**Johan August Strindberg** (\* 22. január 1849, Štokholm, Švédsko – † 14. máj 1912, tamže) bol švédsky dramatik, spisovateľ a maliar. Vo všeobecnosti je považovaný za jedného z najvýznamnejších švédskych autorov vôbec a za otca moderného divadla.

Život a dielo
-------------

Narodil sa v Štokholme do rodiny kupca a bývalej slúžky. Jeho detstvo poznačila rivalita medzi súrodencami a smrť matky, keď mal trinásť rokov. Otec sa hneď na to druhýkrát oženil a mladý Strindberg bol nútený prežiť určitú dobu v neradostnom spoločenstve s macochou, s ktorou sa neznášal. Neskôr rozpory v manželskom spolužití jeho otca a matky Strindberg pripisoval rozdielnemu spoločenskému postaveniu jeho rodičov. 

Po skončení gymnázia sa rozhodol pre štúdium medicíny na univerzite vo švédskom meste Uppsala. Jeho pôvodný zámer sa však neuskutočnil a zo školy odišiel. Počas jeho rokov v Uppsale vznikli divadelné hry *Voľnomyšlienkár*, *Herminona*, *V Ríme* a *Človek bez pokoja*. 

Autoportrét Augusta Strindberga.
Z Uppsaly sa vrátil do Štokholmu. Prešiel rôznymi zamestnaniami – pracoval ako herec, novinár a knihovník a popri tomu sa venoval písaniu. Hneď po návrate vznikla v roku 1872 jeho prvá významná divadelná hra – *Majster Olaf*. Touto hrou sa Strindberg zaradil medzi veľkých švédskych spisovateľov. V historickej postave Olafa vytvoril typ idealistu, ktorý má veľké ciele i odvahu. Má snahu a schopnosť stať sa vodcom más, ale sám sa nechá ovládať silnejšími individualitami a tak sa stáva ich nástrojom. Jeho smelosť nie je založená na sile a veľkosti a preto svojou odvahou preráža cestu len iným, sám však hynie. Hra bola inscenovaná až v roku 1881.

V roku 1877 sa prvýkrát oženil – vzal si rozvedenú herečku Siri Wragelovú. O dva roky neskôr mu vyšiel román *Červená izba* v ktorom vykreslil život štokholmskej bohémy ku ktorej sám patril. Román je uštipačnou satirou na vtedajší život umelcov, novinárov a hercov. Dielo odráža jeho pesimizmus a znechutenie z takéhoto spôsobu života. 

Po *Červenej izbe* nasledovali historické hry *Tajomstvo cechu* (1880) a *Manželstvo pána Bengta* a rozprávková hra *Púť Petra Šťastlivca*. Strindberg vyslal svojho hrdinu na púť na ktorej poznáva nový svet, nových ľudí i sám seba. V hre sú citeľné dozvuky Ibsenovho *Peera Gynta* a taktiež si vypožičal rozprávkovú techniku od Hansa Christiana Andersena. 

Jeden z ďalších autoportrétov Augusta Strindberga
Súčasne s *Púťou Petra Šťastlivca* vznikajú jeho ďalšie prozaické diela: *Nová ríša*, ktorá je satirou na zvrátenosť spoločenského života. Strindberg v ňom odhaľuje ľudskú bezohľadnosť a túžbu vlastniť. Aj štyri zväzky historických rozprávok, vydaných pod názvom *Švédske osudy a príbehy* sú pod svojím historickým povrchom značne polemické a kritické voči švédskej spoločnosti. 

V septembri 1883 odišiel zo Švédska do Paríža, a odtiaľ začiatkom roka 1884 do Švajčiarska. Neskôr žil v Bavorsku, v Paríži a v Dánsku, odkiaľ sa vrátil domov až v roku 1889. Počas svojich ciest po Európe napísal množstvo diel. Predovšetkým to boli dva zväzky noviel, pod súborným názvom *Manželstvo*. Pôvodne zamýšľal napísať román, ale látka sa mu nakoniec rozpadla na dve desiatky samostatných noviel v ktorých sa prvýkrát predstavil ako programový antifeminista a mizogýn. Spoločnou témou diel je autorov pohľad na ženu, ako na prapríčinu všetkých diabolských ľstí, podvodov, ako na dravca, ktorý sa v manželstve všemožne usiluje o zničenie druhého partnera. 

Strindberg považoval manželstvo len za *„formálnu ochranu prostitúcie"* alebo za *„klietku, do ktorej sa obaja partneri dobrovoľne zatvoria"*. Za nositeľku všetkého zla v tomto – podľa neho nesprávnom – spolužití je práve žena. Tento svoj náhľad na spolužitie a vzťah muža a ženy ďalej rozviedol v hrách *Otec*, *Kamaráti* a v naturalistickej trúchlohre *Slečna Júlia*. 

Hra *Otec* je považovaná za vrcholné Strindbergovo dramatické dielo. Autor v ňom robí hlbokú analýzu manželského zväzku a ukazuje ako manželstvo uvoľňuje všetky spodné inštinkty, ako roznecuje nenávisť pohlaví a napomáha duševnému rozkladu slabšieho partnera. Inšpiráciou hry bola aj jeho utkvelá predstava, že jedna z jeho vlastných dcér je plodom nevery jeho prvej manželky. 

Strindbergov portrét namaľovaný Carlom Larssonom
Ďalším významným dramatickým dielom je román *Ľudia na Hemsö*, v ktorom Strindberg opisuje drsný život severských sedliakov, ich každodenné starosti, boj s prírodou a zriedkavé radosti. Ďalší román *Bláznova obhajoba* napísal po francúzsky. Ide opäť o autobiografické dielo, v ktorom Strindberg naturalisticky a verne rozobral moderné (i svoje vlastné) manželstvo, a poukázal na to, že pre ženu je manželstvo iba prostriedkom na dosiahnutie vlastných cieľov bez ohľadu na city, vášne a záujmy muža. 

V roku 1891 sa rozviedol, aby sa o rok na to mohol znova oženiť s rakúskou herečkou Frídou Uhlovou. Manželstvo s Uhlovou nevydržalo dlhšie ako rok a v roku 1901 sa oženil tretíkrát s Harriot Bossovou, ktorá hrala v inscenácii jeho hry *Do Damašku*. Ešte pred svadbou vyšiel jeho román *Na šírom poli*, komédia *Hra s ohňom* a autobiografické dielo písané formou denníkov pod názvom *Inferno*.  

Počas svojho *inferného obdobia* trpel rôznymi psychózami a utkvelými predstavami. Uchýlil k okultizmu a monizmu a okrem maľby a fotografie sa aktívne venoval aj alchýmii. V tomto období začína písať aj svoj *Okultný denník* pokrývajúci roky 1896 – 1908. Strindberg však zakázal denník publikovať a prvé fragmenty z tohto diela sa objavili až v roku 1977. 

Počas jeho posledného pobytu v Paríži vznikla dvojdielna hra *Do Damašku*, ďalej mystérium *Advent*, dráma *Opojenie* a hra *Veľká noc*. K svojej kľúčovej téme manželstva a vzťahov muža a ženy sa vrátil v naturalistickej, dvojdielnej dráme *Tanec smrti*. Hra rozpráva o dvojici ľudí, ktorí čakajú, ktorý z nich umrie skôr a všemožne si k tomu dopomáhajú. Počas manželstva s Bossovou napísal hry *Nevesta s korunkou*, *Hra snov* a historickú tragédiu *Kristína*, pôvodne venovanú svojej žene. 

  

V roku 1907 bolo v Štokholme založené *Intímne divadlo* a Strinberg sa stal nielen jeho duchovným otcom, ale aj režisérom a dramaturgom. Pre toto divadlo napísal v rokoch 1907 – 1910 komorné hry *Nečas*, *Spálenisko*, *Sonáta príšer* a *Pelikán*. Jeho tvorba sa začala prikláňať od naturalizmu a symbolizmu k expresionizmu. Napísal ešte do 50 ďalších hier, ktoré sa uvádzali so striedavými úspechmi a neúspechmi a to s námetmi zo švédskych dejín, s biblickými motívmi, o filozofoch alebo o súčasnej spoločnosti. Písal svoju ďalšiu autobiografickú spoveď *Osamelý* a proti súdobej spoločnosti ostro vystúpil v románoch *Čierne zástavy* a *Gotické izby*. 

Posledným veľkým Strindbergovým dielom boli tri zväzky *Modrej knihy*, ktoré dokončil v rok svojich šesťdesiatych narodenín v roku 1909. V Modrej knihe zhrnul svoju doterajšiu prácu a filozoficky a aforisticky ju glosoval. Mnohé zo svojich myšlienok potvrdil, iné skorigoval. Pred svojou smrťou sa so svojim dielom ešte raz vyrovnal, ale v dramatickej forme, v hre *Veľká cesta*. 

Zomrel 12. mája 1912, vo veku 63 rokov na rakovinu. Pochovaný je na Severnom cintoríne v Štokholme.

Odkaz Strindbergovho diela
--------------------------

Strindbergovo nešťastné detstvo a komplikovaná povaha viedli k zlému vzťahu k ženám. Napriek tomu, že je jeho dielo interpretované ako jednoznačne mizogýnne, väčšina jeho súčasníkov i dnešných literárnych kritikov oceňujú jeho netradičný pohľad na pokrytectvo, spoločenskú morálku, sexuálne správanie, prostitúciu, a rodové stereotypy. Počas Strindbergovho života, tradičný rodinný život a manželstvo vo Švédsku boli vystavované negatívnym vplyvom urbanizácie a industrializácie. Venoval sa tradičným úlohám pohlaví, ktoré podľa neho určuje nespravodlivá spoločnosť. Strindberg presadzoval socialistické názory, čím si získal veľkú obľubu v krajinách, ako boli Sovietsky zväz, Kuba a v krajinách Východnej Európy.

Citáty
------

* *„Snívam, teda som."*
* *„Milujem ju a aj ona ma miluje a nenávidíme sa navzájom divokou nenávisťou, ktorá vzišla z lásky."*
* *„Byť otcom je najnevďačnejšia úloha – ste živiteľom všetkých a zároveň ich nepriateľom."*
* *„Čo je ekonómia? Veda, ktorú vynašli bohatí, aby mohli získať ovocie práce tých chudobných."*

Výberová bibliografia
---------------------

### Próza

* 1879: *Červená izba* (román)
* 1882 – 1891: *Švédske osudy a príhody* (zbierky rozprávok)
* 1884: *Manželstvo I* (zbierka noviel)
* 1886: *Manželstvo II* (zbierka noviel)
* 1887: *Ľudia na Hemsö* (román)
* 1886: *Syn slúžky* (román)
* 1888: *Bláznova obhajoba* (román)
* 1897: *Inferno* (denníky)
* 1907: *Čierne zástavy* (román)
* 1909 – 1912: *Modrá kniha*

### Divadelné hry

* 1872: *Majster Olaf* (Mäster Olof); prepísaná do veršov v roku 1876
* 1887: *Otec* (Fadren)
* 1888: *Slečna Júlia* (Fröken Julie)
* 1888: *Veritelia*
* 1889: *Gustav Vasa* (Gustaf Vasa)
* 1893: *Hra s ohňom*
* 1898: *Do Damašku* (I. a II. diel) (Till Damaskus)
* 1899: *Erik XIV.*
* 1899: *Karol X.*
* 1900: *Tanec smrti (I. a II. diel) (Dödsdansen)*
* 1901: *Veľká noc* (Påsk)
* 1901: *Kristína*
* 1902: *Hra snov* (Ett drömspel)
* 1907: *Nečas* (Oväder)
* 1907: *Spálenisko* (Brända tomten)
* 1907: *Sonáta príšer* (Spöksonaten)
* 1907: *Pelikán* (Pelikanen)
* 1908: *Čierna rukavička* (Svarta handsken)
* 1909: *Veľká cesta* (Stora landsvägen)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **August Strindberg**

Externé odkazy
--------------

* August Srindberg; biografia a kompletná bibliografia v anglickom a švédskom jazyku
* Strindbergove diela na stránkach Projektu Gutenberg (po anglicky)
* Strindbergovo múzeum v Štokholme; oficiálna stránka múzea (po švédsky a po anglicky)
* Strindbergovo múzeum v Saxen v Rakúsku (po nemecky)
* Strindberg&Helium; komická interpretácia Strindbergových myšlienok z diela *Inferno* (po anglicky)

Autoritné údaje: * abART: 32207
* BnF: 11925668r
* GND: 118619314
* ISNI: 0000 0001 2133 4198
* LCCN: n79005597
* NK ČR: jn19990008323
* SNK: 163652
* ULAN: 500018793
* VIAF: 54154627
* WorldCat: lccn-n79005597