAF: 79259186
* WorldCat: lccn-n81108459
Súradnice: 48°08′35″S 17°06′18″V﻿ / ﻿48,143°S 17,1051°V﻿ / 48.143; 17.1051

**Kolégium Emericanum** je názov niekdajšej školy, postavenej v renesančnom slohu na Kapitulskej ulici v Bratislave, v jej historickej zóne.

V roku 1637 sa ostrihomským arcibiskupom stal Imrich Lósy (okolo 1580 - 1642), pochádzajúci zo západomaďarského mesta Nagylózs. Horlivý zástanca protireformácie a dôsledný pokračovateľ duchovného diela arcibiskupa Petra Pázmaňa sa významnou mierou zaslúžil o rozvoj kultúry a cirkevného školstva v Hornom Uhorsku. Z jeho iniciatívy bol v Bratislave založený seminár, ktorý vo svojom názve niesol meno svojho zakladateľa - Colegium Emericanum. Zasvätený bol arcibiskupovmu osobnému patrónovi svätému Imrichovi. Poslaním seminára bolo vzdelávanie a príprava laických kňazov Ostrihomskej arcidiecézy na svoje duchovné povolanie.

Štúdium na kolégiu absolvovali viacerí významní kultúrni predstavitelia, napr. básnik Ján Hollý či neskorší ostrihomský arcibiskup Alexander Rudnay. 

Budovu školy v renesančnom slohu postavili v rokoch 1641 - 1642 na mieste niekdajšieho stredovekého domu. Vypracovaním projektu poveril rímskeho jezuitského architekta Giacoma Ravu a jeho syna Giovanniho.

Trojposchodová budova na obdĺžnikovom pôdoryse sa svojím jednoduchým priečelím otvára do Kapitulskej ulice. Budova je bez výraznejších architektonických či ozdobných prvkov. Z architektonického hľadiska zaujme predovšetkým mohutný portál vpravo. V hornej časti je ozdobený plastickým biskupským erbom arcibiskupa Imricha Lósyho. Pod horizontálnou portálovou rímsou je výrazný nápis s datovaním: SEMINARIVM S. EMERICI DVCIS MDCXLI (*Seminár svätého Imricha kniežaťa 1641*). Nárožia budovy zdobí plastická bosáž.

Budova Kolégia je významnou pamiatkou nielen z architektonického pohľadu ale aj ako dôležitý svedok duchovno-umeleckého rozvoja Bratislavy v 17. storočí. Spolu s neďaleko stojacou Katedrálou svätého Martina, budovou Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulty a cez ulicu ležiacim Jezuitským kolégiom tvorí súbor významných pamiatok duchovného charakteru historickej zóny Bratislavy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kolégium Emericanum**

Zdroje
------

* J. Oršulová, *Heraldické pamiatky Bratislavy*, Albert Marenčin Vydavateľstvo PT, Bratislava, 2007, ISBN 978-80-89218-64-6
* Pamätníci histórie - dostupné online
**Juraj Bánik** (\* 15. máj 1818, Zvolen – † 4. september 1901, tamže) bol slovenský historik, publicista, mestský notár a úradník.

Životopis
---------

Počiatky štúdia sa viažu k rodnému Zvolenu, neskôr pre svoje evanjelické vierovyznanie pokračoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici a potom na evanjelickom kolégiu v Prešove. Následne pracoval ako advokát, mestský hlavný notár a dočasne ako mešťanosta. Po celý život bol hrdý na slovenský pôvod a protestantské vierovyznanie.

Materiál, ktorý zozbieral Juraj Bánik bol podklad pre historický román Terézie Vansovej *Kliatba*.

V roku 1867 publikoval v *Národnom kalendári* článok o histórii Zvolena, v rozšírenej podobe vyšla v roku 1891 knižne pod názvom *Slobodné a kráľovské mesto Zvolen*. Prispieval aj do časopisu *Obzor*.

Od konca 20. storočia jeho meno nesie ulica vo Zvolene.

Dielo
-----

* BÁNIK, Juraj. *Slobodné a kráľovské mesto Zvolen : Opis historicko-topografický*. Turč. Sv. Martin : [KÚS], 1891. 92 s.

Zdroje
------

1. 1 2 3  BÁNIK, Juraj. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 211.

Autoritné údaje: * SNK: 155006
**Lastratidas**  (starogr. *Παραβάλλων* – *Paraballón*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 248 pred Kr.

Lastratidas, syn Paraballonta z Élidy, bol na 133. olympijských hrách v roku 248 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov (*palé paidón*). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Lastratidovi sa za toto víťazstvo dostalo pocty byť zvečnený v podobe mramorovej sochy umiestnenej v olympijskej Altide. Jeho socha sa do dnešných dní žiaľ nedochovala, ale ešte v druhom storočí si ju mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o Lastratidovi zaznamenal: *„Stojí tu i socha Lastratida, élidského chlapca, ktorý si odniesol veniec zo zápasenia; druhé víťazstvo získal medzi dorastencami a mladšími chlapcami na nemejských hrách. Lastratidovmu otcovi Paraballontovi sa podarilo zvíťaziť v diaulu a budúcim víťazom zanechať popud k ctižiadosti byť zapísaný medzi víťazmi v olympijskom gymnasiu"*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 128
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,6,3.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 441.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Andrej Vandlík** (\* 22. január 1925, Bardejov – † 17. január 1985, Martin) bol slovenský herec, protifašistický bojovník.

Rodina
------

* otec Ondrej Vandlík
* matka Irma rod. Terpitková

Životopis
---------

Začínal ako kulisár, rekvizitár, tanečník i spevák v zájazdovom Slovenskom ľudovom divadle F. Devínskeho. Roku 1943 člen novovytvoreného Slovenského divadla v Prešove. Po vypuknutí SNP vstúpil do povstaleckej armády, s Andrejom Bagarom, Eugenom Medekom a inými spoluzakladateľ Frontového divadla. Externý spolupracovník Slobodného slov. vysielača v Banskej Bystrici. Po prechode SNP do hôr príslušník partizánskeho oddielu. Od roku 1945 predstaviteľ hereckej generácie, ktorá sa pričinila o profesionalizáciu slovenského mimobratislavského divadelníctva. Účinkoval aj rozhlase, vytvoril niekoľko desiatok postáv v televíznych filmoch a inscenáciách a sporadicky hral aj vo filmoch.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 17132003f
* ISNI: 0000 0004 6052 9221
* NK ČR: mub2014833390
* SNK: 159345
* VIAF: 310635508
Gróf **Juraj Aponi** (\* 29. december 1808, Bratislava – † 28. február 1899, kaštieľ Eberhard) bol uhorský konzervatívny politik. V rokoch 1846 - 1848 pôsobil ako kancelár Uhorskej dvorskej kancelárie vo Viedni. Od roku 1858 bol členom Uhorskej akadémie vied. Do funkcie najvyššieho krajinského sudcu bol vymenovaný v roku 1861. Ako vodca skupiny „starých konzervatívcov" sa podieľal na Rakúsko-uhorskom vyrovnaní po roku 1862.

Kariéra
-------

Mladý Juraj Aponi
Juraj Aponi pochádzal zo šľachtického rodu Aponiovcov. Pôsobil ako tajomník Uhorskej dvorskej kancelárie. Od roku 1843/44 sa stal politicky aktívny.  Dohoda s opozičným vodcom Ľudovítom Košútom zlyhala kvôli vypuknutiu revolúcie v rokoch 1848/49.

Po revolúcii odišiel do dôchodku. Najskôr sa v roku 1859 stal doživotným poslancom viedenského parlamentu. Bojoval za nezávislosť Uhorska a bol vplyvným vodcom národnej strany. 

Juraj Aponi v roku 1827
Ako poverený zmocnenec otvoril 6. apríla 1861 parlament v Budapešti, viedol predsedníctvo a hornú komoru. Po rozpustení snemu (21. augusta) zostal vo funkcii ako krajinský sudca. Jeho nádeje, že dosiahne vyrovnanie medzi Rakúskom a Uhorskom, sa však nesplnili, načo sa 8. apríla 1863 vzdal svojho úradu. Okrem účasti v štátnom parlamente v roku 1865 a niekoľkých zasadnutí hornej komory sa stiahol z verejného života.

Jeho synom bol Albert Aponi, predseda Snemovne reprezentantov, minister školstva a vedúci maďarskej delegácie na mierovej konferencii vo Versailles. Tu predstavil prípad Maďarska spojeneckým a združeným mocnostiam s cieľom určiť podmienky mierovej zmluvy s Maďarskom, neskôr známou ako Trianonská zmluva.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku György Apponyi na anglickej Wikipédii.*

1. 1 2   *Aponiovci* [online]. Encyclopaedia Beliana, [cit. 2022-04-08]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 143860348
* ISNI: 0000 0001 1841 3450
* PIM: PIM41330
* VIAF: 169515105
**Andrej Vajda** (\* 22. november 1904, Tótkomlós – † 10. november 1963, Vyšné Hágy) bol slovenský kultúrno-osvetový pracovník, prekladateľ.

Rodina
------

* otec Ján Vajda
* matka Marta rod. Fserdcovicová

Životopis
---------

Vyučil sa za krajčíra v Tótkomlósi, absolvent kurzu zborového spevu a hudby. Sprvu pastier a čistič topánok, po vyučení krajčír, nár. a kultúrnoosvetový pracovník v Tótkomlósi. Počas horthyovského Maďarska emigroval do ČSR. Úradník Slovenskej národnej banky v Bratislave a v Banskej Bystrici, 1944 účastník SNP. Režisér a herec slovenského ochotníckeho divadla, zakladateľ a dirigent tamburášského súboru a speváckeho krúžku, aktivista Krajanského rob. spolku v Tótkomlósi. Príspevky zo života dolnozemských Slovákov publikoval v Nár. novinách. Po roku 1945 pôsobil v kultúrnom živote v Novom Smokovci, i v celom území Tatier. Príležitostne sa venoval aj prekladateľskej činnosti.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Ing. **Tibor Blatný** (*Blattný*) (\* 22. február 1883, Košice – † 12. december 1969, Banská Bystrica) bol slovenský lesný hospodár a fytogeograf.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ernest Blatný, jeho matka Irma rod. Wittenbergerová. Do 1900 študoval na reálke v Levoči, 1900 – 1903 na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 1903 (Ing.). Od 1903 lesný praktikant v Banskej Bystrici, neskôr pôsobil ako lesný pracovník na viacerých miestach Slovenska. Predstaviteľ slovenskej fytogeografie a dendrológie, dejín lesníctva a lesníckeho archívnictva na Slovensku. Autor rozsiahleho diela o rozšírení stromov a krov na území Slovenska (vyšlo súčasne v nemeckom aj v maďarskom jazyku), historických štúdií o lesných pomeroch na Horehroní v období Jozefa Dekret-Matejovie a Ľudovíta Greinera. Článkami prispieval do odborných časopisov.

Ocenenie
--------

* Roku 1965 nositeľ zlatého, 1966 diamantového odznaku Lesníckej a drevárskej univerzity v Soprone
* Roku 1968 pamätnej zlatej medaily Výskumného ústavu lesného hospodárstva vo Zvolene

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 138624038
* ISNI: 0000 0000 6568 7801
* NK ČR: uk2008363861
* SNK: 148125
* VIAF: 90894996
Samohybná rezačka Krone
 Lis značky Krone
 Samohybná kosačka Krone
**Bernard Krone Holding** je nemecký výrobca poľnohospodárskych strojov a návesov pre nákladné vozidlá so sídlom v Spelle .

Dejiny
------

História značky sa začala písať v roku 1906, keď Bernard Krone založil kováčsku dielňu v severnom Nemecku, v meste Spelle v okrese Emsland, na farme, ktorú zdedil. V roku 1930 sa podnik zaoberal výrobou strojov na zber plodín a obrábanie pôdy. Po vojne bola výroba rozšírená o pluhy a prívesy. Potom bola výrobná linka obohatená o rozmetadlá, ako aj sklápacie a nakladacie vozíky.

Továreň v Spelle veľmi dobre prosperovala, preto v roku 1963 boli zakúpené pozemky vo Werlte a vybudovaný druhý závod Krone, kde spoločnosť spočiatku začala vyrábať poľnohospodárske prívesy, sklápacie a plošinové prívesy. Pokles odbytu spôsobil, že v roku 1970 výroba prešla na návesy a prívesy pre cestnú prepravu tovaru .

Od roku 1990 sa spoločnosť špecializuje aj na výrobu rezačiek. V súčasnosti Krone svojim zákazníkom okrem iného ponúka: samonakladacie prívesy, obraceče, samohybné rezačky, kosačky, lisy a návesy za ťahače .

20. mája 1996 bola uvedená na trh prvá samochodná disková kosačka Krone s kondicionérom (model Big M). Tento model dosahuje pracovný výkon až 20 ha/h. Výkon kosačky Krone bol zdokumentovaný v roku 1999 po 24-hodinovom teste odolnosti. Do Guinessovej knihy rekordov sa kosačka zapísala za 315,1 hektára pokosených lúk a individuálnym hodinovým rekordom 15,2 hektára  .

Referencie
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  Historia KRONE.
4. ↑  Naczepy i maszyny rolnicze KRONE.
5. ↑  Krone Big M 25 lat rozwoju.
Okres Tolna
**Tolniansky okres** je okres v župe Tolna v Maďarsku. Okresným mestom je od roku 2013 mesto Tolna.

Popis
-----

Okres leží v oblasti Južné Zadunajsko na rovine pozdĺž Dunaja vo východnej časti župy v južnej časti krajiny. Rieka Dunaj tvorí východnú hranicu okresu. Na území okresu sú dve slepé ramená Dunaja - Tolnai-Duna a faddy-Duna. Nadmorská výška je zhruba od 85 do 120 m. Rozloha okresu je 205,24 km². 

Okresom prechádzajú súbežne diaľnice M6 a hlavná cesta č. 6 od Budapešti na juh krajiny. V rovnakom smere prechádza okresom tiež železničná trať. Trať nie je elektrifikovaná.

Sídla a ľudia
-------------

Okres je tvorený jedným mestom (Tolna), veľkou obcou a dvoma dedinami. (Počet obyvateľov je k 1. 1. 2013) 

| Meno obce | Typ obce | Obyvatelia | Rozloha km² |
| --- | --- | --- | --- |
| Tolna | okresné mesto | 11 172 | 71,07 |
| Fadd | veľká obec | 4 199 | 67,54 |
| Bogyiszló | dedina | 2 216 | 55,93 |
| Fácánkert | dedina | 623 | 10,70 |

V januári 2013 v tomto okrese žilo spolu 18 210 ľudí. Obyvatelia sú zamestnaní predovšetkým v poľnohospodárstve (ovocie, zelenina, pšenica, kukurica), v živočíšnej výrobe a tiež v službách spojených s cestovným ruchom.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Okres Tolna na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Tolnianska župa |
| --- |
| 
* Bonyhádsky obvod
* Dombóvársky obvod
* Paksský obvod
* Szekszárdsky obvod
* Tamássky obvod

 |  |
| 
* Bonyhádsky okres
* Dombóvársky okres
* Paksský okres
* Szekszárdsky okres
* Tamássky okres
* Tolniansky okres

 |
Súradnice: 48°58′03″S 13°35′36″V﻿ / ﻿48,96750°S 13,59333°V﻿ / 48.96750; 13.59333

Rekonštruovaný hotel Pešlova chata
**Bučina** (nem. *Buchwald*) je zaniknuté sídlo (bývalá obec) na Šumave, miestna časť Kvildy. Miesto, kde sa nachádzala, leží v I. zóne Národného parku Šumava na holej planine v nadmorskej výške 1162 metrov a voľakedy tak bola najvyššie položenou osadou v Čechách.

Dejiny
------

V mieste neskoršej osady Bučina vzniklo bezlesie na trase Zlatej cesty (tzv. Horná tiež Kašperskohorská vetva) už v dobe vlády Karola IV. V 17. storočí prestala byť trasa cez Bučinu používaná. Bučina vznikla ako drevárska osada pravdepodobne v roku 1770, ale prvá písomná zmienka pochádza až z roku 1790, kedy tu bolo 13 osadníkov. Rozvoj nastáva hlavne po
kalamitách v roku 1870. Najvyššieho počtu obyvateľov dosiahla vtedajšia obec v roku 1890, keď v 30 domoch žilo 466 ľudí. Od tej doby počet obyvateľov stále klesal - v roku 1939 mala obec 320 obyvateľov, z toho 29 Čechov. V roku 1946 boli obyvatelia
vysídlení, v roku 1956 bola Bučina zničená.

Súčasnosť
---------

V súčasnej dobe se tu nachádza iba obnovená kaplnka sv. Michala (znovu postavená v roku 1992) a rekonštruovaný hotel Pešlova chata. V mieste je tiež hraničný prechod Bučina - Finsterau do Nemecka. Prechod je iba pre peších a cyklistov, ale na miesto zachádzajú z Kvildy autobusy systému „Zelené autobusy". Cestujúci na konečnej v prípade záujmu prejdú pešo štátnu hranicu a pokračujú ďalej do Bavorska autobusom nemeckého dopravcu.

V tesnej blízkosti hraničného prechodu sa nachádza pamätník železnej opony, asi stometrový udržovaný úsek s ostnatým drôtom, strážnou vežou a informačnou tabuľou.

Referencie
----------

1. ↑  PETRÁŠ, Karel. *Krajem šumavských Lad*. České Budějovice : Kopp, 2004. ISBN 80-7232-247-8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bučina (Kvilda)**

Externé odkazy
--------------

* na webu Zaniklé obce

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bučina (Kvilda) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 51°30′47″S 0°4′56.5″Z﻿ / ﻿51,51306°S 0,082361°Z﻿ / 51.51306; -0.082361

Lloyd's Building z Leadenhall Street.
Pohľad na budovu Lloyd's.   
 V pozadí sa nachádza budova 30 St Mary Axe.
**Lloyd's Building** je budova a sídlo britskej poisťovacej spoločnosti Lloyd's of London. Budova sa nachádza v londýnskom City na Lime Street.

História
--------

Budovu navrhol britský architekt Richard Rogers a postavili ju v priebehu rokov 1978 – 1986. Podobne ako Centre Georges Pompidou v Paríži, ktoré navrhol Rogers spoločne s Renzom Pianom aj budova Lloyd's je navrhnutá tak, že všetky obslužné zariadenia ako sú napr. schodiská, výťahy, elektrická kabeláž a vzduchotechnika sú umiestnené na vonkajšej strane budovy. Vďaka tejto koncepcii vznikol vo vnútri voľný, inštaláciami neprepchatý priestor. 

Stavba sa skladá z troch hlavných a z troch obslužných veží, ktoré obklopujú centrálnu obdĺžnikovú budovu. Hlavnou zvláštnosťou budovy je ohromná poisťovacia miestnosť, ktorá sa nachádza na prízemí. V miestnosti sa nachádza známy zvon z lode *Lutine*. Poisťovacia miestnosť je obklopená vyhliadkovými balkónmi, ktoré vytvárajú 60 metrov vysoké átrium, do ktorého preniká denné svetlo obrovským presklenným stropom. Balkóny na prvých štyroch podlažiach sú dostupné eskalátormi z vnútra budovy. Balkóny na vyšších poschodiach sú presklenné a sú dostupné výťahmi umiestnenými na vnútornej strane budovy. 

Na 11. poschodí je umiestnená rokovacia miestnosť a jedáleň z 18. storočia, ktorú v roku 1763 navrhol Robert Adam pre grófa z Shelbourne. Táto jedáleň sa pôvodne nachádzala v staršom sídle poisťovne a neskôr bola rozobraná na kusy a presťahovaná do novej budovy. 

Prvé sídlo poisťovne z roku 1928 bolo zbúrané, aby bolo možné postaviť súčasnú budovu. Hlavný vchod na ulici Leadenhall Street 12 bol zachovaný a tvorí disharmonický dodatok k stavbe z roku 1986.

Dopravné spojenie
-----------------

Najbližšie stanice London Underground:

* **Aldgate** (Circle a Metropolitan Line)
* **Bank** (Central, Northern a Waterloo & City Line)

Externé odkazy
--------------

* Lloyd's building na stránkach Great Buildings Online (po anglicky)
* Lloyd's of London; oficálne stránky poisťovne Lloyd's (po anglicky)
**Pílanský potok** je potok na Strednom Pohroní, v severozápadnej časti okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Kľaku, meria 11,1 km a je tokom IV. rádu. Horný tok sa niekedy označuje ako *Tomov potok*.

*Prameň:* v pohorí Vtáčnik na juhovýchodnom svahu Suchej hory (879,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 665 m n. m.

*Smer toku:* od prameňa najprv na juh, nad obcou Píla sa stáča na juhovýchod, na dolnom toku tečie na krátkom úseku k ústiu na východ

*Geomorfologické celky:* 1.Vtáčnik, podcelky a.Nízky Vtáčnik, časť Vígľaš (pramenná oblasť), b.Župkovská brázda (ústie), 2.Tribeč, podcelok Rázdiel, časť Veľkopoľská vrchovina

*Prítoky:* sprava potok z obce Veľké Pole, od Martinkovho štálu, zo severného svahu Vojšína (818,9 m n. m.), tri prítoky spod Búriovho štálu, od Kajlovky, zľava spod kóty 728,6 m, Čierny potok a prítok od osady Nemčekovci

*Ústie:* do Kľaku pri obci Horné Hámre v nadmorskej výške približne 277 m n. m.

*Obce:* osada Tomov štál, obec Píla, osady Gambatovci, Brod

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Kľaku** |
| --- |
| *Kľak* → *Hron* → *Dunaj* |
| Čertov potok · Čierny potok · Demitrov potok · Hornohámorský potok · Hrabičovský potok · Kláštorský potok · Klenová · **Kľak** · Mackov potok · Megov potok · Píľanský potok · Pokutský potok · Priekopa · Tomov potok · Uhliarsky potok · Vicianov potok · Žarnovický potok · Župkovský potok |
**Červená studňa** je tajch v Štiavnických vrchoch.

História
--------

V konzultačných protokoloch sa prvý raz spomína v roku 1759. Bol vybudovaný na rozhraní dvoch povodí, Hrona a Ipľa na začiatku druhej polovice 18. storočia v nadmorskej výške 787 m n. m. Stavbu tajchu navrhol J. K. Hell. Chcel využiť jeho strategickú polohu na vybudovanie náhonného jarku, ktorý by privádzal vodu k šachte Amália na pohon vodostĺpcového čerpacieho stroja.

Technické využitie
------------------

Stroj bol v činnosti len vtedy, keď bolo dostatok vody z tajchu, najmä v jeseni a na jar, keď bol výdatne zásobovaný tromi zbernými jarkami – severným, južným a západným – o celkovej dĺžke viac ako 2 km. Vtedy bolo najviac vody aj v baniach a keďže šachta Amália bola prepojená s ďalšími šachtami na Štiavnických Baniach, voda z tajchu zohrala významnú úlohu nielen pre spomínanú šachtu, ale aj pre ostatné.

V r. 1759 tajch Červená studňa dodával vodu aj do tajchu Klinger, zabezpečoval tiež vodu potrebnú pre pohon vodostĺpcového čerpacieho stroja pri šachte Žigmund. Tento stroj, skonštruovaný tiež J. K. Hellom, bol ako jediný v banskoštiavnickom rudnom revíre zabudovaný na povrchu.

Významná je plocha tajchu aj z hľadiska geografického; bol vybudovaný v bezprostrednej blízkosti križovatky, z ktorej sa rozchádzajú cesty do troch kedysi významných banských centier – Banskej Štiavnice, Hodruše a Vyhní.

Technické parametre
-------------------

* nadmorská výška 787 m n. m.
* dĺžka hrádze 117 m
* výška hrádze cca 10 m
* sklon návodnej strany hrádze 40,5°
* sklon vzdušnej strany hrádze 36°
* objem vodnej nádrže cca 30 000 m3

Zdroje
------

1. ↑   *Názvy rybníkov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2017-10-11, [cit. 2019-09-27]. Dostupné online.

Súradnice: 48°28′07″S 18°53′00″V﻿ / ﻿48,4686°S 18,883417°V﻿ / 48.4686; 18.883417
Súradnice: 49°37′44.13″S 15°19′20.5″V﻿ / ﻿49,6289250°S 15,322361°V﻿ / 49.6289250; 15.322361

**Čertův kámen** je prírodná pamiatka ev. č. 959, lokalita Rejčkov – časť obce Dolní Město v okrese Havlíčkův Brod. Správa AOPK Havlíčkův Brod.

Poloha
------

Nachádza sa na južnom svahu Melechova, katastrálne územie Rejčkov. Celková výmera chráneného územia je 38,5 m² ochranné pásmo meria 111 m².

Opis
----

Ide o zaujímavý žulový odkryv vysoký 4 až 5,5 m, dlhý 7 m a široký 5,5 m, úzka trhlina ho rozdeľuje na dve časti, výraznejšia je juhovýchodná. Žulou prechádzajú šikmé pukliny, vďaka ktorým sa v južnej časti vytvorili až 2 m hlboké previsy. Skala tak získala pri bočnom pohľade bizarnú podobu čertovej hlavy. Zaujímavú modeláciu má ťažšie prístupná vrcholová plošinka. Zahlbujú sa tu dve veľké skalné misy. Východná misa je zdvojená, 170 cm dlhá a 52 cm hlboká. I v suchom období býva vyplnená vodou. Západná misa má hruškovitý pôdorys a rozmermi 107 × 157 cm, hĺbku 52 cm. Tieto skalné misy sú zrejme najdokonalejšou ukážkou tohoto typu mikroflóry v oblasti a zasluhujú ochranu.

Geológia
--------

Vrch Melechova tvorí hrubozrnný až porfyrický dvojsľudový granit moldanubického plutónu. Tento zaujímavý žulový odkryv, ktorý môžeme považovať za izolovanú skalu typu tor, je zrejme erózno denudačným reliktom hrany ľavého svahu údolíčka potoka. Do dnešnej podoby bol vymodelovaný eróziou a dlhodobými procesmi zvetrávania a odnosu hrubozrnného granitu.

Ochrana
-------

Predmetom ochrany je žulový odkryv na svahu Melechova, na vrchole skalnej misy.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2016-02-28]. Dostupné online. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* Záznam v Ústředním seznamu ochrany přírody vedený Agenturou ochrany přírody a krajiny ČR

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Čertův kámen (přírodní památka, okres Havlíčkův Brod) na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Havlíčkův Brod |
| --- |
| Chránené krajinné oblasti | 
* Žďárské vrchy
* Železné hory

 |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Ransko
* Staré Ransko (zruš.)
* Ranská bahna (zruš.)

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Havranka
* Hroznětínská louka a olšina
* Kamenná trouba
* Maršálka
* Mokřadlo
* Niva Doubravy
* Ranská jezírka
* Řeka
* Spálava
* Stvořidla
* Svatomariánské údolí
* Štíří důl
* Údolí Doubravy
* Velká a Malá olšina
* Zlatá louka

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Borecká skalka
* Čertův kámen
* Chuchelská stráň
* Kamenický rybník
* Písník u Sokolovce
* Pod Kazbalem
* Sochorov
* Šlapanka

 |
| Zmluvne chránené územie | 
* Jeřišno - Heřmaň

 |
**Damaretos** alebo **Démaretos** (starogr. *Δαμάρετος, Δημάρετος* – *Damaretos, Démaretos*) bol víťaz v behu ťažkoodencov na olympijských hrách v rokoch 520 a 516 pred Kr.

Na 65. olympijských hrách v roku 520 pred Kr. došlo k reforme, keď zaviedli beh ťažkoodencov (*hoplitodromos*). Prvým olympijským víťazom sa v behu ťažkoodencov stal Damaretos z Héraie, ktorý v tejto disciplíne zvíťazil i na nasledujúcich olympijských hrách v roku 516 pred Kr. Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.

Staroveký autor Pausanias uvádza, že hérajský Damaretos, jeho syn Theopompos a vnuk Theopompos získali v Olympii každý po dvoch víťazstvách. V olympijskej *Altide* stála aj socha Damareta, vytvorená so štítom, na hlave mala prilbu a na nohách holenice.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 450.
2. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 248.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 42°00′52″S 24°59′39″V﻿ / ﻿42,014444°S 24,994167°V﻿ / 42.014444; 24.994167

**Chrám svätej Nedele** (bulh. Църква Света Неделя - Cărkva Sveta Nedeľa) je pravoslávny chrám v areáli Arapovského monastiera pri dedine Zlatovrăch v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Charakteristika
---------------

Budova je z väčšej časti kamenná, trojloďová s kupolou a predsieňou. Chrámový sviatok sa slávi 7. júla.

História
--------

Chrám bol postavený ako hlavný monastiersky chrám Arapovského monastieru v roku 1859 pričom chrámové ikonostasy sú dielom známeho majstra Stojana Uzunova. Maľbami bol chrám vyzdobený v roku 1864. V roku 1928 postihlo oblasť silné zemetrasenie a chrám bol poškodený, obnovený bol v roku 1930.

Galéria
-------

* Chrám svätej Nedele - vchod s predsieňouChrám svätej Nedele - vchod s predsieňou
* Chrám svätej Nedele - celkový pohľadChrám svätej Nedele - celkový pohľad
* Chrám svätej Nedele - vchod s predsieňou - detailChrám svätej Nedele - vchod s predsieňou - detail
* Chrám svätej NedeleChrám svätej Nedele

Zdroje
------

* 
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Араповски манастир na bulharskej Wikipédii.*
Súradnice: 50°07′30″S 17°9′15″V﻿ / ﻿50,12500°S 17,15417°V﻿ / 50.12500; 17.15417

**Červenohorské sedlo** (čes. *Červenohorské sedlo*) (1 013 m n. m.) je horské sedlo v Hrubom Jeseníku, na hranici Moravy a Sliezska.

Poloha
------

Sedlo sa nachádza v centrálnej časti pohoria, na ceste I/44, spájajúcej mestá Šumperk a Jeseník. Oddeľuje podcelky Pradědská hornatina a Keprnická hornatina a je významným strediskom turistiky.

Turizmus
--------

V Červenohorském sedle sa nachádza lyžiarske stredisko so 7. vlekmi a 4. zjazdovkami v nadmorskej výške 862 až 1 164 m n. m.. Vedie z neho upravovaná bežecká trasa na Praděd (1 491,3 m n. m.) i na Keprník a Šerák. 

Už v polovici 19. storočia stál v sedle hostinec, dnes sa tu nachádza hotel, reštaurácia a niekoľko chát a apartmánov.

Prístup
-------

Červenohorské sedlo je prístupné cestou I/44 od Šumperka alebo Jeseníka

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Červenohorské sedlo na českej Wikipédii.*
**Buzzword** je slovo alebo fráza, ktoré sa stali aktuálne populárne. Môže ísť o odborné termíny, slovíčka zo žargónu, akronymy, neologizmy alebo figuratívne obraty používané, pretože sú práve v móde alebo pre zanechanie dojmu na druhých. Buzzword sa často vyskytuje v obchode (reportoch a prezentáciách rôzneho druhu), ďalej v politike, odborných časopisoch, na prednáškach, sú odovzdávané v reklamách, atp. Prevládajú skôr vo formálnejších prostrediach. Samo slovo buzzword je buzzword.

Etymológia
----------

Buzzword je zloženina z anglického jazyka: *word* = *slovo*, *buzz* = *bzučať*, ale tiež *preháňať sa hlavou*. Prvýkrát bolo použité v roku 1946 v slangu študentov. Slovenský ekvivalent nie je známy, pravdepodobne sa nepoužíva.

Používanie
----------

Dôvod používania buzzwords môže byť rýdzo praktický - v prostredí odborníkov a akademikov má výhodu pre jeho väčšinou skrátený tvar a pomáha tak zrýchliť vyjadrovanie bez porušenia pôvodnej myšlienky, v rámci ktorej poslucháči uvažujú. Na druhú stranu, prílišné používanie buzzwords alebo ich používanie v zlom kontexte alebo aj v prípadoch, keď je vhodnejší prostý termín, môže byť znakom toho urobiť dojem za každú cenu, dať najavo, že daný jedinec drží krok s dobou a je erudovaný. Snaha urobiť dojem nadužívania buzzwords môže byť kontraproduktívna a ak ide o slová alebo koncepty náročné na zaradenie do systému myslenia u poslucháčov, potom má nadužitie buzzwords „zablokovanie" pôvodnej myšlienky, ktorá im mala byť oznámená.

Nadmiera buzzwords v slovníku napr. politika môže byť vnímaná ako kompenzácia za diskusiu založenú na logickej argumentácii pomocou obyčajných slov a konceptov. Používanie veľmi špecifických termínov v prezentáciách, alebo dokonca novo vymyslených neznámych slov a spojení, ktoré majú za úlohu zneistiť poslucháčov a zamedziť ich prípadný nesúhlas, pretože kvôli novému slovu si zrazu nie sú istí významom celej vety, je jednou z manipulatívnych techník tzv. *šmejdov*, teda predajcov predražených výrobkov pochybnej kvality.

Buzzword-compliant
------------------

Termín *buzzword-compliant* je označenie pre výrobok (službu, postup, plán, proces, ...), ktorý vyhovuje aktuálnemu buzzword. A to často bez toho, aby bola vec nevyhnutne hojne využívaná, bol k jej nasadeniu pádny dôvod alebo to bolo absolútne nevyhnutné - skôr preto, že je to práve v móde, popr. je to slepo vyžadované zákazníkmi, trhom, alebo legislatívne.

Externé odkazy
--------------

* Buzzword - co to znamená? (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Buzzword na českej Wikipédii.*
Súradnice: 55°45′4.98″S 37°37′2.73″V﻿ / ﻿55,7513833°S 37,6174250°V﻿ / 55.7513833; 37.6174250

Chrám dvanástich apoštolov
Palác moskovského patriarchu
Ikonostas chrámu zo 17. storočia
**Chrám dvanástich apoštolov** (rus. церковь Двенадцати Апостолов) je kremeľský chrám v Moskve, ktorý pochádza zo 17. storočia. Býva označovaný ako katedrála minor v Kremli.

Dejiny
------

Chrám bol postavený na mieste staršieho chrámu z čias Borisa Godunova na sever od Uspenského chrámu a Zvonice Ivana Veľkého. Postavený bol podľa plánov ruských architektov (A. Konstantinov, B. Ogurcov) v rokoch 1635 až 1656 v tradičnom staroruskom architektonickom štýle. Má päť kupol a bohato vyzdobený interiér. Spolu s chrámom bol vybudovaný aj palác pre patriarchov Moskvy. V roku 1680 bol prestavaný do dnešnej podoby a dostal súčasný názov. Po boľševickej revolúcii 1917 bol zatvorený.

Súčasnosť
---------

V časoch komunistickej diktatúry bol chrám využívaný ako múzeum umenia 17. a 18. storočia. Po roku 1990 sa ozývali hlasy o jeho vrátení pravoslávnej cirkvi, čo sa aj stalo.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám dvanástich apoštolov**

Externé odkazy
--------------

* Патриаршие палаты с церковью Двенадцати апостолов
**Damarchos** (starogr. *Δάμαρχος* – *Damarchos*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 400 pred Kr.

Damarchos, syn Dinyta z arkádskej obce Parrhasia, zvíťazil v boxe (pygmé) na 95. olympijských hrách. V Olympii sa box zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.

Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí na svojej ceste Gréckom navštívil aj Olympiu, v olympijskej Altide videl sochu olympionika Damarcha. Pausanias o ňom uvádza: *„Keď mám spomenúť pästného zápasníka Damarcha, rodom Arkáďana z Parrhasie, nezdalo sa mi vieryhodné to, čo s výnimkou víťazstva v Olympii o ňom hovoria nejakí táraji, že sa totiž z ľudskej podoby zmenil na vlka počas prinášania obete Diovi Lykaiovi a že sa neskôr v desiatom roku stal z neho opäť človek. Taktiež sa mi nezdalo, že to o ňom hovoria sami Arkáďania. Nápis v Olympii by o tom niečo hlásal; ten hlása toto: Damarchos, Dinytovec, sem venoval túto sochu, príslušník Arkádie, parrhaskej krajiny syn."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Walter Burkert, Homo necans: Interpretationen altgriechischer Opferriten und Mythen, 99
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,8,2.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 446.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 42°39′35″S 27°44′08″V﻿ / ﻿42,659611°S 27,735528°V﻿ / 42.659611; 27.735528

**Chrám svätej Paraskevy** (bulh. Църква „Света Параскева" – *Cărkva „Sveta Paraskeva"*) je bývalý pravoslávny chrám z obdobia stredoveku nachádzajúci sa v centrálnej časti historického centra mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.

Charakteristika
---------------

Budova sa nachádza severne od hlavnej ulice pretínajúcej historickú časť Nesebaru v tesnej blízkosti chrámu svätých archanjelov Michala a Gabriela.

Chrám je postavený ako jednoloďová bazilika s nartexom a päťstennou apsidou na východnej strane budovy.  Dĺžka budovy je 14,7 metra a šírka 6,6 metra.  Na výstavbu boli použité tehly a kamene, ktoré sa striedajú vo vrstvách. 

Po celej dĺžke južnej a severnej fasády budovy sú slepé arkády.  Steny chrámu sú bohato zdobené ornamentami s rôznými motívmi.  Ornamenty sa vzhľadovo podobajú na výzdobu blízkeho chrámu svätých archanjelov Michala a Gabriela. Medzi najčastejšie patria motív rybacej kosti, slnka, kľukatej línie, alebo šachovnice.

Pôvodná strecha budovy sa nezahovala, ale predpokladá sa, že bola kupolovitá a a že nad nartexom sa nachádzala zvonica. Dnešná sedlovitá strecha bola postavená v neskoršom období.

Dejiny
------

Chrám svätej Paraskevy bol postavený v 13. - 14. storočí.

Budova bola reštaurovaná v rámci projektu *Viera v Nesebare* (bulh. Вяра в Несебър – *Vjara v Nesebăr*) a v súčasnej dobe funguje ako múzeum. Reštaurácia prebehla v rokoch 2013 - 2014.

V múzeu sa nachádza stála expozícia *Zachránené fresky nesebarských chrámov* (bulh. Спасени стенописи от несебърски църкви – *Spaseni stenopisi ot nesebărski cărkvi*). Medzi najvýznamnejšie exponáty patria fresky zachránené z chrámu svätého Juraja Veľkého, ktorý bol postavený v roku 1704, nachádzal sa v juhovýchodnej časti historického centra Nesebaru a bol zbúraný v roku 1958. Zachránené fresky pochádzajú z 18. storočia a časť z nich je v archeologickom múzeu v Sofii. Medzi ďalšie významné vystavené fresky sú fresky zachránené z taktiež zbúraného nesebarského chrámu svätého Klementa.

Galéria
-------

* Celkový pohľad na chrám svätej ParaskevyCelkový pohľad na chrám svätej Paraskevy
* Detail zadnej časti chrámu s apsidouDetail zadnej časti chrámu s apsidou
* Pohľad na bočnú fasádu budovyPohľad na bočnú fasádu budovy
* Detail z bočnej steny chrámu svätej ParaskevyDetail z bočnej steny chrámu svätej Paraskevy
* Pohľad na predné priečelie budovy s hlavným vstupomPohľad na predné priečelie budovy s hlavným vstupom

Referencie
----------

1. ↑  KĂNČEV, Kănčo; BONEV, Bončo. България. Stará Zagora : Domino EOOD. 312 s. ISBN 9789546511706. S. 66. (bulharsky)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  opoznai.bg
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  ancient-nessebar.com
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  rezervaciq.com
5. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  pochivka.com
6. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  svetimesta.com