recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Henrich III. miniatúra okolo 1040
**Henrich III.** pre tmavšie zafarbenie pokožky nazývaný **Čierny** – nem. der Schwarze (\* 28. október 1017 – † 5. október 1056, Bodenfeld alebo Goslar) bol v rokoch 1039 – 1056 nemeckým kráľom a neskôr aj rímskym cisárom (korunovácia v Ríme prebehla na Vianoce 1046). 

Bol synom cisára Konráda II. zo sálskej (franskej) dynastie a Gisely Švábskej. Otec ho už v jedenástich rokoch (roku 1028) nechal zvoliť a v Aachene korunovať za nemeckého kráľa. Okrem toho mu udelil titul vojvodu bavorského (1027), švábskeho (1039) a korutánskeho (1039).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Henrich III. (Svätá rímska ríša)**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jindřich III. Černý na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 146466100
* GND: 118548263
* ISNI: 0000 0004 1890 0701
* LCCN: nr95019836
* NK ČR: hka2009552192
* ULAN: 500355725
* VIAF: 261911423
* WorldCat: lccn-nr95019836
**Alexander Spendiarjan** (armén. Ալեքսանդր Սպենդիարյան \* 1. november 1871, Kachovka – † 7. máj 1928, Jerevan) bol arménsky hudobný skladateľ a dirigent.

Životopis
---------

Spendiarjan študoval, po ukončení gymnázia v Simferopole, v Petrohrade a Moskve. Potom žil v Simferopole, na Jalte (1901) a v Sudaku, než sa usadil ako učiteľ hudby v Jerevane. V rokoch 1926 – 1927 bol hlavným dirigentom arménskeho filharmonického orchestra. Zložil operu, orchestrálnu suitu, niekoľko symfonických obrazov a skladieb pre violončelo, klavír a husle a piesne na ruské a arménske texty. Je považovaný za zakladateľa nezávislej arménskej národnej školy klasickej hudby. Trikrát získal Glinkovú cenu.

Dielo
-----

* *Almast*, opera
* *Almast*, symfonická suita pre orchester
* *Tri žalmy*
* *Skice z Jerevanu*

Referencie
----------

1. ↑  Alexander Spendiarjan na apo.am

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alexander Spendiarjan na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alexander Spendiarjan**

Autoritné údaje: * BnF: 14819389w
* GND: 103950273
* ISNI: 0000 0001 1588 3385
* LCCN: no95030451
* VIAF: 5132131
* WorldCat: lccn-no95030451
**Alexander Zrebený** (\* 22. január 1922, Hodruša-Hámre – † 1. september 1985, Zvolen) bol slovenský archivár, múzejník a historik.

Životopis
---------

Jeho otec bol Alexander Zrebený a matka Katarína rod. Dekiská.

V roku 1939 – 1947 študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, potom teológiu v Banskej Bystrici (nedokončil); 1961 – 1966 externe študoval históriu a archívnictvo na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, 1974 PhDr. Pôsobil ako učiteľ-organista na rozličných miestach, riaditeľ ŠOKA v Trenčíne a vo Zvolene, archívu SAV v Bratislave, odborný pracovník Slovenského banského múzea v Banskej Štiavnici, riaditeľ Mestského múzea v Novej Bani. Vo vedeckom výskume sa zaoberal dejinami miest a obcí stredného Slovenska, baníctva, remeselnej výroby ap. v stredoslovenskom regióne. Autor monografií, archívnych súpisov, obrazových a vlastivedných publikácií, článkov, štúdií v odborných časopisoch a zborníkoch. Člen redakčnej rady zborníka Stredné Slovensko: Vlastivedný zborník Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5842 8182
* NK ČR: mzk2004257477
* VIAF: 84592833
Priebeh titrácie
**Titrácia** je bežná laboratórna metóda kvantitatívnej analýzy. Zakladá sa na stanovení neznámej koncentrácie známeho objemu vzorky (titrandu) zmeraním objemu titračného štandardu (o známej koncentrácii), ktorý sme spotrebovali, aby látky práve a bez zvyšku zreagovali (tzv. bod ekvivalencie).

Aby sa jednoznačne a presne zistilo, kedy nastal bod ekvivalencie, väčšinou sa pridáva do titrovaného roztoku tzv. indikátor - látka, ktorá výrazne mení farbu podľa podmienok. Indikátory sú väčšinou buď selektívne (zafarbia sa podľa prítomnosti nejakej látky, napríklad škrob v prítomnosti trijodidového aniónu), alebo pri zmene vlasností prostredia (zafarbujú sa podľa pH, zmeny redoxného potenciálu a podobne). Niektoré ďalšie metódy určenia bodu ekvivalencie sú spektroskopia alebo konduktometria.

Titrácie sa obyčajne robia štyrikrát, z toho prvý pokus je len orientačný.

Druhy titrácií
--------------

Podľa reakcie rozlišujeme druhy titrácie: acidobazické (indikátory: fenolftaleín, metylová oranžová), redoxné (rôzne selektívne indikátory), komplexotvorné (indikátory: murexid apod.).

### Acidobázické

Pre acidobázické titrácie je charakteristická titračná krivka (závislosť pH na pridanom objeme štandardu), ktorá v bode ekvivalencie prudko zmení hodnotu a inak je pomerne stála. Pre viacsytné kyseliny je takých „schodov" viac, každý zodpovedá danému počtu väzieb. Patria sem napríklad:

* Alkalimetrické stanovenie odmerným roztokom silnej zásady (NaOH, KOH)
* Acidimetrické stanovenie odmerným roztokom silnej kyseliny (HCl, H2SO4)

### Komplexotvorné

Pri komplexotvorných titráciách dochádza k tvorbe komplexov alebo chelátov.

* Chelátometria, najčastejšie chelačným činidlom kyselinou etyléndiaminotetraoctovou (EDTA)
* Merkurimetria, odmerným roztokom je dusičnan ortuťnatý

### Oxidačno-redukčné (redoxné)

* Manganometria, odmerným roztokom je manganistan draselný, ktorý je zároveň indikátorom
* Jodometria, odmerný roztok tiosíranu sodného pri stanovení oxidovadiel, alebo vodný roztok elementárneho jódu pokiaľ sa stanovujú redukovadlá
* Bromátometria, odmerným roztokom je roztok bromičnanu draselného
* Bichrómatometria, odmerným roztokom je roztok dichrómanu draselného
* Cerimetria, odmerný roztok síranu ceričitého v kyseline sírovej
* Titanometria, odmerný roztok chloridu titanitého v HCl

### Titrácie založené na zrážacích reakciách

* Gravimetria - jedna z mála priamych metód stanovenia
* Argentometria, stanovenie chloridov odmerným roztokom dusičnanu strieborného
* Nefelometrická titrácia - využíva meranie intenzity rozptýleného žiarenia

Špeciálnym prevedením titrácia je spätná titrácia, pri ktorej sa k roztoku analytu pridá známe množstvo nadbytku nejakej látky, ktorá reaguje s analytom, a následne sa meria nezreagované množstvo tejto látky pomocou štandardnej titrácie. Príkladom môže byť stanovenie CaCO3, ku ktorému sa pridá nadbytok HCl a následne sa nezreagovaná HCl stanovuje pomocou roztoku KOH.

Referencie
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

1. ↑  nefelometrická titrácia. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 470.
**Alexander von Lichtenberg** (\* 20. január 1880, Budapešť – † 21. apríl 1949, Mexiko-City) bol urológ uhorského pôvodu, považovaný za pioniera nemeckej urológie.

Život
-----

Syn ušno-nosno-krčného lekára židovského pôvodu z Budapešti, študoval medicínu v Budapešti a v Heidelbergu.. Pracoval ako lekár na chirurgickej Univerzitnej klinike v Heidelbergu, kde ho tamojší slávny operatér Friedrich Voelcker získal pre urológiu.

V roku 1908 prešiel na vtedajšiu Univerzitu cisára Wilhelma v Štrasburgu, kde sa habilitoval v roku 1910 u profesora Otta Wilhelma Madelunga na tému Moderné metódy diagnostiky ľadvín „Neuere Methoden der Nierendiagnostik".

Pred začiatkom prvej svetovej vojny pol roka pôsobil ako chirurgický šéflekár „Všeobecnej polikliniky" v Budapešti. 
Oženil sa s dcérou bankára židovského pôvodu z Viedne.

V roku 1916 prichádza do Košíc, kde pracuje ako vojenský chirurg na chirurgickom oddelení Nemocnice pre vojenských invalidov – v bývalom Komenského „Nápravnom ústave pre mladistvých" („polepšovňa"). Tam uňho vtedy pracoval ako mladý vojenský chirurg aj prof. Ján Kňazovický.

V roku 1920 sa spolu s manželkou presťahoval do Berlína, kde pracoval najprv ako praktický ortopéd, od roku 1922 ako urológ.

Kvôli svojmu židovskému pôvodu emigroval v roku 1936 so svojou rodinou do Budapešti a odtiaľ v r. 1939 do Mexika, kde v r. 1949 zomrel na následky abdominálnej choroby.

Dielo
-----

Spolu s Friedrichom Voelckerom založili Časopis pre urologickú chirurgiu (*Zeitschrift für Urologische Chirurgie*).

V Berlíne pomáhal pri zriadení urologického oddelenia Nemocnice Sv. Hedwigy.

V roku 1929 v Mníchove demonštroval prvú intravenóznu urografiu. 

V roku 1932 prezentoval resektoskop, ktorý vyvinul spolu s Heywaltom špeciálne pre transuretálnu resekciu prostaty.

Vychoval mnoho špičkových chirurgov (na Slovensku ostal jeho odchovanec z Košíc prof. Ján Kňazovický).

Ocenenia
--------

Nemecká urologická spoločnosť spoločne s Profesionálnym združením nemeckých urológov udeľujú od r. 2000 každoročne cenu Alexnadra von Lichtenberga za výnimočné výsledky ambulantnej urológie.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Alexander von Lichtenberg (1880-1949)* [online]. Farco-Pharma, [cit. 2012-06-18]. Dostupné online. (nemecky)
2. 1 2   *Alexander von Lichtenberg Preis für herausragende Qualität und Entwicklungen der Urologie in ambulanten Bereich* [online]. [Cit. 2012-06-18]. Dostupné online. (nemecky)
3. ↑  VAJÓ, Július; JIROUŠKOVÁ, Marta. *Jozef Uram – prvý riaditeľ Štátnej nemocnice v Košiciach* [online]. SNK, [cit. 2012-06-18]. Dostupné online.
4. ↑   *Alexander von Lichtenberg, MD* [online]. Wiliam P. Didusch Center for Urologic History, [cit. 2012-06-18]. Dostupné online. (nemecky)
5. ↑   *Alexander von Lichtenberg Preis* [online]. [Cit. 2012-06-18]. Dostupné online. (nemecky)

Autoritné údaje: * GND: 119500434
* ISNI: 0000 0001 1783 2207
* NK ČR: nlk20010096804
* PIM: PIM1823640
* VIAF: 161930584
Concertgebouw
Veľká sála Concertgebouw
**Concertgebouw** (v preklade doslova "koncertná budova") je budova v holandskom Amsterdame, sídlo domovskej koncertnej siene Kráľovského orchestru Concertgebouw. Pre jej vynikajúcu akustiku je považovaná za jednu z najlepších koncertných sál na svete.

Budova bola postavená v rokoch 1883 - 1888, počas tzv. druhého zlatého veku Amsterdamu. Autorom návrhu bol architekt Adolf Leonard von Gendt, ktorý sa inšpiroval lipským Novým Gewandhausom, postaveným o 2 roky skôr. Budova bola otvorená 11. augusta 1888 inauguračným koncertom orchestru zloženého zo 120 hudobníkov a zboru 500 spevákov. Prvý koncert Orchestru Concertgebouw sa uskutočnil 3. novembra 1888 pod vedením Willema Kesa. 

V budove sa nachádza Veľká a Malá sála. Hlavná sála *Grote Zaal* je 44 metrov dlhá, 28 metrov široká a 17 metrov vysoká a má kapacitu 2037 sedadiel. Na stenách a lodžiach sú umiestnené priezviská významných svetových skladateľov. Menšia sála *Kleine Zaal* je 20 metrov dlhá 15 metrov široká a slúži pre koncerty komornej hudby.

Referencie
----------

1. ↑  April 11, 1888: Concertgebouw, Home of Nearly Perfect Acoustics, Opens

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Concertgebouw**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Concertgebouw na anglickej Wikipédii.*
**Diaľnica Trakija** alebo **Diaľnica A1** (bulh. *Aвтомагистрала Тракия*) je najdlhšia a najvýznamnejšia diaľnica v Bulharsku. Spája hlavné mesto Sofia s prístavným mestom Burgas a vedú po nej Е80 zo Sofie do Čirpanu (s pokračovaním na Istanbul) a Е773 z Čirpanu do Burgasu. Meria 360 km a dokončená bola v roku 2013. Pomenovaná po historickej oblasti Trácia, ktorou prechádza.

Priebeh
-------

Diaľnica začína na sofijskom mestskom okruhu, odkiaľ vedie východným smerom ako šesťprúdová komunikácia. Po 4,4 km sa zužuje na štandardné 4 jazdné prúdy a v blízkosti cesty I/8 pokračuje k horám Sredna gora, kde pri obci Vakarel dosahuje až 838 m n. m. a náročný terén prekonáva 740 m dlhým tunelom Trajanovi vrata a niekoľkými mostami. Klesá do údolia Marice okolo Plovdivu, za ktorým sa na km 168,5 križuje s diaľnicou Marica, smerujúcou k Istanbulu. Trakija pokračuje južne od mesta Stará Zagora a Sliven k Burgasu, kde po 360 kilometroch končí križovatkou s cestou I/6.

História výstavby
-----------------

Trakija ako strategická tepna krajiny je najstaršou diaľnicou v Bulharsku, keď jej výstavbu odsúhlasili 19. mája 1964. Spolu s diaľnicou Hemus a Černo more po ich dokončení vytvorí okruh, ktorý bude základom diaľničnej siete a dopravne obslúži veľkú časť krajiny. Samotná výstavba sa začala v roku 1973 a v roku 1984 bola dokončená po Plovdiv. Nový impulz nastal po získaní úveru od Európskej banky pre obnovu a rozvoj v roku 1995, z ktorého sa vybudovalo 33 km a s pomocou zdrojov od Európskej investičnej banky pribudlo ďalších 74 km. Postupne boli dokončené rozostavané úseky, medzi nimi aj križovatka s diaľnicou Marica s jej 5 km dlhým úsekom a v roku 2010 sa začali práce na posledných chýbajúcich úsekoch diaľnice. V roku 2013 bola uvedením týchto častí diaľnica Trakija dokončená v celej plánovanej dĺžke 360 km.

Galéria
-------

* Most ponad rieku TărnavaMost ponad rieku Tărnava
* Diaľnica pri zjazde Vakarel – PanagjurišteDiaľnica pri zjazde Vakarel – Panagjurište
* Tunel Trajanovi vrataTunel Trajanovi vrata

Chronológia výstavby diaľnice
Chronológia výstavby diaľnice

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diaľnica A1 (Bulharsko)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Dálnice Trakija na českej Wikipédii a Тракия (магистрала) na bulharskej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra v Bulharsku |
| --- |
| Diaľnice | 
* A1
* A2
* A3
* A4
* A5
* A6
* A7

 |  |
| Rýchlostné cesty | 
* Veliko Tarnovo–Ruse
* Botevgrad-Vidin
* Severný obchvat Sofie

 |
| Cesty I. triedy | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* Sofijský okruh

 |
**Markos Popillis Sótys** (starogr. *Μᾶρκος Ποπίλλις Σωτῦς*) bol starogrécky športovec.

Markos Popillis Sótys z pamfýlskeho mesta Pergé (čestný občan frýgskej Kibyry) bol víťaz na tlóskych hrách *Megala Kroneia*  v bežeckej súťaži diaulos. Pripomína to nápis *TAM II 585*, objavený v archeologickej lokalite starovekého lýkijského mesta Tlós, datovaný do prelomu 2. a 3. storočia.

Nápis ďalej uvádza, že agonista (gr. agónistés, agonistika: pretekárske umenie, amatérske pretekanie na olympijských hrách a iných súťažiach v starom Grécku) M. Popillis Sótys bol počas športovej kariéry, t. j. zrejme zväčša po miestnych súťažiach (agonoch), vyznamenaný titulmi: „*πυθιονίκης, ολυμπιονίκης, πλειστονίκης, παράδοξος"* - pythionikes, olympionikes, pleistonikes a paradoxos.

Taliansky historik Luigi Moretti nezaradil Sótysa do svojho zoznamu olympijských víťazov, pretože nevedel, či tu išlo o olympijské víťazstvo v élidskej Pise, alebo len o víťazstvo na olympiáde v nejakom neďalekom maloázijskom meste. V mnohých nápisoch, v ktorých sa pri olympijskom víťazstve (pri zmienke *Ὀλύμπια* - Olympia) nenachádza dodatok  *ἐν Πείςῃ* (v Pise) je spravidla viac než pravdepodobné, že „*olympionikes*" dosiahol svoje víťazstvo na niektorej inej olympiáde.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 151.
2. 1 2  Inscriptiones Asia Minor: Lycia , *TAM II 585*
3. ↑  Anne Kolb, Marco Vitale. *Kaiserkult in den Provinzen des Römischen Reiches*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2016. ISBN 978-31-1042-087-6. S. 152.
4. ↑  Atti dell' Accademia nazionale dei Lincei. *Memorie*. Roma : La Classe, 1946. S. 183.
5. ↑  Aksel Tibet, Catherine Kuzucuoglu, Institut français d'études anatoliennes d'Istanbul. *De Anatolia antiqua*. Paris : Librairie d'Amérique et d'Orient Adrien Misonneuve, Jean Maisonneuve Successeur, 2002. ISBN 978-29-0605-366-3. S. 126.
6. ↑  Mária Ivanová-Šalingová, Zuzana Maníková. *Slovník cudzích slov*. Bratislava : SPN, 1990. ISBN 978-80-0800-006-2. S. 39.
7. ↑  Sencer Şahin. *Die Inschriften von Perge*. Bonn : R. Habelt, 2004. ISBN 978-37-7492-888-6. S. 34.
8. ↑  Patrick Gouw. *Griekse atleten in de Romeinse keizertijd (31 v. Chr. - 400 n. Chr.)*. Amsterman : Amsterdam University Press, 2009. ISBN 978-90-5629-576-9. S. 120.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Komplex chránených území W-Arly-Pendjari**, tiež **Komplex chránených území WAP** alebo **komplex WAP** je cezhraničný systém 24 chránených území rozprestierajúce sa na pomedzí Nigeru, Beninu a Burkiny. Najdôležitejšie časti komplexu sú národné parky W, Arly a Pendjari. Pod rôznou formou ochrany je približne 30 000 km² (lokalita UNESCO má cca 15 000 km²) saván, lesov, močaristých riečnych lúh a skalísk.
V roku 2017 bolo W-Arly-Pendjari zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Fauna a flóra
-------------

Typickými stromami sú baobab dlaňovitý (*Adansonia digitata*) a *Diospyros mespiliformis*, na vode rastie pistia rezavková (*Pistia stratiotes*). Park je posledným miestom kde prežíva ohrozená žirafa západoafrická, žije tu tiež najväčšia západoafrická populácia slona afrického, rieky obýva lamantín senegalský a hroch obojživelný. Vzácny je výskyt leva púšťového (žije tu 90 % ich populácie v Západnej Afrike) a saharský poddruh geparda štíhleho (*Acinonyx jubatus hecki*), ďalej sa tu vyskytuje byvol africký, antilopa konská, hrabáč takaru, pavián alebo serval. Pre množstvo vodného vtáctva je komplex uznávaný ako významné vtáčie územie, vyskytujú sa aj plazy (krokodíl nílsky, varan nílsky) a ryby (*Alestes baremoze*, *Labeo senegalensis*).

Galéria
-------

* rieka Nigerrieka Niger
* PendjariPendjari
* rieka Mekrourieka Mekrou

Referencie
----------

1. ↑  BESADA, Hany Gamil. *Governing Natural Resources for Africa’s Development*. [s.l.] : Taylor & Francis, 2016. 314 s. ISBN 978-1-315-51424-6. S. 179.
2. ↑  *Nur noch 400 Löwen leben in Westafrika*. 14. január 2014, n-tv

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Komplex chránených území W-Arly-Pendjari**

Externé odkazy
--------------

* INaturalist-Projekt "Biota of the WAP complex"

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Komplex chráněných území W-Arly-Pendjari na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Burkinské pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Zrúcaniny v Loropéni
* Starobylé železiarske lokality Burkiny
* Chránené územia W-Arly-Pendjari

 | Burkina |

| * z
* d
* u
Nigerské pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Prírodné rezervácie Aïr a Ténéré
* Historické centrum mesta Agadez
* Chránené územia W-Arly-Pendjari

 | Niger |
Súradnice: 49°03′30″S 19°53′21″V﻿ / ﻿49,058247222222°S 19,889297222222°V﻿ / 49.058247222222; 19.889297222222

**Evanjelický kostol vo Východnej** bol projektovaný a realizovaný v prvej polovici 20. storočia, konkrétne v rokoch 1926 – 1927. Jeho autorom je Milan Michal Harminc, popredný predstaviteľ slovenskej architektúry 20. storočia, pravdepodobne najproduktívnejši slovenský architekt.

História
--------

Korene kostola siahajú ku koncu 16. storočia, kedy vznikol zbor a v časoch protireformácie zanikol, ale evanjelici chodili do artikulárneho kostola v Hybiach. Po Tolerančnom patente sa zbor obnovil ako fília Hýb a osamostatnil sa v roku 1799.

Architektúra
------------

V architektúre sakrálnych stavieb dvadsiatych rokov sa stabilizovali formy, ktoré len málo modifikovali historicky ustálené riešenia. Harminc s obľubou používal tieto stabilizované schémy a vytvoril množstvo úspešne prijímaných a štandardne kvalitných sakrálnych stavieb.

Architekt M. M. Harminc vyhovel žiadosti zboru a vytvoril návrh, ktorý novogotickému romanticky chápanému interiéru priradil exteriér so štítmi náznakovej priečnej lode, ktorá patrila k obvyklému priestorovému riešeniu. Romantické vyznenie dosiahol prvkami moderny – tvarmi kružieb lomených okien a jednoduchou ihlancovo ukončenou formou veže. Nízko umiestnené okná dobre presvetľovali vnútorný priestor, ktorý tak dostal prívetivejšiu podobu. Stĺpy nesú obiehajúcu murovanú emporu a vysoké rebrové klenby.

Kostol je pozoruhodnou symbiózou romantizmu a moderny.

Oltár
-----

Je novogotického obrysu s krídlami bez výzdoby má vsadený obraz ukrižovaného Ježiša od Karola Prúnyiho.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2016-07-07]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Dulla M. Moravčíková H.: *Architektúra Slovenska v 20. storočí*, SLOVART, 2002, Braislava, s. 343.
* Krivošová J. Veselý D. Rúfus M. Tesák M.: *Evanjelické kostoly na Slovensku*, TRANOSCIUS, 2001, Liptovský Mikuláš, s. 238 a 239.
**Hermagoras** (starogr. *Ἑρμαγόρας* – *Hermagoras*) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 177.

Podľa starovekého epigrafického nálezu *IG XIV 739* bol Markos Aurélios Hermagoras rodák z Magnézie, z neveľkej obce ležiacej pod vrchom Sipylos v Lýdii. Jeho otcom bol pravdepodobne Hermagoras, olympijský víťaz z roku 137 v zápasení. Aj on sám sa stal na 239. olympijských hrách v roku 177 víťazom v zápasení a v tejto disciplíne si vybojoval víťazstvá aj na 29. iných významných hrách (možno celogréckych, nápis je poškodený) a na 127. ďalších miestnych hrách po celom starovekom Grécku.

V Olympii sa zápasenie (palé) zaradilo do programu hier v roku 708 pred Kr. Na hrách to bol prvý úpolový šport po výlučne bežeckých disciplínach.

Olympijské víťazstvo si údajne vybojoval po remíze. Ako tvrdí nápis, víťazstiev s takýmto výsledkom bolo v Olympii 19. V prípade nerozhodného finálového výsledku sa víťazstvo vyhlasovalo za „*posvätné"* čiže *hiera*. Víťazný veniec položili na oltár najvyššieho boha Dia, ale právo postaviť si sochu v *Altide* mali obidvaja súperi. Za životné zásluhy dosiahnuté v športe bol vyznamenaný poverením usporadúvať významné aktijské hry, ktoré sa konali na počesť víťazstva v bitke pri Aktiu v roku 31 pred Kr. a dostal aj čestné miesto v predstavenstve organizátorov hier konajúcich sa v Efeze a Smyrne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 23.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 148.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 27.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG XIV 739*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Renault Scénic
**Kompaktné MPV** je klasifikácia automobilu, ktorá sa používa v Európe na označenie MPV verzie automobilu nižšej strednej triedy (kompaktné autá) a radí sa medzi subsegmenty mini MPV a veľké MPV. V Japonsku sa niekedy používa označenie "space wagon".

Prvým automobilom tohto typu bol Renault Scénic, ktorý bol označený za európske auto roku v čase jeho uvedenia v roku 1996. Medzi ďalšie modely patria Opel Zafira, Citroën Xsara Picasso, Ford C-MAX, Volkswagen Touran a Fiat Multipla. Od roku 2010 sú k dispozícii prvé šesťmiestne elektrické MPV.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Compact MPV na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Automobilové karosérie |
| --- |
| otvorené | 
* Roadster
* Kabriolet
* Targa

 |
| zatvorené | 
* Sedan
* Hardtop
* Kupé
* Limuzína
* Notchback

 |
| zadné dvere | 
* Kombi
* Hatchback
* Liftback
* Shooting Brake

 |
| ostatné | 
* SUV
* Leisure activity vehicle
* Minibus
* Dodávkový automobil
* Pick-up
* Crossover
* MPV
	+ kompaktné MPV
	+ mini MPV

 |
**Komparatívny manažment** je zameraný na štúdium a analýzu manažmentu v rôznorodom prostredí. Identifikuje príčiny, prečo podniky v rôznych krajinách majú rozdielne výsledky. Je dôležitým prvkom ekonomického rastu a zvyšovania produktivity práce.

Ekonomický rozvoj krajín je spájaný hlavne s myšlienkami transferu kapitálu, vzdelania a technológií. V súčasnosti sa stáva významným faktorom rastu produktivity práce moderné manažérske know – how. Väčšina odborníkov považuje komparatívny manažment za hlavnú možnosť prenosu poznatkov a praktík manažmentu vyspelých krajín do podmienok ostatných krajín. V minulosti mnoho krajín hľadalo v USA odpoveď na otázku, ako urýchliť ekonomický a manažérsky rozvoj. V 70. a 80. rokoch bol preferovaný japonský model riadenia. Súčasnosť núti pozerať na budúcu realitu nielen z pohľadu Ameriky, Európy a východnej Ázie, ale nepredvídateľné pohyby možno očakávať aj z Číny, Blízkeho východu či niektorých afrických štátov ako Nigéria a Keňa.

Jedným z najvýznamnejších modelov komparatívneho manažmentu je model vypracovaný Haroldom Koontzom, ktorý neskôr modifikovali Richard N. Farmer a Barry N. Richman. Model vychádza z premisy, že vonkajšie prostredie organizácie podstatne ovplyvňuje manažérske praktiky a zručnosti. Uvedení autori opísali kritické prvky (faktory) v manažérskom procese a vyhodnotili ich vplyv v organizáciách fungujúcich v rozdielnom sociálnom a kultúrnom prostredí. Súčasne opísali faktory prostredia, ktoré sú významné z hľadiska ich vplyvu na kvalitu manažérskych procesov. Tieto faktory sú určité obmedzenia, ktoré možno klasifikovať ako:

* sociálno - kultúrne a etické premenné,
* vzdelanostné premenné,
* ekonomické premenné,
* legislatívne a politické premenné.

Tieto faktory prostredia vplývajú tak na manažérske funkcie (plánovanie, organizovanie, vedenie, kontrola), ako aj na základné podnikové činnosti (inžiniering, výskum a vývoj, výroba, marketing, financie). Manažérske funkcie, podnikové činnosti ovplyvňujú ďalej relevantné vedecké poznatky, ako aj disponibilné ľudské a materiálne zdroje.

Manažérska veda (koncepcie, teórie, princípy) je v značnej miere všeobecne platná. V jednotlivých krajinách sa však podstatne líšia jej aplikácie, t. j. manažérske „know – how". Jej poznanie a porozumenie umožňuje manažérom prekonať formálne i neformálne podnikateľské bariéry.
**Ján Boronkai** (staršie: Ján Boronkay; \* 29. august 1782, Veľké Sľažany – † 7. jún 1844, Bratislava) bol vrábeľský palatín arcibiskupskej stolice predialistov, zástupca palatína Tekovskej stolice a cisársko-kráľovským radcom.

Život
-----

Ján bol cisársko-kráľovským radcom. V roku 1816 – 1824 bol druhým podžupanom Tekovskej stolice. V roku 1824 – 1828 bol prvým podžupanom Tekovskej stolice. Od roku 1820 sa stal palatínom vrábeľskej stolice predialistov.

Na mieste starej osady pri Lúčnici nad Žitavou dal Ján vybudovať majer. V roku 1844 v tomto majeri boli ubytovaní štyria ľudia (vojaci) a ustajnené mali dva kone. Tento majer od roku 1844 spravoval Jánov synov Ladislav. A od roku 1911 vnučka Mária Boronkaiová (1861 – 1940).

Pochovaný je v rodinnej krypte na cintoríne v Lúčnici nad Žitavou.

Rodina
------

Jeho manželka sa volala Johanna rodená Barossová (12. mája 1794 Vajka nad Žitavou – 26. júla 1850 vo Vajke nad Žitavou). Svadbu mali vo Vajke nad Žitavou 14. mája 1810.

Ďalší synovia: Karol Boronkai (1812 Vajka nad Žitavou – 14. marca 1858 Budapešť) a Rudolf Boronkai (1822 vo Vajke nad Žitavou – 16. apríla 1883 Budapešť). Jánovi rodičia: Štefan Boronkai a Ester Tajnajová.

Referencie
----------

1. ↑  BOKONKAI, Štefan. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 514.
2. ↑
3. ↑

Zdroje
------

* TRUBÍNI, Jozef: Vráble, 1994.
* Štátny archív v Ivanke pri Nitre, Kongregačné písomnosti Tekovskej župy
**Ján Bečko** (\* 16. november 1889 Jasenie - † 14. apríl 1972 Bratislava) bol politik, redaktor.

Životopis
---------

Pochádzal z maloroľnícko-robotníckej rodiny. Ľudovú školu vychodil v rodisku, roku 1904 sa v Podbrezovej vyučil za zámočníka. Roku 1921 zložil skúšky z meštianskej školy, v rokoch 1921-1922 navštevoval Obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici. V rokoch 1904-1920 robotník št. železiarní v Podbrezovej, od 1920 predseda Bratskej revírnej pokladnice v Banskej Bystrici, profesionálny funkcionár sociálnej demokracie a jej masových organizácií, redaktor časopisov, 1938-1945 v emigrácii, 1939-1945 člen česko-slovenskej vlády v Londýne, po oslobodení spoluzakladateľ a funkcionár Strany práce, prednosta odboru Ministerstva sociálnej starostlivosti v Prahe, povereník zdravotníctva, riaditeľ Československých štátnych kúpeľov na Slovensku a pracovník Onkologického ústavu v Bratislave. V rokoch 1920-1939 poslanec Národného zhromaždenia, v rokoch 1945-1948 poslanec SNR. Nositeľ niekoľkých vyznamenaní. Po Februári 1948 odišiel z politického života.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 71111
* ISNI: 0000 0000 5655 5866
* NK ČR: skuk0000083
* SNK: 176394
* VIAF: 85151113
Súradnice: 48°11′39″S 18°42′36″V﻿ / ﻿48,194039284°S 18,71006012°V﻿ / 48.194039284; 18.71006012

**Čankovský evanjelický kostol** stojí v Čankove, mestskej časti Levíc.

Dejiny
------

Pôvodne gotický evanjelický kostol je dominantu Čankova Roku 1731 došlo k barokovej prestavbe a roku 1822 k ďalším úpravám. Súčasnú secesnú podobu získal po prestavbe v roku 1930.

Popis
-----

Z pôvodnej stavby zo 14. storočia sa do súčasnosti zachovala len veža. Kostol je krížového pôdorysu. Pri prestavbe kostola v roku 1930 boli pri úprave oltára použité tiež časti pôvodného barokového oltára. Ide predovšetkým o plastiky Mojžiša a Árona na stĺpoch, ďalej plastika Božieho Baránka, erby rodov Ottlikovcov a Hódossyovcov a tiež chronostikon na mramorovej tabuli pochádzajúcej z roku 1813. Na oltári sa nachádza obraz Ježiša Krista od maliara Tekovského z roku 1931. Vo veži je zavesený neskoro renesančný zvon (umieráčik) z roku 1693.

Externé odkazy
--------------

* Kostol na stránkach mesta Levice

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Evangelický kostel (Čankov) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 41°52′00″S 21°57′00″V﻿ / ﻿41,866667°S 21,95°V﻿ / 41.866667; 21.95

**Sveti Nikole** (mac. Свети Николе) je mesto vo Vardarskom regióne v Severnom Macedónsku. Má celkom 13 280 obyvateľov.

Mesto podľa legendy vzniklo na mieste kostola zasväteného Svätému Mikulášovi v 14. storočí. Nachádza sa uprostred pláne známej pod názvom Ovče Pole, kde sa chovajú už od stredoveku nielen ovce, ale tiež aj dobytok. Prvýkrát je dokumentovaná zo stredovekých srbských textov.

Počas 19. storočia sa malá dedina s prevažne tureckým obyvateľstvom začala rozširovať a sťahovali sa do nej aj Slovania. Na začiatku 20. storočia tu tak už žilo značne početné slovanské obyvateľstvo. Po skončení balkánskych vojen sa väčšina moslimov z mesta vysťahovala.

Významné osobnosti
------------------

Z mesta Sveti Nikole pochádzali tieto významné osobnosti Macedónska:

* Lazar Koliševski (1914-2000) - macedónsky politik
* Kiril Lazarov (1980) - hádzanár

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sveti Nikole**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sveti Nikole na českej Wikipédii.*
**Diaľnica A1** (bosn. *Autoput A1*, srb. *Аутопут А1*) je čiastočne plánovaná, 340 kilometrov dlhá diaľnica v Bosne a Hercegovine, ktorá bude po svojom úplnom dobudovaní pretínať krajinu v severovýchodno-juhozápadnom smere. Z celkovej plánovanej dĺžky 334 km je zatiaľ v prevádzke 91, najmä v okolí hlavného mesta Sarajevo. 

Diaľnica bude súčasťou vetvy c Paneurópskeho koridoru V. na trase Ploče-Sarajevo-Osijek-Budapešť a bude spájať chorvátske diaľnice A5 a A10.

Trasa diaľnice je naplánovaná cez pomerne zložitý terén, čoho dôkazom je až 49 plánovaných tunelov, pričom niektoré budú mať aj viac ako 5 kilometrov.

Otváranie úsekov
----------------

Výstavba diaľnice začala v roku 2000, keď bol rozostavaný 11,5 km dlhý úsek *Ilijaš-Jošanica*, ktorý sa nachádza severne od Sarajeva. Sprevádzkovaný bol v roku 2002. Potom nastal čiastočný útlm vo výstavbe a ďalšie úseky pribudli až v rokoch 2006 *Visoko-Ilijaš* (8,5 km), 2007 *Dobrinje-Visoko* (7,6 km) a 2008 *Kakanj-Dobrinje* (9,0 km). 17. októbra 2007 sa začali stavebné práce aj na sarajevskom obchvate (úsek *Jošanica-Vlakovo* dlhý 12,5 km), na ktorom sa budú nachádzať tri tunely. Jeden z nich, Tunel Oštrik s dĺžkou 270 metrov, bol slávnostne prerazený dňa 16. októbra 2008. Začiatkom roku 2010 začala výstavba úseku *Kakanj-Biljesevo* (asi 9 km) a *Biljesevo-Drivusa* (Zenica-juh) s tunelom Vijenac (2964 m). Koncom roka 2011 začala výstavba južnej časti *Kravice-Bijaca* na chorvátskych hraniciach a v roku 2013 začala výstavba na severnom konci medzi mestami Svilaj a Odžak.

Galéria
-------

* Most pri meste VisokoMost pri meste Visoko


| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra v Bosne a Hercegovine |
| --- |
| Diaľnice (*Autoceste / Аутопутеви*) | 
* A1
* A2
* A3
* A4
* A5

 |  |
| Magistrály (*Magistralni putevi*) | 
* M2
* M5
* M14-1
* M14-2
* M16
* M16-1
* M16-2
* M17
* M17-2
* M17-3
* M18
* M19-3
* M20

 |
**Chu Š’** (čín. 胡適, pchin-jin: *Hú Shì*, \* 17. december 1891, Šanghaj, Čína – † 24. február 1962, Tchaj-pej, Taiwan) bol čínsky politik, diplomat, filozof a spisovateľ. Bol šíriteľom liberalizmu a pragmatizmu v Číne. Na začiatku 20. rokov presadil v Číne používanie hovorovej čínštiny (paj-chua) v písanom prejave.

Život
-----

Už v mladosti sa naučil po anglicky a v roku 1910 odišiel študovať do Spojených štátov. Vyštudoval filozofiu na Cornellovej (1914) a Kolumbijskej univerzite (1917), kde bol žiakom slávneho pragmatika Johna Deweyho. Do Číny sa vrátil roku 1917 a začal učiť na Pekinskej národnej univerzite. Roku 1919 vydal svoju najvýznamnejšiu filozofickú prácu *Nástin dejín čínskej filozofie*.

Od roku 1917 plánoval tiež svoju jazykovú reformu, verejnosti ju predstavil v časopise *La Jeunesse*, kde sa prezentovali reformisti z Hnutia za novú kultúru. Podporil reformu aj literárnymi pokusmi, v roku 1920 napríklad vydal básnickú zbierku *Kniha experimentov*, celú písanú v paj-chua. V roku 1922 nakoniec vláda vyhlásila paj-chua za národný jazyk. Tá tak vytlačila klasickú čínštinu, zjednodušila výučbu písania, priblížila sa obyčajným ľuďom a ich reči a stala sa hlavným nástrojom boja s negramotnosťou v Číne.

Po roku 1919 sa začal viac angažovať v politike, bol predstaviteľom nacionalistického (protijaponského) Hnutia štvrtého mája, hlasno brojil proti marxizmu, ale po čase sa dostal do sporov aj s nacionalistami, ktorým jeho pragmatizmus a liberalizmus tiež nevyhovoval.

V rokoch 1938 – 1942 bol veľvyslancom vo Washingtone. Po roku 1945 bol rektorom Pekinskej národnej univerzity, avšak po uchopení moci komunistami musel odísť z krajiny. Žil najprv v New Yorku, neskôr na Taiwane, pre ktorý začal znovu pracovať ako diplomat, roku 1957 bol jeho zástupcom v OSN. V roku 1958 sa postavil na čelo taiwanskej akadémie vied (*Academia Sinica*), viedol ju až do svojej smrti v roku 1962.

Referencie
----------

1. ↑  CHAN, Lien. *Hu Shih. Chinese leader and scholar* [online]. Encyclopædia Britannica, 1998-07-20, [cit. 2023-01-04]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Hu Shih* [online]. encyclopedia.com, [cit. 2023-01-04]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  MAIR, Victor. *Hu Shih and Chinese Language Reform* [online]. chinaheritage.net, 2017-02-08, [cit. 2023-01-04]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  FAIRBANK, John King. *Dějiny Číny*. Preklad Martin Hála, Jana Hollanová, Olga Lomová. Praha : NLN, Nakladatelství Lidové noviny, 1998. 656 s. (Dějiny států.) ISBN 80-7106-249-9. S. 307, 313, 314, 316.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chu Š’**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chu Š’ na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12141238x
* GND: 118945211
* ISNI: 0000 0001 2138 7337
* LCCN: n80131442
* NK ČR: jn20011211256
* VIAF: 71426854
* WorldCat: lccn-n80131442
**Svetelný rok** (angl. light year, skratka **ly**) je jednotka vzdialenosti, ktorú Medzinárodná astronomická únia definovala ako dráhu, ktorú prejde svetlo vo vákuu za 1 juliánsky rok. Zodpovedá dĺžke 9 460 730 472 580 800 m. Táto hodnota je presná, pretože meter je v skutočnosti definovaný z hľadiska rýchlosti svetla.

Je to vedľajšia jednotka dĺžky v sústave SI, jednotka dĺžky v astronómii. Označuje sa skratkou *ly* (z angl. *light year*).

|  |  |
| --- | --- |
| 1 ly (svetelný rok)   | = 9 460 730 472 580 800 m (exaktne) |
| ≈ 9,461 × 1015 m |
| ≈ 9,461 × 1012 km |
| ≈ 63 241,077 au (astronomických jednotiek) |
| ≈ 0,306601 pc (parsekov) |

Aby astronómovia nemuseli počítať s obrovskými číslami, zaviedli si na meranie vesmírnych vzdialeností svetelný rok. To je vzdialenosť, ktorú by prešiel fotón vo vákuu nekonečne ďaleko od gravitačného alebo magnetického poľa za jeden juliánsky rok (365,25 dní, z ktorých každý má 86 400 sekúnd). Ak je nejaká hviezda vzdialená od Zeme 5 svetelných rokov, znamená to, že jej svetlo príde na Zem za päť rokov.

Ďalšie jednotky, súvisiace so svetelným rokom, sú svetelný mesiac, svetelný týždeň, svetelný deň, svetelná hodina, svetelná minúta a svetelná sekunda.

Súvisiace jednotky a vzorce
---------------------------

rýchlosť svetla vo vákuuc = 299 792 458 m/s (299 792,458 km/s)
tropický rok365,2421991 d (365 d 5 h 48 m 46 s)
juliánsky rok
365,25 d (365 d 5 h 48 m 46 s)

svetelný rok1 ly = 63 241 au = 9,461 × 1015 m (9460,5284 × 109 km)

Referencie
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálAstronomický portál |
**Chu Ťin-tchao** (čín. 胡锦涛 – Chu Ťin-tchao, pchin-jin: *Hú Jǐntāo*), \* 21. december 1942) bol prezidentom Čínskej ľudovej republiky. V rokoch 2002 - 2012 bol generálnym tajomníkom Komunistickej strany Číny. V roku 2010 ho časopis *Forbes* označil za najmocnejšieho muža na svete.

Život
-----

Ťin-tchao pochádza z rodiny drobného obchodníka s čajom. Jeho otec bol počas Kultúrnej revolúcie vo väzení, Ťin-tchaovi však maloburžoázny pôvod prekvapujúco nebránil v kariérnom raste a už roku 1964, ešte počas štúdií na univerzite Čching-chua v Pekingu, vstúpil do komunistickej strany. Roku 1965 ukončil štúdium v obore hydraulické inžinierstvo a odišiel pracovať do západočínskych provincií Kan-su a Kuej-čou.

Politická kariéra
-----------------

Jeho politický rast začína na počiatku osemdesiatych rokov, kedy prichádza do Pekingu študovať na centrálnej straníckej škole a získava kontakty na ľudí okolo Teng Siao-pchinga. Zastáva významné funkcie v Zväze mládeže komunistickej strany a na konci osemdesiatych rokov strávil istý čas v Tibete, kde v roku 1989 potlačil nepokoje. Razantný prístup mu priniesol obdiv a Teng Siao-pching ho povolal do Pekingu, kde sa stáva členom užšieho vedenia strany.

V roku 1992 sa stáva členom stáleho výboru Politbyra, od roku 1993 viedol sekretariát Komunistickej strany a zároveň bol hlavou Centrálnej straníckej školy. Vďaka tomu, že sa dôsledne držal straníckej línie, sa mu podarilo v roku 1998 dosiahnuť pozíciu viceprezidenta Čínskej ľudovej republiky. V roku 2002 bol zvolený za predsedu komunistickej strany a roku 2003 sa stal prezidentom a vystriedal na tomto poste Ťiang Ce-mina. Roku 2008 bol vo svojej funkcii potvrdený na ďalšie päťročné obdobie. 15. novembra 2012 ho na pozícii predsedu komunistickej strany vystriedal Si Ťin-pching.

Politické myslenie
------------------

V politike je pre Chua charakteristický jeho rezervovaný štýl a je známy ako technokrat. V oblasti medzinárodných vzťahov presadzuje mierumilovný rast Číny s dôrazom na "soft power". Zároveň sa počas jeho pôsobenia v úrade posilňuje vplyv Číny v Afrike, Latinskej Amerike a iných rozvojových krajinách.

V domácej politike vyvinul koncept vedeckého rozvoja, ktorý má viesť k tzv. "harmonickej spoločnosti". Tieto dva základné pojmy Chuovej politiky majú za cieľ reagovať na narastajúce hospodárske, environmentálne a sociálne problémy v Číne.

Referencie
----------

1. ↑   *FORBES: Najmocnejší na planéte je čínsky prezident* [online]. 24hod.sk, 4.11.2011, [cit. 2011-01-18]. Dostupné online.
2. ↑   *Chu Ťin-tchao našlápl do druhé prezidentské pětiletky* [online]. tyden.cz, 15.3.2008, [cit. 2011-01-18]. Dostupné online.
3. ↑  PROCHÁZKOVÁ, K. *Čínský prezident je jedním z nejmocnějších mužů planety* [online]. rozhlas.cz, 18.1.2011, [cit. 2011-01-18]. Dostupné online.
4. ↑
5. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chu Ťin-tchao**

Autoritné údaje: * abART: 86365
* BnF: 15608008k
* GND: 124787754
* ISNI: 0000 0001 1449 9613
* LCCN: nr99018948
* NK ČR: js20050627001
* VIAF: 84235525
* WorldCat: lccn-nr99018948
**Jamníček** je potok na hornom Liptove, preteká územím okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Váhu, meria 11,7 km a je tokom III. rádu.

Prameň
------

Pramení v Liptovskej kotline, na podhorí Západných Tatier, v lokalite Radište v nadmorskej výške okolo 830 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie juhozápadným smerom, potom sa stáča na juh a preteká obcou Jamník. Následne sa stáča viac na juhojuhozápad, prerezáva masív Smrečianskej pahorkatiny a mení smer toku na severozápad. Preteká cez Podtureň a pri obci sa v nadmorskej výške 611 m n. m. vlieva do Váhu.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Váhu (od sútoku Bieleho a Čierneho Váhu po vtok do Liptovskej Mary) |
| --- |
| 
* **Belá**
* **Biely Váh**
* **Boca**
* Brostová
* Brôdok
* **Čierny Váh**
* **Demänovka**
* Hlboký potok
* **Hybica**
* Iľanovianka
* Jamníček
* Lažtek
* Nicovianka
* Okoličnianka
* Ploštínka
* Porúbsky potok
* **Smrečianka**
* Stošianka
* **Štiavnica**
* **Trnovec**
* Žadovica

 |
**Ján Bojmír Petrikovich** (\* 26. apríl 1816, Banská Bystrica-Kráľová - † 19. jún 1865, Banská Bystrica) bol právnik, verejný činiteľ šľachtického pôvodu.

Rodina
------

* otec Ján Petrikovich
* matka Judita rod. Firáková

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici-Radvani, strednú v Banskej Bystrici, 1835-1838 študoval právo v Bratislave a 1838-1840 v Kežmarku. Od roku 1840 vykonával administratívno-právnu prax vo Zvolenskej stolici v Banskej Bystrici. Účastník revolúcie 1848-1849, organizoval odboj vo Zvolenskej stolici. V jeho pozostalosti sa zachoval o. i. dokumentov Pamätník z rokov 1837-1840, kt. svedčí o jeho slov. a slovanskom cítení a kontaktoch v Bratislave a v Kežmarku.

Pamiatky
--------

* pozostalosť v ŠOBA, Banská Bystrica

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Radvani
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Mahenovo divadlo, jedna z budov Národního divadla Brno
**Národní divadlo Brno**, oficiálne **Národní divadlo Brno, příspěvková organizace** (skratka NdB) je divadlo v Brne. Zriaďovateľom divadla je mesto Brno, má celoštátnu pôsobnosť. Divadlo poriada operné, baletné a činoherné predstavenia, koncerty, festivaly, výstavy a iné podujatia. NdB používa tri divadelné budovy: Janáčkovo divadlo na Rooseveltovej, Mahenovo divadlo na Malinovského námestí a Divadlo Reduta na Zelnom trhu. V divadle pôsobia tri súbory: Janáčkova opera, Mahenova činohra a Balet. Každý z nich má svojho umeleckého šéfa. Divadlo Reduta je samostatný umelecký úsek.

História
--------

Národní divadlo Brno svoju historickú kontinuitu začína 3. apríla 1881 kedy bolo v Brne založené Družstvo českého Národního divadla v Brně. V septembri toho roku bol divadlu udelený súhlas na uvádzanie divadlených predstavení a bolo začatá produkcia. Predstavenia boli najskôr uvádzané v Besednom dome, od roku 1884 v divadle na ulici Veveří a od augusta 1919 aj v niekdajšom nemeckom mestskom divadle. Od roku 1922 bolo divadlo pod správou Kuratoria Národního divadla v Brně, ktoré sa skladalo z predstaviteľov Zemi moravskosliezskej, mesta Brna a pôvodného družstva. Od 3. októbra 1930 bolo divadla výlučne pod zemskou správou, ktorá jeho činnosť zastavila k 12. novembru 1041 a od roku 1942 bolo divadlo zrušené. Činnosť divadla bola obnovená výpomocne od mája 1945. Po prevrate v roku 1948 bolo po niekoľkých tranzitívnych stavoch divadlo transformované na Státní divadlo Brno. Divadlo riadilo priamo Ministerstvo kultúry. Od roku 1978 bolo divadlo v pôsobnosti Juhomoravského kraja. Po Nežnej revolúcii prešlo divadlo pod Okres Brno-mesto, od 1. februára 1992 prešlo divadlo pod správu mesta Brna a od 23. decembra 1992 nieslo meno Národní divadlo Brno. Dodatok příspěvková organizace bol pridaný k 31. decembru 2007.

Galéria
-------

* Mahenovo divadloMahenovo divadlo
* Janáčkovo divadloJanáčkovo divadlo
* Divadlo RedutaDivadlo Reduta

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Statutární město Brno Zřizovací listina organizace Národní divadlo Brno, příspěvková organizace* [online]. Brno: Mesto Brno, rev. 2011-05-17, [cit. 2013-04-30]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Budovy divadla* [online]. Brno: Národní divadlo Brno, [cit. 2013-04-30]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑   *Vedení divadla* [online]. Brno: Národní divadlo Brno, [cit. 2013-04-30]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národní divadlo Brno**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka divadla
**Chthonios** (starogr. *Χθόνιος* – *Chthonios*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.

Chthonios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Chthonios si bral za manželku Bryku, dcéru Danaa a najády Polyxo, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Súradnice: 22° 18′ 12.21″ s.š. 114° 09′ 36.61″ v.d.

Budova v noci
**Chuan-čchiou mao-i kuang-čchang** (čínskym písmom 環球貿易廣場; angl. *International Commerce Centre*) je 118 podlažný a 484 metrov vysoký mrakodrap v Hongkongu. Po dokončení v roku 2010 sa stal najvyššou budovou v meste, 4. najvyššou na svete a druhou s najväčším počtom podlaží (po Burdž Chalífa).

Výstavba prebiehala od roku 2002. Architektom bola kancelária Wong & Ouyang (HK) Ltd. dizajn budovy navrhla spoločnosť Kohn Pedersen Fox a krajinnú architektúru vytvorila spoločnosť Belt Collins & Associates. Vlastníkom budovy je MTR Corporation Limited a Sun Hung Kai Properties.

Posledných 15 poschodí patrí hotelu Ritz-Carlton, pričom hotelový vestibul je vo výške 425 metrov a je tak najvyšším hotelom na svete. 12 poschodí v budove patrí Deutsche Bank. Na 100. poschodí sa nachádza vyhliadková plošina. V suteréne sa nachádza obchodný dom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chuan-čchiou mao-i kuang-čchang**.

Zdroj
-----

* shkp-icc.com oficiálna stránka budovy, (po anglicky)