recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Altostratus translucidus
Altostratus undulatus
**Altostratus** (As) alebo **vysoká sloha** je oblak strednej hladiny. Vyskytuje sa vo výškach 2 000 až 6 000 metrov a môže byť hrubý 2 000 až 3 000 metrov. Môže pokrývať veľkú oblasť. Vo svojom vrchole obsahuje ľadové kryštáliky, v nižších vrstvách vodné kvapky. Vyzerá ako uniformná, sivá alebo svetlomodrá pokrývka bez viditeľnej štruktúry, alebo ako tenký vláknitý závoj. Zriedkavejšie sa vyskytuje vo forme „baránkov" alebo dlhých pásov. Možno cezeň vidieť Slnko a Mesiac, ale ich obrysy nie sú ostré a často vyzerajú ako rozmazaná svetelná škvrna v oblaku. Častejšie ich však altostratus úplne zakryje. Pri mrakoch typu altostratus sa nevyskytujú halové javy, čím ho možno odlíšiť od ďalších (podobných) typov oblakov. 

Tento oblak vzniká v teplých frontoch, kde sa teplý a vlhký vzduch dvíha nad studenší vzduch. Môže sa utvoriť z cirrostratu jeho zhrubnutím, alebo naopak stenčením vrstvy nimbostratu. Nad ním sa zvyčajne vyskytuje cirrostratus. Ak sa základňa cirrostratu zníži, mieša sa s altostratom. Výskyt altostratu zvyčajne predpovedá dážď alebo sneženie a sám altostratus vyvoláva ľahký dážď alebo sneženie. Horizontálne býva tento oblak často veľmi rozsiahly s priemerom až niekoľko sto kilometrov.

Známe podtypy
-------------

* *Altostratus duplicatus* - skupiny alebo vrstvy mrakov, niekedy čiastočne spojené
* *Altostratus virga* - pruhy mrakov
* *Altostratus translucidus* - veľmi priesvitný oblak, cez ktorý zreteľne vidieť polohu Slnka alebo Mesiaca. Opak druhu opacus
* *Altostratus opacus* - hustý mrak, cez ktorý nepresvitajú obrysy Slnka a Mesiaca. Opak druhu translucidus
* *Altostratus lenticularis* - oblak v tvare šošovky (niekedy prezývaný "UFO oblak" pre svoj vzhľad lietajúceho taniera)

| * z
* d
* u
Oblaky |
| --- |
| Extrémne vysoké oblaky | 
* Perleťový oblak
* Nočné svietiace oblaky

 |  |
| Vysoké oblaky | 
* Cirus (Ci)
* Cirus uncinus
* Cirus Kelvin-Helmholtz colombia
* Cirostratus (Cs)
* Cirokumulus (Cc)
* Pileus
* Contrail

 |
| Stredné oblaky | 
* Altostratus (As)
* Altostratus undulatus
* Altokumulus (Ac)
* Altocumulus undulatus
* Altocumulus castellanus
* Altocumulus lenticularis

 |
| Nízke oblaky | 
* Hmla
* Stratus (St)
* Nimbostratus (Ns)
* Kumulus (Cu)
* Cumulus humilis (Cu)
* Cumulus mediocris (Cu)
* Stratokumulus (Sc)
* Arcus (Roll)
* Fractus
* Tuba
* Shelf
* Stenový oblak

 |
| Oblaky s vertikálnym vývojom | 
* Kumulonimbus (Cb)
* Cumulonimbus arcus
* Cumulonimbus capillatus
* Cumulonimbus incus
* Cumulonimbus calvus
* Cumulonimbus mammatus
* Cumulus congestus
* Cumulus castellanus
* Pyrokumulus
* Pyrokumulonimbus

 |


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o ZemiPortál slnečná sústava |
Súradnice: 47°44′55″S 18°15′25″V﻿ / ﻿47,7486111°S 18,2569444°V﻿ / 47.7486111; 18.2569444

**Bokrošské slanisko** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Iža v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1988 na rozlohe 14,06 ha. Ochranné pásmo nebolo určené, platí ochranné pásmo do vzdialenosti 100 m smerom von od hranice chráneného územia.

Predmetom ochrany je: *PR je vyhlásená na ochranu zvyškov slaniska Podunajskej nížiny so zriedkavou slanomilnou vegetáciou. Jeden z posledných najsevernejších vysunutých výbežkov soľných maďarských púst, ktoré patria do typu soľných stepí rusko-ázijských - doklad pestrosti našej kveteny.*

Referencie
----------

1. ↑   *Prírodná rezervácia Bokrošské slanisko* [online].. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Prírodná rezervácia Bokrošské slanisko, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bokrošské slanisko na českej Wikipédii.*
**Bokmål** (doslova: knižný jazyk) alebo zriedkavo **knižný jazyk** je jedna zo štyroch oficiálnych jazykových foriem nórčiny (riksmål, bokmål, klasický nynorsk, radikálny nynorsk). 

Spolu s (klasickým) nynorskom je to dnes najbežnejšie používaná forma nórčiny a je to tá forma, ktorú sa učia cudzinci ako „nórčinu". Používa ho (spolu s riksmålom) 80 – 90 % obyvateľstva. Používa sa hlavne v hlavnom meste a vo východnom Nórsku.

Predtým sa nazýval riksmålu (ríšsky jazyk) a tento názov sa dodnes používa na označenie konzervatívnej podoby bokmåli. Risksmål a bokmål sú založené na spisovnej dánčine a vznikli postupnou adaptáciou dánčiny v období dánskej nadvlády nad Nórskom (1380 – 1814).

V jazyku bokmål sa používajú niektoré špeciálne znaky. Taktiež výslovnosť všetkých rovnakých písmen nie je rovnaká, prípadne sa nie vždy vyslovia.
Napríklad:
znak - číta sa:

* c – s,
* o – väčšinou u,
* z – v nórskej abecede neexistuje, nachádza len v cudzích slovách,
* æ – podobne ako naše ä,
* ø – ö,
* å – o.

Zdvojené spoluhlásky ako kk, ll, mm, tt,... , sa vždy vyslovujú dlho a s dôrazom.
Tri PCI-X sloty na základnej doske počítača
**PCI-X** (**Peripheral Component Interconnect Extended**) je v informatike štandard počítačovej zbernice pre rozširujúce karty. Bola navrhnutá ako spätne kompatibilná náhrada zbernice PCI 2.3, voči ktorej zdvojnásobuje šírku dátovej zbernice, zvyšuje maximálnu frekvenciu a upravuje komunikačné protokoly. Spätná kompatibilita je zabezpečená použitím rovnakej architektúry, protokolu a konektorov. Zbernica PCI-X nenahradila zbernicu PCI, pretože sa dostatočne nerozšírila. Nástupcom zbernice PCI tak bola až zbernica PCI-Express.

História
--------

Zbernicu PCI-X vyvinuli v roku 1998 spoločnosti IBM, HP a Compaq ako náhradu existujúcej PCI zbernice, ktorá už nedokázala uspokojiť potreby najvýkonnejších zariadení na vysokú dátovú priepustnosť (sieťové karty pre Gigabitový Ethernet, Fibre Channel, Ultra3 SCSI i klasické IDE PATA radiče a ďalšie zariadenia).

Technický popis
---------------

PCI-X upravuje PCI štandard zdvojnásobením maximálnej frekvencie (z 66 MHz na 133 MHz), rozšírením dátovej zbernice na 64 bitov a tým sa razantne zvýšila dátová priepustnosť. Teoretická maximálna prenosová rýchlosť dát je u PCI-X až 1,064 GB/s, v porovnaní s 532 MB/s štandardnej PCI zbernice. PCI-X prinieslo niektoré vlastnosti, ktoré umožňujú zachovať beh počítača aj v prípade poruchy na niektorej karte - chybné karty sa môžu znovu nakonfigurovať alebo odpojiť. PCI-X všeobecne zachováva spätnú kompatibilitu s PCI 2.x. Karty PCI-X je možné použiť v PCI slote, len na základných doskách, ktoré podporujú napájanie 3,3 V. V zbernici PCI-X môžu pracovať 3,3 V PCI karty. Karty PCI-X a PCI môžu byť používané na PCI-X zbernici súčasne, ale rýchlosť je potom limitovaná najpomalšou kartou. Napríklad PCI 2.3 zariadenia bežiace na 32 bitoch a 66 MHz, ktoré je zapojené do PCI-X 133 MHz zbernice, zníži rýchlosť zbernice na 266 MB/s.

Verzia
------

Všetky karty alebo sloty majú 64-bit implementáciu a líšia sa nasledovne:

* Karty
	+ 66 MHz (pridané v Rev. 1.0)
	+ 100 MHz (implementované 133 MHz adaptérom na niektorých serveroch)
	+ 133 MHz (pridané v Rev. 1.0)
	+ 266 MHz (pridané v Rev. 2.0)
	+ 533 MHz (pridané v Rev. 2.0)

* Sloty
	+ 66 MHz (možno nájsť v starých serveroch)
	+ 133 MHz (najbežnejšie v moderných serveroch)
	+ 266 MHz (nahradené PCI-e)
	+ 533 MHz (nahradené PCI-e)

PCI-X 2.0
---------

V roku 2003 PCI SIG ratifikovalo PCI-X 2.0. Prinieslo 2 nové verzie 266 MHz a 533 MHz, množstvo prenesených dát sa zvýšilo na 2,15 GB/s a 4,3 GB/s. Ďalej bolo vybavené podporou ECC (Error Correction Code), ktoré automaticky opravuje chyby vzniknuté pri prenose dát, 16 bitovým rozhraním, ktoré umožňuje použiť zariadenie obmedzené miestom, napríklad integrované RAID radiče. Podobne ako u PCI Express boli pridané PtP funkcie, ktoré dovoľujú zariadeniam na zbernici komunikovať jednému s druhým, bez toho, aby pri tom zaťažovali CPU alebo bus controller.

Pozri aj
--------

* PCI-Express
* PCI
* Zbernica

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku PCI-X na českej Wikipédii.*
**Okoličianska** je ulica v Liptovskom Mikuláši, v mestskej časti Okoličné. Prechádza severným okrajom mestskej časti v dĺžke 1,3 km. Pomenúva úsek cesty I. triedy č. 18 v smere Liptovský Mikuláš - Liptovský Hrádok.

Opis ulice
----------

Na ulici je skoncentrovaná obytno-obslužná zástavba. Okrem rodinných domov tu stojí areál základnej školy, autoservis, autoopravovňa, autopredajňa, čerpacia stanica Slovnaft, stavebniny, kaderníctvo, dva novinové stánky, pedagogicko-psychologická poradňa (v tzv. „Dome u Gajancov" a Okresná správa spojov. Na autobusovej zastávke (Okoličné, ZŠ) zastavujú všetky autobusy prímestskej a mestskej dopravy. 

Okoličianska ulica prebieha od mosta cez Smrečianku po odbočku na Stošice. Z hlavnej cesty odbočujú tieto ulice (v poradí od mesta): Riečna, Sihotská, Pálenická, Smrečianska (pešia zóna), Staničná, Kláštorná, Cintorínska, Gazdovská, Žiarska a Stošická. Za mostom cez Smrečianku pokračuje ulicou 1. mája.

V lokalite od potoka Okoličnianka smerom na východ sa uvažuje s vybudovaním priemyselného parku, ktorý by nadväzoval na už existujúcu priemyselnú zástavbu na protiľahlom brehu Váhu. Tiež sa ráta s vybudovaním diaľničnej prípojky, ktorá by vyústila v križovatke Okoličianska - Stošická kruhovým objazdom.

Súradnice: 49°04′29″S 19°39′16″V﻿ / ﻿49,074844°S 19,65441°V﻿ / 49.074844; 19.65441
**Rudolf Bizoň** (\* 29. december 1941 Zemianske Lieskové) je architekt.

Životopis
---------

V roku 1960-1966 absolvoval štúdium na Fakulte architektúry SVŠT v Bratislave. Pracovne navštívil Grécko, Taliansko (1980, 1992), Francúzsko (1982), Berlín (1988). Pracoval v Stavoprojekte Banská Bystrica ako projektant (1966-1982), v Pamiatkovom ústave Banská Bystrica ako odborný pracovník (1982-1985) a v Projektovom ústave kultúry v Banskej Bystrici ako hlavný inžinier (1985-1996). Od roku 1996 pôsobí v slobodnom povolaní. Je členom Spolku architektov Slovenska (od 1970). 

Medzi jeho realizácie patrí Krajská polická škola v Banskej Bystrici (dnes Právnická fak. UMB, 1980), Kňazský seminár sv. Františka Xaverského v Badíne (1993), Úrad priemyselného vlastníctva v Banskej Bystrici (spoluaut. 1996), obytný dom Belveder, Banská Bystrica (2000) a i. prevádzkové budovy a rodinné domy.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Rudolf Bunček** (\* 20. jún 1881, Jastrabá – † 24. september 1968, Choceň) bol slovenský sochár a maliar.

 Rodina
-------

* otec Augustín Bunček
* matka Irena Amália Anna rod. Retzbachová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Ružomberku a v Prievidzi, 1896 – 1901 na Umeleckopriemyselnej škole v Budapešti medirytectvo, potom sochárstvo. Pracoval vo fajansovej dielni Zsolnayovcov v Pécsi, 1902 realizoval menšie sochárske štúdie v Jastrabej. Stredoškolský profesor kreslenia v Leviciach a v Krupine, potom školský inšpektor v Banskej Bystrici. Časť jeho maliarskych prác sa nachádza v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici. Jeho práce majú realistické zameranie. Roku 1901 odmenený I. cenou za návrh na dekoratívnu výzdobu brány obytného domu.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 32 - farnosť Jastrabá; pokrstený ako Rudolphus Franciscus Buncsek
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 94670
* GND: 1061092127
* VIAF: 311600342
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Republika* pozri *Republika (rozlišovacia stránka)*.
**Republika** (z latinského *res publica* – „vec verejná"; v prenesenom význame spoločný majetok, obec, štát) je štátne zriadenie, v ktorom sa zvrchovaná moc volí na určité obdobie. 

Existujú dva základné typy republiky:

* parlamentná republika – vláda (exekutíva) sa úplne zodpovedá parlamentu, ktorý má možnosť ju odvolať (napríklad Rakúsko)
* prezidentská republika – predstaviteľom exekutívy je prezident, ktorý je volený priamo občanmi (napríklad USA)

V súčasnom svete je republika najrozšírenejšou formou vlády; prevažuje v dvoch tretinách všetkých existujúcich štátov.

Dejiny
------

Prvé republiky vznikli v antickom Grécku a Ríme. Ich forma bola obmedzená volebným právom, ktoré sa vzťahovalo na šľachtu (aristokratická republika), v niektorých prípadoch bolo volebné právo udeľované všetkým občanom republiky (demokratická republika; medzi občanov sa však rátala len časť slobodných mužov). Antické republiky spolu s demokratickou formou štátneho zriadenia zaznamenali najväčší rozvoj v najvýznamnejších gréckych mestských štátoch (Atény), neskôr v Ríme. Obdobie rímskej republiky bolo de facto ukončené za Gaia Iulia Caesara. 

V stredoveku sa republiky rozvíjali vo veľmi obmedzenej miere v mestských štátoch, najmä v Taliansku (Benátky). Od 19. storočia došlo postupne k vytvoreniu republík vo väčšine štátov v Európe a Amerike.
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Republika siedmich spojených holandských provincií*Republiek der Zeven Verenigde Nederlanden***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Habsburské Nizozemsko | **1581 – 1795** | Batavská republika → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Hymna:** *Wilhelmus van Nassouwe* |
| **Motto:** *Concordia res parvae crescunt* |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Haag (*de facto*) |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 1 880 500 (1795) |
| Jazyky | Holandčina |
| Náboženstvo | Protestantizmus, Judaizmus, Katolicizmus |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | konfederácia |
| Mena | Holandský gulden |
| Vznik | 26. júl 1581 |
| Zánik | 18. január 1795 |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Habsburské Nizozemsko | Habsburské Nizozemsko |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Batavská republika | Batavská republika |

 |

 |

Mapa republiky, publikovaná v roku 1658, autor Joannes Janssonius
**Republika siedmich spojených provincií** alebo **Republika siedmich spojených Nizozemí** (voľne označovaná aj ako **Republika siedmich spojených nizozemských/holandských provincií**, **Spojené nizozemské/holandské provincie**, **Spojené provincie Nizozemska**, **Nizozemská republika**, **Holandská republika**, **Nizozemsko**, **Holandsko**) bol historický štátny útvar zhruba na území dnešného Holandska, existujúci od 26. júla 1581 do 18. januára 1795. 

Vznikla počas nizozemskej revolúcie na základe utrechteskej únie. V roku 1609 jej nezávislosť uznalo Španielsko a roku 1648 vestfálsky mier.

Išlo o federáciu zloženú zo 7 autonómnych provincií, ktorými boli Holland, Zéland, Frízsko, Groningen, Utrecht, Gelderland a Overijssel. Okrem týchto autonómnych celkov republika zahŕňala aj 4 územia pod priamou správou generálnych stavov. K týmto územiam patrilo Drenthe, Stavovské Flámsko, Stavovské Brabantsko a Stavovské Limbursko.

Externé odkazy
--------------

* Mapa Spojených nizozemských provincií, 1773
**Ján Klamárik** (\* 7. február 1832, Lučenec – † 8. október 1898, Banská Bystrica) bol pedagóg. 

Pseudonym: Kemény

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Kiskunfélegyháze a v Pešti. Od roku 1847 študoval filozofiu v Pešti a v rokoch 1854 – 1855 vo Viedni, kde v roku 1858 zložil učiteľské skúšky z matematiky a prírodopisu. PhDr. V roku 1870 absolvoval zahraničnú cestu, počas ktorej študoval systém školstva. Pôsobil ako zastupujúci profesor na gymnáziu Kiskunfélegyháze, v Pécsi a inde. 

V rokoch 1861 – 1883 pôsobil v Banskej Bystrici, od roku 1867 ako riaditeľ gymnázia, v rokoch 1876 – 1883 ako obvodný školský inšpektor. Ako školský inšpektor sa pričinil o vznik vyššej dievčenskej školy a chlapčenskej meštianky v Banskej Bystrici.

Ako expoment maďarizátorskej politiky v Banskej Bystrici sa podieľal v auguste 1867 na odstránení siedmich slovenských profesorov z banskobystrického gymnázia, medzi nimu aj Martina Čulena. V roku 1874 ako hlavný dozorca viedol vyšetrovanie proti gymnáziu v Klaštore pod Znievom. V roku 1875 zakročil proti slovenským študentom za uctenie pamiatky Andreja Sládkoviča. V maďarizácii spolupracoval s biskupom Arnoldom Ipolyi-Stummerom a podžupanom Belom Grünwaldom. 

Od roku 1883 pracoval ako tajomník Ministerstva kultúry a školstva v Budapešti. V roku 1889 sa stal ministerským radcom. Od roku 1883 riadil zmeny a úpravy v uhorskom školstve. Bol zvolenským podžupanom, čestným členom krajinskej profesorkej spoločnosti, krajinskej profesorskej rady a čestným predsedom pedagogickej spoločnosti. 

Literárne začínal ako básnik v antológii gymnaziálnych študentov v Pešti (1847), potom v časopise *Bajai*. Publikoval odborné články v ročenkách gymnázií a v časopisoch. Bol prekladateľom a zostavovateľom učebníc. V prácach o organizácii maďarských stredných škôl žiadal pomaďarčenie inonárodných škôl na Slovensku. Spolupracoval na maďarsko-nemecko-slovenskom slovníku Jozefa Lósa.

Ocenenie
--------

* V roku 1870 bol vyznamenaný radom Františka Jozefa I.

Dielo
-----

* *A magyarországi kőzépiskolák szervezete és eljárása* (Budapešť, 1881)
* *A magyarországi kőzépiskolák ujjab szervezete történeti megvilágítással* (Bratislava, 1893)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike
* Záznam o úmrtí v matrike č.76

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7920 046X
* PIM: PIM85790
* VIAF: 121442648
**Salzburské anály najväčšie** (iné názvy: **Annales Iuvavenenses maximi**, **Salzburské anály** , **Soľnohradské letopisy**, **Annales Iuvavenses**) je súbor letopisov, pochádzajúcich z 9. a 10. storočia zo Salzburgu (historický slovenský názov *Soľnohrad*). Mesto, pôvodne nazývané *Iuvavum*, bolo významným centrom Východofranskej ríše, západného suseda Veľkomoravskej ríše. 

Dokumenty predstavujú dôležitý zdroj historických udalostí, ktoré sa odohrali vo veľkej časti dnešnej strednej Európy. Poskytujú zmienku o bitke pri Bratislave (907), kde východofranské vojsko utrpelo porážku od staromaďarských protivníkov. Záznam je zároveň najstaršou zachovanou písomnou zmienkou o Bratislave. Fragmenty sú dodnes uložené v benediktínskom kláštore Admont.

Referencie
----------

1. 1 2  179. SALZBURSKÉ ANÁLY NAJVÄČŠIE. In: KUZMÍK, Jozef. *Slovník starovekých a stredovekých autorov, prameňov a knižných skriptorov so slovenskými vzťahmi*. Vyd. 1. Martin : Matica slovenská, 1983. 608 s. (Dokumentácia.) S. 265.
2. ↑   *Mesto menom Brezalauspurc. Výber zo zbierok Galérie mesta Bratislavy | Galéria mesta Bratislavy | Príspevková organizácia Hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy* [online]. gmb.sk, [cit. 2017-03-29]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Zmienka o Salzburských análoch na castrum.sk

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Annales iuvavenses na anglickej Wikipédii.*
**Vavrinec Mussinger** (iný zápis: **Vavrinec Muczinger**; \* ?, asi Viedeň, Rakúsko – † po 1758, ?) bol maliar, ktorý pôsobil v Trnave (dokázateľne) v 40. a 50. rokoch 18. storočia.

Život
-----

Narodil sa a vyškolil pravdepodobne vo Viedni. Od roku 1741 bol mešťanom Trnavy. Venoval sa tvorbe fresiek a oltárnych obrazov v Trnave, pričom svoje diela dodával aj do ostatných oblastí Uhorska. Zomrel po roku 1758; dátum a miesto jeho úmrtia nie sú známe.

Dielo
-----

Z jeho maliarskej tvorby sa zachovalo len torzo. Jeho prejav spájal veľký sloh bibienovsko-pozzovskej tradície s dekoratívnosťou a zdrobnenosťou rokoka. K jeho dielam patrí oltárny obraz (olejomaľba) sv. Martina (1751) v Kostole sv. Martina biskupa v Podskalí, (obraz je ale v súčasnosti nezvestný), kupolová freska s výjavmi z Apokalypsy (1758) v Kaplnke sv. Jána Evanjelistu v Šľachtickom konvikte v Trnave či oltárny obraz (olejomaľba) sv. Ignáca z Loyoly v Kaplnke sv. Vendelína (maď. *Szent Vendel-kápolna*) v meste Füzesabony.

Poznámky
--------

1. ↑  Kostol, pôvodne zo 14. storočia, bol prestavaný (barokizovaný) v rokoch 1750 – 1754.

Referencie
----------

1. 1 2  „MUSSINGER, Vavrinec (Muczuinger)", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, IV. zväzok. M—Q, Martin: Matica slovenská, 1990, str. 250, ISBN  80-7090-070-9
2. ↑  Kohút, Teodor; Olšovský, Martin (2015), *Erb, obecná pečať a vlajka obce Podskalie : (Podkladové materiály)*, [s. l.]: [s. n.] (vyd. 2015-10-30), str. [2]
**Iveco EuroStar** bol model ťažkého nákladného automobilu vyrábaný spoločnosťou Iveco. V roku 1993 nahradil Iveco TurboStar.

Motory
------

Počas výroby modelu EuroStar sa montovali rôzne motory. Najprv boli k dispozícii 3 motory spĺňajúce emisnú normu Euro 2:

* 8460 6-valec s objemom 9,5 l - 375 koní
* 8210 6-valec s objemom 13,8 l - 420 koní
* 8280 8-valec s objemom 17,2 l - 514 koní

Od roku 1995 sa začal montovať nový motor 8210.42S 6-valec s objemom 13,8 l a s výkonom 469 koní. Bol predstavený s použitím prevodovky EuroTronic používajúcou poloautomatický režim. V rokoch 1998-1999 dostala rada EuroStar nové motory Cursor (pôvodne obmedzené na motory Cursor 10, 10,3 l s výkonom 400 koní, neskôr bola ponuka rozšírená na motory Cursor 13 s výkonmi 460 alebo 480 koní).

Podvozok
--------

EuroStar sa vyrábal v dvoj a troj-nápravovom prevedení ako ťahač alebo podvozok s kabínou. Ten je určený najmä na montáž valníkových, prípadne skriňových alebo chladiarenských nadstavieb. Konfigurácie pohonu môžu byť 4x2, 6x2 alebo 6x4. Celková hmotnosť vozidla je od 18 do 26 ton, pri súprave ťahača s návesom maximálne 48 ton. Brzdy sú vpredu kotúčové a vzadu bubnové s automatickým nastavovaním. Súčasťou je systém ABS kombinovaný so systémom ASR.[chýba zdroj]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Iveco EuroStar**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Iveco EuroStar na anglickej Wikipédii.*
Hydraulická ruka za korbou obsluhuje i príves
Nákladný automobil s hydraulickou rukou
Praga V3S s hydraulickou rukou
**Hydraulická ruka** je hydraulicky ovládané rameno podobné malému žeriavu, pomocou ktorého vodič sám naloží i vyloží náklad. Môže byť umiestnená za kabínou vodiča alebo na konci nákladného automobilu, kedy sa dá použiť i na manipuláciu s nákladom na prívese.

Konštrukcia
-----------

Zariadenie je zložené z ramien spojených čapmi, ktoré umožňujú pohyb. Ramená sú ovládané pomocou piestov, ktoré poháňa tlak oleja z čerpadla. Na konci ramena je hák, na ktorý sa upevňuje lano. Nevýhodou tohto riešenia je potrebný veľký objem oleja (cca 200 l), výhodou schopnosť jednoduchej manipulácie s nákladom. Nosnosť zariadenia je od niekoľko sto kg po niekoľko ton.

Príbuzné typy zariadení
-----------------------

* **odťahové vozidlo** - rameno so závesom na naloženie osobného automobilu na plošinu odťahovky
* **drapák** - rameno, zakončené zariadením, umožňujúcim manipuláciu s drevom, kovovým odpadom alebo suťou

Pozri aj
--------

* Žeriav
* Autožeriav
* Rýpadlo
* Vysokozdvižný vozík
* Zdvíhacia plošina

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hydraulická ruka na českej Wikipédii.*
**Maják Copinsay** stojí na východnej strane malého ostrova Copinsay na Orknejských ostrovoch v severnej časti Škótskej vysočiny. Je zapísaný v zozname škótskych pamiatok pod číslom LB18574.

História
--------

Maják spravuje Severná rada majákov (Northern Lighthouse Board, NLB) v Edinburghu, škótska organizácia pre námornú pobrežnú pomoc.

Maják Copinsay navrhol a postavil inžinier David Alan Stevenson a do prevádzky bol uvedený 8. novembra 1915.

Ostrov bol obývaný do roku 1958. Na farme bola škola s učiteľom (trieda), cintorín a na začiatku 20. storočia tu fungovala týždenná poštová služba, ktorá zabezpečovala kontakt s pevninou a v prípade priaznivého počasia aj dvojtýždňové nákupné výlety do Deerness. Na farme sa chovali kone, dobytok a ovce, ktoré sa na okolité ostrovy prepravovali na špeciálnych lodiach nazývaných *coo* alebo *cow*. Stravu dopĺňali vtáčie vajcia, ktoré muži spúšťali po lane z útesov alebo zbierali na ostrove Horse.

Ostrov je rezerváciou Kráľovskej spoločnosti na ochranu vtáctva, ktorá ho kúpila v roku 1972. Hoci je ostrov neobývaný, niektoré polia sa stále obrábajú, aby sa zabezpečili vhodné podmienky pre chrapkáča poľného.

Popis
-----

Maják je 16 m vysoká valcovitá tehlová veža s kordónovou rímsou, okrovým ochozom s liatinovým zábradlím a laternou zakončenou čiernou kupolou. Maják je natretý na bielo. K dvojpodlažným strážnym domčekom s plochou strechou prilieha ďalšia veža s nautofónom (hmlovým hlásičom). Maják sa nachádza na najvyššom bode ostrova a každých 30 sekúnd vydáva päť bielych zábleskov v trvaní 2,5 sekundy. Maják bol automatizovaný v roku 1991 a je diaľkovo ovládaný prevádzkovateľom, spoločnosťou Northern Lighthouse Boards z Edinburghu.

Údaje

* Výška majáka: 16 m,
* Výška svetla: 79 m n. m.
* Dosah: 21 nm,
* Svietivosť: 180 000 cd,
* Charakteristika svetla: FI(5) W 30s.

Identifikátor:

* ARLHS: SCO-049,
* Admiralita: A3676,
* NGA: 3228.

Galéria
-------

* VežaVeža
* Ostrov CopinsayOstrov Copinsay
* Skalisko s majákomSkalisko s majákom

Referencie
----------

1. ↑   *COPINSAY LIGHTHOUSE, INCLUDING FOGHORN AND KEEPERS' HOUSES (LB18574)* [online]. portal.historicenvironment.scot, [cit. 2021-11-23]. Dostupné online.
2. ↑   *Copinsay* [online]. www.enschrage.nl, [cit. 2021-11-23]. Dostupné online.
3. 1 2   *Lighthouses of the United Kingdom: Orkney, Scotland* [online]. www.ibiblio.org, [cit. 2021-11-23]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Maják Copinsay**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Maják Copinsay na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Architektonický portál |
Súradnice: 48°09′09″S 17°10′19″V﻿ / ﻿48,1526°S 17,1719°V﻿ / 48.1526; 17.1719

**Viliama Figuša Bystrého** je ulica v Ružinove, Bratislave, ktorá sa nachádza v miestnej časti Pošeň.

Popis
-----

Ulica je situovaná v smere juh-sever.
Na južnom konci pôvodne ústila do Gagarinovej ulice.
Neskôr bola prehradená predajňou Lidl.
Zo západnej strany do nej ústi Martákovej ulica.
Z východnej strany do nej ústi Ondrejovova ulica.
Zo západnej strany do nej ústi spojka s rovnobežnou Gregorovej ulicou.
Z východnej strany do nej ústi Bancíkovej ulica.
Na severnom konci ústi do Seberíniho ulice.

Ulica je takmer po celej dĺžke koncipovaná ako park s dvomi paralelnými chodníkmi pre peších a trávnatým pásom v strede a nie je oficiálne prejazdná.
Južný koniec ulice od predajne Lidl po vyústenie spojky s Gregorovej ulicou je koncipovaný ako malé námestie a používa sa aj na parkovanie osobných vozidiel.

Ulica nadväzuje na zastávku autobusov a trolejbusov na Gagarinovej ulici a predstavuje hlavný vstup do Pošne z južnej strany pre peších, ktorí prichádzajú mestskou hromadnou dopravou.
Bezprostredne na začiatku ulice pri križovatke s Gagarinovou ulicou sa pôvodne nachádzala predajňa potravín Zdroj - "Samoobsluha".
Toto usporiadanie umožňovalo obyvateľom sídliska pri návrate z práce pohodlný nákup potravín a iných bežných potrieb.
Predajňa potravín neobstála v konkurencii s novovznikajúcimi obchodnými reťazcami. Po otvorení bezprostredne susediacej predajne Lidl zanikla.
Dnes budova slúži na úplne iný účel.

Za bývalou predajňou Zdroj na východnej strane ulice sa nachádza fontána Vodná ruža z roku 1972.

Na ulici sa nachádzajú 3-poschodové panelové bytové domy z polovice 60-tych rokov.

Pôvod názvu
-----------

Pomenovaná je podľa hudobného skladateľa a pedagóga Viliama Figuša-Bystrého.

Významné objekty
----------------

* Fontána Vodná ruža

Blízke ulice
------------

* Bancíkovej ulica
* Gagarinova ulica
* Gregorovej ulica
* Martákovej ulica
* Ondrejovova ulica
* Seberíniho ulica

Externé odkazy
--------------

* Ulica Viliama Figuša-Bystrého na mape Bratislavy
* Ulica Viliama Figuša-Bystrého na portáli OMA.sk

| * z
* d
* u
Pošeň (sídlisko v Bratislave) |
| --- |
| Ulice | 
* Albrechtova
* Andreja Mráza
* Babuškova
* Bachova
* Bancíkovej
* Borodáčova
* Bystrého
* Čmelíkova
* Exnárova
* Gagarinova
* Goláňova
* Gregorovej
* Ivana Horvátha
* Jašíkova
* Kostlivého
* Martákovej
* Mlynské luhy
* Obilná
* Ondrejovova
* Peterská
* Petzvalova
* Prúdová
* Seberíniho
* Strojnícka
* Svätého Vincenta
* Šándorova
* Tomášikova
* Štedrá
* Štefunkova
* Vavrínová

 |
| Inštitúcie | 
* Dom kultúry Ružinov
* Gymnázium Ivana Horvátha
* Gymnázium Ladislava Novomeského
* Materská škola Bancíkovej 2
* Materská škola Exnárová 6
* Spojená škola sv. Vincenta de Paul
* Súkromná stredná odborná škola Exnárova 20
* Základná škola (Bratislava, Borodáčova 2)

 |
| Obchody a firmy | 
* OD KOCKA, Seberíniho 14 (papiernictvo, rybárske centrum Riverland, samoobsluha Terno, Slovenská pošta)
* Hotel Bratislava
* Rádio Anténa Rock
* Rádio Europa 2
* Rádio Jemné
* Rádio Vlna
* Všeobecná úverová banka (Jašíková 8)

 |
| Verejné objekty | 
* Fontána Mária
* Kostol sv. Vincenta de Paul

 |
**Vatra zvrchovanosti** je táborový oheň (vatra), ktorým sa na Slovensku oslavuje a pripomína prijatie Deklarácie Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky v uznesení Slovenskej národnej rady (SNR) zo 30. júla 1992.

Na oslavu prijatia deklarácie sa v júli 1992 na desiatkach miest Slovenska konali zhromaždenia občanov pri vatrách, ktoré dostali názov vatry zvrchovanosti. Prvá bola zapálená symbolicky v tzv. geografickom strede Európy v Kremnických Baniach, pri Kostole svätého Jána Krstiteľa. Rituál zapaľovania vatier nadväzoval na ľudovú tradíciu jánskych ohňov, tradíciu partizánskych vatier zapaľovaných pri pripomínaní si Slovenského národného povstania a symboliku zbojníckych vatier viažúcu sa k zbojníkovi Jurajovi Jánošíkovi. Tradícia vatier zvrchovanosti sa do značnej miery spája s politickými a občianskymi aktivitami národne orientovanej časti slovenskej verejnosti. Už v jej počiatkoch si ju prisvojila Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko, do súčasnosti ju zachováva najmä Matica slovenská, Slovenská národná strana a strana SMER – sociálna demokracia.

Referencie
----------

1. ↑  Kováč, Dušan (1999), *Kronika Slovenska : Slovensko v dvadsiatom storočí*, 2, Bratislava: Fortuna Print, str. 529, ISBN  80-88980-08-9
2. ↑  Polákova, Ivana (2017), *Vatra zvrchovanosti*, [s. l.]: Matica slovenská (vyd. 2017-07-17), dost. 2018-11-10
3. ↑  Gális, Tomáš (2017), „Prečo vatry zvrchovanosti nelákajú", *Denník N* (Bratislava: N Press), 2017-07-17, dost. 2018-11-10
Ranmaru Mori
**Mori Ranmaru** (森 蘭丸, \* 1565 – † 21. jún 1582), známy tiež ako **Mori Naritoši** (森 成利), bol synom Moriho Jošinariho z provincie Mino. Mal piatich bratov a bol členom klanu Mori, potomkov klanovej línie Seiwa Gendži.

Biografia
---------

Už od skorého veku bol služobník a strážca daimjá Odu Nobunagu. Známy svojim talentom, lojalitou a nezvyčajnou krásou, bol Ranmaru menovaný práve na tento dôležitý post. V Ómi dostal 500 koku a po smrti Takedu Kacujoriho, bol na zámku Iwamura ocenený 50 000 koku. Ranmaru a jeho mladší bratia zahynuli pri obrane Odu Nobunagu počas incidentu Honnó-dži. Jeho odvaha a odhodlanosť je často spomínaná skrz japonskou históriou, najmä však v období Edo kvôli jeho rozhodnutiu spáchať seppuku a nasledovať Nobunagovu smrť.

Ich vzťah je príkladom tradície nanšoku – intímneho vzťahu – a je často obdivovaný kvôli svojej intenzite. V nanšoku literatúre obdobia Edo bolo chápané, že Odu a Moriho spájal sexuálny vzťah, ktorý bol na tú dobu bežný.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mori Ranmaru na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Významné osobnosti v období Sengoku |
| --- |
| Traja veľkí daimjóvia | 
* Nobunaga Oda
* Hidejoši Tojotomi
* Iejasu Tokugawa

 |
| Ďalší daimjóvia | 
* Nagamasa Azai
* Motočika Čósokabe
* Masamune Date
* Sóun Hódžó
* Udžijasu Hódžó
* Jošimoto Imagawa
* Tošiie Maeda
* Hisahide Macunaga
* Motonari Móri
* Sórin Ótomo
* Dósan Saitó
* Masajuki Sanada
* Jošihisa Šimazu
* Jošihiro Šimazu
* Šingen Takeda
* Kenšin Uesugi
* Kagekacu Uesugi
* Hideie Ukita

 |
| Ďalšie pozoruhodné vojenské individuality | 
* Micuhide Akeči
* Masanori Fukušima
* Kotaró Fúma
* Hanzó Hattori
* Udžimasa Hódžó
* Tadakacu Honda
* Hideaki Kobajakawa
* Kennjo Hongandži
* Naomasa Ii
* Micunari Išida
* Goemon Išikawa
* Kijomasa Kató
* Keidži Maeda
* Kanecugu Naoe
* Nobutada Oda
* Jošitsugu Ótani
* Magoiči Saika
* Nobujuki Sanada
* Jukimura Sanada
* Kacuie Šibata
* Sakon Šima
* Ginčijo Tačibana
* Kacujori Takeda
* Šigeharu Takenaka
* Hidejori Tojotomi
* Kansuke Jamamoto

 |
| Ostatní | 
* Cisár Ógimači
* Gracia Hosokawa
* Komacuhime
* Izumo no Okuni
* Kaihime
* Musaši Mijamoto
* Mori Ranmaru
* Nene
* Nóhime
* Oiči
* Kodžiró Sasaki

 |
Maughan Library v anglickej King's College London (2017).
**Akademická knižnica** alebo **vysokoškolská knižnica** je knižnica, ktorej primárnou funkciou je slúžiť študentom, akademickému a profesionálnemu personálu na univerzitách a iných vysokých školách či inštitúciách postgraduálneho štúdia (môže ale slúžiť aj verejnosti). Akademická (najmä základná) knižnica univerzity sa označuje aj ako univerzitná knižnica.

Akademická knižnica je inými slovami „špecializovaná knižnica, ktorá získava, spracúva a sprístupňuje dokumenty s cieľom informačného a dokumentového zabezpečenia vyučovacieho a vedeckovýskumného procesu vysokej školy". Poskytuje služby pedagógom, vedeckým pracovníkom a riadiacim pracovníkom vysokej školy, jej študentom (poslucháčom), prípadne aj širšej odbornej verejnosti. Profilácia jej fondov závisí od špecializácie vysokej školy.

Akademická knižnica má obyčajne organizačnú formu ústredných knižníc vysokých škôl resp. fakúlt a čiastkových knižníc pri jednotlivých katedrách, seminároch a iných vysokoškolských pracoviskách.

Akademické knižnice na Slovensku
--------------------------------

Podrobnosti v slovenských pomeroch upravuje knižničný zákon č. 126/2015 Z. z. podľa ktorého je akademická knižnica knižnicou vysokej školy alebo jej fakulty, pričom môže plniť aj úlohy špecializovanej vedeckej knižnice. V prostredí slovenského knihovníctva je na označenie vysokoškolských, univerzitných a fakultných knižníc zaužívaný odborný termín *akademická knižnica*.

Na Slovensku tvoria akademické knižnice špecializovanú sieť v rámci knižničného systému Slovenskej republiky. 

Metodickou inštitúciou s celoštátnou pôsobnosťou pre akademické knižnice je Slovenská pedagogická knižnica.

Referencie
----------

1. 1 2 3  akademická knižnica; vysokoškolská knižnica. In: KATUŠČÁK, Dušan; MATTHAEIDESOVÁ, Marta; NOVÁKOVÁ, Marta. *Informačná výchova : terminologický a výkladový slovník odbor knižničná a informačná veda*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1998. 375 s. (Terminologický a výkladový slovník; zv. 6.) ISBN 80-08-02818-1. S. 11.
2. ↑  § 8 zákona č. 126/2015 Z. z.
3. 1 2  MATHAEIDESOVÁ, Marta, ed. *Využívanie informačných zdrojov*. 4. vyd. Bratislava : Centrum vedecko-technických informácií SR, 1998. 132 s. ISBN 80-85165-71-6. S. 70.
4. ↑  ISO 2789:2013 (definícia č. 2.1.7)
5. ↑  § 8 (a iné §§) zákona č. 126/2015 Z. z.

Pozri aj
--------

* Zoznam akademických knižníc na Slovensku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Akademická knižnica (vysokoškolská knižnica)**
**Bohuš Králik**, celým menom **Jakub Bohumil Králik** (\* 25. júl 1919, Staré Hory – † 3. december 1973, Košice, pochovaný v Starých Horách) bol slovenský herec.

Rodina
------

* otec Ondrej Králik
* matka Anna rod. Boďová

Životopis
---------

Pôvodne technický úradník, 1951-1962 člen Divadla SNP v Martine, 1962-1973 činohry Štátneho divadla v Košiciach. Od roku 1936 sa aktívne venoval ochotníckej činnosti v združení Detva a v divadelnom krúžku v podniku Bučina vo Zvolene. Roku 1951 ho angažovali do profesionálneho divadla. Rozsiahli škálu hereckých výrazových prostriedkov uplatňoval s rovnakou pôsobivosťou vo vážnom i komediálnom repertoári. Rázovité ľudové postavy stvárňoval zriedkavo, jeho doménou boli záporné 
meštiacke typy. Vytvoril bohatú galériu výrazných, prevažne veľkých postáv.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*
* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 161835
Fotografia reprodukcie *Ebstorfskej mapy*
**Ebstorfská mapa** je kruhová mapa sveta (latinsky mappa mundi) z roku 1234 (niektoré zdroje uvádzajú rok 1214). 

Ide o jednu z dvoch najznámejších ukážok kruhových máp vrcholného stredoveku (druhou je Herefordská mapa), ktorej autorom je pravdepodobne Angličan Gervasius z Tilbury, ktorý v rokoch 1223 až 1234 zastával funkciu prepošta kláštora Ebstorf pri Hannoveri. Richard Čapek opisuje mapu nasledovne: "Mapa bola oltárnym obrazom o priemere 356 cm, zošitým z 30 pergamenových listov, v ktorého strede bol Jeruzalem."

Ebstorfská mapa bola zničená v dôsledku bombardovania Hannoveru počas druhej svetovej vojny a zhorela. Do tej doby to "bola najväčšia dochovaná Mappa mundi na svete." Existuje séria čiernobielych fotografií pôvodnej mapy, obstaraných v roku 1891, a rad farebných kópií mapy urobených ešte pred jej zničením.

Referencie
----------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ebstorfská mapa na českej Wikipédii.*

1. 1 2  ČAPEK, Richard a kolektiv. *Geografická kartografie*. Praha : Státní pedagogické nakladatelství, 1992. ISBN 80-04-25153-6. S. 342. (po česky)
2. ↑  RYCHTERA, Roman. *Středověká evropská kartografie: Druhy mappae mundi* [online]. [Cit. 2009-12-19]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑  EDSON, Evelyn. *Mapping Time and Space: How Medieval Mapmakers viewed their World*. Londýn : The British Library, 1997. ISBN 978-0712345354. S. 139. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ebstorfská mapa**
**Ladislav Kmeť** (\* 29. január 1929, Banská Bystrica) je slovenský architekt.

Životopis
---------

V roku 1940 – 1948 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1948 – 1953 absolvoval štúdium na Fakulte architektúry SVŠT v Bratislave. Následne v rokoch 1964 – 1965 absolvoval postgraduálne štúdium na Fakulte architektúry VUT v Brne. Pracoval ako územný plánovač na KNV v Banskej Bystrici, vo Vojenskom projektovom ústave na Sliači, v Banskej Bystrici a v Prahe, 1954 – 1958 v Stavoprojekte Banská Bystrica, 1958 – 1969 ako projektant a ved. projektového ateliéru, 1970 – 1975 v URBION-e Banská Bystrica. V roku 1976 založil samotný ateliér Projektového ústavu kultúry v Banskej Bystrici so špecializáciou na prípravu rekonštrukcií historických jadier miest. Od roku 1989 je súkromným projektantom urbanizmu a architektúry. Je členom Slovenskej komory architektov, Spolku architektov, Asociácie seniorov-expertov v Banskej Bystrici a i. Teoreticky sa venoval urbanizácii Slovenska, jednote faktorov prírodných, civilizačných a kultúrno-spoločenských. V rámci činnosti na Stavoprojekte v Banskej Bystrici autorsky viedol práce na smerných územných plánoch Banskej Bystrice, Zvolena, Martina, Prievidza-Bojnice, vrátane nadväzných plánov obytných zón, a v rámci činnosti v URBION-e v Banskej Bystrici sa podieľal na projekte urbanizácie Slovenska.

Ocenenie
--------

* Roku 1988 obdržal čestné uznanie od Ministerstva kultúry SSR a SVOZ pracovníkov umenia, kultúry a spoločenských organizácií

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 45415
* SNK: 204094
**Chemická energia** je energia viazaná v stavbe molekúl jednotlivých látok. Poznáme asi 100 chemických prvkov, ktorých atómy sú spojené chemickými väzbami. Počas chemických reakcií dochádza k uvoľneniu energie. Týmito zmenami sa zaoberá termochémia.

Palivá
------

Látky ktoré reagujú so vzduchom sa okysličujú. Horením kyslíka a uhlia, ktoré obsahuje uhlík, vzniká oxid uhličitý CO2 a teplo.

Fotosyntéza
-----------

Opačný proces, pri ktorom rastliny pohlcujú oxid uhličitý CO2, vodu a vzniknuty uhlík C viažu v stenách rastlín. Rastliny sa tak zúčastňujú na kolobehu putovania uhlíka C v prírode.

Chémia a elektromagnetizmus
---------------------------

Spaľovanie a fotosyntéza sú protichodné reakcie. Pri fotosyntéze, slnečné žiarenie - elektromagnetické žiarenie vhodného frekvenčného rozsahu - dodáva energiu chemickým reakciám ktorými sa zaoberá fotochémia.

Elektrochémia
-------------

Pôsobením elektrickej energie v roztokoch sú rozkladané chemické zlúčeniny - elektrolýza, alebo opačne môže byť chemická energia ukladaná v elektrochemických článkoch.

Životné procesy
---------------

Biochémia skúma chemické látky a chemické procesy v živých organizmoch. Tieto procesy sú zložité, citlivé a premenlivé. Metabolizmus zahŕňa premenu stravy na energiu. V genetike stavba DNA v bunkách.

Rádioaktívne žiarenie
---------------------

Každý chemický prvok je charakterizovaný počtom protónov vo vnútri jadra a štruktúrou elektrónových obalov. Jadro môže obsahovať určité množstvo neutrónov, čím sa mení hmotnosť jadra, vznikajú rozličné izotopy jedného a toho istého prvku. Izotopy sa rozpadajú a vyžarujú rádioaktívne žiarenie. Rozlišujeme ich podľa hmotnostného čísla, napr. najbežnejší izotop uhlíka 12C, alebo 14C.

Štiepenie
---------

Niektoré ťažké prvky sa rozkladajú nielen rádioaktívnym rozpadom ale aj štiepením. 
Štiepenie sa využíva napr. v jadrovej elektrárni. 
Do jadra niektorých štiepnych materiálov – izotopov uránu 235U alebo plutónia 239Pu, narazí neutrón a rozloží jadro na dve rovnaké časti s hmotnostným číslom 120 a na neutróny s obrovským množstvom energie.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |
***Amores Perros*** alebo ***Láska je kurva*** je mexický dramatický triler z roku 2000, ktorý natočil mexický režisér Alejandro González Iñárritu. V roku 2000 bol nominovaný na Oscara v kategórii „Najlepší zahraničný film".

Film rozpráva tri rôzne životné príbehy ľudí žijúcich v Mexiku prepojené automobilovou nehodou.

Príbeh
------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### Octavio a Susana

Octavio (Gael García Bernal), je beznádejne zamilovaný do bratovej manželky, v úsilí získať ju, ide bezhlavo za svojím cieľom. Keď zistí, že jeho pes Cofi je výborný zabijak, rozhodne sa prihlásiť ho na psie zápasy, aby mu zarobil peniaze. Plánuje utiecť s bratovou manželkou a peniaze použiť na spoločnú budúcnosť. Pri jednom zo zápasov sa dostane do konfliktu so svojim rivalom a pri následnej automobilovej naháňačke spôsobí dopravnú nehodu, keď na križovatke vrazí do iného auta. 

### Daniel a Valeria

Daniel je úspešný vydavateľ magazínu. Rozhodne sa opustiť svoju manželku, aby mohol žiť s dlhonohou modelkou Valériou. Nanešťastie sa Valéria ťažko zraní pri nehode, keď do nej vrazí Octaviove auto a nemôže už viac robiť modelku. Medzi Danielom a Valériou postupne vzniká napätie, kvôli Valérinmu psovi, ktorý sa zasekol v diere pod podlahou. Keď sa Valéria pokúša psovi pomôcť, poškodí si nohu, ktorá sa jej po autonehode ešte neuzdravila a v nemocnici jej musia nohu amputovať.

### El Chivo a Maru

El Chivo je muž, ktorý žije na ulici a stará sa o túlavé psy. Živí sa vraždami na objednávku. Navštívi ho muž, ktorý chce dať zavraždiť svojho obchodného partnera. Úmysel El Chiva zavraždiť klientovho partnera prekazí autonehoda, pri ktorej Octavio nabúra do Valérie. El Chivo zachráni a uzdraví Octaviovho zraneného psa a ten zabije všetkých jeho ostatných psov. Ovplyvnený týmito udalosťami, rozhodne sa kontaktovať svoju dcéru, ktorá ho považuje za mŕtveho a prenechá jej všetky peniaze, ktoré zarobil vraždami na objednávku. 

Všetky tri príbehy spája automobilová nehoda, ktorá zmení životy troch hlavných postáv filmu. 

Ocenenia
--------

Film získal okrem nominácie na Oskara ďalších 14 nominácií a 51 ocenení.

Externé odkazy
--------------

* *Amores Perros* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Amores Perros - Láska je kurva* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
**Fokker 100** je stredné dvojmotorové prúdové dopravné lietadlo, navrhnuté a postavené holandskou spoločnosťou Fokker. Je určené na vykonávanie krátkych a stredne dlhých letov. Jeho kapacita je v štandardnej konfigurácii 107 pasažierov.Svoj prvý let uskutočnil 30. novembra 1986 a v roku 1987 sa stal najväčším holandským lietadlom. Spolu s turbovrtuľovým lietadlom Fokker 50 bol zavedený do prevádzky 15. februára 1988.

Fokker 100 mal nahradiť starší model Fokker F28, ktorý je schopný pojať 65 pasažierov.

Po bankrote spoločnosti Fokker v roku 1996 sa výroba lietadiel zastavila. Nová holandská firma Rekkof (od zadu hláskované slovo fokker) od roku 1999 opäť vyrába lietadlá Fokker 100 a Fokker 70.

Špecifikácie (Fokker 100)
-------------------------

### Technické údaje

* **Posádka:** 2
* **Kapacita:** 97 (dve triedy) - 107 (jedna trieda)
* **Dĺžka:** 35,53 m
* **Rozpätie:** 28,08 m
* **Plocha krídel:** 93,5 m²
* **Výška:** 8,50 m
* **Hmotnosť prázdneho lietadla:** 24 375 kg - 24 541 kg
* **Maximálna vzletová hmotnosť:** 43 090 kg - 45 810 kg
* **Pohonná jednotka:** 2x prúdový motor Rolls-Royce Tay Mk 62015, každý s ťahom 61,6 kN alebo 2x prúdový motor Rolls-Royce Tay Mk 65015, každý s ťahom 67,2 kN

### Výkony

* **Cestovná rýchlosť:** 845 km/h
* **Dostup:** 11 900 m
* **Dolet:** 2 505 km alebo až 3 167 km

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fokker 100 na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fokker 100**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Folkmanovský dom** alebo **Folkmanov dom** je stredoveká meštianska budova v Žiline so špecifickou vežičkou. Nachádza sa na križovatke ulíc Bottova a Radničná na rohu Mariánskeho námestia v susedstve mestskej radnice. 

Je to národná kultúrna pamiatka a súčasť mestskej pamiatkovej rezervácie.

Budovu vlastnila rodina Harhovských (17. až 18. storočie). Pavol Folkman, po ktorom je pomenovaná, budovu kúpil v roku 1881. Od 1949 do 1991 bol vlastníkom štát a neskôr prešla po reštitúcii do súkromného vlastníctva.

Z gotickej časti budovy sa zachovala iba pivnica, lebo budovu zničil požiar v roku 1521. Neskoršie vznikla jednoposchodová baroková nadzemná časť a podlubie. Na začiatku 20. storočia sa budova zväčšila smerom do ulíc Bottova a Makovického. Ďalšia rekonštrukcia v 1977 vytvorila v druhom podlaží klub mládeže. Poslednou veľkou rekonštrukciou budova prešla v 90. rokoch 20. storočia, keď sa upravila dominantná vežička na priečelí.

Referencie
----------

1. 1 2   *Pamiatkový objekt - podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2021-12-21]. Dostupné online.
2. 1 2  TIK mesta Žilina. *Folkmanov dom* [online]. tikzilina.eu, [cit. 2021-12-21]. Dostupné online.
Súradnice: 34°12′00″J 58°18′00″Z﻿ / ﻿34,20000°J 58,30000°Z﻿ / -34.20000; -58.30000

**Uruguaj** (špa. Río Uruguay, port. Rio Uruguai) je jednou z najväčších riek Južnej Ameriky. Rieka preteká Brazíliou, Uruguajom a Argentínou. Je dlhá približne 1 600 km a odvodňuje územie s rozlohou cca 365 tisíc km².

Priebeh toku
------------

Rieka vzniká sútokom zdrojníc *Pelotas* a *Canoas*, prameniacich na západných svahoch masívu *Serra de Mar*. Po mesto San Tomé preteká lávovou planinou, pričom vytvára množstvo perejí a vodopádov. Pokračuje juhozápadným smerom do La Plata, kde ústi s riekou Paraná do Atlantického oceánu. Hlavné prítoky sú Ibikui a Río Negro.

Vodný režim
-----------

V období sucha (júl - august) má ako väčšina riek v oblasti len minimum vody, no v jarnom a jesennom období počas obdobia dažďov sa často vylieva z korýt a zaplavuje široké okolie. Priemerný ročný prietok pri ústí dosahuje 5 500 m³/s.

Využitie
--------

Vďaka dostatku vody je rieka splavná pre námorné lode po mesto Paysandú a riečne lode po vodopády pri Salte a Concordii.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Management of Transboundary Rivers and Lakes* [online]. Springer, 2008, [cit. 2011-04-07]. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Uruguaj (rieka)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Uruguay (řeka) na českej Wikipédii.*