recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mapa telavivského metra
**Telavivské metro** je plánovaný systém ľahkého metra v najväčšej izraelskej metropolitnej oblasti Tel Avivu.

Prvé plány sa objavili v polovici 60. rokov 20. storočia a v roku 1967 bola otvorená prvá stanica. Finančné komplikácie projekt zastavili a prvá stanica ostala jedinou stanicou v Tel Avive, odpojená od ostatných druhov dopravy.

V roku 2000 sa objavili nové plány. V súčasnosti je schválených prvých 22 km tratí červenej linky, pričom začiatok stavby sa predpokladá v roku 2008-2009. Predpokladá sa, že linka bude otvorená v prvom štvrťroku 2014.

Tel Aviv by sa mal stať štvrtým mestom na Blízkom východe, ktoré bude mať systém podzemnej rýchlodráhy. Prvým bola Haifa so systémom Karmelit otvoreným v roku 1959, metro v Káhire bolo otvorené v roku 1987. Dubaj plánuje otvoriť svoje metro v roku 2009.

Plánované linky
---------------

### Červená linka

Asi 10 km z 22 km červenej linky má byť pod zemou, zvyšok nad zemou ako ľahká železnica alebo električková trať. Plánuje sa 33 staníc, z toho 10 pod zemou s priemernou vzdialenosťou medzi stanicami 500 metrov pod zemou a 1 km nad zemou.

### Zelená linka

Zelená, druhá linka sa plánuje v dĺžke 14 km, prechádzať má zo západu do centra Tel Avivu. Pod zemou sa má nachádzať iba segment v Tel Avive.

### Žltá linka

Tretia, žltá linka je v štádiu plánovania. Jej dĺžka má byť 24 km a väčšinou nad zemou.

### Fialová linka

Štvrtá, fialová linka je tiež v štádiu plánovania, dĺžka by mala byť 12 km, väčšina nad zemou.
**Rudolf Čavojský** (\* 13. december 1901, Čachtice – † 28. august 1983, Bratislava) bol slovenský odborársky funkcionár, redaktor a politik.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ján Čavojský a matka Mária rod. Zvončeková. V I. svetovej vojne prišiel o otca a preto sa musel od mlada začal prebíjať vlastnými silami. Po skončení základnej školy sa zamestnal ako robotník. Popri práci si rozširoval vzdelanie. Od mladosti bol aktívnym vo viacerých katolíckych a ľudáckych spolkoch, najviac vo Všeodborovom združení kresťanských robotníkov slovenských. Už vo svojich 22 rokoch sa stal obvodným tajomníkom tejto odborovej organizácie v Banskej Bystrici. Po šiestich mesiacoch bol povolaný do Ružomberka, kde sa stal redaktorom Slovenského kresťanského socialistu. Zaslúžil sa o prenesenie sídla odborovej organizácie do Bratislavy, ako aj o významný nárast členstva. Postupne sa vypracoval do jej vedúcej pozície. Popri tom redigoval týždenník Slovenský robotník. V parlamentných voľbách v roku 1935 bol za HSĽS, resp. Autonomistický blok zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. V snemovni zasadal v sociálnom výbore. Vo voľbách do Slovenského snemu v roku 1938 bol zvolený za jeho poslanca. Mandát si zachoval aj po vzniku Slovenského štátu v roku 1939 a pôsobil v sneme až do zániku jeho činnosti v roku 1945. V sneme predsedal jeho zdravotnému a sociálnemu výboru a zároveň bol podpredsedom národohospodárskeho výboru. Od roku 1940 odmietal nacistické metódy, po vypuknutí SNP poskytol cenné informácie predstaviteľom odboja.

Referencie
----------

1. ↑   10 nových ľudových poslancov. *Slovenská pravda*, 1935-06-16, roč. XVI, čís. 24, s. 4.
2. ↑   *Register-menný* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-05-30]. Dostupné online.
3. ↑   98 % ÁNO. *Slovenský hlas*, 1938-12-20, roč. I, čís. 290, s. 1.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 102 - Čachtice
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1058101544
* ISNI: 0000 0000 5580 9430
* NK ČR: jo2004213778
* SNK: 156978
* VIAF: 84161818
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Tel Chacor** je izraelský národný park a najväčšia archeologická lokalita v Izraeli. Nachádza sa v Hornej Galilei v údolí Chula, asi 15 km severne od Tiberiadskeho jazera. Chacor bolo kanaanske mesto, ktoré dosiahlo svoj vrcholný rozkvet na začiatku 2. tisícročia pred Kr.

V roku 2005 bol Tel Chacor zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Historické zmienky
------------------

Chacor sa spomína v el-amarnskej korešpondencii (14. storočie pred Kr.) nájdenej v El Amarne v Egypte. Tá obsahuje okrem iného listy chacorského panovníka Avdi Tišriho, ktorý v nich sľuboval vernosť faraónovi. Avdi Tišri bol jediným kanaanskym panovníkom v tejto korešpondencii, ktorý sa tituloval ako „kráľ", čo svedčí o veľkosti a rozkvete mesta v tomto období. Chacor sa spomína aj v textoch z Mari, ktoré sa nachádza blízko Tigrisu.

Správy o Chacore sú aj v biblii. Mesto bolo zničené ohňom v 12. storočí pred Kr. na konci doby bronzovej. O dobývaní mesta Izraelitmi sa píše v biblii. Mesto bolo znovu vybudované kráľom Šalamúnom v 10. storočí pred Kr. spolu s Megidou a Gezerou. V čase vlády kráľa Achaba na konci 9. storočia pred Kr. sa mesto stalo jedným z hlavných miest Izraelského kráľovstva a bola v ňom vybudovaná nová pevnosť. V roku 732 pred Kr. bolo mesto dobyté asýrskym kráľom Tiglatpilesarom III.

Galéria
-------

* Miestnosti z doby kráľa ŠalamúnaMiestnosti z doby kráľa Šalamúna
* Pevnosť z doby kráľa AchabaPevnosť z doby kráľa Achaba
* „Dom stĺpov"„Dom stĺpov"

Pozri aj
--------

* Staroveké dejiny Židov
* Biblická archeológia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tel Chacor**

Externé odkazy
--------------

* Israel Antiquities Authority
* Josef Hřebík: Archeologie a Starý zákon

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tel Chacor na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Pamiatky v Izraeli a východnom Jeruzaleme na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Masada
* Akko
* Biele Mesto v Tel Avive
* Biblické tely
	+ Megido
	+ Tel Chacor
	+ Tel Beer Ševa
* Kadidlová cesta – púštne mestá v Negeve
* Jeruzalemské Staré Mesto a jeho hradby
* Bahájske svätyne a záhrady v Haife a Akku
* Archeologické náleziska v pohorí Karmel
	+ Nachal Mearot a jaskyňa vo Wádí el-Mughara
* Jaskyne Bejt Guvrin a Maresha
* Nekropolis Bejt Še'arim

 | Izrael |
**Libkovice** (nem. Liquitz) je meno zaniknutej obce v severozápadných Čechách, okresu Most. Sú zatiaľ posledným sídelným útvarom zlikvidovaným kvôli ťažbe hnedého uhlia. Ku zbúraniu obce došlo aj napriek odporom občianskych organizácií (Hnutí DUHA, Greenpeace, anarchisti aj.) v rokoch 1992 až 1994, posledná pamiatka - kostol sv. Michala archanjela - bola zrovnaná so zemou v roku 2002, pravdepodobne v auguste. Uhlie sa tu napokon paradoxne neťažilo.

Dnes je katastrálne územie Libkovíc súčasťou obce Mariánské Radčice, stále je štatisticky evidované ako časť obce s jedným domom a tromi obyvateľmi (k roku 2001). 

Meno **Libkovice** nesie tiež časť obce Lubenec a vyskytuje sa tiež v mene obce Libkovice pod Řípem.

Referencie
----------

1. ↑  A-kontra č. 1/93, 2-3/93, 7-11/93, 3-4/94
2. ↑  Kolektív autorov Českého štatistického úradu v spolupráci s Ministerstvom vnútra Českej republiky: Statistický lexikon obcí České republiky 2005, Praha, Ottovo nakladatelství, ISBN 80-7360-287-3, str 588

Externé odkazy
--------------

* Libkovice na serveru Zaniklé obce
* Článok o vyhladení Libkovíc
***Syncopated City*** je štvrtý štúdiový album a šiesty album celkovo liquid funkového projektu London Elektricity. Bol vydaný na LP dňa 1. septembra 2008, na CD dňa 26. septembra 2008 a na digitálne sťahovanie o deň neskôr. Pred vydaním albumu, niektoré z piesní boli hrané na Hospital Podcast predstavované frontmanom London Elektricity Tonym Colmanom.

Deň po vydaní 27. septembra 2008 London elektricity vystupuje na „World of Drum & Bass: The Big One" festivale v Moskve, kde bol headlinerom LTJ Bukem & MC Conrad.

Album obsahuje vokály Tony Colman, s Liane Carroll v piatich skladbách. Elsa Hedberg a Tomahawk takisto spolupracovali ako speváci v skladbách „Just One Second" a „Attack Ships On Fire" jednotlivo. LP verzia neobsahuje skladby „South Eastern Dream", „Attack Ships on Fire", „Outnumbered" a „Syncopated City Revisited", ale obsahuje unikátnu skladbu „Maybe I Was Wrong" v spolupráci so spevákom Patom Fulgonim. „Maybe I Was Wrong" bola neskôr použitá v bonusovej verzii Japonského špeciálneho vydania dňa 30. novembra 2008.

Propagačné video bolo natočené pre singel „All Hell Is Breaking Loose".

Zoznam skladieb
---------------

### LP (NHS142LPX)

1. Bare Religion - 6:07
2. Just One Second - 5:39
3. Sat Nav - 6:46
4. This Dark Matter - 7:05
5. USKA – 6:05
6. All Hell Is Breaking Loose - 4:44
7. Point of No Return - 5:52
8. Maybe I Was Wrong - 6:39

### CD (NHS142CD)

1. Bare Religion – 6:27
2. This Dark Matter - 7:03
3. Just One Second – 5:38
4. All Hell Is Breaking Loose – 4:44
5. South Eastern Dream – 6:45
6. Attack Ships on Fire – 6:02
7. The Point of No Return – 5:55
8. Outnumbered – 5:16
9. USKA – 5:42
10. Sat Nav – 6:47
11. Syncopated City Revisited – 6:26

### Japonská Špeciálna Edícia (NHS142JAPAN)

1. Bare Religion – 6:27
2. This Dark Matter - 7:03
3. Just One Second – 5:38
4. All Hell Is Breaking Loose – 4:44
5. South Eastern Dream – 6:45
6. Attack Ships on Fire – 6:02
7. The Point of No Return – 5:55
8. Outnumbered – 5:16
9. USKA – 5:42
10. Sat Nav – 6:47
11. Syncopated City Revisited – 6:26
12. Jikan Wo Tomete (featuring Maki Nomiya) - 05:38
13. Maybe I Was Wrong - 06:52
14. Just One Second (Radio Edit) - 03:27

Externé odkazy
--------------

* Hospital Records home page
**Syndikácia obsahu** alebo **webová syndikácia** je moderná metóda zdieľania veľkých objemov rýchlo sa meniacich informácií v internete.

Z dejín
-------

Slovo syndikácia sa používalo hlavne v USA na označenie predaja autorského diela. Zvyčajne to boli periodické príspevky (napr. fejtóny, komiksy, seriály atď.). Odberateľmi týchto informácií boli miestne médiá (denníky, televízne stanice), ktoré ich ďalej zaraďovali do ponuky svojho obsahu.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti je webová syndikácia chápaná ako distribúcia a zhromažďovanie informácií prostredníctvom internetu pomocou špecializovaného softvéru (čítačky, agregátory).

Informácie sú poskytované prostredníctvom webových kanálov s definovaným formátom. Jednotlivé položky poskytovaného obsahu sú zvyčajne zložené z titulku a krátkeho opisu syndikovaného článku, prípadne ilustračných obrázkov alebo iného multimediálneho obsahu.

Výhodou tejto služby je možnosť sledovania aktuálnych informácií z viacerých zdrojov a ich následného spracovania v jednom bode.

Pozri aj
--------

* Webový zdroj
**Harpalyké** alebo **Harpalyke** alebo **Harpalyka** (starogr. *Ἁρπαλύκη* – *Harpalyké*, lat. *Harpalyce*) je v gréckej mytológii dcéra tráckeho kráľa Harpalyka.

Harpalykos, vládca tráckeho mesta *Amymnei*, mal dcéru Harpalyku. Keď jej matka zomrela, kŕmil ju mliekom kráv a kobýl a ako rástla, zaúčal ju najmä vo vojenskom remesle, v úmysle z nej vychovať nástupcu svojho kráľovstva. Harpalyké otcove nádeje naplnila a stala sa z nej dobrá bojovníčka.

Keď Neoptolemos, vracajúci sa z Tróje napadol s vojskom ich kráľovstvo a kráľa Harpalyka vážne zranil, pred smrťou ho zachránila dcéra Harpalyké, ktorá nepriateľa zahnala na útek. Neskôr však v krajine vypuklo povstanie a ľud Harpalyka zabil. Harpalyké sa zachránila útekom do tráckych lesov, kde sa potom živila zbojníctvom, remeslom pre ženu nevídaným. Toto remeslo sa jej však stalo osudným. Harpalyka tak často plienila pastierom stáda dobytka, že ju nakoniec dolapili a utĺkli ju palicami.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Hyginus, *Fabulae* 193.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 168.
**Rudolf Scholz** - Scholcz de Szepes (\* 29. august 1832, Ľubica – † 17. júl 1896, Innsbruck, pochovaný v Budapešti) bol lesný inžinier.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Kežmarku, v roku 1853 – 1856 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Správca štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici (1871 – 1880). Správca novozriadeného Riaditeľstva Štátnych lesov v Banskej Bystrici (1880 – 1890). Ministerský radca na správe štátnych lesov ministerstva poľnohospodárstva v Budapešti. Zaslúžil sa o vyčlenenie tzv. rezervovaných lesov z majetku banských miest a ich pripojeniu k štátnym lesom; pričinil sa aj o lepšiu organizáciu a vyššiu kvalitu lesných prác. Autor odborných článkov. Povýšený do šľachtického stavu 7. januára 1895 s prídomkom "Scholcz de Szepes". Nositeľ viacerých vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Kempelen Béla : Magyar nemes családok - Scholcz

Autoritné údaje: * GND: 1032218002
* PIM: PIM159774
* VIAF: 296457498
**Syndróm dlhého QT intervalu** (angl. *Long QT syndrome, LQTS*) je vrodená srdcová chyba z radu kanalopatií. QT interval je nadmieru predĺžený. Jedinci postihnutý LQTS majú počas celého života zvýšenú pravdepodobnosť vzniku arytmií a to najmä polymorfnej komorovej tachykardie (napríklad *Torsades de pointes*). Narozdiel od Syndrómu krátkeho QT intervalu sa výskyt delí na vrodený alebo získaný. Charakteristickým znakom je predĺžený korigovaný QTc interval ≥ 440ms. Hlavná diagnostická metóda je 12-zvodový EKG záznam spolu s klinickou históriou. Delí sa na 3 najčastejšie genotypy s označením LQT1, LQT2, LQT3 pričom každý má iný spúšťač symptómov, prevalenciu, kanál ktorý postihuje a morfológiu vĺn na EKG.

Symptómy
--------

### LQT1

Pri predĺžení QT intervalu s genotypom LQT1 je spúšťačom symptómov fyzická záťaž, rizikové sú najmä športy vykonávané vo vode (vodné pólo, vytrvalostní plavci...). Najčastejším symptómom je náhla zástava srdca a synkopa. T vlna je v tomto prípade široká a teda je predĺžená vulnerabilná perióda pri ktorej môže nasadnúť komorová exrasystola a spustiť komorovú tachykardiu. Táto mutácia je najčastejšia a postihuje asi 40% pacientov s LQTS.

### LQT2

Mutácia LQT2 sa najčastejšie manifestuje pri tehotných ženách po pôrode a novorodencoch. Spúšťačom býva emocionálny stres, hlasné zvuky, preľaknutie. Medzi najčastejšie príznaky patrí synkopa prípadne náhle srdcové zlyhanie. T vlna má nízku amplitúdu a je nepravidelná. Táto mutácia má podiel cca v 30% prípadoch.

### LQT3

Genotyp LQT3 postihuje asi 10% pacientov s LQTS. Manifestuje sa najčastejšie v spánku a pri oddychu. Najčastejším príznakom býva náhla zástava srdca v spánku. Obraz na EKG je v tomto prípade predĺžený ST segment.

Diagnóza
--------

V prípade synkopy u mladého, inak zdravého jedinca je potrebné myslieť na možné kardiologické príčiny, pokiaľ klasické zobrazovacie metódy neodhalia štrukturálnu zmenu srdca, sledujú sa aj zmeny na EKG.

Pri predĺženom QTc intervale ≥ 440ms je potrebné myslieť na možnosť výskytu LQTS. Meria sa iba korigovaný (QTc) interval pretože QT interval sa pri tachykardii skracuje a pri bradykardii naopak predlžuje. Preto je potrebné QT upraviť podľa rôznych formúl (Bazett, Framingham, Friderica...) na srdcovú frekvenciu 60/min.

LQTS sa narozdiel od SQTS delí na vrodený a získaný.

### Vrodený LQTS

Pacient neužíva žiadne lieky, je pozitívny na genetickú mutáciu, v rodine má výskyt LQTS poprípade náhleho srdcového zlyhania v mladom veku. Celkovo poznáme 17 typov genetických mutácií najčastejšie sú LQT 1-3, ktoré tvoria 80% prípadov. Zvyšných 14 je veľmi zriedkavých.

### Získaný LQTS

Medzi najčastejšie príčiny spôsobujúce predĺženie QT intervalu patrí: Nepomer elektrolytov (Hypo- Kaliémia, magneziémia, kalciémia), Hypotermia, Ischémia myokardu, lieky.

Bez ohľadu na príčinu predĺženia QT intervalu je zvýšené riziko srdcových arytmií.

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2 3
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
Zámok Anif
**Zámok Anif** je vodný zámok na brehu umelého rybníka v rakúskej obci Anif severne od Salzburgu. Natáčalo sa tu niekoľko filmov, napríklad *The Sound of Music*, alebo *Spis Odessa* podľa románu Fredericka Forsytha.

Dejiny
------

Pôvod nie je bezpečne datovaný, najstaršia zmienka o hrade menom *Oberweiher* umiestnenom v tejto lokalite pochádza z roku 1520. Vlastníkom bol šafár miestneho panstva Lienhart Praunecker. Od roku 1530 sa palác spomína ako pravidelný poplatník arcibiskupstva v Salzburgu. Touto cestou sa dostal do rúk biskupov z Chiemsee po vrátení Johannovi Ernstovi z Thun v roku 1693, odvtedy sa využíva ako biskupská letná rezidencia. Keď v roku 1816 Salzburg pripadol Rakúsku, palác aj rybník prešli do súkromného vlastníctva. Hoci bol palác prenajatý, užívatelia nevykonali žiadnu prestavbu, alebo obnovu chátrajúcej budovy. V roku 1837 majetok kúpil Alois, gróf Arco-Stepperg, ktorý dal v rokoch 1838 - 1848 prestavať zámok v novogotickom romantizujúcom štýle, do súčasnej podoby.

Po smrti grófa v roku 1891 majetok pripadol Sofii, ktorá si vzala grófa Ernsta z Moy de Sons a palác tak skončil vo vlastníctve tohto starého francúzskeho šľachtického rodu. V roku 1918 palác pritiahol pozornosť verejnosti, keď ho bavorský kráľ Ľudovít III. a jeho rodina využili pri úteku pred novembrovou revolúciou. V deklarácii z Anif Ľudovít III. odmietol abdikovať, avšak vyviazal všetkých vládnych predstaviteľov, vojakov a úradníkov z prísahy voči sebe, pretože nebol schopný pokračovať vo vládnutí. Počas druhej svetovej vojny zámok využíval Wehrmacht na ubytovanie, v roku 1945 ho vystriedali americké vojenské jednotky.

Súčasnosť
---------

Zámok je stále v súkromnom vlastníctve rodiny z Moy de Sons, ktorá ho dala kompletne zrekonštruovať v rokoch 1995 - 2000, verejnosti však nie je prístupný.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Anif**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zámek Anif na českej Wikipédii.*
PST (UTC-8)
**Pacific Standard Time** (**PST**) je časové pásmo zasahujúce na územie Spojených štátov, Kanady a Mexika. Od Coordinated Universal Time (UTC) ho oddeľuje osem hodín (UTC-8). Počas letného času ho od UTC delí sedem hodín (UTC-7).

Na území Spojených štátov a v Kanade sa vo všeobecnosti nazýva ako Pacific Time (PT). V Mexiku sa označuje ako Severozápadná zóna.

Pacific Daylight Time
---------------------

Na väčšine územia Pacific Standard Time platí počas letných mesiacov letný čas – **Pacific Daylight Time** (**PDT**), (UTC-7). Výnimku tvoria územia na okolí miest Dawson Creek a Creston v Britskej Kolumbii. Taktiež počas letných mesiacov je väčšina územia Arizony (ktorá je v pásme Mountain Standard Time a v ktorej neplatí letný čas) v rovnakom časovom pásme, ako štáty s ňou susediace na západe (ktoré sú v pásme Pacific Daylight Time).

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny presný čas v Kanade (po anglicky)
* Časové pásma v Kanade (po anglicky)
**Pachycefalosaury**  alebo **hrubohlavé dinosaury**  (lat. *Pachycephalosauria*) bola skupina malých až stredne veľkých dinosaurov – bylinožravcov alebo všežravcov, blízko príbuzných rohatým dinosaurom (Ceratopsia). Tieto dvojnohé pevne stavané tvory so širokými bedrami mali vytŕčajúce lícne kosti (typický znak aj pre rohaté dinosaury), zhrubnuté lebečné kosti a kostenú obrubu na zátylku, ktorá trocha pripomínala počiatky kosteného goliera u primitívnych rohatých dinosaurov. Na tejto kostenej obrube, či tvárovej časti lebky, sa často nachádzali malé kostené hrbole. Slúžili zrejme samcom pri predvádzaní pred samicami, keďže na obranu pred dravcami vhodné neboli. 
Hrubohlavé dinosaury sú známe jedine z kriedových nálezísk severnej pologule, pričom v spodnej kriede sa vyskytovali ešte len zriedkavo. Najhojnejšie boli koncom kriedy v Ázii a Severnej Amerike.

Hrubé lebky
-----------

Nadmerne zhrubnuté lebečné kosti boli snáď užitočné pri vzájomných súbojoch samcov v období párenia, keď do seba narážali hlavami v boji o samice ako dnešné barany. Ako je však možné, že otrasy nepoškodzovali mozog, je záhadou, keďže pevné kompaktné kosti, z akých sa skladali lebky týchto tvorov, nepohlcovali nárazy, hoci ich chrbtica bola na stlmenie nárazov dobre prispôsobená. Navyše, klenutá lebka zástupcov Pachycephalosauridae nebola na narážanie vhodná, pri kontakte by sa totiž všetka sila nárazu preniesla na jediný, najvyšší bod. Prečo však potom bývali lebky Pachycefalosauris také hrubé, keď neboli použiteľné pri vzájomných súbojoch? Možno mali Pachycephalosauria zvláštne upravené mozgové blany, čo však zo skamenelín nevieme zistiť. Je tiež možné, že sa udierali do bokov, pričom niektoré znaky chrbtice napovedajú, že chrbtica bola schopná uniesť aj silné nárazy. Lebky mohli mať, okrem iných funkcií a s pomocou kostenej obruby aj vizuálnu funkciu.

Horské zvieratá
---------------

Je zaujímavé, že z hrubohlavých dinosaurov sa zvyčajne zachováva iba lebka, ktorá je spravidla ich najodolnejšou časťou tela. Táto situácia zodpovedá horským zvieratám, ktorých pozostatky sa zväčša zachovávajú len keď je ich kostra premiestnená do nižších polôh, čo zdržia práve najodolnejšie časti tela. Navyše, erózia v horách, zničilo ostatné kosti veľmi skoro. Vo vysokých polohách boli tieto pomerne bezbranné tvory tiež sčasti chránené pred dravcami, pred ktorými ich varoval jedine výborný čuch.

Systematika
-----------

Pachycephalosauria sa delí, ak vynecháme bližšie nezaradené a primitívne rody, na dve podskupiny : plochohlavé Homalocephalidae (napr. rod Homalocephale) a Pachycephalosauridae-pachycefalosaury (napr. Pachycephalosaurus) s klenutými lebkami a v pomere k telu dlhšími chvostami. Homalocephalidae nebýva vždy braná za skupinu, niektorí odborníci ju považujú iba za vývojový medzistupeň medzi úplne primitívnymi druhmi a vyspelými Pachycephalosauridae.

Pozri aj
--------

* Ceratopsia

Zdroje
------

1. 1 2  LINDSAY, W.: *Obry praveku*. Bratislava: Fortuna Print, 1994. 96 s. (Preklad: Milan Thurzo)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pachycefalosaury**
Súradnice: 49°08′57″S 17°00′05″V﻿ / ﻿49,14917°S 17,00139°V﻿ / 49.14917; 17.00139

**Zámok Bučovice** je renesančný zámok v centre juhomoravského mesta Bučovice.

Dal ho postaviť v rokoch 1566 – 1582 pán Ján Šember z Boskovíc, v tom čase jeden z najbohatších moravských šľachticov. Staviteľom zámku s renesančnými arkádami bol severotaliansky majster Pietro Gabri, stavbu realizoval s využitím plánov Jacopa Strada (nie – ako sa často chybne uvádza – Pietra Ferrabosco di Lagno).

Zámok má priestorný dvor lemovaný z troch strán arkádami. Štíhlych stĺpov a arkád s hlavicami (iónskymi, rímskymi i korintskými) je celkom 96. Sokle stĺpov sú ozdobené emblémami, kamenné veraje dverí nesú znaky zakladateľa zámku a jeho manželiek. Na barokových úpravách zámku (od 1633) sa podieľal Giovanni Giacomo Tencalla, ktorý pre Maximiliána Lichtenštajnského (manžela dcéry Jána Šembera Kataríny) vytvoril i manieristickú fontánu (1637) uprostred zámku. Vodotrysk je vysoký 8,5 metra, predstavuje kalichovitú vázu s lupienkovito ohnutou hlavicou, ktorá prechádza do štyroch vyhĺbených dračích hláv opierajúcich sa o bedrá drepiacich morských panien. Hore je zakončený sochou bacchanta. V tom čase boli pristavané i štyri rohové veže s kovovými "lucernami", ktoré však pre veľkú váhu museli byť z veží postupne zvesené.

Manieristická fontána
Od roku 1681 prestal zámok slúžiť ako panské sídlo a stal sa administratívnym centrom panstva, od roku 1720 sídlom centrálnej lichtenštajnskej učtárne. Odvtedy žiadne závažnejšie stavebné úpravy nenarušili jeho taliansky renesančný charakter.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Bučovice**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bučovice (zámek) na českej Wikipédii.*
Mons. ThLic. **Jozef Krištof** (\* 2. august 1966, Prešov) je slovenský kňaz pochádzajúci z obce Šarišská Trstená, ktorý pôsobí v službách Svätej stolice na Vatikánskom štátnom sekretariáte.

Životopis
---------

Jozef Krištof sa narodil v Prešove. Svoje štúdium začal na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde študoval Filozofiu a teológiu. Po roku 1989 a páde komunistického režimu štúdium dokončil na Teologickom inštitúte v Spišskom Podhradí – Spišskej Kapitule. Kňazská vysviacka prebehla v roku 1992 v košickej Katedrále sv. Alžbety. V nasledujúcich rokoch pôsobil vo viacerých farnostiach Košickej arcidiecézy - ako kaplán vo farnosti Kráľovnej pokoja v Košiciach – Juhu (1992 – 1994) a ako administrátor farností Obišovce a Veľká Lodina (1994). Na jednej z popredných pápežských univerzít v Ríme (Papežská Gregorova univerzita) v období 1995 - 1998 absolvoval svoje postgraduálne štúdium cirkevných dejín. Po ukončení štúdia krátko pôsobil na Slovensku vo farnosti v Hýľove a Vyšnom Klatove. Taktiež vyučoval cirkevné dejiny na Teologickom inštitúte v Košiciach. Od roku do roku 2002 pôsobil opäť v Ríme na Pápežskom slovenskom ústave a Kolégiu sv. Cyrila a Metoda. V decembri 2002 za pontifikátu pápeža Jána Pavla II. bol prijatý do služieb Štátneho sekretariátu vo Vatikáne, kde pôsobí na prvej sekcii – pre všeobecné záležitosti. O sedem rokov neskôr 22. decembra 2009 ho Svätý otec Benedikt XVI. menoval za pápežského kaplána (Mons.).

Referencie
----------

1. ↑  KENDROVÁ, Eva. 2016. *História rímskokatolickej farnosti Podhorany*: bakalárska práca. Prešov, 46 s. Gréckokatolická teologická fakultra Prešovskej univerzity v Prešove. Vedúci práce Katarína Kurilcová. Dostupné online
2. ↑  Svätý Otec pozdravil slovenskú púť Ordinariátu ozbrojených síl, www.vaticannews.va - Vatican news, 11.09.2019
3. ↑  Nový pápežský kaplán – slovenský kňaz Jozef Krištof, www.archivioradiovaticana.va - Vatikánsky rozhlas, 22.01.2010
Hlavný vstup
Zámok Blois
**Zámok Blois** (franc. Château de Blois) leží v rovnomennom meste vo francúzskom departemente Loir-et-Cher na severnom brehu rieky Loiry. Je to bývalá rezidencia niekoľkých francúzskych kráľov. 

V roku 1429 tu remešský arcibiskup požehnal Johanke z Arku, ktorá potom na čele vojska zamierila smerom k Orléans, aby ho vyslobodila z anglických rúk.

Zámok bol postavený uprostred mesta Blois, ktoré tak prakticky ovládal. Pozostáva z niekoľkých budov postavených od 13. do 17. storočia okolo centrálneho nádvoria. Najznámejším architektonickým prvkom zámku je špirálovité schodište v krídle Františka I.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Blois**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka (po francúzsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zámek Blois na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Toto je článok o slovenskom fyzikovi. O literárnom pseudonyme pozri *Alfréd Wetzler.*

RNDr. **Jozef Lánik**, DrSc. (\* 19. marec 1941, Čáry – † 30. apríl 1995, Bratislava) bol slovenský fyzik.

Životopis
---------

Základné vzdelanie dostal v rodnej obci a neskôr v Šaštíne, zatiaľ čo strednú školu vychodil v Senici. Na Prírodovedeckej fakulte UK absolvoval štúdium fyziky ako jeden z prvých diplomantov dr. Milana Petráša, CSc. zakladateľa teórie elementárnych častíc na Slovensku. Po celý svoj krátky život pracoval vo Fyzikálnom ústave Slovenskej akadémie vied. V roku 1971 získal doktorát prírodných vied a obhájil kandidátsku dizertáciu s názvom *K teórii dynamických grúp*. O dve desaťročia neskôr získal titul DrSc. (1991) za prácu *Nízkoenergetické teorémy QCD a vlastnosti skalárneho gluónia*. V rokoch 1992 – 1994 bol riaditeľom Fyzikálneho ústavu SAV.

Vo vedeckej práci sa Jozef Lánik spočiatku zaoberal rôznymi aplikáciami teórie grúp vo fyzike elementárnych častíc. V 80. rokoch sa počas dlhodobého pobytu v SÚJV (Spojený ústav jadrových výskumov) v ruskom meste Dubna venoval problematike gluónií, predovšetkým skalárneho gluónia. Jeho samostatné práce i článok napísaný s renomovaným svetovým teoretikom J. Ellisom boli uverejnené v špičkových časopisoch. Na jeho vyše 60 prác zaznamenali takmer 200 citácií. Za svoje výsledky, ktorými si získal uznanie aj v cudzine, bol ocenený čestnou plaketou SAV Dionýza Ilkoviča. Bol tiež členom skupiny, ktorá získala cenu SAV.

Externé odkazy
--------------

Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 2160 9035
* LCCN: n80148674
* NK ČR: ola2003175145
* SNK: 148103
* VIAF: 57923959
* WorldCat: lccn-n80148674
**Josef Emanuel Fischer von Röslerstamm** alebo **Josef Fischer von Röslerstamm** = **Josef Fischer von Rösslerstamm** (\* 19. február 1787, Rumburk – † 17. marec 1866, Viedeň, Rakúsko) bol český úradník a entomológ – lepidopterológ nemekcého pôvodu, ktorý má význam ako jeden zo zakladateľov systematického zadelenia motýľov v rámci sveta.

Počas svojho pôsobenia na území Česka sa zdržiaval v Mikulášoviciach (Nixdorf) v oblasti severných Čiech. Tu robil aj svoje lepidopterologické výskumy a budoval zbierku. Veľmi úzko spolupracoval s Josefom Johannom Mannom, ktorý vtedy pôsobil tiež v tejto oblasti: (v rokoch 1829 – 1837 v Mikulášovicích a v okolí Zákup). Josef Johann Mann posielal zbierkový materiál Josefovi Emanuelovi Fischerovi von Röslerstammovi k determinácii. Okrem veľkých motýľov bol Fischer jedným z prvých zberateľov, ktorý sa zaujímal i o malé druhy motýľov – Microlepidoptera.
Údaje z jeho zbierky motýľov použil MUDr. Otakar Nickerl v svojích „Seznamech českých motýlů". 

Josef Emanuel Fischer von Röslerstamm počas svojho života opísal napr. nasledujúce druhy a poddruhy hmyzu: *Adoxophyes orana* ssp. *fasciata* Fischer von Röslerstamm, 18??, *Eidophasia messengiella* Fischer von Röslerstamm, 1840, *Ochsenheimeria urella* Fischer von Röslerstamm, 1842, *Ochsenheimeria vacculella* Fischer von Röslerstamm, 1842, *Argyresthia fundella* Fischer von Röslerstamm, 1835, *Fulvoclysia fulvana* Fischer von Röslerstamm, 1834 a pod.

Josef Emanuel Fischer von Röslerstamm zomrel vo Viedni 17. marca v roku 1866.

Bibliografia
------------

* Fischer von Röslerstamm, J. E.: 1838, Abbildungen zur Berichtigung und Ergänzung der Schmetterlingskunde, besonders der Microlepidopterologie als Supplement zu Treitschke's und Hübner's europaeischen Schmetterlingen, mit erläuterndem Text. Leipzig, 15: 1 – 304.

Zdroje
------

* Mann, J.: 1866, Verh. zool. – bot. Ges. Wien, 16: Sitz. ber. 51 – 54.
* Horn, W. & Schenkling, S.: 1928, Index Litteraturae Entomologicae. Ser. I. Die Welt – Literatur über die gesamte Entomologie bis inklusive 1863. Bd. II. Berlin: W. Horn, 360.
* Santifaller, L. & Obermayer – Marnach, E.: 1957, Fischer – Röslerstamm Josef Emanuel von. In: Österreichisches Biograpfisches Lexikon: 1815 – 1950, I. Band (A – Glä), Graz – Köln, 324.
* Koleška, Z.: 1980, Zprávy Čs. spol. ent. při ČSAV, Praha, 16: 49 – 50.
* Petersen, G.: 1984, Abh. Ber. Naturkundemus. Görlitz, 58(2): 49 – 60 + portrét.
* Gaedike, R. & Groll, E. K. eds. 2001, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Fischer von Röslerstamm Jozef Emanuel".

  

Autoritné údaje: * GND: 100473849
* ISNI: 0000 0000 5527 1976
* NK ČR: mzk2005286925
* VIAF: 76662150
**Attalos** (starogr. *Ἄτταλος*) bol olympijský víťaz v tethrippe v 3. stor. pred Kr. jeho syn Attalos sa stal vládcom pergamského kráľovstva.

Epigrafické nálezy *IvP I 10* a *IvP I 11* (Fränkel, Max. Die Inschriften von Pergamon, Berlin 1890-1895) objavené v archeologickej lokalite starovekého Pergamu (datované do roku 263 pred Kr.) uvádzajú, že Attalos, brat Filetaira z Pergamu (podľa historika L. Morettiho bol adoptívnym synom Filetaira) bol víťaz na olympijských hrách v tethrippe žrebcov (alebo mladých koní) a i to, že jeho štvorzáprah bol najrýchlejší aj na maloázijských hrách (koine Asias).

Attalos a jeho manželka Antiochis boli rodičmi pergamského kráľa Attala I. Ich vnuci (vrátane kráľa Eumena II.) boli víťazi v jazdeckých pretekoch na panatenajských hrách o storočie neskôr. Slávu jeho rodiny oslavuje aj epigram pripisovaný filozofovi Arkesilaovi: *„Pergamos slávny je nielen zbraňami, ale aj koňmi; často je chválený v Pise za svoje víťazstvá v hrách. Akže však smrteľník môže vyrieknuť Diovu vôľu, Pergamos ešte raz príde ku väčšej sláve a cti."*

Attalos si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 126. hrách v roku 276 pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IvP I 10*
2. 1 2 3 4  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 20.
3. ↑  Strabón, *Geographica* 13,4,1-2.
4. 1 2  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 103 (538).
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvP I 11*
6. ↑  Strabón, *Geographica* 13,4,2.
7. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 159.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Tojohiro Akijama** (\* 22. jún 1942, Tokio, Japonsko) je japonský novinár, ktorý bol zapísaný v roku 1990 ako 239. kozmonaut, keď v lodi Sojuz TM-11 odštartoval z kozmodrómu Bajkonur do vesmíru. V zahraničných prameňoch sa uvádza jeho meno ako Toyohiro Akiyama.

Životopis
---------

Po základnej a strednej škole absolvoval roku 1966 japonskú univerzitu National Christian Univ. Dept. of Social Sciences. V tom istom roku, keď mal 24 rokov, nastúpil ako redaktor v televíznej spoločnosti TBS (Tokyo Broadcasting System) v Japonsku. O päť rokov neskôr potom do BBC v Londýne (Spojené kráľovstvo), potom viedol pobočku TBS vo Washingtone (USA), aby sa nakoniec vrátil domov, do Japonska ako hlavný redaktor v oddelení zahraničného vysielania TBS.

V období rokov 1989 – 1990 absolvoval základný výcvik kozmonautov v CPKG v Sovietskom zväze. Za jeho výcvik a let na Sojuz spoločnosť TBS zaplatila sovietom v decembri 1990 12 miliónov USD.

Let do vesmíru
--------------

Kozmická loď Sojuz TM-11 odštartovala z kozmodrómu Bajkonur 2. decembra 1990. Na palube lode bola trojica kozmonautov Viktor Afanasjev, Musa Manarov a Tojohiro Akijama. Cieľom bola sovietska orbitálna stanica Mir. Akijama sa tu na týždeň stal členom siedmej základnej posádky, ktorá tu slúžila dlhšiu dobu v zložení Gennadij Manakov a Gennadij Strekalov. Akijama odtiaľ niekoľkokrát pozdravil v televíznom prenose divákov svojej televíznej stanice. Manakov a Strekalov potom spolu s Akijamom v lodi Sojuz TM-10 pristáli 10. decembra 1990 na území Kazachstanu. Na Mire zostala ôsma základná posádka Afanasjev s Manarovom, loď Sojuz TM-11 zostala zaparkovaná pri stanici.

* Sojuz TM-11, Mir, Sojuz TM-10, štart 2. december 1990, pristátie 10. december 1990

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Tojohiro Akijama v encyklopédii MEK
* Tojohiro Akijama v encyklopédii SPACE 40
* Biografia

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tojohiro Akijama na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1143261496
* ISNI: 0000 0000 8306 6160
* LCCN: nr91034083
* VIAF: 111857362
* WorldCat: lccn-nr91034083
**Jozef Kvetoslav Holub** (\* 1. jún 1820, Prietrž – † 12. júl 1899, Revúca) bol slovenský pedagóg.

Narodil sa v Prietrži v okrese Senica Michalovi Holubovi a Zuzane rod. Schubertovej. Ľudovú školu navštevoval v Senici, maďarčinu si osvojil v Komárne, potom študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave, od 1841 medicínu v Prahe.  

Po nedokončených štúdiách medicíny v Prahe, neskôr v Pešti, pôsobil na viacerých miestach ako vychovávateľ (Istebné), homeopatický liečiteľ (Pešť) a v r. 1865 – 1874 bol profesorom prvého slovenského gymnázia vo Veľkej Revúcej, kde vyučoval aj na učiteľskom seminári a v dievčenskom vychovávateľskom ústave. Po zatvorení školy sa živil doučovaním a liečiteľskou praxou - od roku 1874 sa venoval homeopatii a botanike.

Autor ľudovýchovných článkov so zdravotníckou tematikou a početných rukopisov, väčšinou učebníc matematiky a iných prírodovedných predmetov, botanických a ľudovýchovných spisov, ktoré sú v Univerzitnej knižnici v Bratislave, pričom prispel k tvorbe novej slovenskej odbornej terminológie. Venoval sa predovšetkým homeopatii a botanike, najmä zbieraniu materiálu na kľúč určovania rastlín a hmyzu.

V jeho rozsiahlej rukopisnej pozostalosti sa nachádzajú práce z oblasti biológie, medicíny, z rôznych prírodovedných disciplín a geometrie – zväčša rukopisy učebníc, prednášok, preklady a podrobné výpisky z iných diel, terminologické slovníky a pod. Jedinou jeho publikovanou prácou bol článok na pokračovanie v časopise Dom a škola (1897): Ukážky merického delenia oblúkov uhlových a celej kružnice… Tejto téme, čiže problematike rovnomerného delenia kružnice a uhlov euklidovskou, prípadne inou konštrukciou sú venované aj jeho geometrické rukopisy zo spomínanej pozostalosti. Holubove práce o „uhlo- a kruhodelbe", hoci boli príspevkami matematika–amatéra, boli prvými matematickými dielami napísanými s vedeckou motiváciou a zameraním v slovenčine. 

S manželkou Alžbetou Bohurádovou mal syna a dcéru.

Zomrel 12. júla 1899 v Revúcej.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jozef Kvetoslav Holub**

Zdroje
------

* Narodenie v matrike:

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 1082009024
* VIAF: 157145542436696640277
**Atrazín** alebo **2-chlór-4-etylamino-6-izopropyl-amino-1,3,5-triazín** alebo **C8H14ClN5** je herbicíd skupiny substituovaných triazínov.

Charakteristika
---------------

Atrazín patrí do základného spektra triazínových herbicídov. Vyrába sa vo forme granúl, ale i ako kvapalina, suspenzívny koncentrát či ako prášok. Je inhibítorom fotosyntézy.

Používa sa na ničenie burín v porastoch kukurice, cukrovej trstiny a chmeľu. Na atrazín je veľmi citlivá zelenina, obilniny a zemiaky. Je takisto toxický pre niektoré druhy rias a vodných rastlín. Atrazín je mierne toxický pre cicavce.

Prvýkrát ho uviedla na trh firma Ciba-Geigy v roku 1956. Na Slovensku je známy pod obchodnou značkou Zeazin.

Herbicíd atrazín sa najviac používa v USA.

**Atrazín je od 1. augusta 2005 zakázané používať na základe rozhodnutia Európskej komisie 2004/248/EC.**

Účinok na človeka
-----------------

Ľudia sú vystavení účinkom atrazínu predovšetkým pitím vody, ale tiež dýchaním vzduchu v oblastiach, kde sa atrazín použil vo veľkých množstvách. 

Rýchlo sa vstrebáva do tráviaceho a dýchacieho traktu. Pri vyšších dávkach je toxický pre nervovosvalovú sústavu. Zapríčiňuje aj poruchy motoriky, koordinácie, ochrnutie údov, respiračné problémy. Otrava sa prejavuje aj hnačkou, zvracaním, dráždením pokožky a očí, bolesťami žalúdka.

Atrazín poškodzuje hormonálny systém, môže už pri malých dávkach ovplyvniť reprodukciu a vývoj. U mužov spôsobuje zníženie kvality spermií. Medzinárodná agentúra pre výskum rakoviny (IARC) ho klasifikuje ako možný karcinogén.

Iné názvy pre atrazín
---------------------

A 361, AAtram, AAtrex, Aktikon, Aktikon PK, Aktinit A, Aktinit PK, Argezin, Atazinax, Atranex, Atrataf, Atratol, *Atrazin*, Atrazina, Atrazine, Atrazine (ANSI), Azinotox 500, Candex, Cekuzina-T, Crisazina, Cyazine, Farmco Atrazine, Fenamin, Fenatrol, G 30027, Gesaprim, Griffex, Hungazin, Hungazin PK, Inakor, Oleogesaprim, Primatol A, Primaze, Radazine, s-Triazine, 1-Chloro-3-ethylamino-5- izopropylamino-s-triazine, Shell Atrazine Herbicide, Strazine, Sutazine +, Triazine A 1294, Vectal SC, Weedex, Weedex A, Wonuk, *Zeazin*, *Zeazine*

*\*kurzívou sú vyznačené najčastejšie označenia*

Externé odkazy
--------------

Martina Otčenášková: Atrazin deformuje pulce, Český rozhlas, 17. apríla 2008 (po česky)
**Attalos** (starogr. *Ἄτταλος*) bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.

Attalos, syn Lachara, bol aténsky sochár. Svedectvom jeho tvorby je jeho menom signovaný podstavec (SEG 19, 328), ktorý bol súčasťou veľkej základne postavenej z bielych kamenných blokov (4,81 x 2,95 m), základne kultových sôch Asklépia a Hygieie, objavenej na severovýchode Arkádie, v lokalite starovekej obce Feneos.

|  |  |
| --- | --- |
| *Ἄτταλος Λαχάρου ̓Αθηναῖος ἐποίησεν*  |  *Attalos syn Lachara z Atén to zhotovil*  |

Táto základňa stála v zadnej časti miestnosti (budova mala dve miestnosti) zrejme „Asklépiovej svätyne", zatiaľ čo prednú časť miestnosti pokrývala mozaiková podlaha, zdobená geometrickými motívmi a obklopená pásmi utlačenej hliny. Okolo základne sa našli fragmenty veľkorozmerných mramorových sôch, akrolity, hlava a prsty Hygieie a obuté nohy Asklépia. Pozdĺž hornej časti základne sa tiahol nápis, ktorý pripomínal vztýčenie sôch za pôsobenia kňaza boha Asklépia Therilaa, syna Heroida (nižšie bol uvedený autorský podpis Attala).

Nápis na základe paleografických čŕt písma datujú do 2. stor. pred Kr. (koniec 2. stor. pred Kr. alebo okolo roku 100 pred Kr.). Attala je zrejme možné stotožniť s rovnomenným sochárom (datovaného do rokov okolo roku 150 pred Kr.), ktorého spomína Pausanias ako autora sochy Apolóna Lykia v Argose.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑   *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 140.
2. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Attalos*
3. 1 2 3 4  Milena Melfi. *I santuari di Asclepio in Grecia*. Roma : L'ERMA di BRETSCHNEIDER, 2007. ISBN 978-88-8265-347-7. S. 237.
4. 1 2 3  Olga Palagia. *Handbook of Greek Sculpture*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2019. ISBN 978-16-1451-353-7. S. 45.
5. ↑  J. J. Pollitt. *The Art of Ancient Greece*. Cambridge : Cambridge University Press, 1990. ISBN 978-05-2127-366-4. S. 121.
6. ↑   *Chronique des fouilles et découvertes archéologiques en Grèce en 1956*. Paris : École franc̜aise d'Athenes, 1957. S. 625.
7. ↑  Christoph Reusser. *Der Fidestempel auf dem Kapitol in Rom und seine Ausstattung*. Roma : L'ERMA di BRETSCHNEIDER, 1993. ISBN 978-88-7062-825-8. S. 109.
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 162.
**Kamil de Lellis** (\* 25. máj 1550, Chieti, Taliansko – † 14. júl 1614, Rím) bol katolícky svätec, kňaz a zakladateľ rádu kamiliánov.

Život
-----

Narodil sa v obci Bucchinico v talianskom regióne Abruzzy. Bojoval v armáde Benátskej republiky proti Turkom. Napokon chcel zanechať vojenského života, ktorý bol márnotratný a vstúpiť ku kapucínom. Pre vážne ochorenie ale nebol prijatý. Počas svojho liečenia v rímskej nemocnici pomáhal ošetrovať tých, ktorí na tom boli ešte horšie než on. Rozhodol sa, že pomoci chorým zasvätí svoj život.

V roku 1582 založil spoločenstvo, ktoré si hovorilo „služobníci nemocných", a ktoré ako svoj znak začalo používať červený kríž. Z tohto spoločenstva neskôr vznikla rehoľná spoločnosť kamiliánov. 

Na Kamila de Lellis mal veľký vplyv sv. Filip Neri. V službe chorým videl službu trpiacemu Kristovi a tejto činnosti nezanechal ani potom, čo bol v roku 1584 vysvätený na kňaza. Zomrel v Ríme 14. júla 1614, svätorečený bol v roku 1746 a v roku 1886 bol prehlásený za patróna chorých a umierajúcich. Liturgická pamiatka sa slávi 14. júla.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kamil de Lellis**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kamil de Lellis na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11894941k
* GND: 118518577
* ISNI: 0000 0001 1024 8163
* LCCN: n81008206
* NK ČR: xx0149968
* VIAF: 35768234
* WorldCat: lccn-n81008206
**Pracovný pohovor** (iné názvy: **pracovné interview**, **prijímací/-ie pohovor/rozhovor/interview** (**pri prijímaní do zamestnania**), **výberový/-é pohovor/rozhovor/interview** (**pri prijímaní do zamestnania**), **osobný/-é pohovor/rozhovor/interview** (**pri prijímaní do zamestnania**), (**prijímací/osobný/výberový**) **pohovor do zamestnania**, **pohovor/rozhovor/interview s uchádzačom o zamestnanie**, **pohovor**, **interview**) je rozhovor, ktorým si zamestnávateľ vyberá nových zamestnancov. Prebieha verbálne formou otázok a odpovedí zo strany zamestnávateľa (resp. jeho predstaviteľa) a/alebo potenciálneho zamestnanca. 

Pracovným pohovorom hodnotí zamestnávateľ alebo jeho predstaviteľovi zamestnanca, ktorý sa uchádza o pracovné miesto v podniku či organizácii. Pre uchádzačov je pritom veľmi dôležité jeho vystupovanie a image. V súčasnosti sa firmy snažia pred prijatím zamestnanca dobre spoznať, pretože vynaložené náklady na administratívu a zacvičenie sa stále zvyšujú. Navyše má vysoká fluktuácia personálu negatívny vplyv na jeho morálku a produktivitu podniku.

Je to najčastejšia metóda výberu pracovníkov v malých a stredných podnikoch alebo na menej dôležité pozície.

Členenie procesu na jednotlivé fázy:

1. *Zahrievacia fáza* - obe strany by sa mali správať uvoľnene. Predstavenie, prejavenie záujmu o miesto (znalostí) a na druhej strane aj o budúceho zamestnanca.
2. *Všeobecné zoznámenie s firmou* - zamestnávateľ oznámi uchádzačovi ciele firmy, dosiahnuté ekonomické úspechy a pod. a sleduje, či má zamestnanec záujem.
3. *Hlavné fázy* - kladú sa všeobecné otázky a sleduje sa verbálne aj neverbálne vystupovanie.
4. \* V tejto fáze sa personalista rozhodne, či zamestnancov prijme alebo nie.
5. \* V zápornom prípade by mal personalista oznámiť uchádzačovi, že sa pre firmu nehodia (napr. že svoje schopnosti môže využiť v inej firme), považuje sa za neslušné, hovoriť vety typu "Ešte sa vám ozveme.", ak ich nemyslíme vážne, a dávať tak uchádzači mylnú šancu.
6. *Bližšie informácie o práci* - o náplni práce, o pracovnom mieste, na čo sa môže dotyčný pripraviť.
7. *Rozlúčka* - dohovorí sa ďalšie stretnutie (ak je potrebné) alebo priamo termín nástupu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku osobní pohovor na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Rue Montmartre
**Rue Montmartre** je ulica v Paríži. Prechádza 1. a 2. obvodom. Je pomenovaná podľa parížskeho kopca Montmartre.

Poloha
------

Ulica začína za kostolom sv. Eustacha na križovatke s ulicami Rue Rambuteau a Rue Montorgueil a končí pri križovatke s Boulevard Montmartre a Boulevard Poissonnière. Ulica je orientovaná z juhu na sever, kde na ňu nadväzuje Rue du Faubourg-Montmartre.

Dejiny
------

Ulica získala svoju trasu okolo roku 1137, kedy Ľudovít VI. vytvoril tržnicu Les Halles. Ulica sa napojila na starú cestu vedúcu z Paríža na Montmartre a stala sa jednou z hlavných ciest v štvrti. Časť ulice, ktorá sa nachádzala vo vnútri mestských hradieb sa nazývala *Rue de la Porte Montmartre* (ulica Montmarterskej brány), ktorá bola v mieste dnešného domu č. 30.

V dome č. 146 na rohu s ulicou *Rue du Croissant* je Café Crescent, kde bol 31. júla 1914 zavraždený Jean Jaurès.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue Montmartre**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue Montmartre na českej Wikipédii.*