recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
PhDr. **Lucia Molnár Satinská**, PhD. (\* 1986, Bratislava) je slovenská jazykovedkyňa, prekladateľka a pracovníčka Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra.

Životopis
---------

Lucia Molnár Satinská sa narodila v Bratislave. Je dcérou herca a komika Júliusa Satinského a jeho druhej manželky Viery.

### Vzdelanie

V rokoch 2005 až 2011 študovala komparatistiku, anglistiku-amerikanistiku a slovakistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Karlovej. V akademickom roku 2009/2010 sa zúčastnila ročného pobytu na Inštitúte Bálinta Balassiho v Budapešti kde študovala hungarológiu.

### Slovenská akadémia vied

V roku 2011 nastúpila do Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied ako interná doktorandka. Jej vedúcim bol Slavomír Ondrejovič. V roku 2015 obhájila svoju dizertačnú prácu *Jazyková situácia a jazyková politika na Slovensku: Bratislava* a stala sa vedúcou oddelenia súčasného jazyka Jazykovedného ústavu Ľ. Štúra. V roku 2018 bolo toto oddelenie premenované na Oddelenie sociálnej lingvistiky.

Podľa profilu na portáli Slovenskej akadémie vied „Medzi jej výskumné témy patrí viacjazyčnosť na Slovensku, jazyková krajina, jazyková politika či rodovo citlivý jazyk. Venuje sa tiež popularizácii jazykovedy, slovenčiny aj maďarčiny a ďalších menšinových jazykov na Slovensku."

Dielo
-----

Molnár Satinská z pozostalosti svojho otca pripravila rozšírené vydanie *Rozprávok uja Klobásu* a knihy *Listy z onoho sveta*, *Expedície*, *Listy Oľge* a *Gundžovníky*. *Gundžovníky*, Satinského časopisy pre švagrov v Spojených štátoch, vyšli dvojzväzkovo v roku 2018. Molnár Satinská bola ich editorkou.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *PhDr. Lucia Molnár Satinská, PhD.* [online]. Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra, [cit. 2019-10-04]. Dostupné online.
2. ↑  GAHÉROVÁ, Vladimíra. Slovenský bulvár sa od Júliusa Satinského má čo učiť. *Pravda* (Bratislava: Perex), 2018-12-26. Dostupné online [cit. 2019-10-04]. ISSN 1336-197X.
3. 1 2 3  REHÁK, Oliver. O auguste ’68, aj o obezite a samovražde otca. Július Satinský v Gundžovníkoch prvýkrát otvára niektoré témy. *Denník N* (Bratislava: N Press), 2018-11-19. Dostupné online [cit. 2019-10-04]. ISSN 1339-844X.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránkach Slovenskej akadémie vied
* Zoznam diel Lucie Molnár Satinskej v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice
* Lucia Satinská: Odhalila som náš tajný vianočný jazyk – rozhovor v Denníku SME (2011)

Autoritné údaje: * GND: 1159650071
* ISNI: 0000000057800173
* LCCN: n2015048135
* NK ČR: jo20181009788
* SNK: 163369
* VIAF: 85894626
* WorldCat: lccn-n2015048135
Mikroskopické zväčšenie ľudskej lupiny
**Lupiny** vznikajú odlupovaním odumretých kožných buniek z pokožky hlavy. Keď kožné bunky odumrú, malé množstvo odlupovania je prirodzené; asi 487 000 buniek/cm2 sa normálne uvoľní po umytí šampónom. Niektorí ľudia však majú nezvyčajne veľké množstvo lupín, buď chronicky alebo v dôsledku určitých spúšťačov až do 800 000 buniek/cm2, čo môže byť sprevádzané sčervenaním a podráždením pokožky hlavy.[chýba zdroj]

Lupiny sú častou chorobou pokožky hlavy, ktorá postihuje takmer polovicu populácie po puberte. Nezáleží na pohlaví a rase. Často sú sprevádzané svrbením. Bolo preukázané, že keratinocyty zohrávajú kľúčovú úlohu v imunitnom systéme proti tvorbe lupín. Rozsah tvorby lupín sa môže meniť v závislosti od sezóny. Často sa zhoršuje v zime. Lupiny sa málokedy vyskytujú pred pubertou, najakútnejšie bývajú vo veku okolo dvadsiatych rokov, a postupne ustupujú s pribúdajúcim vekom. Vo väčšine prípadov lupiny môžu byť liečené špeciálnymi šampónmi. Nie je však známy žiadny liek, ktorý by ich vyliečil natrvalo.

Tí, ktorí sú postihnutí lupinami, môžu zažívať problémy v spoločnosti a rovnako môžu trpieť zníženým sebavedomím. Liečba je preto dôležitá aj z psychologických aj z fyziologických dôvodov.

Príznaky a symptómy
-------------------

Severe dryness of scalp resulting in Dandruff.Typické lupiny.
Príznaky lupín sú svrbenie pokožky hlavy a malé vločky vo vlasoch. Rovnako sa môžu objaviť červené a mastné škvrny na pokožke hlavy.

Príčiny
-------

Lupiny môžu mať niekoľko príčin. Najčastejšou je suchá pokožka hlavy. Nasleduje seboroická dermatitída, zriedkavé alebo príliš časté umývanie hlavy, psoriáza, ekzém, citlivosť na vlasové výrobky, kvasinky a huby.

Odkazy
------

1. ↑  Rapini, Ronald P.; Bolognia, Jean L.; Jorizzo, Joseph L.. *Dermatology: 2-Volume Set*. St. Louis : Mosby, 2007. ISBN 1-4160-2999-0.
2. ↑   DANDRUFF: THE MOST COMMERCIALLY EXPLOITED SKIN DISEASE. *Indian J Dermatol*, 2010, s. 130–134. Dostupné online. DOI: 10.4103/0019-5154.62734. PMID 20606879.
3. ↑   *Mayo Clinic, Dandruff* [online]. Mayo clinic, [cit. 2016-01-08]. Dostupné online.
4. ↑  Turkington, Carol; Dover, Jeffrey S.. *The Encyclopedia of Skin and Skin Disorders*. Third. vyd. [s.l.] : Facts On File, Inc. 2007. Dostupné online. ISBN 0-8160-6403-2. S. 100.
5. ↑   A Practical Guide to Scalp Disorders. *Journal of Investigative Dermatology Symposium Proceedings*, December 2007, s. 10–14. Dostupné online [cit. 2009-02-06]. DOI: 10.1038/sj.jidsymp.5650048.
6. ↑   What Is Dandruff? Learn All About Dandruff. *Medical News Today*. Dostupné online.
7. ↑   *Symptoms and causes - Dandruff - Mayo Clinic* [online].. Dostupné online. (po anglicky)
**Vylok** (ukr. Вилок, maď. Tiszaújlak, rus. Вилок / Vilok) je sídlisko mestského typu v Berehovskom rajóne v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine. Leží na rieke Tisa na 

Súradnice: 48°6′24″S 22°50′15″V﻿ / ﻿48,10667°S 22,83750°V﻿ / 48.10667; 22.83750

hranici s Maďarskom, približne 17 km juhozápadne od mesta Vynohradiv a 21 km juhovýchodne od Berehova. Je tu cestný hraničný priechod Vylok-Tiszabecs; hraničný priechod nie je určený po nákladnú dopravu. 

V roku 2018 mala obec 3227 obyvateľov, pritom ešte v roku 2001 mala 4100 obyvateľov.

Dejiny
------

V minulosti Vylok patril k Rakúsko-Uhorsku, od jeho rozpadu po prvej svetovej vojne v roku 1918 až do roku 1938 bol súčasťou Československa. Za prvej československej republiky tu bol obecný notariát, žandárska stanica a poštový úrad, ktorý v rokoch 1920 až 1929 niesol názov Vulok a v rokoch 1929 až 1938 názov Výlok. V roku 1944 bol Vylok s celou oblasťou pripojený k Ukrajinskej SSR, oficiálne až v roku 1946.

Galéria
-------

* Synagóga vo Vyloku, zničená v rokoch 1965-1966Synagóga vo Vyloku, zničená v rokoch 1965-1966
* Budova banky v roku 1911Budova banky v roku 1911
* Pamätník obetiam stalinskej represiePamätník obetiam stalinskej represie
* Rímskokatolícky kostol sv. HelenyRímskokatolícky kostol sv. Heleny
* Hraničný priechod do Schengenského priestoruHraničný priechod do Schengenského priestoru

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vylok na českej Wikipédii.*
***Cyclemys dentata*** je sladkovodná korytnačka z čeľade Bataguridae.

Opis
----

Karapax má dlhý až 25 cm. Pancier má veľmi plochý a oválny. Pohlavie je obťažné rozlíšiť. Samec má koreň chvosta hrubší. Farba karapaxu dospelých jedincov je hnedá a bez kresby. Farba plastrónu je svetlo až tmavohnedá s tmavými pruhmi na každom štítku. U starších korytnačiek nahrádza pevné spojenie hornej a dolnej časti panciera tkanivo dovoľujúce zaklapnutie pri nebezpečenstve. Hlava aj končatiny majú hnedú farbu a bodky sivej farby. Na hlave má menej výrazné okrové či červenoružové pruhy. Na prstoch má silné a ostré pazúry.

Potrava
-------

Patrí medzi všežravé korytnačky. Živí sa vodnými rastlinami, bezstavovcami a drobnými rybkami. V zajatí je aj mleté mäso, vnútornosti, ryby, hmyz, granuly aj varené vajíčka, sladké ovocie, listy šalátu a púpavy.

Reprodukcia
-----------

Samica kladie väčšinou 2 – 4 vajcia, ktoré majú tvrdú škrupinku a podlhovastý tvar. Vajcia zahrabáva do pôdy, často do piesku. Inkubačná doba trvá 80 dní. Mláďatá majú okraj panciera výrazne zubatý, s tým tiež súvisí meno korytnačky. Mláďatá sú prevažne mäsožravce, všežravcami sa stávajú až postupne, ako rastú. Odchov mláďat nie je častý, ale možný je.

Výskyt
------

Je veľmi prispôsobivá, možno ju nájsť aj vo výškach až 1 000 m n. m. Obýva predovšetkým juhovýchodnú Áziu, a to od územia od Indie až po Vietnam, Indonéziu až Filipíny. Žije hlavne v horských lesoch, v plytkých tôňach, zatopených poliach a lúkach, potokoch s brehmi s hustým rastlinným porastom, ktorý je bohatý na vodný hmyz a ryby. Uprednostňuje stojaté vody. V dospelosti prebýva prevažne vo vode ako väčšina vodných korytnačiek, občas sa slní na brehu.

Referencie
----------

1. 1 2  rybicky.net - Želva zubatá (Želva paprsčitá)
2. 1 2   *zoopraha.cz - Želva zubatá* [online]. [Cit. 2013-10-06]. Dostupné online. Archivované 2012-01-18 z originálu.
3. 1 2  animalsholding.cz - Želva zubatá (Cyclemys dentata)
4. ↑   *ezverimex.eu - Želva zubatá* [online]. [Cit. 2013-10-06]. Dostupné online. Archivované 2013-10-29 z originálu.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cyclemys dentata**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Cyclemys dentata**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Želva zubatá na českej Wikipédii.*
* Asian Turtle Trade Working Group 2000. *Cyclemys dentata*. In: IUCN 2013. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1. Prístup 7. október 2013.
**Priatelia Zeme - SPZ** je neziskové a nezávislé občianske združenie (OZ) pôsobiace od roku 1996, venujúce sa problematike ochrany životného prostredia na Slovensku ale i v globálnom meradle. Zameriava sa predovšetkým na minimalizáciu znečisťovania prostredia odpadmi a toxickými látkami. Okrajovo sa venuje aj podpore udržateľných riešení ďalších ekologických problémov a ich ekonomickým a sociálnym súvislostiam. Snaží sa aktívne brániť činnostiam škodlivých pre ľudí a prírodu.

Náplň práce
-----------

* informovanie a vzdelávanie (informačné kampane, odborné semináre, školenia, prednášky...)
* koncepčné kampane pre zastavovanie škodlivých činností
* pomoc obciam a mestám v znižovaní množstva a rozvoji triedeného zberu odpadov, ich zhodnocovania
* pilotné projekty realizujúce trvalo udržateľné riešenia (napr. triedenie, kompostovanie, recyklácia, znižovanie vzniku odpadov)
* pomoc občanom a samosprávam dotknutým zámermi, ktoré by mohli znečisťovať ich životné prostredie, hájiť ich právo na zdravé prostredie
* výskum, monitoring, vypracovanie odborných analýz
* praktické environmentálne akcie
* práca na legislatívnych zmenách

Medzinárodné zapojenie
----------------------

Najvýznamnejšie členstvo Priateľov Zeme - SPZ v medzinárodnej organizácii predstavuje práca v asociácii environmentálno - sociálnych organizácií Priatelia Zeme Slovensko. Prostredníctvom nej sú členom Friends of the Earth International (FoEI), najväčšej federácie ekologických organizácií na svete, pôsobiacej v 71 krajinách.

Externé odkazy
--------------

* 
* www.nulaodpadu.sk
* www.kompost.sk Archivované 2020-08-14 na Wayback Machine
**Zuzana Mináčová**, rodená Silbersteinová, neskôr Severová (\* 26.9.193126. september 1931, Bratislava) je slovenská fotografka.

Životopis
---------

Narodila sa v rodine židovského lekára v Bratislave. Počas vojny sa rodina skrývala. V trinástich rokoch, v roku 1944 bola aj so svojou o tri roky staršou sestrou na základe udania odvlečená, najprv do zberného tábora v Seredi, potom do koncentračného tábora v Osvienčime. Následne sa so sestrou dostali do pracovného tábora vo Vrchlabí, kde sa v máji 1945 dočkali oslobodenia a mohli sa vrátiť do Bratislavy. Rodičia, ktorí boli počas vojny ukrytí inde, tiež prežili a otec sa po vojne mohol vrátiť k lekárskej profesii.

Rozhodla sa stať fotografkou a tri roky študovala na strednej škole umeleckého priemyslu. Po získaní výučného listu školu opustila a začala pracovať vo filmových ateliéroch v Bratislave. V roku 1951 sa vydala za Jána Mináča, brata spisovateľa Vladimíra Mináča. V roku 1953 sa im narodil syn Ján, ktorý sa stal profesorom matematiky na univerzite v Kanade, a v roku 1961 syn Matej, ktorý sa stal filmovým režisérom.

V roku 1993 sa Zuzana Mináčová odsťahovala zo Slovenska do Prahy, aby unikla nacionalistickým náladám, ktoré jej pripomínali obdobie Tisa.

Dielo
-----

Pravidelne fotografuje na karlovarskom filmovom festivale. Vytvorila celý rad fotografických cyklov (*Čas,* *Čekání,* *Herecké portréty,* *Hra,* *Návštěva,* *Souvislosti,* *Stromy,* *Zastavení na cestě*). V roku 1996 vytvorila knihu portrétov *Rekonstrukce rodinného alba* ako spomienku na svojich príbuzných, z ktorých väčšina zahynula za vojny v koncentračných táboroch. Modelom boli príbuzní a priatelia, ktorí podľa jej spomienok stelesnili príbuzných, po ktorých nezostali dochované žiadne fotografie.

Publikácie
----------

* MINÁČOVÁ, Zuzana. *Rekonstrukce rodinného alba*. [s.l.] : Chemapol Group, 1997. 84 s. Dostupné online. ISBN 978-80-238-1345-6.
* MINÁČOVÁ, Zuzana. *Život fotografky*. Praha : W.I.P, 2013. 254 s. ISBN 978-80-905490-0-5.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  GREŠLOVÁ, Dagmar. *Zuzana Mináčová* [online]. Centropa, [cit. 2021-09-27]. Dostupné online. Archivované 2021-08-25 z originálu.
2. ↑   *,,Cesta ke svobodě" – výstava fotografky Zuzany Mináčové* [online]. praha5.cz, 2019-09-25, [cit. 2021-09-27]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Fotografka Zuzana Mináčová
* Diela autorky v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie
* 13. komnata Zuzany Mináčové (2010)
* Zuzana Mináčová prožila životní příběh jak z filmu Titanic – reportáž Českého rozhlasu (2015)
* Den, kdy z tábora zmizeli strážní. Konec války očima fotografky Zuzany Mináčové – interview Českého rozhlasu (2017)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zuzana Mináčová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 32549
* GND: 188423656
* ISNI: 0000 0000 5813 685X
* NK ČR: jo2002105412
* VIAF: 84136424
* Web umenia: 6705
**Markomanské vojny** sú séria vojen, ktoré prebehli v období vlády rímskeho cisára Marka Aurelia medzi rokmi 166 až 180.

Vojny vyvolali početné kmene Sarmatov, ktoré vpadli zo severu do Rímskej ríše a ktoré nasledovali germánski Markomani a Kvádi. Útočníkom sa podarilo preraziť obranné línie Rimanov v provincii Panónia (dnešné Maďarsko), zničiť dôležité vojenské tábory Vindobona a Carnuntum, vtrhnúť až do severnej Itálie a obkľúčiť mesto Aquileia. Marcus Aurelius ich zahnal späť za Dunaj a v roku 172 začal mohutnú ofenzívu (*expeditio Germanica prima*). Pri hlavnom meste provincie Carnunte (medzi dnešnou Bratislavou a Viedňou) vybudoval pontónový most cez Dunaj a začal trestnú výpravu proti Germánom. Táto výprava prenikla hlboko na ich územie a vo veľkej bitke porazili početnejšiu armádu Sarmatov a Kvádov, s ktorými v roku 175 napokon uzatvorili mierovú zmluvu.

Už o dva roky sa však konflikt zopakoval a Rimania Germánov opäť porazili (*expeditio Germanica secunda*). Na pôvodne germánskom území zostala okupačná armáda o sile 40 000 vojakov a vznikli úvahy o vzniku provincií Marcomannia a Sarmatia na území dnešného Česka a Slovenska. Zámer však prekazila smrť cisára Marka Aurelia v roku 180, po ktorej jeho nástupca, syn Commodus, boje ukončil a uzatvoril s germánskymi kmeňmi mierovú zmluvu, ktorá dočasne obmedzila samostatnosť jednotlivých kmeňov.

Rozmiestnenie germánskych kmeňov v polovici 1. storočia

Fázy markomanských vojen
------------------------

* **1. fáza (165/6 – 171/172)** – útok barbarských kmeňov na Rímsku ríšu – konflikty sa odohrávali prevažne na území ríše
* **2. fáza (171/172 – 174)** – obrat situácie – ofenzíva rímskej armády na najsilnejšie kmene (Kvádov, Markomanov a sarmatských Jazygov)
	+ v roku 172 rímske vojsko prvýkrát prekročilo Dunaj a porazilo Kvádov, o rok neskôr i Markomanov
* **3. fáza (175 – 179/180)** – po krátkom mieri opätovné boje, po smrti Marka Aurelia uzavrel jeho syn a nástupca Commodus s Germánmi mier
	+ pri obnovení bojov v roku 177 sa vojsko pohybovalo hlboko na území protivníkov a z tejto doby (zima 179/180) pochádza i známy Rímsky nápis v Trenčíne

Prvé dve fázy bývajú označované ako **prvá markomanská vojna**, tretia fáza ako **druhá markomanská vojna**.

Dohra
-----

Vojna odhalila slabiny severnej hranice Rímskej ríše a následne bola polovica rímskych légií (16 z celkového počtu 33) dislokovaná pozdĺž Dunaja a Rýna. Pre germánske kmene, hoci boli zadržané a porazené, predstavovali markomanské vojny len predohru veľkých invázií, ktoré napokon celkom rozložili a spôsobili zánik Západorímskej ríše v 4. a 5. storočí.

Pozri aj
--------

* Dácke vojny
* Limes Romanus
* Markomani
* Marobud

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Markomanské války na českej Wikipédii.*
Zemiakový šalát s octovým dresingom
Majonézový zemiakový šalát so zeleninou
Severonemecký zemiakový šalát
**Zemiakový šalát** je druh jedlakonzumovaný v mnohých krajinách sveta, napríklad v Nemecku, Spojených štátoch amerických, Poľsku, Rusku, Spojenom kráľovstve a tiež v Česku a na Slovensku.

Varianty
--------

* Šalát s octovým dresingom
* Šalát so slaninou, sardelami alebo horčicou.
* Šalát s čerstvým bylinkovým alebo kôprovým dresingom a/alebo uhorky, kapary a iné korenie.
* Šalát s majonézou, jogurtom alebo kyslou smotanou
* Šalát so surovou cibuľou, varenou cibuľou alebo nakladanými cibuľkami.
* Šalát s natvrdo uvarenými vajciami (kombinácia zemiakového a vajíčkového šalátu)
* Šalát so šunkou, nakladanými uhorkami, kukuricou, natvrdo uvarenými vajciami a paradajkou (vo Francúzsku známy ako *salade piémontaise*)
* Šalát za tepla – viedeňský zemiakový šalát.
* Staročeský šalát – receptúra Marie Janků-Sandtnerovej
* Moravský šalát – variácia viedenského šalátu

Zemiakový šalát môže byť podávaný studený alebo aj za tepla. Zemiakové šaláty pripravované na juhu Nemecka a v Rakúsku sú často teplé alebo dokonca horúce, niekedy sú podávané pri izbovej teplote. V USA a severnom Nemecku sa bežne podáva chladený, podobne ako v Česku a na Slovensku. Je tiež populárny u kuchárov pri príprave jedla pre veľké množstvo ľudí, pretože sa jednoducho pripravuje vo veľkom množstve, vyžaduje len lacné prísady a môže byť pripravený v predstihu a uchovaný v chlade, dokiaľ nie je potrebný.

Zemiakový šalát bez majonézy zo Slovenska
### Typický český a slovenský zemiakový šalát

Skladá sa prevažne z uvarených zemiakov, ku ktorým sa pridávajú najčastejšie kyslé uhorky, vajíčka uvarené natvrdo, mrkva, petržlen, zeler, cibuľa, majonéza. Majonézu je možné zhotoviť doma, množstvo ľudí však používa kupovanú. V niektorých rodinách sa pridáva aj zelený hrášok, jogurt či jemná saláma a ďalšie ingrediencie. Jednotlivé komponenty sa nakrájajú na drobno alebo cez špeciálne sitko pretlačia na kocky, ktoré sa potom spoločne premiešajú. Je vhodné šalát osoliť, okoreniť alebo pridať aj iné korenie.[chýba zdroj]

Šalát sa podáva za studena, zvyčajne s kaprom, rezňom či vínnou klobásou.

### Tradícia zemiakového šalátu v Česku a na Slovensku

Zemiakový šalát s majonézou je v Česku a na Slovensku tradičným štedrovečerným jedlom, táto tradícia však nie je stará. Recepty na štedrovečernú večeru s vyprážaným kaprom a zemiakovým šalátom s majonézou sa v českej tlači objavovali od 30. rokov 20. storočia. V 40. rokoch 20. storočia už bol zemiakový šalát považovaný za bežnú súčasť modernej štedrovečernej večere.

Pozri aj
--------

* vlašský šalát

Referencie
----------

1. ↑  PAVLOVSKÁ, B.. Štědrovečerní večeře/Bamborový salát s majonesou. *Měsíc*, čís. 12/1932. Dostupné online [cit. 2020-12-23]. (po česky)
2. ↑  FIALOVÁ, J.. Vánoční stůl. *Vlasta*, 1949-12-22, s. 16. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bramborový salát na českej Wikipédii.*
Miesto pre 12 člennú porotu (vzadu) na americkom súde v Nebraske
**Porotný súd** je súd znižujúci alebo vylučujúci vplyv sudcov z povolania a naopak zapájajúci do rozhodovania zbor laikov (nazývaných **(súdni) porotcovia, (súdna) porota** alebo najmä vo vzťahu k angloamerickej oblasti **jury**). 

Dnes sa porotné súdy stále vyskytujú v mnohých krajinách: napr. v USA, Francúzsku, Rusku, Rakúsku (nie v Nemecku).

Slovensko
---------

Na Slovensku (t. j. v Uhorsku a neskôr v Česko-Slovensku) porotné súdy existovali od roku 1867 do roku 1948 (okrem obdobia prvej slovenskej republiky, presnejšie 1940 – 1946).

Na Slovensku úlohu poroty čiastočne preberajú prísediaci.

USA
---

V USA sa porota nazýva jury. Porota (jury) je v americkom práve *určitý počet mužov a žien vybraných podľa zákona, ktorí zložili prísahu, na účely vyšetrovania určitých skutkových otázok a vyhlasovania pravdy na základe dôkazov, ktoré im boli predložené*. Porotný súd ("jury trial") je *súdne konanie o veci alebo prípade pred porotou na rozdiel od procesu pred sudcom*.

Porota sa skladá sa z 12 ľudí, ktorí spadajú pod jurisdikciu daného súdu a účasť v porote je pre nich za bežnej situácie nutná, nakoľko sa to považuje za občiansku povinnosť. Kandidátov na porotu si vyberá náhodným spôsobom súd, a to písomným predvolaním. Z kandidátov sa do členov poroty dostávajú občania, ktorých navrhnú obe strany konania (prokurátor i obhajca obžalovaného) pred súdom a sudca ich v tejto pozícii potvrdí. Pravidelne sa vyberajú aj 1 – 2 náhradníci. Daná porota si volí svojho predsedu, ktorý vystupuje v jej mene a číta záverečné jednomyseľné rozhodnutie o vine či nevine, za ktoré porotcovia hlasujú vždy tajne (aj niekoľkonásobne).

Referencie
----------

1. ↑  porotné súdy. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok IV. N – Q. Bratislava : Veda, 1980. 600 s. S. 439.
2. ↑  Heslá jury, jury trial in: Black's Law Dictionary, 1990

Pozri aj
--------

* sudca
* prokurátor
* advokát

zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jury na anglickej Wikipédii.*
**Riverside Stadium** je futbalový štadión v Middlesbrough v Anglicku, ktorý je domovom futbalového klubu Middlesbrough od jeho otvorenia v roku 1995. Jeho súčasná kapacita je 34 742 divákov. V prípade potreby má klub vydané predbežné stavebné povolenie na rozšírenie kapacity štadióna na 42 000 divákov.

História
--------

Štadión bol postavený ako náhrada za Ayresome Park. Taylorová správa vyžadovala, aby všetky futbalové štadióny v dvoch najvyšších futbalových divíziách boli výlučne len na sedenie. Táto zmena by pre klub znamenala, že kapacita Ayresome Parku by dosahovala len niečo vyše 20 000 miest na sedenie a to bolo pre klub nepostačujúce. Predstavitelia klubu sa preto rozhodli postaviť nový štadión.

Nový štadión s kapacitou 30 000 miest postavila spoločnosť Taylor Woodrow Construction za 16 miliónov libier. Práce na novom štadióne začali na jeseň 1994 a ýstavba trvala približne deväť mesiacov. Názov štadióna vybrali fanúšikovia klubu po hlasovaní počas posledného odohraného zápasu v Ayresome Parku. Ďalšie možnosti pre nový názov štadióna boli *Middlehaven Stadium*, *Erimus Stadium* a *Teesside Stadium*. 

Štadión sa pri prvotnom otvorení volal Cellnet Riverside Stadium (a neskôr BT Cellnet Riverside Stadium) a to z dôvodu sponzorskej zmluvy so spoločnosťou Cellnet vo výške 3 milióny libier. Sponzorská zmluva vypršala po sezóne 2001/2002.

26. augusta 1995 sa na štadióne odohral prvý zápas. Middlesbrough na štadióne privítal Chelsea. Zápas sledovalo 28 286 divákov. Middlesbrough zápas vyhral 2:0, pričom Craig Hignett získal tú česť streliť vôbec prvý gól na štadióne. Ich prvá sezóna na ich novom štadióne bola zároveň ich prvým návratom do Premier League po postupe v dvoch predchádzajúcich sezónach.

24. apríla 2012 bolo oznámené, že štadión bude hostiť verejný prípravný zápas olympijského futbalového tímu Veľkej Británie pred olympijskými hrami v Londýne 2012 proti Brazílii. Futbalové hviezdy vrátane Ryana Giggsa, Craiga Bellamyho, Thiaga Silvu, Neymara, Lucasa Mouru a Hulka sa predstavili v tomto zápase, v ktorom Brazília deklasovala Veľkú Britániu a vyhrala 2:0.

Rekordy
-------

* Rekordná účasť (všetky tímy): 35 000 divákov na zápase Anglicko vs. Slovensko, 11. júna 2003, (kvalifikácia na Euro 2004 )
* Rekordná účasť (Middlesbrough): 34 836 vs. Norwich City, 28. decembra 2004 (FA Premier League )

Referencie
----------

1. ↑   *Middlesbrough* [online].. Dostupné online.
2. ↑  BROWN, Mike. *Riverside Stadium's new capacity confirmed after Boro's relegation to Championship* [online]. 8 July 2017. Dostupné online.
3. ↑   *The Riverside Stadium Info* [online]. Middlesbrough F.C.. Dostupné online. Archivované 2014-02-26 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Riverside Stadium**

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Futbalový portálArchitektonický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Riverside Stadium na anglickej Wikipédii.*
**Željko Komšić** (\* 20. január 1964) je politikom v Bosne a Hercegovine. 1. októbra 2006 bol zvolený ako zástupca Chorvátov na štvorročné obdobie do Predsedníctva Bosny a Hercegoviny. 3. októbra 2010 bol zvolený do tejto funkcie znovu.

Študoval na univerzite v Sarajeve a neskôr na Diplomatickej škole Edmunda A. Walsha pri Georgetown University vo Washingtone. V priebehu bosnianskej vojny slúžil Komšić v Armáde Republiky Bosna a Hercegovina a dostal Zlatú ľaliu - najvyššie vojenské vyznamenanie udeľované bosniansku vládou. Po vojne vstúpil do politiky ako primátor Sarajeva, potom pracoval ako veľvyslanec Bosny a Hercegoviny vo Juhoslovanskej zväzovej republike a dvakrát ako starosta mestskej časti Novo Sarajevo.

Profesiou je právnik, je predsedom strany Demokratska fronta.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Željko Komšić**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web Željko Komšiće Archivované 2012-06-25 na Wayback Machine
* Oficiálne blog Željko Komšiće
* Profil Željko Komšiće na Southeast European Times.com
* Profily bosnianskeho Predsedníctva

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Željko Komšić na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 2237 5305
* VIAF: 305725814
**Jacques Lucien Jean Delors** ( 20. júl 1925, Paríž, Francúzsko -27. december 2023 ) je francúzsky ekonóm a politik, ôsmy predseda Európskej komisie a prvý človek, ktorý v tejto pozícii zotrval tri funkčné obdobia. Je otcom Martiny Aubryovej, bývalej prvej tajomníčky (predsedníčky) Socialistickej strany Francúzska.

Delorsova komisia
-----------------

Delors sa stal predsedom Európskej komisie v januári 1985. Počas svojho predsedníctva dozeral na dôležité rozpočtové reformy a položil základ pre vytvorenie jednotného trhu, ktorý nadobudol účinnosť 1. januára 1993. Bol zástancom menovej a hospodárskej únie.

Na jeseň 1988 upovedomil britský Kongres obchodného zväzu, že Európska komisia bude vyvíjať tlak na vlády aby vytvorili pro-zamestnaneckú legislatívu. Reakcia britskej predsedníčky vlády Margaret Thatcherovej z 20. septembra 1988 bola, že nebojovala za väčšiu suverenitu štátu na to, aby nejaký bruselský superštát suverenitu upieral. Tento vývoj hral kľúčovú rolu v domácej politike Spojeného kráľovstva; na začiatku 80. rokov 20. storočia množstvo labouristov vystupovalo proti Európskym spoločenstvám, zatiaľ čo konzervatívci Harolda Macmillana a Edwarda Heatha sa chceli ku Spoločenstvám pripojiť. Po roku 1988 sa konzervatívci rozdelili v názoroch a konzervatívci s Thatcherovou na čele boli proti hlbšej integrácii.

Krátko pred Thatcherovej zosadením tak Delors trpel britský euroskepticizmus.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jacques Delors**

Autoritné údaje: * BnF: 11899417j
* GND: 119099993
* ISNI: 0000000109151006
* LCCN: n85315383
* NK ČR: jn19990001708
* VIAF: 73852319
* WorldCat: lccn-n85315383
Pamätná tabuľa a busta Karola Brančíka na Farskej ulici 2 v Trenčíne
MUDr. **Karol Brančík** (\* 13. marec 1842, Stará Bystrica, Slovensko – † 18. november 1915, Trenčín, Slovensko) bol významný slovenský entomológ, lekár, múzejník, zoológ, malakozoológ a botanik.

 Rodina
-------

* otec Karol Brančík
* matka Emília rod. Höfflerová

Životopis
---------

Gymnázium navštevoval v Žiline a Českom Těšíne, neskôr evanjelické lýceum v Bratislave a v Šoproni, kde v roku 1862 maturoval. Pokračoval v štúdiu medicíny na univerzite vo Viedni, na Karlovej univerzite v Prahe a v Štýrskom Hradci, kde bol 23. januára roku 1872 promovaný na doktora medicíny. 

V roku 1873 sa stal praktickým lekárom v Beckove a od roku 1874 až do smrti pracoval ako okresný lekár v Trenčíne. V roku 1878 sa stal riaditeľom župnej nemocnice. Od roku 1879 pôsobil ako hlavný župný lekár a od roku 1904 tiež ako súdny lekár. Roku 1904 bol tiež menovaný za kráľovského radcu a stal sa aj členom mestského zastupiteľstva v Trenčíne.

MUDr. Karol Brančík bol zakladateľom, od roku 1877 tajomníkom, od roku 1881 podpredsedom a od roku 1886 predsedom Prírodovedného spolku župy Trenčianskej. Sám redigoval ročenky tohto spolku. V roku 1912 založil v Trenčíne Múzeum, ktoré vydávalo vlastný časopis, v ktorom Karol Brančík publikoval svoje odborné, prevažne entomologické, ale i iné práce. Zároveň bol aj riaditeľom tohto múzea – v rokoch 1912 – 1915. MUDr. Karol Brančík sa svojou mimoriadnou bádateľskou usilovnosťou a zanietenosťou zaradil medzi uznávaných entomológov nielen na Slovensku, ale aj v zahraničí. Niektoré jeho práce mali význam i pre svetovú entomológiu. Publikoval hlavne články s entomologickou problematikou, ktorých celkove napísal asi 70. Z týchto článkov viac ako polovica sa zaoberala územím Slovenska, ale predovšetkým územím Trenčianskej župy. 

Karol Brančík zomrel v Trenčíne, kde je i pochovaný.

Dielo v elektronickej podobe
----------------------------

* *A Trencsén megyei : Természettudományi egylet évkönyve.* Trencsén: Skarnitzl X. Ferencznél, 1878. 44 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* BUJNÁK, Pavel, ed. : 1932, *Slovenský náučný slovník*. I. Príručná encyklopédia vedomostí v troch dieloch. Litevna, Bratislava-Praha: (heslo:Brancsik, Károly , p. 110).
* Kolektív: 1977, *Encyklopédia Slovenska* I. zväzok (A - D). Veda, Bratislava, p. 232 - 233.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karol Brančík**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Stará Bystrica; pokrstený ako Carolus Josephus Brantsik

Autoritné údaje: * BnF: 156092118
* GND: 140648623
* ISNI: 000000007699169X
* NK ČR: xx0112310
* PIM: PIM78984
* VIAF: 107491233
**Hrachová** je zaniknutá osada alebo usadlosť medzi obcami Dobrá a Opatová.

História
--------

Po prvýkrát spomína v listine z roku 1324 ako *Hrahó*. V roku 1338 sa pri ohraničovaní majetku Dobrašov (dnes súčasť Motešíc) spomína ako majetok Kláštora Skalka pod názvom Skala Hrachovina (*via de Harohauia*). V období Matúša Čáka bolo opátstvo na Skalke obsadené jeho prívržencami. Miestny opát Štefan bol v službách Matúša Čáka, ktorý povolil majetok opátstva rozšíriť aj na ľavom brehu Váhu. Matúš Čák všetkých šľachticov, ktorý sa mu nepodrobili tvrdo sankcionoval a zabavoval ich majetky, tie následne prideľoval svojim obľúbencom. Takto prívrženci Matúša Čáka zabrali aj majetky Mikuláša, syna Pavla Šimonyho, ktorým patrila aj Hrachová (*possesssio Arahna*). V tomto období sa stala súčasťou opátstva Skalka.
Po smrti Matúša Čáka došlo k revízii šľachtických a cirkevných majetkov, ktorú zaviedol nový uhorský kráľ Karol Róbert. Dňa 1. októbra 1358 na palatínskom súdnom zhromaždení v Topoľčanoch požiadal Mikuláš, syn Pavla Šimonyho o prinavrátenie zabratého majetku. 20. novembra 1358 sa uskutočnilo opätovné vytýčenie hraníc majetku Hrachová (*Hrahua*) v prítomnosti zemana Juraja, syna Petra z Motešíc, ktorý zastupoval palatína, a tiež v prítomnosti kanonika Jána, ktorý zastupoval Nitriansku kapitulu. Proti uvedeniu Mikuláša do majetku protestoval opát Ján zo Skaly. Spor pokračoval aj na ďalšom stretnutí pred palatínom v januári 1359. Hrachová pravdepodobne zanikla okolo roku 1430, kedy blízku Dobrú pustošili husitské vojská.

Zmienky o kostole
-----------------

Podľa kanonickej vizitácie z roku 1829 je známe, že v Opatovskej doline sa v lokalite Hrachová nachádzali pozostatky kostola. Jeho dĺžka bola 11 siah (cca 20,9 m) a 3,5 siahy. Kostol bol postavený na vyvýšenom mieste. Vizitácia tiež zaznamenáva, že neďaleko sa nachádzalo miesto nazývané *Mníšek*, ďalej sa spomína prevoz zvonov z kostola v Hrachovej do kostola v Opatovej.

Referencie
----------

1. ↑  Ďurčo Marek,Kanonická vizitácia z roku 1829,Trstená 2012

Externé odkazy
--------------

Časť článku sa zaoberá Hrachovou[nefunkčný odkaz]
Súradnice: 48°54′07″S 18°06′42″V﻿ / ﻿48,901838°S 18,111563°V﻿ / 48.901838; 18.111563
Tesla Model 3
**Tesla Model 3** je štvrtým produkčným elektromobilom automobilky Tesla Motors. Prvá predprodukčná verzia bola predstavená 31. marca 2016. Jedná sa o elektromobil nižšej strednej triedy, tzv. "kompakt". Karoséria je typu sedan.

Cena základnej verzie Modelu 3 je 40 990 € bez DPH. Túto cenu si bolo možné znížiť o štátnu dotáciu vo výške 8 000 €, avšak iba ak celková kúpna cena nepresiahla 50 000 € s DPH. Tento limit bolo možné splniť iba so základnou verziou s dojazdom 448 kilometrov a pohonom zadných kolies. Akceleráciu z 0 na 100 km/h zvládne Model 3 pod 5,6 sekúnd. V základe nechýba bohatá bezpečnostná výbava.

Rezervácia
----------

Napriek tomu, že bol predstavený iba prototyp, Model 3 si rezervovalo približne 400 000 záujemcov. Rezerváciu je možné uskutočniť prostredníctvom web stránky spoločnosti Tesla Motors. Rezervačný poplatok je 1 000 €. Rezervácia je nezáväzná a rezervačný poplatok je vratný v plnej výške.

Uvedenie na trh
---------------

Výroba Tesly Model 3 by sa mala spustiť v druhej polovici roku 2017.Prvé elektromobily sa začali dodávať koncom roka 2017.

Verzie Tesla Model 3
--------------------

V priebehu ďalšieho obdobia od spustenia predaja prvej verzie Tesla Model 3 boli predstavené aj ďalšie verzie, ktoré sa technologicky posúvajú ďalej a prinášajú viaceré vylepšenia. Tie zvyšujú komfort, no predovšetkým efektivitu a dojazd. Automobilka Tesla ho pravidelne navyšovala.

Aktuálna verzia **Tesla Model 3 Standard Range** ponúka dojazd 448 kilometrov WLTP. Elektromotor je osadený na zadnej náprave a vozidlo dokáže zrýchliť z 0 na 100 km/h už za 5,6 sekundy. Maximálna rýchlosť je 225 km/h. 

Verzia **Tesla Model 3 Long Range**, teda s dlhým dojazdom, ponúka dojazd až 580 kilometrov WLTP. Elektrický motor má osadený na oboch nápravách, čo zvyšuje výkon a zrýchlenie. Maximálna rýchlosť je 233 km/h a zrýchlenie z 0 na 100 km/h dokáže za 4,4 sekundy. 

Najvyššia verzia **Tesla Model 3 Performance** je zameraná na výkon, preto ponúka o niečo menší dojazd na úkor vyššieho výkonu. Normovaný WLTP dojazd je preto 567 kilometrov, no maximálna rýchlosť až 261 km/h a zrýchlenie z 0 na 100 km/h zvláda za 3,3 sekundy.

Referencie
----------

1. ↑  CHABADA, Michal. *Dotácie na elektromobil a plug-in hybrid 2019: Odpovede na otázky* [online]. MojElektromobil.sk, 2019-11-18, [cit. 2021-02-15]. Dostupné online.
2. ↑  BAKŠA, Juraj. *Tesla Model 3 - všetky známe informácie* [online].. Dostupné online.
3. ↑  KUNÍK, Tomáš. *Tesla Model 3 (2021) je drahší o 1 500 eur, vyššia cena sa dotkla aj Slovenska* [online]. MojElektromobil.sk, 2020-10-31, [cit. 2021-02-15]. Dostupné online.
Záber z družice - vidno aj Aljašku a východnú Sibír
**Beringov prieliv** je pás mora, ktorý sa nachádza medzi najvýchodnejším bodom Ázie - Dežňovovým mysom a najzápadnejším bodom Ameriky - Mysom Princa Waleského. Je široký asi 88 kilometrov a hlboký 30-50 metrov. V strede úžiny ležia Diomedove ostrovy, ktoré pretína medzinárodná hranica (väčší z dvoch ostrovov patrí Rusku, menší Spojeným štátom). 

Nazvali ho podľa Vitusa Beringa, ruského objaviteľa dánskeho pôvodu, ktorý prešiel cez prieliv v roku 1728.

Sú návrhy na postavenie mostu cez Beringov prieliv medzi Aljaškou a Sibírou. Most by sa mal nazývať Medzikontinentálny most mieru.

V ľadových dobách spájala Sibír a Aljašku súš, ktorá sa nazývala *Beringov most* alebo Beringia. Spôsobil to pokles hladiny mora v tom období.

| * z
* d
* u
Severný ľadový oceán |
| --- |
| Moria | 
* Barentsovo more
* Beaufortovo more
* Biele more
* Čukotské more
* Grónske more
* Karské more
* Lincolnovo more
* More Laptevovcov
* Pečorské more
* Východosibírske more

 | mapa Severného ľadového oceánu |
| Zálivy | 
* Baffinov záliv
* Dvinský záliv
* Hudsonov záliv
* Jamesova zátoka
* Kandalakšský záliv
* Onežský záliv

 |
| Prielivy | 
* Beringov prieliv
* Hudsonov prieliv
* Karské vráta

 |
| Prúdy | 
* Golfský prúd

 |
**Čierny močiar** je potok v dolnom Šariši, v južnej časti okresu Sabinov. Je to pravostranný prítok Slavkovského potoka, meria 6 km a je tokom VII. rádu.

Pramení v pohorí Bachureň na juhozápadnom svahu vrchu Bachureň (1 081,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 960 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv na severozápad, potom sa stáča na západ a sprava priberá dva prítoky z lokality Na hole. Následne vytvára oblúk ohnutý na juh, zľava priberá svoj najdlhší prítok (1,4 km) zo západného svahu Magury (1 063,9 m n. m.) a sprava prítok z južného svahu Žliabkov (1 028,0 m n. m.). Ďalej preteká rovnomennou dolinou viac-menej západným smerom, vytvára vodopády Starý mlyn a postupne priberá viaceré krátke prítoky: zľava zo severozápadného svahu Bučiny (956,7 m n. m.), sprava z juhozápadného svahu Žliabkov a dva prítoky z lokality Gliarová a opäť zľava prítok zo severoseverozápadného svahu Ostrého vrchu (863,3 m n. m.). Následne sa stáča na severozápad, vstupuje do Levočských vrchov, do podcelku Levočské planiny a preteká obcou Nižný Slavkov. Priamo v obci sa v nadmorskej výške cca 505 m n. m. vlieva do Slavkovského potoka.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Slavkovského potoka (Torysa)** |
| --- |
| *Slavkovský potok* → *Torysa* → *Hornád* → *Slaná* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Antalov potok · Čierny močiar · Kunišovský potok · Michalička · Podhorský potok · Rovinka · **Slavkovský potok** · Strieborný potok · Vysocký potok · Zubrík |
Predpokladaná rozloha Beringie, počas ľadovej doby wisconsin.
**Beringia** je označenie zaniknutej pevniny v oblasti dnešného Beringovho prielivu, ktorá v dobe ľadovej pred 20 000 rokmi spájala Áziu so Severnou Amerikou..

Vtedy bola veľká časť morskej vody viazaná vo forme ľadu, takže hladina svetového oceánu bola podstatne nižšie ako dnes. Po tomto suchozemskom moste teda mohli migrovať živočíchy, ktoré by sa dnes cez vodu nedostali. Tým sa vysvetľuje, že sa z Ameriky rozšírili kone, ktoré do tej doby v Starom svete nežili. Z Ázie sa zase do Ameriky dostali prví ľudia, ako dokázal Aleš Hrdlička[chýba zdroj] (aj keď dnešní vedci pripúšťajú, že Amerika mohla byť čiastočne osídlená aj cez Polynéziu alebo severný Atlantik).

Referencie
----------

1. ↑   *Beringia* [online]. The Canadian Encyclopedia, [cit. 2010-10-19]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Beringia**

Externé odkazy
--------------

* National Park Service U.S. Department of the Interior: Bering Land Bridge, (po anglicky)
* Prehistoric Beringia Archivované 2008-12-25 na Wayback Machine, (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Beringie na českej Wikipédii.*
**Giovanni Pierluigi da Palestrina** (\* okolo februára 1525, Palestrina – 2. február 1594, Rím) bol taliansky hudobný skladateľ a organista.

Po ukončení štúdia (1544) pôsobil ako organista v Palestrine. Pravdepodobne roku 1546 začal pôsobiť v Ríme, kde v niekoľkých chrámoch robil organistu až do roku 1550. Roku 1550, kedy sa pápežom stal Július III. bol vymenovaný za maestro di cappella Cappella Gulia v Ríme, kde sa začal venovať skladateľskej činnosti. Od roku 1555 pôsobil v bazilike svätého Jána v Lateráne a od roku 1561 v bazilike Santa Maria Maggiore.

Roku 1577 ho pápež Gregor XIII. poveril reformovať Gregoriánsky chorál podľa pravidiel Tridentského koncilu.

Tak ako väčšina stredovekých skladateľov aj on získal hudobné vzdelanie v chlapčenskom cirkevnom zbore. Už ako dvanásťročný spieval v treťom najvýznamnejšom rímskom kostole — v chráme Santa Maria Maggiore. Pracoval ako hudobník v službách pápeža, preto väčšinu jeho diela tvoria chrámové skladby. Pre nás už stratili pôvodný účel a počúvame ich rovnako ako vtedajšie svetské skladby, zaznievajú na koncertoch vo svetských sálach. Obdivujeme v nich nádherné súznenie viachlasu, krásu talianskej melodiky a hĺbku citov, ktoré vyjadrujú. Keď sa do Palestrinových skladieb započúva odborník, obdivuje aj majstrovstvo vedenia jednotlivých hlasov, ich kontrapunktickú techniku a výstavbu.

Dielo

Vo svojom diele spojil hudobné myšlienky, ktoré boli populárne v Ríme s tzv. holandskou hudobnou školou, a tým vlastne vytvoril štýl, ktorý sa nazýva po ňom palestrinovský štýl, alebo a capella (teda spev bez sprievodu hudobných nástrojov). Jeho skladby sú charakteristické pokojom a vyváženosťou. To z nich aj vďaka prispôsobeniu rytmu latinčine urobilo vzor katolíckej chrámovej hudby na dlhú dobu. 

Rozsah jeho diela je obrovský, zložil 158 omší, 250 motet, 68 ofertórií, 74 hymnov a 140 madrigalov.

Palestrina skomponoval okolo 950 skladieb, predovšetkým omše a motetá, štvor-, päť-, osem- i dvanásťhlasé. Najznámejšia jeho skladba je Missa papae Marcelli, omša venovaná pápežovi Marcellovi, a cyklus motet Pieseň piesní.

Najznámejšie diela
------------------

* Missa papae Marcelli, omša; z tejto omše vychádza aj opera Palestrina od Hansa Pfitznera
* Missa viri Galilaei
* Stabat Mater

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Giovanni Pierluigi da Palestrina**

Autoritné údaje: * BnF: 13898203b
* GND: 118818686
* ISNI: 0000 0001 2143 6012
* LCCN: n50051776
* NK ČR: jn20000604332
* VIAF: 92280854
* WorldCat: lccn-n50051776
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny
**David Jonathan Gross** (\* 19. február 1941, Washington D.C. USA) je americký fyzik a strunový teoretik. 

Spolu s Frankom Wilczekom a Davidom Politzerom bol v roku 2004 ocenený Nobelovou cenou za fyziku za ich objav asymptotickej voľnosti kvarkov.

Životopis
---------

V roku 1973 pracoval ako mladý, 31-ročný profesor fyziky na Princetonskej univerzite. Spolu so svojím prvým, 21-ročným postgraduálnym študentom Frankom Wilczekom objavili asymptotickú voľnosť, podľa ktorej sa sila silnej interakcie medzi farebnými kvarkami zoslabuje až k nule, ak sa kvarky k sebe približujú. Veľmi blízke kvarky sa chovajú ako voľné častice. Tento výpočet, ktorý nezávisle vykonal aj David Politzer na Harvardovej univerzite, bol kľúčovým pre rozvoj kvantovej chromodynamiky, teda teórie interakcií medzi kvarkami.

Gross s Jeffom Harveyom, Emilom Martincom a Ryanom Rohmom (štvorica prezývaná *Princetonské sláčikové kvarteto*) tiež v roku 1985 formulovali heterotickú teóriu strún.

Získal bakalársky a magisterský titul na Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme. Doktorát PhD mu udelila Kalifornská univerzita v Berkeley v roku 1966. Na Harvarde pracoval ako Junior Fellow, aby potom prešiel na Princetonskú univerzitu, kde bol profesorom do roku 1997. Medzi Grossovými oceneniami nájdeme štipendium MacArthurovej nadácie z roku 1987, Diracovu medailu z roku 1988. V súčasnej dobe je Gross riaditeľom Kavliho inštitútu pre teoretickú fyziku (KITP) v kalifornskej Santa Barbare, kde zároveň drží Gluckove predsedníctvo medzi teoretickými fyzikmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **David Jonathan Gross**

Externé odkazy
--------------

* Nobelova cena 2004
* Grossova stránka v Kavliho inštitúte Archivované 2007-10-10 na Wayback Machine
* Vedecké články[nefunkčný odkaz] Davida Grossa (databáza SLACu)
* Správa BBC o Nobelovej cene

  


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku |
| --- |
| 
* Cornell, Ketterle, Wieman (2001)
* Davis, Košiba, Giacconi (2002)
* Abrikosov, Ginzburg, Leggett (2003)
* Gross, Politzer, Wilczek (2004)
* Glauber, Hall, Hänsch (2005)
* Mather, Smoot (2006)
* Fert, Grünberg (2007)
* Nambu, Kobajaši, Masukawa (2008)
* Kao, Boyle, Smith (2009)
* Gejm, Novoselov (2010)
* Perlmutter / Riess / Schmidt (2011)
* Haroche / Wineland (2012)
* Englert / Higgs (2013)
* Akasaki / Amano / Nakamura (2014)
* Kadžita / McDonald (2015)
* Thouless / Haldane / Kosterlitz (2016)
* Weiss / Barish / Thorne (2017)
* Ashkin / Mourou / Stricklandová (2018)
* Peebles / Mayor / Queloz (2019)
* Penrose / Genzel / Ghezová (2020)
* Manabe / Hasselmann / Parisi (2021)
* Aspect / Clauser / Zeilinger (2022)
* Pierre Agostini / Ferenc Krausz / Anne L'Huillierová (2023)

 |
| 
* 1901 – 1925
* 1926 – 1950
* 1951 – 1975
* 1976 – 2000
* **2001 – 2025**

 |

Autoritné údaje: * BnF: 17088171h
* GND: 1052439292
* Google Scholar: kCLMkbAAAAAJ
* ISNI: 0000 0001 1497 7611
* LCCN: n85346180
* NK ČR: js20051114006
* ORCID: 0000-0002-1485-7107
* VIAF: 70389811
* WorldCat: lccn-n85346180
**Čičkovský potok** je potok v Above, na území mesta Košice, kde preteká okresmi Košice I a Košice II. Je to ľavostranný prítok Myslavského potoka, meria 5 km a je tokom VI. rádu.

Pramení vo východnom výbežku Volovských vrchov, na okraji podcelku Kojšovská hoľa, juhozápadne od Bankova v lokalite Košický les, v nadmorskej výške približne 400 m n. m. Od prameňa tečie spočiatku juhojuhovýchodným smerom, vteká do Košickej kotliny, do podcelku Medzevská pahorkatina a sprava priberá krátky prítok z lokality Čierne. Následne tečie prechodne juhovýchodným smerom, tečie cez Čičky-majer, stáča sa severojužným smerom a podteká Triedu KVP. Ďalej pokračuje po hranici medzi košickými mestskými časťami Západ na ľavom a Sídlisko KVP na pravom brehu. Na dolnom toku podteká Moskovskú triedu a zľava priberá Račí potok. Tesne pred ústím sa stáča na juhovýchod, podteká aj Myslavskú ulicu a na krátkom úseku tečie územím mestskej časti Myslava. Severne od Luníka IX ústi v nadmorskej výške cca 237 m n. m. do Myslavského potoka.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2024-01-13]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-01-13]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-01-13]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portál |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Myslavského potoka** |
| --- |
| *Myslavský potok* → *Hornád* → *Slaná* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Baštiansky potok · Bukovský potok · Čičkovský potok · Kamenný potok · **Myslavský potok** · Nižnoklátovský potok · Račí potok · Vrbica · Vyšnoklátovský potok |
**Dubovický potok** je potok v dolnom Šariši, na území okresu Sabinov. Je to pravostranný prítok Torysy, má dĺžku 7,2 km a je tokom VI. rádu.

Prameň
------

Pramení v pohorí Bachureň na severnom svahu vrchu Žliabky (1 028,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 800 m n. m.

Opis toku
---------

Najprv tečie severoseverovýchodným smerom, postupne sa stáča a pokračuje východoseverovýchodným smerom, pričom zľava priberá prítok z juhovýchodného svahu Predných Bandoviec (753,8 m n. m.), sprava najprv prítok zo severného úpätia Dlhých dielov (823,1 m n. m.), potom prítok zo severovýchodného svahu Dlhých dielov a zľava prítok z východného svahu Predných Bandoviec. Následne sa stáča smerom na sever, sprava priberá prítok spod Sedla pod Marduňou (751 m n. m.) a preteká obcou Dubovica. V obci priberá dva ďalšie prítoky: z pravej strany prítok z oblasti Kríčkov, z ľavej strany prítok zo severovýchodného svahu Bukovej (709,1 m n. m.) a vteká do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Šarišské podolie. Za obcou sa stáča viac na severoseverovýchod a vstupuje na územie mesta Lipany. Tu sa južne od centra mesta vlieva v nadmorskej výške cca 375,5 m n. m. do Torysy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dubovický potok**

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Torysy (od Lipianskeho potoka po Sekčov) |
| --- |
| 
* Bernát
* Červený potok
* Čierny potok
* Drienický potok
* Dubovický potok
* **Dzikov**
* Ginec
* Gregorovský potok
* Hanigovský potok
* Husí potok
* Jakuboviansky potok
* Kalinovský potok
* Kanašský potok
* Ketelský potok
* Kohút
* Krakovský potok
* Lúčanka
* **Ľutinka**
* Malkovský potok
* Malý potok
* Medziansky potok
* Milpošský potok
* Náhon
* Ostroviansky potok
* Paťovský potok
* Rožkoviansky potok
* **Sekčov**
* Šalgov
* Šalgovec
* Šarišský potok
* Šidlovský potok
* Telek
* Uzovský potok
* **Veľký potok**
* Voliansky potok
* Vydumanec
* Žabec
* Župčiansky potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Ľutinky
Vodné toky v povodí Sekčova
Vodné toky v povodí Torysy (1. časť)
Vodné toky v povodí Torysy (3. časť)
 |