recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heather Matarazzo** (\* 10. november 1982,Long Island, New York, USA) je americká herečka, známa z filmov *Welcome to the Dollhouse*  (1995), *Diablov advokát* (1997), *Stávka!* (1998), *Vreskot 3* (2000), *Denník princeznej* (2001), *Klub príšerných žien* (2002), *Denník princeznej 2: Kráľovstvo v ohrození* (2004),  *Hostel 2* (2007), *Sestry* (2015) a *Vreskot* (2022).

Detstvo a mladosť
-----------------

Biologická matka Heather Matarazzo, mala pôvodom írskoamerický pôvod. Jej otec, bol Ír. Bola adoptovaná a vychovávaná rodinou Matarazzo, ktorá má talianskoamerický pôvod.

Kariéra
-------

Herectvu sa venuje od jej šiestich rokov. V roku 1995, hrala hlavnú rolu vo filme *Welcome to the Dollhouse*. Za svoj herecký výkon, si Matarazzová prevzala 
cenu Independent Spirit Award. 

V roku 2001 hrala jednu z vedľajších úloh v romantickej komédii *Denník princeznej*. Jej rolu, Lilly Moscovitz si zopakovala aj v druhej časti filmu, v roku 2004. 

V roku 2007 hrala vo filme *Hostel 2*. V roku 2015 po boku Tiny Fey, Amy Poehler a Mayi Rudolph hrala vo filme *Sestry*. O rok neskôr, hrala po poku Katee Sackhoff vo filme *Girl Flu*.

V roku 2023 dabovala jednu z vedľajších postáv v animovanom filme *Prianie*.

Súkromný život
--------------

Matarazzová aktívne bojuje za práva homosexuálov a sama verejne uviedla, že je lesba. V roku 2008 bola zasnúbená s hudobníčkou Caroline Murphy, s ktorou chodila do roku 2012. Od roku 2018 je jej manželkou Heather Turman.

Iné projekty
------------

Externé odkazy
--------------

* Heather Matarazzo v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Heather Matarazzo v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Heather Matarazzo na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje:
Ing. **Gustáv Slamečka**, MBA je český politik slovenského pôvodu, bývalý minister dopravy Česka v tzv. úradníckej vláde Jana Fischera.

Život
-----

Narodil sa v Nitre, kde dodnes žijú jeho príbuzní a kam sa pravidelne vracia. Študoval v Banskej Bystrici na fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu. Ďalšie štúdia absolvoval v Česku, Spojených štátoch na University of Pittsburgh a v Austrálii. Gustáv Slamečka žije od roku 1996 v Prahe a hovorí po slovensky. Pred ministerskou funkciou pracoval na poste námestníka Ministerstva dopravy ČR. Roku 2010 sa verejne prihlásil k svojej homosexualite.

Politická činnosť
-----------------

Po vyslovení nedôvery vláde Mirka Topolánka a nasledujúcich rokovaniach o novom kabinete ho do funkcie navrhla ODS. Prezident Václav Klaus ho do funkcie ministra dopravy vymenoval 8. mája 2009. Bol prvým členom českej vlády po rozdelení Česko-Slovenska, ktorý nemal české občianstvo.

Skutočnosť, že na čelo českého rezortu dopravy bol postavený Slovák, ktorý nebol českým občanom, viedla k mnohým negatívnym komentárom; opozičnej ČSSD prekážalo najmä možné bezpečnostné riziko.

Gustáv Slamečka zložil na radnici v Prahe 6 sľub českého štátneho príslušníka 5. novembra 2009 a získal tak české občianstvo.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  TASR. ČSSD a tajným službám prekáža slovenské občianstvo nového ministra. *sme.sk*, 2009-05-07. Dostupné online [cit. 2014-02-07].
3. ↑  Andrea Votrubová. ČSSD vadí občanství nového ministra. *idnes.cz*, 7.5.2009. Dostupné online [cit. 2009-08-20].
4. ↑  SITA. Nový český šéf dopravy je Slovák, prekáža to hlavne opozičnej ČSSD. *Pravda.sk*, 8.5.2009. Dostupné online [cit. 2016-12-01].
5. ↑  NĚMCOVÁ, Barbora. *Ministr dopravy Slamečka získal české občanství, dál bude mluvit slovensky* [online]. zpravy.idnes.cz, 2009-11-05, [cit. 2016-12-01]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Členovia českej vlády
* SME: Nový český minister je Nitran

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5674 6443
* NK ČR: jx20050920033
* VIAF: 84341109
MUDr. **Ervín Zoltán Barta** CSc. (\* 30. marec 1929, Ľubietová – † 31. júl 1991, Bratislava) bol slovenský lekár, fyziológ a vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Ľubietovej, v štúdiu pokračoval na gymnáziu v Banskej Bystrici.

Roku 1952 získal titul MUDr. na Lekárskej fakulte SU v Bratislave v odbore všeobecné lekárstvo. Následne v rokoch 1960 titul CSc. a doc. v odbore experimentálna patológia a roku 1969 titul mimoriadny profesor v odbore patologická fyziológia.

Popredný slovenský fyziológ, vysokoškolský pedagóg a vedeckovýskumný pracovník, ktorý obohatil česko-slovenskú i svetovú lekársku vedu. Člen výboru Československej kardiologickej spoločnosti, Fyziologickej spoločnosti, Spoločnosti patologickej a klinickej fyziológie. Autor a spoluautor monografií, vysokoškolských učebníc a skrípt z patologickej fyziológie, publikoval vyše 260 odborných štúdií v domácich i zahraničných časopisoch a zborníkoch.

Ocenenia
--------

* Cena Smělého (1963)
* Cena Čs. lekárskej spoločnosti J.E.Purkyně (1968)

Dielo
-----

* *Fyziologické zväčšenie srdca.* - Bratislava 1964 (s Ľ. Komadelom a M. Kokavcom)
* *Metodologické problémy biologického experimentu*. - Bratislava 1988 (s J. Bolfom)

Referencie
----------

1. 1 2   *Absolventi* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2023-10-09]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* BARTA, Ervín. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 241 – 242.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1167533895
* ISNI: 0000 0000 0242 2793
* LCCN: n91023391
* NK ČR: nlk20000090693
* SNK: 172680
* VIAF: 61929310
* WorldCat: lccn-n91023391
**Čierna voda** je potok v Turci, vo východnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Teplice, má dĺžku 6,5 km a je tokom V. rádu. 

Preteká Kremnickými vrchmi, pramení v podcelku Flochovský chrbát, na severozápadnom svahu Flochovej (1 316,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 220 m n. m. Najprv tečie na sever, sprava priberá potok zvaný Mokrá dolinka (1 km) a Sviniarku (0,7 km), ďalej sa stáča a pokračuje severozápadným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok Spod Berákova (0,8 km) a juhovýchodne od obce Čremošné sa v nadmorskej výške okolo 613 m n. m. vlieva do Teplice.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Teplice (Turiec) |
| --- |
| *Teplica* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Biela voda
* Bukovina
* Červený potok
* Čierna voda
* Dedinský potok
* Diviacky potok
* Dolná Dierová
* Glozy
* Hlboké
* Hyrdel
* Kostolec
* Kozinec
* Lopušná
* Malá Skalná
* Mlynský potok
* Mokrá dolinka
* Plavá
* Pod Flochovou
* Rožkovský potok
* Spod Berákova
* Stará Flochová
* Sviniarka
* Široká
* **Teplica**
* V Tesnom
* Vieska
* Vríč
* Z Dolinky
* Za Dielom
* Za Sýkorom
* Zráz
* Žihľavná

 |
**Pieseň o rodnej zemi**, často nazývaná aj **Najkrajší kút v šírom svete** je pieseň z operety Gejzu Dusíka, Hrnčiarsky bál. Skladba mala ako súčasť opery premiéru v roku 1956. Spopularizoval ju slovenský tenor Peter Dvorský, ktorý ju nahral ako singel na platni *Modrá ruža* z roku 1983. Hudbu piesne napísal Dusík, text jeho dvorný textár Pavol Braxatoris. Pieseň nadobudla počas rokov hymnický charakter, uvažovalo sa o nej aj ako o slovenskej hymne a pravidelne sa hráva na významných celospoločenských udalostiach.

Text
----

Najkrajší kút v šírom svete je moja rodná zem,
zelený sad v plnom kvete je moja rodná zem.
Čierne hory pyšne stoja až sa nebies dotýkajú
a pod nimi šíre polia kvetmi posiate na zemi raj vytvárajú.
Najkrajší kút v šírom svete je moja rodná zem,
zelený sad v plnom kvete je moja rodná zem.
Tá jediná a nie iná má pre mňa toľko krás
a preto verným chcem jej ostať po celý čas
a preto verným chcem jej ostať po celý čas.
Pozri sa na šíre polia všade vôkol nás,
ranným vánkom keď sa vlní zlatožltý klas.
Hľaď na kvetov plnú zem, hľaď na kvetov plnú zem,
na potôčik pozri svieži, ako cez údolie beží sem.
Najkrajší kút v šírom svete je moja rodná zem,
zelený sad v plnom kvete je moja rodná zem.
Tá jediná a nie iná má pre mňa toľko krás
a preto verným chcem jej ostať po celý čas
a preto verným chcem jej ostať po celý čas.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Gejza Dusík – Pavol Braxatoris* [online]. lucnica.sk, [cit. 2019-11-18]. Dostupné online.
2. ↑   *Profil osobnosti* [online]. hc.sk, [cit. 2019-11-18]. Dostupné online.
3. 1 2 3  FELDEK, Ľubomír; TARAGEL, Dušan. 20 kultových pesničiek. Poznáte ich texty?. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2016-07-21. Dostupné online [cit. 2019-11-18]. ISSN 1335-4418.
**Ignác Bizmayer** (\* 20. apríl 1922, Košolná – † 15. august 2019, Modra) bol slovenský keramikár, národný umelec a držiteľ štátneho vyznamenania Pribinov kríž I. triedy za mimoriadne významné zásluhy v oblasti výtvarného umenia a figurálnej tvorby.

Život a tvorba
--------------

Vyrastal na habánskom dvore v obci Košolná. V detstve sa stretol s moravským keramikárom a znalcom habánskej fajansy Heřmanom Lansfeldom, v rokoch 1936 až 1939 študoval Keramickej škole v Modre, ako majster v období rokov 1939 až 1954 pôsobil v „Slovenskej ľudovej majolike" a od roku 1957 sa venoval vlastnej keramickej tvorbe. Žil a tvoril vo svojom ateliéri v Modre-Harmónii.

Vo svojom diele sa sústredil na figurálnu tvorbu, keramickú plastiku, úžitkovú dekoratívnu keramiku. Vychádzal z ľudového umenia, obnovoval habánsku keramickú tradíciu. V jeho umeleckej tvorbe možno vidieť život, prácu, zvyky, obrady slovenského ľudu. Stvárnil postavy muzikantov, remeselníkov, svätcov, vinohradníkov, tanečníkov. Z jeho diel sú známe napríklad Vynášanie Moreny, Jánošíkovská družina (keramický objekt), Vinohradnícky rok (keramický figurálny cyklus), keramický krb pre slovenskú kolibu na svetovej výstave Expo 67 (Montreal-Kanada), súbor figurálnych reliéfov (Detské mestečko, Trenčín-Zlatovce), Na pomoc horám (keramika). Jeho práce sú vystavené v „Múzeu Ľudovíta Štúra" v Modre a v Galérii Ignáca Bizmayera nachádzajúcej sa v modranskej rotundovej bašte.

V roku 1998 vznikol v rámci cyklu *Portréty* dokumentárny film *Ignác Bizmayer* (STV 1998, scenár Ľubomír Stanček, réžia Fedor Bartko).

### Ocenenia

V roku 1972 získal titul zaslúžilý umelec a v roku 1982 titul národný umelec. Prezident Rudolf Schuster udelil v roku 2003 Ignácovi Bizmayerovi Pribinov kríž I. triedy za mimoriadne významné zásluhy v oblasti výtvarného umenia a figurálnej tvorby a pri príležitosti životného jubilea 90 rokov mu prezident Ivan Gašparovič udelil 18. apríla 2012 Medailu prezidenta Slovenskej republiky.

Zomrel 15. augusta 2019 v Modre vo veku 97 rokov.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel slovenský keramikár a národný umelec Ignác Bizmayer. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2019-08-15. Dostupné online [cit. 2019-08-15]. ISSN 1335-4418.
2. 1 2  TASR. Významný slovenský keramikár Ignác Bizmayer sa narodil pred 100 rokmi. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2022-04-20. Dostupné online [cit. 2022-05-19].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ignác Bizmayer**

Externé odkazy
--------------

* www.muzeum.sk Galéria Ignáca Bizmayera, zdroj, z ktorého čerpal tento článok.
* www.tik.sk[nefunkčný odkaz] Zdroj, z ktorého čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 361
* GND: 128962887
* ISNI: 0000 0000 5543 4130
* LCCN: n84067101
* NK ČR: jn20000600885
* SNK: 173473
* VIAF: 20749175
* Web umenia: 892
* WorldCat: lccn-n84067101
Princíp páky.
**Jednoduchý stroj** alebo **jednoduchý mechanizmus** je zariadenie prenášajúce mechanickú silu a pohyb z jedného telesa na iné teleso, pričom umožňuje meniť smer a veľkosť pôsobiacej sily. Konkrétne to je jedno z nasledujúcich zariadení:

* páka
* kladka
* naklonená rovina
* koleso na hriadeli
* klin
* skrutka

Podľa niektorých definícií pojmu stroj patria jednoduché stroje medzi stroje, podľa iných definícií patria skôr medzi nástroje.

Spoločným znakom jednoduchých strojov je jednoduchosť ich konštrukcie a princípu. 

Jednoduché stroje uľahčujú ľuďom prácu, väčšinou tým, že umožnia pôsobiť menšou silou, ako by bolo nutné bez jednoduchého stroja. Táto výhoda je vyvážená nutnosťou pôsobiť na dlhšej dráhe, takže výsledná veľkosť mechanickej práce vykonanej s pomocou jednoduchého stroja je rovnaká (v skutočnosti dokonca vyššia, pozri: mechanická účinnosť) ako veľkosť práce vykonanej bez jednoduchého stroja.

Pozri aj
--------

* Mechanika oujem je skryta stranka txt

Referencie
----------

1. ↑  jednoduchý stroj. In: Technický slovník naučný 3. 1. vyd. Praha : Encyklopedický dům, 2002. ISBN 80-86044-20-3. S. 359

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jednoduchý stroj na českej Wikipédii.*
**Julij Ivanovyč Stavrovskyj-Popradov** (ukr. Юлій Іванович Ставровський-Попрадов; \* 18. január 1850, Sulín v okr. Bardejov, Uhorsko teraz Slovensko — † 27. marec 1899, Prešov) bol zakarpatský básnik, buditeľ Prešovska, gréckokatolícky kňaz. Tvoril pod pseudonymom Popradov.

Rodina
------

* Otec: Ján Stavrovský
* Matka: Piroska rod. Dulháry

Biografia
---------

Hrob J. I. Stavrovského v Čertižnom
Vzdelanie získal na Prešovskom gymnáziu a na Právnickej a Bohosloveckej fakulte Budapeštianskej univerzity. Pracoval ako farár v Jarabine, slúžny na biskupskom úrade v Prešove, farár v Čertižnom, kde ho pozval jeho priateľ Adolf Dobrianský. Zaoberal sa slovanskými jazykmi. Bol hovorcom rusofilských nádejí.

Autor množstva veršov, etnografických a publicistických statí o reči. Vydával v ruskej tlači. Jeho poézia *Я руський*, *Родина*, *На Бескиді*, *К Уриїлу Метеору* bola vydaná v roku 1928 ako zbierka *Поезія Попрадова* posmrtne. Dlho si písaval so známym ukrajinským vedcom, zberateľom folklóru Ukrajincov Zakarpatska V. Hnatjukom.

Stavrovský-Popradov bol najvýraznejší predstaviteľ rusofilského smeru zakarpatskej literatúry 19 storočia. Písal ruskú poéziu (hlavným štýlom patriotská a intímna lyrika), články na etnografické témy a publicistiku, vydával v časopise «СвЂтъ», «Карпатъ» а iných.

Zomrel 27. marca 1899 v Prešove, pochovaný je v Čertižnom.

Tvorba
------

Autor poézie uverejnenej v roku 1928 v zbierke *Поезія Попрадова*, etnografických a publicistických článkov. V roku 1883 napísal *Руський буквар*. Zbierku básní *Poézia Popradova* zozbieral a vydal v období prvej česko-slovenskej republiky Nikolaj Beskyd.

Literatúra
----------

* Енциклопедія українознавства. У 10-х томах. / Головний редактор Володимир Кубійович. — Париж; Нью-Йорк: Молоде життя, 1954—1989.
* Významné osobnosti regiónu regiónu Stará Ľubovňa M - R [1]
* Николай А. Бескид Юлий І. Ставровский-Попрадов - Ужгород, 1929
* Українська діаспора: літературні постаті, твори, біобібліографічні відомості / Упорядк. В. А. Просалової. - Донецьк: Східний видавничий дім, 2012. - 516 с.
* Júlij Ivanovič Stavrovskij na Rusyn academy
* DOBOŠ, Stepan: Julij Ivanovič Stavrovskij-Popradov. Očerk žizni i tvorčestva. Bratislava, SPN 1975, 160 s.
* Rudlovčakova Olena: J. Stavrovskij-Popradov, Prjašiv, 1984

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrikegréckokatolíckej farnosti Veľký Sulín; záznam číslo 5; pokrstený ako Gyula István Sztauróvszky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ставровський-Попрадов Юлій Іванович na ukrajinskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * GND: 131932713
* ISNI: 0000 0000 1942 0372
* NK ČR: js2017946773
* SNK: 146832
* VIAF: 52835559
Výstup na Mont Blanc v roku 1862
**Horolezectvo** alebo **alpinizmus** alebo je športová činnosť zameraná na vystupovanie a zliezanie vysokých vrchov a skál. Horolezectvo je prekonávanie skalných a ľadovcových horských terénov (skaly, ľady, hory) lezením pomocou horolezeckého výstroja.

V širšom zmysle sa ako horolezectvo chápu aj (vysoko)horské túry a podobné činnosti[chýba zdroj].

Horolezectvo umožňuje rojčiť: človek má pri ňom pocit, že odstraňuje zákony zemskej príťažlivosti, že sa ako archanjel približuje k nebu.

Dejiny
------

Spočiatku slúžilo hlavne na praktické účely ako bolo prírodovedecké bádanie. Bolo spojené s cestovateľstvom, na vojenské účely a pod. Ako odvetvie športu sa rozvíjalo od 19. storočia najmä v Alpách. Dobíjanie svetových veľhôr sa začalo začiatkom 20. storočia. Do roku 1944 zdolali horolezci takmer 30 vrcholov, ktorých výška presahovala 7 000 m n. m. V roku 1950 s pomocou kyslíkového prístroja francúzski horolezci Maurice Herzog a Louis Lachenal ako prví ľudia vyšli na Annapurnu, prvý pokorený kopec vysoký viac než 8 000 m n. m. 29. mája 1953 Novozélanďan Edmund Hillary so šerpom Tenzingom Norgayom zdolali najvyššiu horu sveta Mount Everest vysokú 8 848 m n. m.

Referencie
----------

1. ↑  I. Dieška a kol.: *Horolezectvo - Encyklopédia.* Šport, 1989, s. 123-124
2. ↑   *Horolezectvo* [online]. fmph.uniba.sk, 23.6.2009. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* alpinizmus
* alpinistika
* himalajizmus
**Pagoda Liou-che** (Čínsky: 六和塔, pinyin: *Liùhé Tǎ*), doslova **pagoda šiestich harmónií**, je viacposchodová čínska pagoda na juhu mesta Chang-čou v provincii Če-ťiang v Číne. Nachádza sa na úpätí kopca Jüe-lun s výhľadom na rieku Čchien-tchang. Pôvodne bola postavená v roku 970 kráľovstvom Wu-jüe, zničená v roku 1121 a úplne zrekonštruovaná v roku 1165, počas dynastie Južný Sung (1127–1279).

História a pozadie
------------------

Pagodu pôvodne postavil vládca kráľovstva Wu-jüe, ktorého hlavným mestom bolo Chang-čou. Názov *Liou-che* pochádza zo šiestich budhistických nariadení a hovorí sa, že dôvodom stavby pagody bolo upokojiť prílivovú vlnu v rieke Čchien-tchang a ako navigačná pomôcka. Pagoda však bola počas vojen v roku 1121 úplne zničená.

Potom, čo bola súčasná pagoda postavená z dreva a tehál počas dynastie Južný Sung, boli pridané ďalšie vonkajšie odkvapy počas dynastie Ming (1368 – 1644) a Čching (1644 – 1911). Pagoda má osem-uholníkový tvar a má približne 59,89 metrov na výšku, má tiež vzhľad trinásťposchodovej stavby, hoci má iba sedem vnútorných poschodí. Na najvyššie poschodie vedie točité schodisko a na každom zo siedmich stropov sú vyrezávané a maľované postavy vrátane zvierat, kvetov, vtákov a postáv. Každý príbeh pagody pozostáva zo štyroch prvkov, vonkajších stien, kľukatej chodby, vnútorných stien a malej komory. Pri pohľade zvonku sa pagoda javí ako vrstvená - svetlá na hornom povrchu a tmavá zospodu. Ide o harmonické striedanie svetla a tieňa.

Podľa britského sinológa a historika Josepha Needhama pagoda slúžila aj ako maják pozdĺž rieky Čchien-tchang. Vzhľadom na značnú veľkosť a výšku v skutočnosti slúžila ako stály maják takmer od svojho začiatku, aby pomáhala v noci námorníkom pri hľadaní kotviska pre svoje lode (ako je opísané v *Hangzhou Fu Zhi*). 

Neďaleko bol nedávno otvorený malý „Pagoda Park". Jeho výstava predstavuje modely starovekých čínskych pagod a ilustruje množstvo rôznych vzorov, ako aj históriu, kultúru a symboly spojené s pagodou.

Pozri tiež
----------

* Barmská pagoda
* Čínska architektúra
* Architektúra dynastie Song
* Chaitya a Stupa
* Zoznam najvyšších stavieb postavených pred 20. storočím

Referencie
----------

### Citácie

1. Pagoda šiestich harmónii
2. Needham, 662.
3. Pamiatky v Hangzhou
4. Liuhe Pagoda

### Zdroje

* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 3, Civic Engineering and Nautics*. Taipei: Caves Books, Ltd.

Externé odkazy
--------------

* Pagoda šiestich harmónií
* Pagoda Liuhe, Architectura Sinica Site Archive
**Hruška obyčajná** (lat. *Pyrus communis*) je druh z rodu hruška (*Pyrus*). Je to opadavý listnatý strom.

Rôzni autori tento druh vymedzujú rôzne široko: V najužšom význame zahŕňa len pestované rastliny (potom sa po slovensky označuje aj ako **hruška domáca**). V širších významoch zahŕňa aj niektoré príbuzné divé taxóny (často sú to prinajmenšom taxóny hruška kaukazská -*Pyrus caucasica*, hruška planá - *Pyrus pyraster*, niekedy aj hruška snežná - *Pyrus nivalis* a/alebo niektoré ďalšie taxóny - porov. článok hruška (rod)) a pestované rastliny potom v rámci takto široko poňatého druhu tvoria poddruh **hruška obyčajná pestovaná** (*Pyrus communis* subsp. *sativa*). Nasledujúci text článku sa zaoberá len pestovanými rastlinami, čiže hruškou obyčajnou v najužšom význame.

Charakteristika
---------------

Je to opadavý listnatý strom. Pochádza z oblasti strednej a východnej Európy a juhozápadnej Ázie. Hruška obyčajná je jedným z najvýznamnejších ovocných stromov mierneho pásma, predovšetkým hlavne pre plody zvané hrušky. Cenné je aj drevo hrušky obyčajnej. Hruška obyčajná patrí medzi dlhoveké stromy. Dorastá do výšky 20 metrov a dožíva sa do veku 300 rokov.

Ekológia
--------

Hruška obyčajná je stromom mierneho pásma. Najvhodnejšie sú oblasti s nadmorskou výškou 200 – 300 m n. m. priemernou ročnou teplotou 8 – 9 °C a priemernými zrážkami 500 – 600 mm. V menšej miere je možné hrušky pestovať aj do 500 m n. m. s priemernou teplotou 6,5 °C a zrážkami do 700 mm.

Drevo
-----

Drevo hrušky sa vyznačuje tzv. roztrúsene pórovitou stavbou, jeho hustota sa pohybuje medzi 600-740 kg/m³, celkovo je tvrdé (v rámci ovocných stromov patrí hruškové drevo k najtvrdším) a húževnaté, pevné, neláme sa, hodí sa na sústruženie, drevorezby, na výrobu hudobných nástrojov, používalo sa k výrobe drevených závitov (zveráky, lisy), geometrických pomôcok a v xylografii. Hrušku je možné použiť aj na údenie, ale vzhľadom ku kvalite dreva a širokej využiteľnosti je jeho pálenie neekonomické.

Galéria
-------

* Kvet hrušky obyčajnejKvet hrušky obyčajnej
* HruškyHrušky

Zdroje
------

1. ↑  Cezary Pacyniak. *Najstarsze drzewa w Polsce*. Varšava : Wydawnictwo PTTK Kraj. ISBN 83-7005-199-5. S. 103.
2. ↑  ČEJKA, Gustáv. *Radíme zahrádkářům*. Bratislava, Ostrava : Príroda Bratislava, Profil Ostrava, 1985. 613 s. 64-163-85. Kapitola Hrušeň a její nároky, s. 178-180.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hruška obyčajná**

Externé odkazy
--------------

* Odrody hrušky obyčajnej
Barón **Dionýz Medňanský** - Mednyánszky de Medne et Medgyes (maď. *Mednyánszky Dénes*; \* 19. november 1830, Veselé – † 28. december 1911, Viedeň) bol uhorský geológ, poslanec uhorského snemu, člen korešpondent Uhorskej akadémie vied.

Životopis
---------

Narodil sa v šľachtickej rodine Medňánskych. Jeho otec bol Alojz Medňanský a matka Agneša Majlátová. V rokoch 1845 až 1847 ho vychovával (budúci) banskobystrický biskup Arnold Ipolyi-Stummer.

Zásadný význam pre neho malo stretnutie s Floriánom Rómerom, ktorý v ňom vzbudil záujem o archeológiu. Neskôr študoval politické a prírodné vedy na univerzite v Berlíne. Po ukončení štúdia cestoval po Európe. V roku 1864 bol zvolený za predsedu Lekárskeho a prírodovedného spolku.

V roku 1867 bol vymenovaný za tzv. banského grófa (hlavného inšpektora baní) v Banskej Štiavnici. Prispel k prebudovaniu baníctva v Banskej Štiavnici, kde pôsobil aj ako riaditeľ Banskej akadémie. V roku 1869 bol zvolený za poslanca uhorského snemu za mesto Banská Štiavnica a v tom istom roku bol vymenovaný za hlavného župana Trenčianskej župy. V roku 1878 sa presťahoval do Viedne.

Zanechal po sebe veľmi všestranné literárne dielo. Bol autorom mnohých teologických, banských a historických štúdií. V apríli 1896 daroval svoju cennú rodinnú knižnicu kolégiu Jozefa Eötvösa.

Zomrel vo Viedni, pochovaný je v rodinnom hrobe vo Veselom.

Referencie
----------

1. ↑  Medňánsky, Dionýz. In:  *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*. Zväzok IV. M – Q. Martin : Matica Slovenská, 1990. Dostupné online. ISBN 80-7090-070-9. S. 133.
2. ↑   *Fara Veselé* [online]. [Cit. 2023-04-27]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dionýz Medňanský**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike - pokrstený ako Dyonisius Josephus Alojsius Eustachius Mednyanszky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mednyánszky Dénes na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1021189871
* ISNI: 0000 0000 6257 4959
* PIM: PIM64728
* SNK: 209847
* VIAF: 89220044
**Suchá** je potok v dolnom Turci, v juhozápadnej časti okresu Martin. Je to ľavostranný prítok Vríce, meria 4,4 km a je tokom V. rádu. V minulosti sa potok nazýval tiež **Kláštorský potok**.

Prameň
------

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Kľak, na juhojuhozápadnom svahu Jankovej (1 163,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 800 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku juhojuhovýchodným smerom, sprava priberá krátky prítok zvaný Biela studňa (0,8 km) a pokračuje juhovýchodným smerom Suchou dolinou. Zľava ďalej priberá Šariny, sprava Pátrovú (636,3 m n. m.) a opäť z ľavej strany Brložnú. Na dolnom toku ešte priberá ľavostrannú Jasenovú, prechodne sa stáča na západ a následne na juh. Západne od obce Kláštor pod Znievom, v Kláštorskej doline, ústi v nadmorskej výške cca 530,5 m n. m. do Vríce.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Vríce |
| --- |
| *Vríca* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Biela studňa
* Brložná
* Dielnice
* Dlhý potok
* Dolný lúčny jarok
* Fibichov potok
* Hlboký jarok
* Huba
* Hubengraben
* Húčľava
* Ihráč
* Jasenová
* Konský potok
* Kopcový jarok
* Kostolný jarok
* Lazany
* Michalov potok
* Močaristá
* Mráznica
* Obozová
* Palušov potok
* Pátrová
* Petruchová
* Pitšelova studňa
* Plešivý jarok
* Pri studni
* Studenec
* Studničky
* Suchá
* Šariny
* Štíbelov jarok
* Uličný jarok
* Úzka
* Úzky potok
* Vápenná
* Vrátny potok
* **Vríca**
* Vysoký potok
* Záskalná
* Žiarna

 |
**Isaias Afwerki** (ኢሳይያስ ኣፍወርቂ. \* 2. februára 1946 Asmara) je prezident Eritrey. 

Pochádza z chudobnej rodiny tigrajskej národnosti, mal osem súrodencov. Jeho bratrancom bol etiópsky prezident Meles Zenawi. Študoval inžiniersky odbor na Univerzite Addis Abeba, odkiaľ v roku 1966 odišiel a pridal sa k bojovníkom za nezávislosť Eritrei, ktorá bola od roku 1952 súčasťou Etiópie a v roku 1962 bola zbavená autonómie. Bol odoslaný do Číny na školenie v metódach podzemného boja, od roku 1970 bol členom vedenia Eritrejskej ľudovo-oslobodeneckej fronty a na kongrese v roku 1987 bol zvolený jej generálnym tajomníkom. Po víťazstve nad prosovietskym etiópskym režimom v roku 1991 sa na základe referenda v roku 1993 stala Eritrea samostatným štátom a Afwerki získal funkciu prezidenta. V roku 1994 sa eritrejská ľudovo-oslobodzovacia fronta premenovala na Ľudovú frontu za demokraciu a spravodlivosť, ktorá je podľa ústavy prijatej roku 1997 jedinou legálnou politickou stranou v krajine. Za celých dvadsaťpäť rokov Isaias Afwerki neobhajoval funkciu vo voľbách a vládne ako diktátor. Najdôležitejšou silou v krajine je armáda - v rokoch 1998 až 2000 prebiehala eritrejsko-etiópska vojna o sporné pohraničné územie, ktorú ukončila až dohoda medzi oboma štátmi v roku 2018. Miera slobody slova patrí k najnižším na svete, podľa odhadov Amnesty International je držaných vo väzení bez súdu okolo desiatich tisícov politických odporcov, za Afwerkiovej vlády utieklo z krajiny okolo päť percent Eritrejčanov.

Je ženatý a má tri deti. Hlási sa k Eritrejské pravoslávnej cirkvi.

Referencie
----------

1. ↑  NÍDR, Tomáš. *Africký Kim Čong-un aneb O úprku Eritrejců do Evropy* [online]. Česká pozice, 2016-01-03, [cit. 2019-01-02]. Dostupné online. (česky)
2. ↑  NOVOTNÝ, Pavel. *Odkud také prchají: Peklo jménem Eritrea* [online]. Reportér Magazín, 2015-09-07, [cit. 2019-01-02]. Dostupné online. (česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Isaias Afwerki**

Externé odkazy
--------------

* Životopis (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Isaias Afwerki na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1164469541
* ISNI: 0000 0000 3204 2249
* LCCN: n96900755
* VIAF: 70668367
* WorldCat: lccn-n96900755
Obal albumu please od Pet Shop Boys
***Please*** (v slovenčine „prosím") je debutový štúdiový a zároveň aj prvý album anglického synth-popového dua Pet Shop Boys, ktorý vydali 24. marca 1986 Parlophone v Spojenom kráľovstve a EMI America Records v Spojených štátoch. Tento album sa volá „Please" preto, lebo keď ľudia prídu do obchodu s nahrávkami tak povedia „prosím, môžem si kúpiť album od Pet Shop Boys?"

Zoznam skladieb
---------------

1. "Two Divided by Zero" – 3:34
2. "West End Girls" – 4:45
3. "Opportunities" – 3:43
4. "Love Comes Quickly" – 4:19
5. "Suburbia" – 5:50
6. "Opportunities" – 0:33
7. "Tonight Is Forever" – 4:31
8. "Violence" – 4:27
9. "I Want a Lover" – 4:50
10. "Later Tonight" – 2:46
11. "Why Don't We Live Together?" – 4:44

* celkový čas – 44:02

Zostava
-------

### Pet Shop Boys

* Chris Lowe – syntetizátor, hlavný spev
* Neil Tennant – spev, klávesy

### **Ďalší hudobníci**

* Stephen Hague – klávesy, programátor
* Andy Mackay – saxofón
* Helena Springs – dodatočné vokály
* Ron Dean Miller – gitara

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Please (Pet Shop Boys album) na anglickej Wikipédii.*
PhDr. **Ivan Hopta**, CSc. (\* 19. september 1958 – † 21. december 2021) bol slovenský politik, predseda ľavicovej strany ÚSVIT.

Komunálna politika
------------------

Od roku 1994 bol nepretržite poslancom Mestského zastupiteľstva v Humennom. V roku 2006 zo 173 kandidátov získal druhý najväčší počet hlasov. Štyri roky predtým bol prvý. Bol stálym kritikom bývalého primátora Humenného Vladimíra Kostilníka, s ktorým viedol aj súdny spor.[chýba zdroj] Vo volebnom období 2001 – 2005 bol zvolený za poslanca Prešovského samosprávneho kraja v okrese Humenné za Komunistickú stranu Slovenska (KSS). Vo volebnom období 2006 – 2009 okres Humenné nezastupoval. 14. novembra 2009 bol Ivan Hopta opäť zvolený do krajského zastupiteľstva, tentoraz za svoju novú stranu, ÚSVIT. Poslanec Hopta bol podpredsedom Komisie školstva, mládeže, telesnej výchovy a športu.

Národná rada
------------

Vo volebnom období 2002 – 2006 bol zvolený za poslanca NR SR za KSS. Bol členom Výboru NR SR pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien, členom Výboru pre školstvo, kultúru a médiá, ako aj členom Výboru pre nezlučiteľnosť funkcií NR SR. Počas svojho pôsobenia v parlamente predsedal skupine priateľstva s balkánskymi štátmi a Rumunskom a Bulharskom. Bol členom trojčlennej slovenskej parlamentnej delegácie na stretnutí parlamentov svete v Mexiku.

Strana ÚSVIT
------------

V roku 2004 z KSS vystúpil a pôsobil ďalej v Národnej rade aj v zastupiteľstve samosprávneho kraja ako nezávislý poslanec. V máji 2005 založil novú ľavicovú stranu ÚSVIT a stal sa jej predsedom. Podľa Hoptovho vyjadrenia citovaného na serveri Atlas.sk strana zastáva názor, že *„Národná rada SR by mala ešte do komunálnych volieb prijať zákon, ktorý by obmedzil zotrvávanie vo funkcii primátorov a starostov obcí najviac na dve funkčné obdobia a zároveň by znížil platy starostom, ale najmä primátorom miest, ktoré sú mnohokrát väčšie ako platy ministrov"*.

Referencie
----------

1. ↑   *Volebný obvod č. 1* [online]. Humenné: Mesto Humenné, rev. 2011-08-25, [cit. 2011-10-10]. Dostupné online.
2. 1 2   *Poslanci* [online]. Prešov: Prešovský samosprávny kraj, [cit. 2011-10-10]. Dostupné online.
3. 1 2 3   *Strana Úsvit sa zúčastní na komunálnych voľbách vo všetkých krajoch* [online]. Bratislava: Atlas.sk, 3.10.2010, [cit. 2011-10-10]. Dostupné online. Archivované 2010-10-06 z originálu.
4. 1 2 3   *PhDr. Ivan Hopta, CSc.*. Bratislava: Národná rada Slovenskej republiky, [cit. 2011-10-10].
5. ↑  TASR. Zomrel niekdajší komunistický poslanec Ivan Hopta. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2021-12-21. Dostupné online [cit. 2021-12-21].
6. ↑   *Poslanci volebného obdobia 2006 – 2009* [online]. Prešov: Prešovský samosprávny kraj, rev. 2010-02-12, [cit. 2011-10-10]. Dostupné online.
7. ↑   *Komisia školstva, mládeže, telesnej výchovy a športu* [online]. Prešov: Prešovský samosprávny kraj, [cit. 2011-10-10]. Dostupné online.
8. ↑  SITA. Fajnor ľutuje, že Hopta vystúpil, o novej KSS rokovať nechce. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2004-07-19. Dostupné online [cit. 2021-12-21]. ISSN 1335-4418.

Externé odkazy
--------------

* Ivan Hopta na webe Národnej rady SR
JUDr. **Ivan Markovič** (\* 3. jún 1888, Myjava – † 16. február 1944, Buchenwald, Nemecko) bol slovenský právnik, novinár, sociálnodemokratický politik, minister aj poslanec za ČSSD a verejný činiteľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Dr. Júliusa Markoviča a jeho manželky Ľudmily Boorovej. Vyštudoval právo na Kráľovskej uhorskej univerzite v Budapešti. V rokoch 1909 – 1914 bol šéfredaktorom časopisu Prúdy.

Počas 1. svetovej vojny bol jedným z organizátorov československých légií v Rusku, obhajoval Masarykovu koncepciu odboja. Od roku 1917 bol tajomníkom pobočky Čs. národnej rady v Rusku. Od januára 1918 jednal so sovietskou vládou. Na jar 1918 odišiel do Paríža, kde pôsobil ako tajomník Československej národnej rady a šéfredaktor časopisov *Československá samostatnosť* a *La Nation Tchèque*. 

Od roku 1918 bol poslancom Revolučného Národného zhromaždenia. Poslancom bol aj v Národnom zhromaždení vo volebných obdobiach 1920 – 1925, 1929 – 1935 a 1935 – 1939.

V Tusarovej vláde v roku 1920 bol ministrom obrany. Neskôr bol v rokoch 1922 – 1925 ministrom unifikácií a v rokoch 1935 – 1938 podpredsedom poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia. V rokoch 1918 – 1939 bol vedúcim predstaviteľom sociálnodemokratickej strany na Slovensku a v rokoch 1921 – 1939 podpredsedom Československej obce legionárskej.

V roku 1939 bol zatknutý v Prahe gestapom; bol väznený v koncentračných táboroch Dachau a Buchenwald, kde zahynul začiatkom roku 1944.

Referencie
----------

1. ↑  MINÁČ, Vladimír. *Malý slovenský biografický slovník: A-Ž. Generálny heslár SBS*. [s.l.] : Matica slovenská, 1982. 743 s. [Cit. 2014-12-30].
2. 1 2   VtentoDeň: 3.6.1888. *Denník N* (Bratislava: N Press), 2022-06-02. Dostupné online [cit. 2023-02-17]. ISSN 1339-844X.

Externé odkazy
--------------

* Galéria ministrov národnej obrany
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 187 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Ivan Pavel Markovič

Autoritné údaje: * GND: 1012510956
* ISNI: 0000 0001 2017 3951
* Légie 100: 67678
* LCCN: n91013751
* NK ČR: jn20000603901
* VIAF: 21312361
* WorldCat: lccn-n91013751
ThDr. **Ivan Šulík**, PhD. (\* 5. marec 1970, Považská Bystrica) je slovenský kňaz, morálny teológ, bývalý šéfredaktor Katolíckych novín a súčasný riaditeľ Spolku svätého Vojtecha.

Životopis
---------

Ivan Šulík pochádza z Púchova. V rokoch 1990 – 1991 sa pripravoval v diecéznom seminári sv. Gorazda v Nitre. Kňazskú vysviacku absolvoval v roku 1996 v Púchove. Filozofické a teologické štúdiá absolvoval na Pápežskej Gregorovej univerzite a Pápežskej lateránskej univerzite v Ríme. Získal tiež doktorát z morálnej teológie na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského (RKCMBF UK) v Bratislave. Počas štúdií spolupracoval s Vatikánskym rozhlasom.

Od roku 2000 pôsobí ako pedagóg na Katedre morálnej teológie RKCMBF UK – Teologickom inštitúte v Nitre, v rokoch 2007 až 2009 vyučoval aj na Katedre náboženských štúdií Filozofickej fakulty Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre.

Od 1. marca 2009 do 31. decembra 2013 bol šéfredaktorom týždenníka Katolícke noviny, od 1. januára 2014 vedie najstaršie katolícke vydavateľstvo Spolok svätého Vojtecha, ktorý je zároveň najväčším združením katolíkov na Slovensku. Členom jeho výboru bol od roku 2003.

Dielo
-----

Šulík je autorom viacerých publikácií:

* *Morálne myslenie Alexandra Spesza (1889 – 1967). Príspevok k dejinám morálnej teológie* (2005)
* *Láskavo a milosrdne* (2013)
* *Spolupútnici viery a radosti. Duchovné cvičenia pre kňazov* (2013)
* *K Betlehemu v srdci. Deväťdňová príprava na prijatie Spasiteľa do nášho srdca*
* *Jedenácté přikázání* (2015)

Referencie
----------

1. ↑   *Spolok svätého Vojtecha - Ľudia* [online]. ssv.sk, [cit. 2020-03-04]. Dostupné online.
2. ↑  TASR. Katolícke noviny majú nového šéfredaktora. *Hospodárske noviny* (Bratislava: MAFRA Slovakia), 2009-03-05. Dostupné online [cit. 2020-03-04]. ISSN 1336-1996.
Bc. **Ivana Jalčová** (\* 25. október 1983, Košice) je bývalá slovenská basketbalová reprezentantka, hrávajúca na pozícii rozohrávačky. V minulosti bola kapitánkou basketbalového klubu Good Angels Košice. Od roku 2016 pôsobí v rôznych trénerských funkciách, v sezóne 2020/21 je asistentkou trénera tímu Young Angels Košice.

Životopis
---------

Rodáčka z Košíc začala s basketbalom už v piatom ročníku na základnej škole, pokračovala v ňom na gymnáziu a venovala sa mu aj popri štúdia na Prešovskej univerzite. V rokoch 2009 – 2011 absolvovala Jalčová bakalárske štúdium v programe učiteľstvo telesnej výchovy a trénerstvo na Fakulte športu.

Najdlhšiu časť jej basketbalovej kariéry ju trénoval Karnay, ale aj ďalší tréneri – Ján Krajňák, Maroš Kováčik, Štefan Svitek, Tibor Jány a v reprezentácii Marián Matyáš. Vo prvej fáze svojej kariéry hrala v dvoch košických tímoch – BK Cassovia Košice a Good Angels Košice. Na svojom konte mala v roku 2011 už 7 titulov zo slovenskej extraligy a bola kapitánkou basketbalového klubu Good Angels Košice, v ktorom pôsobila už osem sezón.

V roku 2014 Jalčová prestúpila do tureckého tímu Kayseri AGÜ Spor, v decembri 2014 sa vrátila do BK IMOS Brno.

Profesionálnu kariéru bola Jalčová nútená prerušiť a následne ukončiť po zranení kolena v marci 2015.

### Reprezentačná kariéra

Jalčová bola súčasťou slovenského tímu na Majstrovstvách Európy v basketbale žien v roku 2009.

### Trénerská kariéra

V januári 2016 začala najprv dočasne pôsobiť ako asistentka trénera Good Angels, Maroša Kováčika.

Od októbra 2018 do septembra 2019 bola Jalčová trénerkou reprezentácie kadetiek Slovenska na Majstrovstvá Európy v basketbale dievčat do 16 rokov.

V sezóne 2020/21 je asistentkou trénera tímu Young Angels Košice, Radka Dvorščáka.

Referencie
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portálŠportový portálBiografický portál |

1. 1 2   *Aktuálna zostava a realizačný tím Good Angels Košice* [online]. goodangelskosice.eu, [cit. 2020-12-29]. Dostupné online.
2. ↑   *Úspešní študenti FŠ PU - basketbalisti* [online]. unipo.sk, [cit. 2020-12-29]. Dostupné online.
3. 1 2   Ivana Jalčová sa z Turecka vrátila do Brna. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2014-12-31. Dostupné online [cit. 2020-12-29].
4. ↑  LACKO, Branislav. *Basketbalistka Ivana Jalčová laboruje s kolenom, no skalpelu sa vyhla* [online]. kosicednes.sk, 07.07.15, [cit. 2020-12-29]. Dostupné online.
5. ↑  FOTTA, Patrik. Z Jalčovej si robili srandu, že je taká vyobliekaná. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2016-01-22. Dostupné online [cit. 2020-12-29]. ISSN 1335-4418.
6. ↑  BRLIŤOVÁ, Marta. *Trénerka kadetiek SR Jalčová: Najväčší nedostatok? Mentálna odolnosť - basket.sk* [online]. basket.zoznam.sk, [cit. 2020-12-29]. Dostupné online.
**Zoltán Demján** (\* 20. apríl 1955, Bratislava) je jeden z najúspešnejších slovenských výškových horolezcov, cvičiteľ, zaslúžilý majster športu. Neskôr vrcholový manažér v spoločnosti Holcim (personálny riaditeľ, generálny riaditeľ a predseda predstavenstva, predseda dozornej rady), dnes kouč a prednášateľ. Venuje sa krajinárskej fotografii

Lezecké výkony
--------------

Po Tatrách bol aktívny aj v iných horách - v Alpách prvovýstup na Cima Ovest 1977, zimný prvovýstup na Mt. Maudit 1982, sólo na Mt. Blanc cez Brenvu 1983. Na Pamíre prvovýstup na štít Korženevskej 1982. V Himalájach vystúpil na tri osemtisícovky. V r. 1984 na Lhoce Šar (8383 m, vedľajší samostatný vrchol Lhoce), Mt. Everest (8848 m) s J. Psotkom (zahynul na zostupe) a šerpom Ang Ritom. Napokon v r. 1988 prvovýstup Dhaulágirí (8167 m) s dvomi Kazachmi, ocenený ako svetový výstup roka UIAA. Potom ešte vystúpil v r. 1989 alpským štýlom na Chan-Tengri (6995 m) v Ťanšane a 1990 na Cerro Fitz Roy v Patagónskych Andách. V 90. rokoch vystúpil na najvyššie vrcholy niektorých kontinentov - Denali (predtým Mount McKinley) dvakrát, Kilimandžáro, Aconcagua. 

Roky bol topmanažérom cementárne v Rohožníku, nedávno sa plne preorientoval na organizovanie trekov do Nepálu. Dlho pôsobil ako zástupca Slovenska v Medzinárodnej horolezeckej únii UIAA.

Referencie
----------

* I. Dieška a kol.: *Horolezectvo: encyklopédia*, Šport 1989.
* F. Kele a kol. *Everest*, Šport 1986.

Externé odkazy
--------------

* Slováci na 8-tisícovkách
* História výškového horolezectva
* Prehľad výstupov Z. Demjána
* Rozhovor so Zoltánom Demjánom Archivované 2013-08-17 na Wayback Machine
* Stránka s fotografiami Z. Demjána:

Autoritné údaje: * abART: 69710
JUDr. **Ján Šikuta**, PhD. (\* 25. október 1960, Bratislava) je slovenský sudca. V rokoch 2004 – 2015 bol sudcom Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu zvoleným za Slovensko, následne pôsobil ako sudca Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Od 20. mája 2020 pôsobí ako predseda Najvyššieho súdu SR.

Životopis
---------

Ján Šikuta vyštudoval v rokoch 1979 – 1983 právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1984 po rigoróznej skúške získal titul doktora práv (JUDr.), v roku 1985 absolvoval justičnú skúšku. V rokoch 1989 – 1991 absolvoval postgraduálne štúdium v odbore občianske právo na Právnickej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe. Okrem toho v rokoch 1994 – 1995 absolvoval študijné pobyty na University of Oxford a John Abbott College v Quebecu, v rokoch 1996 – 2002 rovnako viaceré kurzy zamerané na ľudské práva a vyjednávanie organizované OSN. V rokoch 2006 – 2009 vyštudoval doktorandské štúdium na Paneurópskej vysokej škole v Bratislave s prácou *Vymožiteľnosť súdnych rozhodnutí*.

Po ukončení štúdia práva pôsobil do roku 1985 ako justičný čakateľ na Krajskom súde v Bratislave. V rokoch 1986 – 1989 pôsobil ako sudca na Okresnom súde Bratislava-vidiek, v období rokov 1990 – 1995 na Krajskom súde v Bratislave. V rokoch 1995 – 2004 pracoval ako právny poradca Úradu vysokého komisára OSN pre utečencov. Od roku 2004 do roku 2015 pôsobil ako sudca za Slovensko na Európskom súde pre ľudské práva v Štrasburgu, od roku 2008 ako predseda senátu. Od 1. septembra 2015 pôsobil ako sudca Najvyššieho súdu SR v občianskoprávnom kolégiu, v máji 2020 bol zvolený za jeho predsedu. V roku 2014 sa 2019 sa tiež neúspešne uchádzal o funkciu sudcu Ústavného súdu SR.

Je autorom a spoluautorom viacerých právnych publikácií a príspevkov na konferenciách, vystupoval tiež s prednáškami.

Ocenenia
--------

* 2012 – Pamätná medaila Univerzity v Bari
* 2012 – Pamätná medaila Najvyššieho správneho súdu Poľskej republiky
* 2014 – Zlatá medaila Najvyššieho súdu Kazachstanu

Referencie
----------

1. ↑   *Predseda Najvyššieho súdu SR* [online]. nsud.sk, [cit. 2020-08-11]. Dostupné online.
2. 1 2 3  TASR. Súdna rada zvolila Jána Šikutu za predsedu Najvyššieho súdu SR. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2020-05-11. Dostupné online [cit. 2020-08-11].
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ministerstvo spravodlivosti SR. *Detail uchádzača* [online]. justice.gov.sk, [cit. 2020-08-11]. Dostupné online.
4. ↑   *Najvyšši súd SR má nového predsedu* [online]. najpravo.sk, [cit. 2020-08-11]. Dostupné online.
5. ↑  Ministerstvo spravodlivosti SR. *Detail uchádzača* [online]. justice.gov.sk, [cit. 2020-08-11]. Dostupné online.
6. ↑  Inštitútu pre dobre spravovanú spoločnosť SGI. Ústavný súd: Ján Šikuta sa v minulosti stretol s vyhrážkami. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2019-01-15. Dostupné online [cit. 2020-08-11]. ISSN 1335-4418.

Autoritné údaje: * GND: 135677971
* ISNI: 0000 0001 1488 815X
* LCCN: no2008084989
* NK ČR: hka2011627851
* VIAF: 23363486
* WorldCat: lccn-no2008084989
Mgr. **Jozef Bubnár** (\* 29. január 1987) je slovenský učiteľ, hudobník a bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Vo voľbách v roku 2020 úspešne kandidoval za hnutie OĽaNO-NOVA-KÚ-Zmena Zdola. V auguste 2021 sa mandátu vzdal.

Životopis
---------

Pochádza z Vranova nad Topľou. Pracoval ako učiteľ angličtiny na humenskom gymnáziu. V roku 2016 bol oslovený poslancom Richardom Vašečkom, aby v nadchádzajúcich voľbách kandidoval za stranu Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti. Kandidoval zo 61. miesta, zvolený nebol. V ďalších voľbách v roku 2020 úspešne kandidoval z 18. miesta a získal 5052 preferenčných hlasov. V parlamente pôsobil vo *Výbore NR SR na preskúmavanie rozhodnutí Národného bezpečnostného úradu* a vo *Výbore NR SR pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport*.

### Odchod z politiky

28. augusta 2021 ohlásil, že sa vzdáva mandátu poslanca NR SR. Ako dôvod uviedol zdravotné problémy a znechutenie z vulgárnych útokov vrátane vyhrážok zo strany frustrovaných občanov, najmä z okolia Vranova nad Topľou. Bubnár tiež vyhlásil, že po skončení politickej kariéry plánuje pracovať ako učiteľ na jednom z gymnázií v Nitre. V politike pokračovať nemieni. Nahradníkom za Jozefa Bubnára by sa mal podľa poradia stať Vojtech Tóth.

### Hudobná kariéra

Bubnár niekoľko rokov pôsobil ako frontman, textár a spevák gospelovej skupiny S2G Band, s ktorou nahral štyri albumy. Neskôr sa pokúšal presadiť aj sólovo na sekulárnej scéne pod umeleckým menom B-Joey.

Osobný život
------------

Jozef Bubnár je ženatý, s manželkou vychováva tri deti. Popri zamestnaní sa venoval hudobnej dráhe, je organistom v kostole.

Referencie
----------

1. 1 2  TASR. Profily členov poslaneckého klubu OĽaNO. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2020-03-24. Dostupné online [cit. 2021-09-02].
2. 1 2 3  TASR. J. Bubnár končí ako poslanec parlamentu. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2021-08-28. Dostupné online [cit. 2021-09-02].
3. 1 2 3 4 5  KERN, Miro. Poslanec Bubnár hovorí, prečo končí v politike: Vyhrážali sa mi, želali rakovinu, vyhorel som a skončil na urgente. *dennikn.sk* (Bratislava: N Press), 2021-08-31. Dostupné online [cit. 2021-09-02]. ISSN 1339-844X.
4. 1 2 3 4 5  KEKELÁK, Lukáš. Odchádzajúci poslanec OĽaNO. *Denník Postoj* (Bratislava: Postoj Media), 2021-08-31. Dostupné online [cit. 2021-09-02]. ISSN 1336-720X.
5. ↑  TASR. M. Šipoš: J. Bubnár o svojom zámere informoval dávnejšie, chápem ho. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2021-08-28. Dostupné online [cit. 2021-09-02].
6. ↑  BUBNÁR, Jozef. *Píše Jožo Bubnár alias B-Joey: Prečo si vybrať gospelovú scénu?* [online]. igospel.sk, 2015-01-23, [cit. 2021-09-02]. Dostupné online.
7. ↑   *Svetový úspech slovenského hudobníka* [online]. funradio.sk, 2014-10-17, [cit. 2021-09-02]. Dostupné online.
8. ↑   Slovensko má nový hudobný talent, B-Joeyho oceňujú svetové kapacity. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), Hudba. Dostupné online [cit. 2021-09-02].
**Silvia Petöová** (\* 2. september 1968 – † 30. máj 2019) bola slovenská herečka, moderátorka a dabérka.

Životopis
---------

Vyštudovala Vysokú školu múzických umení v Bratislave. Pôsobila ako hosťujúca herečka v Slovenskom národnom divadle, tiež v Divadle Astorka - Korzo ´90, na Novej scéne v Bratislave a v Trnavskom divadle.

Hrala tiež v seriáloch, kde napríklad stvárnila menšiu rolu v seriáli *Susedia* a v seriáli *Ordinácia v ružovej záhrade*. Venovala sa aj dabovaniu, svoj hlas prepožičala Judith Harperovej v seriály *Dva a pol chlapa*. V TV Markíza uvádzala eroticky ladenú reláciu *Láskanie* a spoločne so speváčkou Máriou Čírovou sa objavili ako moderátorky v televíznom projekte *L.O.V.E*.

Silvia Petöová zomrela vo štvrtok, 30. mája[Nenachádza sa v citovanom zdroji] 2019 po dlhodobom boji s rakovinou prsníka.

Referencie
----------

1. ↑  TASR; HABAS, Jakub. Zomrela slovenská herečka Silvia Petöová. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2019-05-31. Dostupné online [cit. 2019-06-02]. ISSN 1335-4418.
2. ↑   *Šokujúca správa: Vo veku 50 rokov zomrela herečka a moderátorka Silvia Petöová* [online]. bratislava.dnes24.sk, [cit. 2019-06-02]. Dostupné online.
3. ↑   *Herecká scéna smúti: Vo veku 50 rokov zomrela známa herečka Silvia Petöová* [online]. dnes24.sk, [cit. 2019-06-02]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * SNK: 167819
* VIAF: 4817156565754823500002
**Francúzska akcia** (fr. *Action française*), skrátene **AF**, je politické hnutie, ktoré vzniklo v súvislosti s Dreyfusovou aférou. V parlamente bola síce bezvýznamná, avšak v 20-tych rokoch 20. storočia, v období silnejúceho fašizmu, mala značný vplyv na francúzsku pravicu a intelektuálnu mládež.

Action française si kládla nasledujúce ciele: autoritatívna antiparlamentná forma vlády, usilovala o dedičnú monarchiu nie z legimitistických, ale praktických dôvodov, presadzovala nacionalizmus; usilovala aby aj prehliadané skupiny obyvateľov si vytvorili pozitívny pomer k štátu, zdôrazňovala význam Francúzska vo svete.

V roku 1936 bola Action française vládou Ľudového frontu zakázaná. Po roku 1940 podporovala Action française Vichystický režim, preto bola po vojne väčšina ich stúpencov odsúdená z kolaborácie. Zaťažená kolaboráciou stratila po vojne svoj vplyv.

Zdroj
-----

* Čapka F. - *Slovník českých a světových dějin* ISBN 80-7204-081-2


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portálFrancúzsky portál |