recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ústredná tibetská správa**| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Vlajka Tibetu | Znak Tibetu |

 |
| **Úradný jazyk** | Tibetčina |
| **Sídlo** | Dharamsala (India) |
| **Hlava štátu** | Tändzin Gjamccho, 14. dalajláma |
| **predseda vlády** | Lobsang Tenzin, Samdhong Rinpočhe |
| **hymna** | Tibetská hymna |

**Ústredná tibetská správa** (skratka CTA z anglického Central Tibetan Administration), celým názvom **Ústredná tibetská správa Jeho Svätosti Dalajlámu**, je exilová vláda, ktorú vede Tändzin Gjamccho, 14. dalajláma, a ktorá o sebe tvrdí, že je oprávnenou a legitímnou vládou Tibetu. Často je preto nazývaná „*tibetská exilová vláda*".

Územie Tibetu je v súčasnej dobe kontrolované vládou Čínskej ľudovej republiky, čo Ústredná tibetská správa považuje za nelegitímnu vojenskú okupáciu. Podľa CTA je Tibet zvrchovaným štátom s dlhou tradíciou nezávislosti. Súčasná politika dalajlámovej vlády však nežiada plnú nezávislosť Tibetu, ako skôr autonómny štatút, podobný ako má Hongkong alebo Macao.

CTA má svoje sídlo v indickom meste Dharamsala, kde sa dalajláma usadil po svojom úteku z Tibetu v roku 1959. „Historické územie Tibetu", ktoré si táto vláda nárokuje, zahŕňa Tibetskú autonómnu oblasť, provinciu Čching-chaj a veľké časti provincií Kan-su, S’-čchuan a Jün-nan.

CTA vykonáva mnoho vládnych funkcií v rámci tibetskej exilovej komunity v Indii, ktorá má okolo 100 000 členov. Prevádzkuje rad škôl, zdravotníckych zariadení, kultúrnych aktivít a projektov podporujúce ekonomický rozvoj. Okrem toho finančne podporuje stovky Tibeťanov, ktorí utiekli z Tibetu, a prišli do Indie, obvykle cez Nepál. Indická vláda súhlasila s tým, že CTA vykonáva v severnej Indii dohľad nad záležitosťami tibetskej komunity.

CTA nie je ako vláda uznaná žiadnym štátom. Od vlád niektorých krajín ako aj od medzinárodných organizácií však dostáva finančnú pomoc pre tibetskú exilovú komunitu v Indii. 

V roku 2001 tibetská exilová komunita uskutočnila demokratické voľby predsedu vlády, ktorým sa stal Lobsang Tenzin, šesťdesiatdva ročný budhistický mních a učenec známy ako *Ctihodný profesor Samdhong Rinpočhe*. Išlo o prvé demokratické voľby medzi Tibeťanmi v dejinách.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky CTA
* Článok o Ústrednej vláde Tibetu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ústřední tibetská správa na českej Wikipédii.*
Čierne korenie
Čerstvé zelené, biele a čierne korenie
**Čierne korenie** je plod piepra čierneho (*Piper nigrum*), ktorý je zberaný v nedozretom stave a používa sa ako korenie. Pochádza z Indie, kde sa užíval už v staroveku, dnes sa však dováža z rôznych tropických krajín. Je to najpoužívanejšie korenie, používané vo všetkých kuchyniach. Plody piepra sa zbierajú v rôznych stupňoch zrelosti a prechádzajú iným procesom spracovania, čo poskytuje viac druhov na použitie v kuchyni:

* **Čierne korenie** (fermentované nedozreté zelené bobule).
* **Biele korenie** (oddelenie červených šupiek úplne zrelých bobúľ).
* **Zelené korenie** (rýchlo usušené nedozreté bobule).

Piepor
------

**Piepor čierny** je vždy zelená popínavá rastlina, ktorá vzdialene pripomína chmeľ. Dorastá do dlžky až 15 metrov a môže sa dožiť až 60 rokov.

História
--------

Korenie do Európy priviezol Alexander Veľký po svojej výprave do Indie. Po dlhé storočia bolo veľmi drahé a rastlina bola v Európe neznáma, po prvýkrát ju popísal vo svojom cestopise Marco Polo.

Zaujímavosti
------------

Pri príprave jedál sa môžme tiež stretnúť s farebným korením, čo je zmes čierneho, bieleho, zeleného a rúžového korenia.

Verilo sa, že korenie podporuje telesné žiadosti,[chýba zdroj] preto mala stredoveká cirkev voči nemu výhrady a bolo zakázané ho používať v kláštoroch. Nahrádzaný bol preto plodmi drmka, nazývaného mníšske nebo kňažské korenie, ktoré údajne žiadosti tlmilo. Niektoré národy sú známe nadmerným užívaním korenia, príkladom môže byť napríklad Bulharsko, kde je súčasťou takmer všetkých národných jedál, ako je napríklad kebapčeta. Známe je rovnako tak aj miestne ľudové prirovnanie „Koreníš ako Kănčev", kedy bol tento nižší šľachtic známy svojou spotrebou tohto korenia rovnako, ako svojich mileniek.

Hoci sa dnes korenie takmer výhradne používa k príprave slaných jedál a mias, v minulosti sa pridával aj do perníkov.

Literatúra
----------

* ROMVÁRY, Vilmos. *Koreniny a pochutiny v domácnosti*. 4. vyd. [s.l.] : Alfa, 1990. 336 s. ISBN 80-05-00262-9.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pepř černý na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Koreniny |
| --- |
| 
* aníz
* badián
* bazalka
* biele korenie
* bobkový list
* borievka obyčajná
* cayenské korenie
* cesnak
* červená paprika
* čierne korenie
* čili korenie
* ďumbier
* estragón
* fenikel
* galgán
* horčičné semeno
* chren
* kapary
* kardamón
* karí
* klinčeky
* koriander
* kôpor
* kurkuma
* levanduľa
* majoránka
* medovka
* mäta
* muškátový kvet
* muškátový oriešok
* nové korenie
* Oregáno
* paprika
* paprika bulharská
* pažítka
* petržlen
* provensalská zmes
* rasca
* rozmarín
* saturejka
* sezam
* šafran
* šalvia
* škorica
* tymian
* vanilín
* vegeta
* wasabi
* yzop
* zelené korenie
* zeler voňavý
* žerucha

 | Vrecia s koreninami |
**LXDE** (skr. z angl. "Lightweight X11 Desktop Environment") je slobodné desktopové prostredie pre UNIX-like operačné systémy. LXDE je navrhnuté tak, aby pracovalo dobre na menej výkonných počítačoch.

LXDE môže byť použité na rôznych Linuxových distribúciách, napr. Mandriva, Ubuntu, Debian, Fedora alebo openSUSE. Ako predvolené prostredie je použité v desktopových distribúciách akými sú Knoppix, Lubuntu a U-lite.

LXDE obsahuje kód pod licenciami GPL a LGPL. Podporované procesorové platformy sú IA-32, x86-64 a MIPS.

História
--------

Projekt sa začal v roku 2006, keď taiwanský programátor Hong Jen Yee, tiež známy ako PCMan, vydal PCManFM, nového správcu súborov a prvý modul LXDE.

Vývoj
-----

LXDE je naprogramovaný v programovacom jazyku C, s použitím GTK+ toolkitu, a beží na UNIXe a ostatných POSIX platformách, akými sú Linux a BSD. GTK+ je bežne používaný v mnohých Linuxových distribúciách a umožňuje spúšťať aplikácie na rôznych platformách.

### Komponenty

Na rozdiel od iných desktopových prostredí, komponenty LXDE nie sú pevne integrované. Namiesto toho, môžu fungovať nezávisle od seba.

LXDE sa skladá z niekoľkých častí:

* PCMan File Manager
* LXLauncher, easy-mode application launcher
* LXPanel, desktop panel
* LXSession, session manager
* LXAppearance, theme switcher
* leafpad, text editor
* Xarchiver, archiving
* GPicView, image viewer
* LXMusic, xmms2 client, audio player
* LXTerminal, terminal emulator
* LXTask, task manager
* LXDM, X display manager
* LXNM, lightweight network connection helper daemon for LXDE supporting wireless connections (Linux-only)
* Openbox, window manager

LXQT
----

Vývojári prostredí LXDE a Razor-QT spolu vytvárajú aj nové prostredie s názvom LXQT. Ich cieľom je vytvoriť rýchle a ľahko použiteľné prostredie s QT knižnicami. Komponenty z LXDE sa prepisujú a aktuálnu činnosť je možné prezrieť na stránke projektu.

Pozri aj
--------

* KDE
* Gnome
* Xfce

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **LXDE**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku LXDE na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 42°31′S 23°26′V﻿ / ﻿42,51°S 23,43°V﻿ / 42.51; 23.43

**Prírodný park Vračanský Balkán** (bulh. Природен парк Врачански Балкан) je chránené územie so štatútom prírodného parku v pohorí Stará planina v západnom až severozápadnom Bulharsku.

Opis
----

Prírodný park Vračanský Balkán bol založený v roku 1989, nachádza sa na západe pohoria Stará planina, v časti nazývanej Vračanská planina, pričom zaberá väčšinu jej plochy. Pri zakladaní nebol uvedený špecifický dôvod ochrany.

Ochranný štatút
---------------

Prírodný park s výmerou 30129.9 hektára od roku 1989.

Chránené celky v rámci prírodného parku
---------------------------------------

V hraniciach Prírodného parku Vračanský Balkán sa nachádza niekoľko ďalších, rozlohou menších chránených celkov. Sú to:

Chránené lokality:

* Lakatnické skaly
* Borov kamăk
* Veždata
* Vola

Prírodné pamiatky:

* Vratcata
* Ledenika - jaskyňa
* Novata peštera
* Temnata dupka
* Ritlite

Galéria
-------

* Iskărská roklina v Prírodnom parku Vračanský BalkánIskărská roklina v Prírodnom parku Vračanský Balkán
* Vračanský Balkán pri dedine OpletňaVračanský Balkán pri dedine Opletňa
* Vračanský Balkán pri dedine MilanovoVračanský Balkán pri dedine Milanovo
* Vračanský Balkán pri dedine MilanovoVračanský Balkán pri dedine Milanovo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prírodný park Vračanský Balkán**

Zdroj
-----

*
***Patrologia latina***, úplný názov ***Patrologiae latinae cursus completus***, skrátene **PL**, je najvýznamnejšia edícia patristických spisov 19. storočia, ktorá vyšla v 221 zväzkoch v rokoch 1844 – 1864 zásluhou francúzskeho kňaza Jacquese Paula Migneho.

Tlačené vydanie
---------------

Táto edícia latinských cirkevných otcov obsahuje spisy od Tertulliána po Inocenta III. (tj. z rokov 200 – 1216). Vzhľadom k rozsahu textov nemohol Migne a jeho spolupracovníci pracovať s rôznymi rukopismi a porovnať ich, ako by to zodpovedalo súčasnému chápaniu kritického vydania, ale prevzal niektoré z už existujúcich tlačených vydaní.

Migneho tlačiareň v roku 1868 vyhorela a prevzalo ju nakladateľstvo *Garnier frères*, ktoré realizovalo dotlač. Tieto dotlače však obsahovali podstatne viac chýb. Prvé vydanie sa však dodnes používa jednak preto, že je najrozsiahlejšie a tiež preto, že texty od viacerých menej významných autorov odvtedy neboli vydané.

Elektronické vydanie
--------------------

Migneho *Patrológia* je dostupná aj v elektronickej podobe. Nakladateľstvo Chadwyck and Healey celý text digitalizovalo spolu so zabezpečením prostriedkov pre vyhľadávanie. Databáza textov (viď. pld.chadwyck.co.uk) je dostupná na CD, ako aj na webe, vyžaduje sa však zaplatenie licenčných poplatkov.

Úplné texty Migneho *Patrológie* a viacerých ďalších textov súvisiacich s dejinami kresťanstva a cirkvi v databáze *Documenta catholica omnia* (documentacatholicaomnia.eu). Úplné texty pôvodného Migneho vydania sú taktiež volne dostupné na Google Books (zoznam odkazov: latina.patristica.net).

Pozri aj
--------

* Jacques Paul Migne
* Patristika
* Documenta catholica omnia

Externé odkazy
--------------

* Latinská patrológia - Kompletná on-line verzia voľne prístupná na Google Books, Gallica či Internet Archive.
* Documenta catholica omnia - Kompletný text Migneho Patrológie a mnohých ďalších prameňov k dejinám západného kresťanstva a cirkvi, latinsky aj v prekladoch do mnoho moderných jazykov.
* Patrologia Latina (html) vol. 1-221; ed. 1844-1855, 1862-1865; Jacques Paul Migne.
* Latinská patrológia - Kompletná on-line databáza Migneho vydania latinskej patrológie; prístupné z vybraných serverov alebo po zaplatení licencie.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Patrologia latina na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

Autoritné údaje: * GND: 4792718-5
* VIAF: 204620387
**Sturmgewehr 44** skrátene **StG 44** (nazývaný aj **MP 43** a **MP 44**) bola útočná puška používaná Nemeckom v 2. svetovej vojne.

Príslušník nemeckej armády s puškou Sturmgewehr 44
Sturmgewehr v preklade znamená „útočná puška". Začala sa používať v roku 1944. Navrhnutá bola v roku 1943 a bola použitá ako experimentálna zbraň vyvinutá firmami Haenel a Walther. Pôvodne bola zakázaná samotným Hitlerom, nakoniec však povolil jej používanie. Vtedy sa volala MP 43 (skratka výrazu Maschinenpistole 43 - samopal 43), ale na Hitlerov príkaz bola premenovaná na Sturmgewehr 44. Vojaci si ju rýchlo obľúbili, pretože bola spoľahlivá a mala malú hmotnosť. Bola vhodná tak na boj na malé, ako aj na väčšie vzdialenosti (efektívny dostrel rádovo stovky metrov). 

Dokopy bolo vyrobených približne 426 000 kusov. Okrem nemeckej armády používali ukoristené kusy aj partizáni a česko-slovenská armáda, po vojne ju používali východonemecké pohraničné hliadky. V roku 1950 evidovala Čs. vojenská správa 20.000 kusov tejto zbrane. 

Podľa názvu tejto pušky bol zavedený nový vojenský termín - útočná puška. Dovtedy bol zaužívaný pojem samopal aj pre zbrane používajúce puškový náboj. Podľa jej konštrukcie sa inšpirovali aj mnohí iní konštruktéri pri návrhoch svojich zbraní, medzi nimi aj M. T. Kalašnikov pri konštrukcii AK-47.

V auguste 2012 objavili príslušníci tzv. Sýrskej slobodnej armády sklad asi 5.000 pušiek StG 44. Takisto aj existujú zábery z bojov kde je táto zbraň videná v rukách "rebelov".

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sturmgewehr 44**
Ing. **Ivan Nábělek** (\* 14. jún 1929, Banská Bystrica – † 2007, tamže) bol slovenský pedagóg a lyžiar.

Životopis
---------

V roku 1935-1940 navštevoval Rokuk. chlapčenskú ľudovú školu, 1940-1948 gymnázium v Banskej Bystrici, 1950-1955 absolvoval štúdium strojníctva na SVŠT v Bratislave. Pracoval ako projektant Chemoprojektu v Prahe a v Bratislave, 1962-1966 v Stredoslovenských celulózkach a papierňach v Harmanci, 1966-1981 pôsobil ako pedagóg na Strednej priemyselnej škole J. Murgaša v Banskej Bystrici, 1981-1990 na Strednej priemyselnej škole pre pracujúcich v Banskej Bystrici. Bol členom horolezeckého klubu JAMES. V zjazdových disciplínach reprezentoval Klub slovenských turistov a lyžiarov. V roku 1948 na Predzletových telovýchovných slávnostiach v slov. sekcii v zjazdových lyžiarskych disciplínach obsadil 1. miesto a 7. miesto celoštátne, 3. miesto v obrovskom slalome na Kľačianskej Magure a tiež na Memoriáli Aljošu Halašu. Zúčastnil sa niekoľkokrát zimného prechodu Veľkou Fatrou a Partizánskou republikou. V roku 1962-1981 vykonával funkciu predsedu ZO Čs. vedecko-technickej spoločnosti, od 1985 bol predsedom ZO Zväzu protifašistických bojovníkov v Banskej Bystrici.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP II. tr. 1946 Čs. vojenskou medailou Za zásluhy I. st. za účasť v odboji

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
LGA 1155
**LGA 1155** alebo **Socket H2** je pätica pre procesory Intel založené na mikroarchitektúrach Sandy Bridge a Ivy Bridge. Jej nekompatibilný náprotivok pre vysokovýkonné desktopy a servery je LGA 2011.

LGA 1155 je navrhnutá na nahradenie LGA 1156 (*Socket H*). LGA 1155 má 1155 pinov na kontakt s plôškami na procesore. Piny sú usporiadané v mriežke 40x40 s prázdnym stredom 24x16 a ďalšími 61 chýbajúcimi pinmi (dva pri centrálnej ploche, šesť v každom rohu, a 35 okolo obvodu. Procesory LGA 1155 a LGA 1156 nie sú navzájom kompatibilné, pretože majú rozdielne vrúbkovanie. Chladiace systémy sú však kompatibilné, pretože procesory majú rovnaké rozmery, profil a konštrukciu a podobnú úroveň produkcie tepla.

Integrovaná podpora USB 3.0 je dostupná v čipsetoch Z75, Z77, H77, Q75, Q77 a B75 pre procesory Ivy Bridge.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku LGA 1155 na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Sockety Intel |
| --- |
| Desktopové sockety | 

|  |  |
| --- | --- |
| Slot | 
* Slot 1 (1996-1999)

 |
| PGA | 
* 370 (1998-2001)
* 423 (W 2000)
* 478 (N 2000)

 |
| LGA | 
* 775 (T 2004-2007)
* 1366 (B 2008)
* 1156 (H1 2009/2010)
* 1155 (H2 2011/2012)
* 2011 (R 2011)
* 1150 (H3 2013/2014)
* 2011v3 (R 2014)
* 1151 (H4 2015/2016)

 |

 |
| Mobilné sockety | 
* Socket 479
* Socket 495
* Socket M (2006)
* Socket P (2007)
* Socket G1 (2009)
* Socket G2 (2011)
* Socket G3 (2013)

 |
| Serverové sockety | 

|  |
| --- |
| 
* Socket 8

 |
| Xeon procesory | 

|  |  |
| --- | --- |
| Slot | 
* Slot 2

 |
| PGA | 
* 603
* 604

 |
| LGA | 
* 771 (J 2006)
* 1366 (B 2008)
* 1156 (H1 2009/2010)
* 1567 (LS 2010)
* 1155 (H2 2011/2012)
* 2011 (R 2011)
* 1356 (B2 2012)
* 1150 (H3 2013/2014)
* 2011v3 (R 2014)
* 1151 (H4 2015/2016)

 |

 |
| Itanium procesory | 
* 418 (2001)
* 611 (2002)
* 1248

 |

 |
| Pred Pentium II PGA sockety | 
* Socket 1
* Socket 2
* Socket 3
* Socket 6
* Socket 4 (1993)
* Socket 5 (1994)
* Socket 7 (1995)
* Super Socket 7

 |
Sockel 775
**LGA 775** (*Socket T*, *Socket 775*) je typ pätice procesora, ďalší na rade po Sockete 478. Vyznačuje sa inováciou uchytenia procesora k pätici (LGA skratka z anglickej Land Grid Array), ktorá podľa Intelu je dôležitá pre vyššie nároky napájania procesora. V tejto rade už na procesore nie sú piny, ale kontaktné plôšky. Piny sa nachádzajú tentoraz na pätici. Toto riešenie sa priaznivo prejavuje aj v cene procesorov pre túto päticu.

K výrazným zmenám došlo aj pri uchytení chladičov, ktoré sú teraz upevnené priamo k základnej doske. Toto riešenie má niekoľko výhod. Pri montáži je možné použiť menšiu silu a navyše použitím "boxovaných" chladičov dochádza k lepšiemu chladeniu i okolitých súčiastok na základnej doske (typicky napájacie obvody procesora).

Medzi ďalšie vlastnosti patrí napríklad podpora DDR2 (tiež DDR3) alebo možnosť použiť viacjadrové procesory. Podporované frekvencie zbernice sú 533, 800, 1066, 1333, 1600 MHz.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Socket 775 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Sockety Intel |
| --- |
| Desktopové sockety | 

|  |  |
| --- | --- |
| Slot | 
* Slot 1 (1996-1999)

 |
| PGA | 
* 370 (1998-2001)
* 423 (W 2000)
* 478 (N 2000)

 |
| LGA | 
* 775 (T 2004-2007)
* 1366 (B 2008)
* 1156 (H1 2009/2010)
* 1155 (H2 2011/2012)
* 2011 (R 2011)
* 1150 (H3 2013/2014)
* 2011v3 (R 2014)
* 1151 (H4 2015/2016)

 |

 |
| Mobilné sockety | 
* Socket 479
* Socket 495
* Socket M (2006)
* Socket P (2007)
* Socket G1 (2009)
* Socket G2 (2011)
* Socket G3 (2013)

 |
| Serverové sockety | 

|  |
| --- |
| 
* Socket 8

 |
| Xeon procesory | 

|  |  |
| --- | --- |
| Slot | 
* Slot 2

 |
| PGA | 
* 603
* 604

 |
| LGA | 
* 771 (J 2006)
* 1366 (B 2008)
* 1156 (H1 2009/2010)
* 1567 (LS 2010)
* 1155 (H2 2011/2012)
* 2011 (R 2011)
* 1356 (B2 2012)
* 1150 (H3 2013/2014)
* 2011v3 (R 2014)
* 1151 (H4 2015/2016)

 |

 |
| Itanium procesory | 
* 418 (2001)
* 611 (2002)
* 1248

 |

 |
| Pred Pentium II PGA sockety | 
* Socket 1
* Socket 2
* Socket 3
* Socket 6
* Socket 4 (1993)
* Socket 5 (1994)
* Socket 7 (1995)
* Super Socket 7

 |
**LETAVY** (skratka z pôvodného zamerania akcie – *letný tábor výtvarníkov*) je názov voľného spoločného stretnutia na každoročnom plenéri, kde sa formou tzv. tvorivých dielní v tvorivých dielniach prezentuje práca amatérskych ale aj profesionálnych výtvarníkov, fotografov, divadelníkov a filmárov. Prvých sedemnásť rokov od vzniku v roku 1985 sa toto stretnutie konalo každý rok v treťom augustovom týždni v rekreačnom stredisku *Kurinec* v blízkosti Rimavskej Soboty. Od 18. ročníka sa tvorivá dielňa konala v prírodnom prostredí rekreačného strediska Krokava, pri Hnúšti (okr. Rimavská Sobota). Od 24. ročníka sa tvorivá dielňa presunula do rekreačnej oblasti Kokava Línia ktoré sa nachádza pri meste Kokava nad Rimavicou okr. Poltár.

Zakladateľmi tohto tábora sú bývalí študenti Pedagogickej fakulty v Banskej Bystrici, katedry Výtvarnej výchovy Marián Lacko (Rimavská Sobota) a Ján Husár (Martin). Pôvodným zámerom bola organizácia každoročného stretnutia absolventov školy. V priebehu jednotlivých ročníkov sa do akcie zapájalo stále viac nadšencov a v súčasnosti sa tento tábor zmenil na najväčší počtom účastníkov a na najrozsiahlejší počtom ponúkaných dielní (tvorivých dielní) na Slovensku. 

Dodnes LETAVY navštívilo okolo 5 000 profesionálnych či neprofesionálnych priaznivcov umenia zo Slovenska, Česka, Maďarska, Nemecka, Rakúska, Ukrajiny, Fínska, Francúzska, Holandska, Chorvátska, Juhoslávie, Rumunska, Angoly, Talianska, Poľska, USA, Španielska a Švédska.

Zdroje
------

* domovská stránka akcie
* FaceBook

Súradnice: 48°37′28″S 20°02′09″V﻿ / ﻿48,624576°S 20,03593°V﻿ / 48.624576; 20.03593
**Sturm und Drang** (doslova zhruba „búrka a tlak"), po slovensky **Búrka a vzdor** alebo **Búrka a nápor**, bolo literárne hnutie v Nemecku v rokoch asi 1767–1785, ktorého názov bol odvodený z hry Friedricha Maximiliana von Klinger. 

Hlavnými predstaviteľmi hnutia boli Johann Wolfgang Goethe a Friedrich Schiller. V roku 1767 vyšli Fragmenty Johanna Gottfrieda Herdera a v roku 1785 nastupuje nemecká klasika čiže zrelé obdobie tvorby Goetheho a Schillera. 

Hnutie *Sturm und Drang* je charakterizované ako prúd nemeckého preromantizmu, ktorého všetky základné znaky nesie. Špecifické pre toto hnutie je najmä idealizovanie individuálnej vzbury silného jednotlivca, génia v prométeovskom zmysle, v dôsledku čoho sa označovalo aj ako *Genienperiode* (obdobie génia). 

Proti intelektualizmu osvietencov a racionalizmu klasicistov stavia *Sturm und Drang* cit a vášeň, proti umŕtvenej spoločenskej hierarchizácii a estetickej kanonizácii starého absolutistického obdobia zdôrazňuje tvorivú slobodu osobnosti, nespútanej žiadnymi konvenciami a riadiacej sa len zákonmi vlastného srdca, a proti znásilňujúcej moci mestskej civilizácie kladie voľnosť prírody a života v nej a prikláňa sa k ľudovým tradíciám a vzorom.

Predstavitelia
--------------

* Johann Wolfgang Goethe
* Friedrich Schiller (v mladšom veku)
* Friedrich Maxmilian Klinger
* Jakob Michael Reinhold Lenz
* Gottfried August Bürger
* Heinrich Wilhelm von Gerstenberg
* Johann Georg Hamann
* Johann Jakob Wilhelm Heinse
* Johann Gottfried Herder

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 49°46′27″S 18°16′49″V﻿ / ﻿49,774286°S 18,280232°V﻿ / 49.774286; 18.280232

**Kostol svätej Kataríny** je dominantou ostravského mestského obvodu Hrabová. Ide o renesančný drevený kostol zasvätený sv. Kataríne, ktorý bol po požiari 2. apríla 2002 znovu postavený v roku 2004, pričom boli využité fragmenty pôvodnej stavby. Boli použité aj pôvodné tesárske postupy – trámy do seba zapadajú natoľko dokonale, že nemuseli byť použité klince. Slávnostné otvorenie sa konalo 30. októbra 2004.

Pôvodný kostol bol unikátnou drevenou stavbou, ojedinelou aj v európskom meradle. Vznikol pravdepodobne v polovici 14. storočia, prvá písomná zmienka pochádza až z roku 1564. Podľa povesti stál pôvodne v Metyloviciach pri Frýdku-Místku, ale obyvatelia Hrabovej sa ho rozhodli odkúpiť. Rozobrali ho, po častiach dopravili do Hrabovej a znovu zložili. Kostol bol zo smrekovcového dreva a postavený bol v gotickom štýle.

K najcennejšiemu vybaveniu patrili sochy svätej Barbory a svätej Kataríny, ktoré boli nahradené sadrovými kópiami a ktorých originály sú uložené v Ostravskom múzeu. Najstarší zvon z roku 1600 bol zničený pri požiari v roku 2002, ostatné zvony boli použité pre vojnové účely v prvej a druhej svetovej vojne.

Literatúra
----------

* JUŘICA, Martin. *Ostravské svatostánky*. Ostrava : Repronis, 2006. ISBN 80-7329-116-9. S. 13–16. (po česky)
* SLEPIČKA, Martin. *Kostel svaté Kateřiny Alexandrijské v Ostravě-Hrabové*. 1. vyd. Ostrava: Římskokatolická farnost Ostrava-Hrabová, 2015. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätej Kataríny (Ostrava)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kostel svaté Kateřiny (Ostrava) na českej Wikipédii.*
Ryan Day, 2014
**Ryan Day** (\* 23. marec 1980, Wales), je profesionálny hráč snookeru. Je veľmi dobrý v budovaní breakov a je jedným z hráčov, ktorý majú na svojom konte viac ako 100 century breakov .

Kariéra
-------

2004 - Kvalifikoval sa na Majstrovstvá sveta,kde viedol nad Johnom Higginsom 9-7 v zápase prvého kola a dokonca sa stal prvým hráčom histórie, ktorý zahral 3 century breaky v jeho prvom zápase v Crucibli, ale nakoniec prehral posledné 3 framy.

2005 - Dosiahol štvrťfinále Welsh Open. Cestou porazil Aliho Cartera a Steva Davisa. Na konci tejto sezóny skončil ako 33. vo svetovom rebríčku.

2006 - Na Majstrovstvách sveta porazil v prvom kole Joa Perryho 10-3 a v druhom kole viedol nad O'Sullivanom 9-7, no nakoniec prehral 13-10, čo malo za následok, že tesne minul posun v rebríčku do top 16.

2006/2007 - Dovtedy najúspešnejšia sezóna jeho kariéry. V roku 2006 sa dostal do štvrťfinále na Northern Ireland Trophy a v nasledujúcom roku do finále Malta Cup, kde prehral so Shaunom Murphym 4-9. Na konci sezóny skončil na pozícii 16 vo svetovom rebríčku.

2007/2008 - Na Shanghai Masters sa dostal do finále, kde viedol nad Dominicom Dalom 6-2 v popoludňajšej časti zápasu, no nakoniec prehral 10-6. V ďalších troch turnajoch vypadol vždy v druhom kole. Až na China Open dosiahol semifinále, potom čo porazil Matthewa Stevensa, Kena Dohertyho a Marka Williamsa, no nakoniec bol porazený Stephenom Maguirom 5-6. Na Majstrovstvách sveta sa po prvýkrát vo svojej kariére dostal do štvrťfinále, kde prehral so Stephenom Hendrym 13-7. Sezónu dokončil na 8.mieste v rebríčku

2008/2009 - Dosiahol finále Grand Prix, kde prehral s Johnom Higginsom. Potom však prehral v prvom kole UK Championship s Matthewom Stevensom. Opäť sa dostal do štvrťfinále Majstrovstiev sveta, kde ho porazil Mark Allen 13-11. V rebríčku sa posunul o 2 miesta vyššie a skončil 6. čím sa stal najvyššie umiestneným hráčom bez výhry v bodovanom turnaji.

Osobný život
------------

Ryan má manželku Lynsey, s ktorou sa oženil v lete 2008. Zosobášení boli vo Walese a medové týždne strávili na Kréte. Majú spolu dcéru Francescu, ktorá sa narodila v roku 2006.

Úspechy
-------

Vyhral dva nebodované turnaje:

* 2001 Benson & Hedges Championship
* 2008 Austrian Open

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ryan Day**
**Eva** je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 24. novembra 1911 v Theater an der Wien. Libreto napísali A. M. Willner a Robert Bodanzky. Na rozdiel od väčšiny operiet, v ktorých vystupujú hlavne aristokrati, v tejto operete majú významnú rolu robotníci, ktorí vychovávajú hlavnú hrdinku. Romantická dejová línia, v ktorej chudobné dievča nachádza svoje šťastie (a aj bohatsvo), je však typicky operetná.

Dielo obsahuje menej árií, skôr je dôraz kladený na duety a prepracované finále jednotlivých dejstiev.

Hlavné postavy
--------------

| postava | Hlasový rozsah |
| --- | --- |
| Eva *sirota* | soprán |
| Pipsi | soprán |
| Octave Flaubert *riaditeľ* | tenor |
| Prunelles | barytón |
| Dagobert | tenor |
|

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### I. dejstvo

Eva je 20 ročné, chudobné a veľmi milé dievča, ktoré ako sirotu vychovali robotníci fabriky na sklo v Bruseli. Práve má meniny, ktoré všetci oslavujú. Do fabriky príde nový riaditeľ a majiteľ Oktáv Flaubert a dievča sa mu zapáči, preto ju chce zviesť. Oktávov priateľ Dagobert má zase zálusk na Pipsi, 

### II. dejstvo

Oktáv pozve Evu na bujarú zábavu, ktorú organizuje s priateľmi vo svojom paláci. Eve vyznáva lásku a opíja ju Šampanským.

Robotníkom sa situácia vôbec nepozdáva a násilím vtrhnú do paláca aby Evu odviedli. Oktáv aby sitáciu zachránil, vyhlási že Eva je jeho snúbenica. Robotníci v domnení, že Oktáv to myslí s Evou vážne, spokojne odídu. Po ich odchode Oktáv však vyhlási, že to vôbec nemyslel vážne. Sklamaná Eva odchádza.

### III. dejstvo

Eva je sklamaná láskou a rozhodne sa, že odteraz si bude len užívať. Oktáv si však po čase uvedomí, že Eva sa mu skutočne páči a príde za ňou žiadať o odpustenie. Podarí sa mu to a opereta sa končí šťastne.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Telá rwandských utečencov
Lebky na pamätnom mieste v bývalom kostole dediny Nyamata, kde Hutuovia zmasakrovali približne 2 500 ľudí
**Rwandská genocída** predstavuje masové vraždenie, ku ktorému došlo v období od 6. apríla do 4. júla 1994. Pri masových vraždách zahynulo viac než 800 000 Tutsiov a umiernených Hutuov, ktorí boli masakrovaní militantnými skupinami Interahamwe a Impuzamugambi. Konflikt bol zárodkom utečeneckej krízy v bývalom Zaire, prvej a druhej Konžskej vojny a občianskej vojny v Burundi.

Popri nacistickom holokauste a masových vraždách na území ZSSR počas druhej svetovej vojny, arménskej genocíde a genocíde Červených Kmérov v Kambodži je zaraďovaná k najväčším genocídam 20. storočia. 

Pre mnohých je táto udalosť historickým mementom nielen z dôvodu obrovského množstva zavraždených za tak krátke obdobie, ale tiež kvôli prístupu rozvinutých krajín a OSN ku konfliktu. Napriek spravodajským informáciám pred začiatkom vraždenia a vyobrazeniu ukrutností medzinárodnými médiami v celej ich šírke, a napriek nátlaku generála Roméa Dallaira, ktorý viedol vojská OSN v Rwande, všetky krajiny prvého sveta odmietli intervenovať.

Historické pozadie
------------------

Prvými známymi obyvateľmi územia dnešnej Rwandy boli pygmejskí Twaovia. Časom splynuli s bantuskými kmeňmi, predkami Hutuov, a v súčasnosti tvoria len približne jedno percento miestnej populácie. Posledná skupina, ktorá pravdepodobne migrovala na toto územie sú Tutsiovia, ktorí sú historicky zaraďovaní do hamitickej skupiny pochádzajúcej z východnej Afriky z oblasti Afrického rohu. Táto teória bola akceptovaná začiatkom 20. storočia, pretože potvrdzovala lokálne rasové teórie. Keďže Hutuovia aj Tutsiovia hovoria rovnakým jazykom a zmiešané manželstvá sú bežné, mnoho vedcov sa dnes prikláňa k názoru, že rozdiely boli do veľkej miery zveličené a odzrkadľujú skôr kultúrne rozdiely.

### Etnické a politické korene

V 15. storočí sa zjednotilo niekoľko Tutsijských skupín a vytvorilo Rwandské kráľovstvo, ktoré vládlo v regióne až do 20. storočia. Hoci aj niektorí Hutuovia patrili medzi šľachtu, väčšina z nich boli chudobní roľníci. Tvorili pritom 82 - 85% z celej populácie. Vo všeobecnosti králi nazývaní Mwami boli Tutsiovia a ako boží synovia mali neobmedzenú moc.

Do 19. storočia sa tradovalo, že Tutsiovia ovládajú vojenské sily a Hutuovia nadprirodzené. Z toho dôvodu tvorili Mwamiho radu poradcov (*abiiru*) výhradne Hutuovia. Od polovice 18. storočia abiiru začala strácať vplyv a moc vládcu sa centralizovala. Pôda, ktorá bola dovtedy vlastníctvom rodových skupín, na čele ktorých stáli prevažne Hutuovia, sa rozdelila jednotlivcom, Tutsiom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rwandská genocída**
**Eva Kováčová** (\* 14. júl 1951, Rimavská Sobota – † 12. február 2010, Bratislava) bola slovenská poetka.

Životopis
---------

Pochádzala z robotníckej rodiny a vzdelanie získavala v Hnúšti, Rimavskej Sobote a neskôr diaľkovo i v Banskej Bystrici, kde študovala v rokoch 1973 – 1978 odbor výtvarná výchova – slovenčina. V rokoch 1971 – 1979 učila v ľudovej škole umenia hru na klavír, v rokoch 1979 – 1980 pracovala vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ a v rokoch 1981 – 1983 bola redaktorkou denníka Pravda.

Tvorba
------

Prvé verše publikovala v Novom slove. Debutovala v roku 1973 zbierkou básní *Striedavo oblačno*. Vo svojej tvorbe sa snažila spojiť minulosť s budúcnosťou, venovala sa i občianskej lyrike, opisovala vlastné zážitky, pocity svojej generácie, túžbu po láske a umení.

Veršami s motívmi rodného Malohontu prispela do obrázkovo-poetickej knihy *Rimavskou dolinou* (1991).

Diela
-----

* 1973 – *Striedavo oblačno* - ľúbostné básne
* 1978 – *Zastavenie v čase* - intímna, prírodná a občianska lyrika
* 1982 – *Vážne vášne* - cyklus básní o láske a citovom živote dnešnej mladej ženy
* 1996 – *Labutia pieseň*

Referencie
----------

1. ↑   ÚMRTIE: Posledná rozlúčka s poetkou Kováčovou v stredu. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2010-02-16. Dostupné online [cit. 2020-07-14].
2. ↑  PAVELKOVÁ, Alexandra. *Večne živé striebro* [online]. fandom.sk, 2010-02-15, [cit. 2020-07-14]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5621 4906
* NK ČR: ola2002151527
* SNK: 155709
* VIAF: 84963373
**Eparchius Avitus** bol rímsky cisár Západorímskej ríše od júla 455 do októbra 456. Po zvrhnútí slúžil ako biskup v meste Piacenza. Avitus bol energický a schopný vládca, ktorý sa snažil obnoviť moc Ríma a za jeho krátkej vlády sa mu skutočne podarilo stabilizovať rímsku moc. 

*Zlatý tremisis s vyobrazením cisára Avita*.

Pôvod a raná kariéra
--------------------

Eparchius Avitus pochádzal z váženej aristokratickej senátorskej rodiny z narbonskej Galie (dnešná Provance), z mesta Narbo. Jeho otec bol Flavius Iulius Agricola, pretoriánsky prefekt Galie a konzul. Avitus sa narodil v galskom meste *Augustonemetum* (dnes Clermont-Ferrand). Avitus slúžil v armáde pod velením Flavia Aetia a zúčastnil sa na jeho najslávnejších výpravách proti Vizigótom, Frankom a Burgundom. Bol to práve Avitus, ktorý presvedčil vizigótskeho kráľa Teodoricha I. aby sa pridal k Rimanom v bitke na Katalaunských poliach proti Atilovi.

Vláda
-----

Avitus dosiahol titul veliteľ vojska (*Magister militum*) za vlády Petronia Maxima, ktorý ho poslal za vizigótskym kráľom Teodorichom II. Tu ho zastihla správa o vyplienení Ríma Vandalmi a o smrti cisára Petronia Maxima. Kráľ Teodorich II. ho nato menoval rímskym cisárom. Avita uznal aj rímsky senát. Počas svojej cesty do Ríma sa Avitovi podarilo upevniť moc v provincii Noricum. Za veliteľa vojska vymenoval Góta Remista. Počas jeho vlády sa začali vyostrovať spory medzi ním a dvoma vplyvnými generálmi, Majorianom a germánom Ricimerom. Avitovi sa spočiatku nedarilo vyriešiť problémy ani s Vandalmi, ktorí neustále útočili z Afriky na Itáliu. Avitus však zmobilizoval sily a Vandalov porazil, raz na Sicílii a konečnú porážku im uštedril v námornej bitke pri Korzike. Počas Avitovej vlády prestali uznávať aspoň formálnu moc germánski Svébi v Hispánii. Rímsky generál Fronto poveril susedných Vizigótov aby Svébov donútili k poslušnosti, čo sa aj podarilo, no Vizigóti sa z Hispánie už nikdy nestiahli, čím fakticky zväčšili svoju ríšu. 

Avitus sa stal nepopulárnym hlavne v očiach bohatých italských veľkostatkárov, aristokratov a senátorov, ktorí boli v 5. stor. zvyknutí zastávať najvyššie miesta. Avitus však dával prednosť rímskej aristokracií z Galie. Avitus musel platiť aj vizigótskym vojakom slúžiacim v rímskom vojsku a nato musel často použiť zlaté sochy a umelecké pamiatky, čo sa nepáčilo obyvateľom. 
Túto nespokojnosť využil Ricimer, ktorý donútil Avita k úteku do Galie. Následne bol popravený aj Remistus. Avitus však získal vizigótske vojsko a vrátil sa do Itálie. Pri meste Placentia (dnes Piacenza) ho však vzbúrenci porazili.

Exil a smrť
-----------

Ricimer ustanovil Avita biskupom Placentie, no neskôr rímsky senát odhlasoval jeho popravu. Avitovi sa však podarilo utiecť do Galie. Cestou tam ale zomrel na dodnes nezistené príčiny.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Avitus na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

  


|  |
| --- |
| Avitus |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Petronius Maximus** | **cisár**455 – 456 | Nástupca**Majorianus** |

Autoritné údaje: * BnF: 16297397x
* GND: 1106839382
* VIAF: 211185360
**Avonmore** (angl. Avonmore River, ír. An Abhainn Mhór) je rieka vo východnom Írsku. Je to ľavostranná zdrojnica rieky Avoca spoločne s riekou Avonbeg. Meria 27 km a tečie územím grófstva Wicklow.

Vzniká sútokom horských tokov Cloghoge a Inchavore, ktoré sa vlievajú do jazera Lough Dan. Západne od obce Roundwood už vyteká z jazera rieka Avonmore, tečie juhovýchodným smerom k osade Ballinacorbeg, odtiaľ do oblasti Glebe na juh a potom k obci Laragh na juhozápad. Tu najprv priberá sprava Glenmacnass, prechodne sa stáča na juh a opäť sprava priberá Glendasan. Odtiaľ pokračuje juhovýchodným smerom, priberá pravostrannú Derrybawn River a pod osadou Clara mení smer toku na juh. Na dolnom toku preteká mestom Rathdrum, následne preteká okrajom prírodného parku Avondale Forest Park, napokon sa v mieste zvanom *Meeting of the Waters* spája s vodami rieky Avonbeg a ďalej už tečú pod názvom Avoca.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Avonmore**

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Avocy |
| --- |
| 
* Aughrim
* Avoca
* Avonbeg
* Avonmore
* Ballycreen Brook
* Cloghoge
* Cloghoge Brook
* Derry Water
* Derrybawn
* Glendasan
* Glenealo
* Glenmacnass
* Goldmine
* Inchavore
* Ow
* Tomnaskela

 |
Divoká Orlice v Klášterci nad Orlicí
**Divoká Orlice** je rieka vo východných Čechách. Je jednou z dvoch zdrojníc rieky Orlice, meria 99,3 km, odvodňuje územie s plochou 806,5 km² a v mieste sútoku s Tichou Orlicou dosahuje priemerný prietok 11,5 m³/s.

Rieka pramení na území Poľska, na poľskej strane Orlických hôr v oblasti vrchovísk Czarne bagno a Topielisko v nadmorskej výške približne 800 m n. m. južne od kúpeľného mesta Duszniki-Zdrój. Na územie Česka vstupuje v nadmorskej výške 695 m n. m. v mieste sútoku s pravostranným Černým potokom, severne od obce Trčkov. Najprv vytvára štátnu hranicu s Poľskom v dĺžke cca 30 km, pričom tečie juhovýchodným smerom až k obci Nová Ves, kde sa oblúkom stáča a prechodne pokračuje severojužným smerom. Ďalej vytvára oblúk vypnutý na východ, pri osade Čihák opúšťa štátnu hranicu, preteká prelomovým územím tzv. Zemskej brány a napája vodnú nádrž Pastviny. Pri obci Nekoř sa prudko ohýba na severozápad, následne na západ, pričom výraznejšie meandruje a za obcou Záchlumí sa prerezáva hlbokým zalesneným údolím cez hornatý terén. Tu vytvára niekoľko zaklesnutých meandrov, na najväčšom sa vypína hrad Litice (tzv. Litický oblouk). Následne vytvára ďalší výrazný oblúk smerujúci na juh, míňa hrad Potštejn na pravom brehu a od obce Záměl už tečie viac-menej západným smerom. Na dolnom toku sa výraznejšie vlní, má charakter podhorského toku so zachovanými brehovými porastmi v polokultúrnej krajine a pri obci Albrechtice nad Orlicí sa v nadmorskej výške 247 m n. m. spája s vodami Tichej Orlice.

Významnými prítokmi sú Brodec zľava a Černý potok, Rokytenka, Zdobnice, Bělá, Olešnický potok sprava.

Divoká Orlice preteká cez Bartošovice v Orlických horách, Klášterec nad Orlicí, Nekoř, Žamberk, Potštejn, Záměl, Doudleby nad Orlicí, Kostelec nad Orlicí.

Pozri aj
--------

* Orlice
* Tichá Orlice

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Divoká Orlice**
**Joely Kim Richardson** (\* 9. január 1965, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská herečka známa úlohou kráľovnej Catherine Parr v seriály *The Tudors* (2010). Jej matkou je herečka Vanessa Redgrave a jej staršou sestrou bola herečka Natasha Richardson.

Detstvo a mladosť
-----------------

Joely Richardsonová sa narodila herečke Vanesse Redgrave a režisérovi Tonymu Richardsonovi. Jej staršou sestrou bola herečka Natasha Richardson (1963 - 2009). 

Richardsonová študovala St Paul's Girls' School v Hammersmithe. Ako štrnásťročná odišla do internátnej školy do Spojených štátov. Študovala tiež na Royal Academy of Dramatic Art.

Kariéra
-------

Je známa z niekoľkých filmov ako príklad, *Lady Chatterley* (1993), *101 Dalmatians* (1996), *Patriot* (2000), *Maybe Baby* (2000), *The Day of the Triffids* (2009), *The Aspern Papers* (2018) či iné. 

V roku 2003 prevzala úlohu Julie McNamary v televíznom seriály *Nip/Tuck*. V seriály si zahrala aj jej matka, Vanessa Redgrave, ktorá vo filme stvárnila jej matku. Od roku 2009 do roku 2010 sa objavila ako kráľovná Catherine Parr v seriály *The Tudors*.

Hrala tiež postavu čarodejnice Glindy, v desať dielnom seriály Emerald City z roku 2017.

Súkromný život
--------------

Od roku 1992 do roku 2001 bola vydatá za filmového producenta Tima Bevana. Majú spolu dcéru Daisy (\* 1992) ktorá je tiež herečkou. Richardsonová mala tiež pomer s producentom divadla Archiem Stirlingom, čo malo za následok rozpad jeho manželstva s Dianou Rigg v roku 1990.

Je tiež veľvyslankyňou organizácie The Children Trust, britskej charitatívnej organizácie pre deti s poranením mozgu a neurodizabilitou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joely Richardsonová**

Externé odkazy
--------------

* Joely Richardsonová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Joely Richardsonová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joely Richardson na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 140279082
* GND: 141017163
* ISNI: 0000 0001 0939 645X
* LCCN: no00066279
* NK ČR: pna2012686426
* VIAF: 120272613
* WorldCat: lccn-no00066279
**Konvalinka voňavá** (*Convallaria majalis*) je vytrvalá jedovatá rastlina z čeľade listnatcovité (*Ruscaceae*). Niektorí autori ju radia do čeľade ľaliovité (*Liliaceae*), alebo do samostatnej čeľade konvalinkovité (*Convallariaceae*).

Rozšírenie
----------

Je rozšírená po celej Európe okrem najsevernejších a najjužnejších oblastí, v Malej Ázii a priľahlých oblastiach Ázie, až po Čínu a Japonsko, ako aj v Severnej Amerike. Ako okrasná rastlina sa pestuje aj mimo týchto oblastí.

Na Slovensku bola do roku 2003 zákonom chránená.

Vzhľad
------

Trváca až 20 cm vysoká jedovatá bylina s plazivým rozkonáreným podzemkom. 
Listy sú spravidla dva (vzácne 3), sú jednoduché, dole s pošvovitými šupinami, elipsovito šupinaté, celistvookrajové a holé.

Kvitne v máji a júni. Kvety vyrastajú v riedkom jednostrannom strapci nesenom na priamom stvole. Sú krátko stopkaté a voňavé. Okvetie je biele alebo žltkasté, zložené zo 6 zrastených okvetných lístkov, je guľato zvonkovité so šiestimi odstávajúcimi ohnutými cípmi.

Plodom sú jedovaté, jasne červené 2- až 6-semenné bobule.

Konvalinka voňavá – kresba

Stanovište
----------

Na Slovensku rastie od nížin po horské pásmo v svetlých lesoch a krovinách a na horských lúkach. Uprednostňuje kyslé a kypré pôdy, ale často rastie aj na pôdach vápnitých.

Otravy
------

K otráveniu môže dôjsť požitím stonky, listov, alebo zjedením červených plodov. Otráviť sa je možné aj vypitím vody z vázy, v ktorej boli konvalinky. Príznaky otravy sú nevoľnosť, zažívacie problémy, zvracanie, hnačky, zvýšené močenie a omámenosť, mdlosť a kŕče. Pri požití väčšieho množstva plodov je nutné vyhľadať lekára, pretože môžu nastať komplikácie s činnosťou srdca, najmä u ľudí s poruchami srdca.

Množenie
--------

Konvalinka voňavá má v zemi dužinaté poplazy, ktorými sa vo vhodných podmienkach rozširuje do svojho okolia. Najradšej má kyslejšie hlinitopiesočnaté pôdy v polotieni. Rozmnožuje sa delením trsov, čo v praxi znamená, že príslušný trs opatrne vyryjeme zo zeme a rozlámeme na niekoľko dielov tak, aby každý koniec poplazu mal dostatočné množstvo korienkov. Tie zasadíme na nové miesto. Najvhodnejší termín na výsadbu je september, v najhoršom aj neskôr, pokiaľ vydrží bezmrazé vlhké počasie. V opačnom prípade je lepšie zvoliť február až marec.

Využitie
--------

Konvalinka sa zbiera ako liečivá rastlina. Používa sa na posilnenie srdcovej činnosti alebo proti vodnatosti a pri epilepsii. Vzhľadom na svoju vysokú toxicitu nie je vhodná pre používanie amatérskymi liečiteľmi.
Konvalinka sa tiež používa pri výrobe mydiel, voňaviek a šňupavých tabakov.

Okrem bežnej divokej formy boli vyšľachtené mnohé rôznofarebné odrody, ktoré sa pestujú ako okrasné rastliny.

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2012.9. Prístup 04. október 2022

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konvalinka voňavá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Konvalinka voňavá**
**Barón Ignác von Kolisch**, nem. Ignatz von Kolisch (\* 6. apríl 1837, Bratislava, Slovensko - † 30. apríl 1889, Viedeň, Rakúsko) bol bratislavský rodák židovského pôvodu, rakúsko-uhorský bankár a jeden z najvýznamnejších šachistov 19. storočia.

Životopis
---------

Predtým ako Kolisch získal majetok na burze a povýšili ho do šľachtického stavu bol profesionálny šachista a novinár. Pochádzal zo skromných pomerov. Už ako 17-ročný hral úspešne vo viedenskej kaviarni *Strieborná kaviareň* zápas s Ernestom Falkbeerom. V rovnakom čase písal pod pseudonymom *Ideka* šachovú rubriku pre viaceré viedenské noviny.

V Paríži v roku 1867 vyhral jeden z najsilnejších turnajov 19. storočia. Po tomto turnaji nehral viac súťažne šach, bol však známy ako šachový mecén. Cez kráľovskú hru spoznal právnika Julesa Grévyho, neskoršieho prezidenta Francúzska a multimilionára Alberta Rothschilda.

Špekuláciami na burze zbohatol a dostal od saského kráľa Juraja II. titul baróna, presťahoval sa do Viedne, kde vydával noviny *Wiener Allgemeine Zeitung*. Zomrel v roku 1889 na zlyhanie obličiek.

Citát
-----

Dr. Árpád Vajda v Magyar Sakkélet, č. 10, rok 1954: výrok veľmajstra Isidora Gunsberga:

maďarsky: *Hatvan év alatt csak egy sakkozót láttam, aki a sakkból pénzt tudott kihozni, és azt meg is tartotta. Ez Kolisch volt.*

*Za šesťdesiať rokov som videl iba jedného šachistu, kto šachmi získal peniaze a zostali mu. Bol to Kolisch.*

Literatúra
----------

* Sthig Jonason: *Ignaz von Kolisch. Schackmästare och Mecenat*, Stockholm 1968 po švédsky
* Gedeon Barcza: *Magyar sakktörténet 1*, Budapest 1975 (po maďarsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ignác Kolisch**

Externé odkazy
--------------

* Edo Historical Chess Ratings - Rok 1867
* SKVELÍ ŠACHISTI ZO SLOVENSKA

Autoritné údaje: * GND: 139441956
* ISNI: 0000 0000 7148 3725
* LCCN: no99000509
* VIAF: 61172632
* WorldCat: lccn-no99000509
*Tento článok je o všetkých provinciách na východ od Manitoby. O Maritime provinces spolu s Newfoundlandom a Labradorom pozri Atlantic Canada*
Východná Kanada podľa politickej definície.
**Východná Kanada** alebo **Eastern Provinces** (doslova *Východné provincie*) je kanadský región na východ od provincie Manitoba. Pozostáva z nasledujúcich provincií:

* New Brunswick
* Newfoundland a Labrador
* Nové Škótsko
* Ontário
* Ostrov princa Eduarda
* Quebec

Ontário a Quebec tvoria centrálnu Kanadu, kým ostatné provincie *Východnej Kanady* tvoria región Atlantic Canada. Nové Škótsko, New Brunswick a Ostrov princa Eduarda sú známe dovedna ako Maritime Provinces.

Hlavné mestá
------------

Ottawa, hlavné mesto Kanady, sa nachádza vo Východnej Kanade, v provincii Ontário.
Hlavné mestá jednotlivých provincií sú uvedené v nasledovnom zozname:

* Newfoundland a Labrador – St. John’s
* Nové Škótsko – Halifax
* Ostrov princa Eduarda – Charlottetown
* New Brunswick – Fredericton
* Quebec – Quebec
* Ontário – Toronto

Definície
---------

Kanadská tlač definuje Východnú Kanadu ako všetko na východ vrátane mesta Thunder Bay, Ontário.

Obyvateľstvo
------------

Celkový počet obyvateľov regiónu je 23 082 460, čo je okolo 70% obyvateľstva Kanady.[chýba zdroj] Väčšina ľudí žije v Ontáriu a Québecu. Nachádzajú sa tu aj 3 z 5 najväčších metropolitných oblastí Kanady, pričom Toronto je 5. najväčšou aglomeráciou Severnej Ameriky.

Najväčšie metropolitné oblasti[chýba zdroj]
* Toronto v Ontáriu – 6 254 191
* Montreal v Quebecu – 3 824 221
* Ottawa-Gatineau v Ontáriu-Quebecu – 1 451 415
* Quebec v Quebecu – 765 706

Počet obyvateľov každej provincie od najväčšej po najmenšiu.[chýba zdroj]

* Ontário – 13 551 821
* Quebec – 7 903 001
* Nové Škótsko – 921 727
* New Brunswick – 751 171
* Newfoundland a Labrador – 514 536
* Ostrov princa Eduarda – 140 204

Pozri aj
--------

* Východ Spojených štátov
* Regióny Kanady

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Východná Kanada**

Referencie
----------

1. ↑  *Canadian Press Style Guide*. Canadian Press. 1995. p.471

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eastern Canada na anglickej Wikipédii.*