recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ALGOL 60** (akronym z *ALGOrithmic Language*) je imperatívny programovací jazyk, ktorého syntax bola prvýkrát formálne definovaná v  Backusovej–Nauronovej forme. 

Bol to prvý programovací jazyk, ktorý poskytoval procedúry (vrátane rekurzie), bloky a vyššie riadiace štruktúry na formulovanie algoritmov. Vytvorenie tohto jazyka bolo ovplyvnené lambda kalkulom a asemblerom.

Každý program napísaný v tomto jazyku bol blokom obsahujúcim deklarácie a príkazy. Jeho základné údajové typy boli *boolean*, *integer*, *real* a *label* (návestie) a jeho jedinou údajovou štruktúrou bolo pole. Základné príkazy sú priradenie, volanie procedúry a skok. Medzi jeho riadiace štruktúry patrili príkaz *if*, špeciálne definovaný príkaz *case*, bloky, cyklus *while* a cykly s počítadlom.

Príklad zdrojového kódu programu v jazyku ALGOL 60:

```
a:=if z<0 then 0 else 1
goto if a=1 then koniec else zaciatok
real array m[if a=1 then -10 else 10:100]

```

Z tohto jazyka vychádzalo mnoho ďalších, napríklad Pascal a Simula.

Zdroje
------

* CLAUS, Volker; SCHWILL, Andreas, eds. *Lexikón informatiky*. Preklad Eva Stadtruckerová. 1. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1991. 544 s. ISBN 80-08-00755-9.
**Almandín** je minerál zo skupiny granátu, kryštalizujúci v kubickej sústave, chemicky Fe2+3Al2(SiO4)3.

Charakteristika
---------------

Tento minerál vytvára väčšinou kubické, dodekaédrické, rombododekaédrické a trapezoedrické kryštály červenohnedej, tmavočervenej až hnedočiernej farby. Niekedy sa vyskytuje vo forme celistvých agregátov. Kryštály sú priehľadné až priesvitné, vryp je biely. Pomerne odolný voči kyselinám avšak je ľahko taviteľný. Tvrdosť 7-7,5. Almandín nemá štiepateľnosť; lom je nerovný až lastúrnatý.

Výskyt
------

Je to najbežnejší predstaviteľ skupiny granátu. Vyskytuje sa v premenených horninách, najmä metapelitoch (premenených ílovcoch a bridliciach) - počnúc svormi a rulami končiac. Vyskytovať sa môže aj vo vysoko metamorfovaných horninách ako sú eklogity, ako dôsledok ich retrográdnej metamorfózy pri dekompresii. Nachádza sa aj v horninách vznikajúcich kontaktnou metamorfózou ako sú kontaktné rohovce. Ako relikt môže vystupovať aj v granitoch, pegmatitoch a ryolitoch. V sedimenotch ho možno nájsť ako detritický ťažký minerál.

Lokality
--------

### Vo svete

Česko (Čáslav, Přibyslavice, Jeseník), Nemecko (Irchenrieth – veľké kryštály), Rakúsko Obergurgl.

### Na Slovensku

Na Slovensku sa vyskytuje v Ľubietovej.

Ekonomický význam
-----------------

Drahé kamene, výroba brúsneho, rezného a vrtného náradia.

Referencie
----------

1. ↑  Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification of the International Mineralogical Association. *The official IMA-CNMNC List of Mineral Names* [online]. 2008, rev. 2013-10-01, [cit. 2013-11-02]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  Pellant, Ch. 2005, Horniny a minerály. Ikar, Bratislava, s. 133
3. ↑  Ďuďa, Rudolf; Rejl, Luboš; Slivka, Dušan (2008), *Minerály*, Praha: Aventinum, s. r. o. str. 462, ISBN  978-80-86858-44-9

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov
* Zoznam hornín

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Almandín**

Externé odkazy
--------------

* mindat.org, angl.
Pohorie z chodníka Via Alpina
**Ligúrske Alpy** je pohorie nachádzajúce sa úplne na juhu Alpského oblúka v Taliansku (Piemont, Ligúria). Alpy týmto pohorím definitívne prechádzajú do ďaľšieho veľkého celku – Apenín. Pohorie je zložené výhradne z vápenca a z jednej svojej strany je obklopené Ligúrskym morom. Druhá strana sa pozvoľna stráca v Pádskej nížine. Pohorie leží väčšinou na talianskom území, vo Francúzsku sa nachádza iba zlomok z celkovej rozlohy 4 500 km².

Poloha
------

Pohorie je na západe oddelené od Prímorských Álp sedlom Colle di Tenda (1 870 m). Na juhu tvorí hranicu územia sedlo Colle Altare (Passo Giove), ktoré ho oddeľuje od masívu Apenín. Vzhľadom k blízkosti mora a vápencovému podložiu sa Ligúrske Alpy považujú za raj botaniky.

Členenie
--------

Ligúrske Alpy tvoria zložitý labyrint masívov a dolín. Až na strednú časť hlavného hrebeňa pôsobí rozloženie hôr chaoticky a neusporiadane. Pohorie je rozdelené na niekoľko skupín:

* Carmo
* Saccarello
* Armetta
* Marguareis
* Mongioie

### Vrcholy

Hory majú prevažne trávnatý charakter, iba v najvyšších partiách sú skalnaté. Najvyšším vrcholom je vápencová pyramída Punta Marguareis (2 650 m), ktorá leží v prírodnom parku Alta Valle Pesio. Hora Monte Pietravecchia leží iba 20 km od mora a jedná sa tak v rámci juhu o poslednú alpskú dvojtisícovku.

* Punta Marguareis (2 650 m)
* Monte Mongioie (2 630 m)
* Cima delle Saline (2 612 m)
* Cima Pian Ballaur (2 604 m)
* Monte Bertrand (2 482 m)
* Pizzo d'Ormea (2 476 m)
* Cima Missun (2 356 m)
* Monte Saccarello (2 201 m)
* Monte Fronté (2 152 m)
* Cima di Marta (2 136 m)
* Monte Pietravecchia (2 038 m)
* Monte Graj (2 012 m)
* Monte Toraggio (1 972 m)
* Bric Mindino (1 879 m)

Turismus
--------

V Ligúrskych Alpách je vzhľadom k jej nízkej popularite zlá infraštruktúra avšak podmienky pre turistiku nie sú zlé.

### Horské chaty

* Rifugio Allavena
* Rifugio Don Barbera
* Rifugio Garelli
* Rifugio Havis de Giorgio
* Rifugio Mongioie
* Rifugio San Remo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ligúrske Alpy**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ligurské Alpy na českej Wikipédii.*
**Záujmový útvar** (iné názvy: **záujmový krúžok**, **krúžok**) je skupina žiakov združujúcich sa dobrovoľne pod vedením vedúceho útvaru (obyčajne učiteľ) za účelom pravidelnej záujmovej činnosti v rámci výchovného pôsobenia školy mimo vyučovania resp. v rámci činnosti centra voľného času (to môže mať právnu subjektivitu alebo byť organizačnou zložkou školy).

Školy môžu ponúkať mnoho rôznorodých krúžkov. Napr. na základe výnosu Povereníctva školstva, vied a umení v Bratislave č. 107 450/49-III/1 zo 7. októbra 1949 medzi záujmové krúžky na gymnáziách patrili krúžok literárnorečnícky, krúžok jazyka ruského, krúžok jazyka anglického, krúžok jazyka francúzskeho, krúžok jazyka talianskeho, krúžok jazyka španielskeho, krúžok jazyka poľského, krúžok jazyka srbochorvátskeho, krúžok antickej kultúry, krúžok dejepisu, krúžok zemepisu, krúžok filozofický, krúžok matematický, krúžok deskriptívnej geometrie, krúžok prírodopisu, krúžok chemický, krúžok fyzikálny, krúžky výtvarné, krúžky telovýchovné a branné, krúžok rýchlopisný, krúžok písania strojom, krúžky technické, krúžky náuky o domácnosti a príp. aj iné záujmové krúžky, ktoré do svojho nepovinného vyučovania zaradila konkrétna škola.

Referencie
----------

1. ↑  kroužky zájmové. In: WAHLA, Arnošt. *Terminologický a výkladový slovník didaktiky geografie*. 1. vyd. Ostrava : Pedagogická fakulta, 1983. 204 s. S. 61.
2. ↑   *Slovensko*. Ed. Karol Rosenbaum. 1. vyd. Zväzok 4 : Kultúra, časť 2. Bratislava : Obzor, 1980. 951 s. S. 302.
**Kyselina peroxomravčia**, ((HCO2OH) tiež **kyselina permravčia**, **formalhydroperoxid** alebo **PFA**, systematický názov je **kyselina peroximetánová**) je chemická zlúčenina, najjednoduchšia a najsilnejšia perorganická kyselina. Je to bezfarebná kvapalina, dráždivá, so silnými oxidačnými účinkami.

Používa sa ako oxidačné činidlo a dezinfekcia v potravinárstve a medicíne. Je účinným biocídom proti baktériám (vrátane mykobaktérií), vírusom, mikroskopickým hubám a bakteriálnym spóram. Jej degradačným produktom je kyselina mravčia. Kyselina peroxomravčia je nestabilná, treba ju teda pripravovať tesne pred použitím a nakladať s ňou opatrne, pretože môže dôjsť k rýchlemu rozkladu s uvoľnením veľkého množstva energie.

Kyselina peroxomravčia sa vyrába katalyzovanou reakciou kyseliny mravčej a peroxidu vodíka alebo reakciou kyseliny mravčej, peroxidu vodíka a kyseliny peroctovej. Typický vodný roztok kyseliny peroxomravčej obsahuje aj kyselinu mravčiu a peroxid vodíka.

Kyselina peroxomravčia sa ukazuje byť sľubným prostriedkom pre dezinfekciu odpadových vôd. Pri koncentrácii 2 – 4 mg/l dochádza počas 45 minút k zníženiu počtu koliformných mikroorganizmov o 2 až 3log (100krát až 1 000-krát). Je však potrebné ešte preskúmať toxicitu a tvorbu vedľajších produktov pri takomto použití.

Referencie
----------

1. 1 2 3  R. Gehr, D. Chen and M. Moreau: Performic acid (PFA): tests on an advanced primary effluent show promising disinfection performance

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kyselina permravenčí na českej Wikipédii.*
Villanovská kultúra v roku 900 pred Kr.
**Villanovská kultúra** bola kultúra staršej železnej doby s centrom v oblasti Etrúrie (stredná časť Apeninského polostrova). Považuje sa za predchodkyňu kultúry Etruskov. Meno dostala podľa archeologického náleziska Villanova v blízkosti talianskeho mesta Bologna. Okrem oblasti Etrúrie a okolia Bologne sa našli sídliská tejto kultúry i v Kampánii.

Jej typickým rysom bol prechod od viacerých malých osád do menej početných, no väčších sídlisk miestami až s viac ako 1000 obyvateľmi, ktoré ležali na prírodne dobre brániteľných miestach doplnených priekopami a valmi. K tomuto vývoju došlo okolo roku 900 pred Kr. Sídliská nemali mestský charakter; boli tvorené viacerými zhlukmi prízemných budov, kde spolu zrejme bývami príbuzní. Takisto mali viacero pohrebísk, využívaných jedným obytným „zhlukom" alebo ich menšou skupinkou.
  
Naďalej sa venovali prevažne poľnohospodárstvu alebo chovu domácich zvierat, z remesiel bola rozvinutá kovovýroba. Nepoznali hrnčiarsky kruh.

Zdroje
------

* Boatwright, Mary T. et al. (2004), *Dějiny římské říše od nejranějších časů po Konstantina Velikého* (2012, 1. české vyd.), Praha: Grada, ISBN  978-80-247-3168-1
* villanovská kultúra.. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1986. 1032 s. S. 964 – 965.
Prof. ThDr. **Jan Nepomuk Hejčl** (\* 15. máj 1868, Žamberk – † 5. február 1935, Olomouc) bol rímskokatolícky teológ, kňaz, starozákonný biblista, spisovateľ, cestovateľ, prekladateľ Biblie a vysokoškolský pedagóg.

Život
-----

Hejčl vyrastal v Žamberku v rodine Václava a Anny Hejčlových, spoločne so sestrami Máriou Alžbetou (1871) a Annou Žofiou (1874). Po štúdiu na gymnáziu v Hradci Králové vstúpil do kňazského seminára. Po vysvätení na kňaza pôsobil ako kaplán v Čermnej. V štúdiu pokračoval vo Viedni, kde získal doktorát teológie; orientalistiku študoval v Berlíne a Mníchove. Začiatkom 20. storočia podnikol študijnú cestu po Palestíne, Sýrii a Egypte. Po návrate sa stal profesorom všeobecnej pedagogiky a biblického štúdia Starého zákona v diecéznom seminári v Hradci Králové. Od roku 1909 bol profesorom a v rokoch 1914-1916 potom dekanom Teologickej fakulty v Olomouci. V rokoch 1917-1925 vydal v troch zväzkoch svoj nový preklad Starého zákona z latinskej Vulgáty, ale s ohľadom na pôvodné hebrejské texty. Upravil tiež preklad Nového zákona J. L. Sýkoru a okrem toho publikoval štúdie a popularizačné články v Časopise katolíckeho duchovenstva. Predmetom jeho záujmu bola biblistika, liturgika, a orientalistika, spolupracoval tiež na príprave *Českého slovníka bohovědného* (1912-1932).

Dielo
-----

* *Do města Davidova* (1909)
* *Ke svatyni kannanejské* (1911)
* *Bible česká, knihy Starého zákona* (1917–1925)
* *Od Květné neděla do Bílé soboty*. Olomouc 1928
* *Do Soluně a do Galatie*. Preklad a výklad. Olomouc 1933
* *Dvakrát do Korinta*. Preklad a výklad. Olomouc 1934
* *Nový zákon*. Preklad J. L. Sýkoru upravil J. Hejčl. Praha 1946

Referencie
----------

1. ↑  Matričný záznam o narodení a krste

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jan Hejčl na českej Wikipédii.*

Literatúra
----------

* HANUŠ, Jiří. *Malý slovník osobností českého katolicismu 20. století s antologií textů*. Brno : Centrum pro studium demokracie a kultury, 2005. 308 s. ISBN 80-7325-029-2. S. 49.
* TOMEŠ, Josef, a kol. *Český biografický slovník XX. století : I. díl : A–J*. Praha ; Litomyšl : Paseka ; Petr Meissner, 1999. 634 s. ISBN 80-7185-245-7. S. 439.

Externé odkazy
--------------

* Jan Hejčl v databáze Národní knihovny ČR
* www.senftenberg.cz
* iEncyklopedie: Hejčl Jan
* Jan Hejčl na stránkach Centra dejín českej teológie KTF UK

Autoritné údaje: * abART: 21956
* GND: 1036805522
* ISNI: 0000 0004 0989 3482
* LCCN: no2014051736
* NK ČR: jk01040531
* VIAF: 303984030
* WorldCat: lccn-no2014051736
Barón **Peter Révai** (staršie „Révay de Szklabina et Blathnicza"; používané varianty mena sú **Révay**, **Rewa**, **Réva**; \* 2. február 1568, Holíč – † 4. jún 1622, Trenčín) bol slovenský básnik, krajinský hodnostár, vojak a historik.

Životopis
---------

Pochádzal z turčianskeho rodu Révai, jeho otec bol barón Michal Révai a matka Anna Bakičová. Narodil sa na Holíčskom hrade, vzdelanie získaval v Bardejove, Spišskej Novej Vsi, pravdepodobne i vo Viedni a v rokoch 1589 – 1591 tiež v Štrasburgu, kde získal titul magistra filozofie. Od roku 1598 bol dedičným županom Turčianskej stolice, od roku 1601 kráľovským komisárom, v roku 1610 bol kráľovským dvormajstrom, od roku 1615 hlavným dverníkom a od roku 1619 stolníkom. Mal pomerne rozsiahly rozhľad vo filozofii a histórii, ovládal rečnícke umenie, viacero jazykov, vybudoval si bohatú knižnicu, a vďaka tomuto všetkému sa stal uznávanou politickou a kultúrnou osobnosťou. Bojoval vo vojne s Osmanskou ríšou (Ostrihom, Vyšehrad, Fiľakovo, Novohrad). Stal sa tiež jedným z vedúcich predstaviteľov evanjelickej šľachty, podporoval náboženskú literatúru. Zomrel v Trenčíne, no pochovaný bol do rodinnej hrobky v Martine.

Tvorba
------

Úvodná stránka najznámejšieho diela Petra Révaia
Jeho básnické a historické dielo ovplyvnilo neskoršiu slovenskú historiografiu a národoobranné diela. Literárne sa začal prejavovať už počas štúdií v Štrasburgu, prvé dielo (okrem magisterskej dišputy) mu vyšlo v roku 1592 (stať *Velezrada*). Ako prvý uhorský historik objasňoval starobylosť Slovanov. Vo svojich dielach prezentoval Uhorsko ako mnohonárodnostný štát. S úradníkmi svojho panstva viedol korešpondenciu v kultivovanej slovenčine.

Dielo
-----

* 1591 – *De laudibus Ciceronis*, prednáška na chválu rečníctva
* 1591 – *De quattuor virtutibus cardinalibus*, traktát
* 1591 – *Disputatio de mutuo materiae*
* 1592 – *Velezrada (De parricidio)*, stať
* 1613 – *De sacra corona regni Hungariae ortu, virtuti, victoria, fortuna… brevis commentarius* , rozprava o uhorskej korune
* 1659 – *De monarchia et sacra corona regni hungariae centuriae septem* obšírnejšia práca o dejinách Uhorska

Referencie
----------

1. 1 2   *Autorita Osobné meno : Révai, Peter* [online]. Martin: Slovenská národná knižnica, [cit. 2022-12-03]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Révaiovci

Autoritné údaje: * BnF: 126501432
* GND: 123293308
* ISNI: 0000 0001 0911 4651
* LCCN: n83035005
* NK ČR: mzk2008464127
* PIM: PIM83950
* SNK: 150811
* VIAF: 67369965
* WorldCat: lccn-n83035005
**Peter Rusnák** (\* 17. november 1948, Sučany) je architekt, rozvojový plánovač.

Životopis
---------

V roku 1964-1967 študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Martine, 1967-1973 na Stavebnej fak. SVŠT odbor architektúru, 1992-1994 Škola FAO, facilitátor, 2001 absolvent SPP-A Diploma. V roku 1973-1990 projektant, vedúci projektant URBIONU pobočka Banská Bystrica, 1990 podpredseda MsNV v Banskej Bystrici, 1991-1992 vedúci regionálneho rozvoja na Okresnom úrade v Banskej Bystrici, 1993-1994 riaditeľ Elektroprojektu v Banskej Bystrici, 1995 poradca ARVI v Nitre, 1996 riaditeľ Regionálnej rozvojovej agentúry v Banskej Bystrici, od 1997 projektový manažér SZČO-PR-projekt.

Ocenenie
--------

* Novinárska cena ZSA 1987

Dielo
-----

* Koncepcia dopravy ČSFR pre časť Slovensko (spoluautor)
* Metodika zakladania mikroregiónov
* Priestorová typológia mikroragiónov
* Príručka facilitátora pre rozvoj vidieka

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 45338
**Lupina mnoholistá** (staršie: **lupína mnoholistá**, ešte staršie: **vlčí bôb mnoholistý**; lat. *Lupinus polyphyllus*) je kvitnúca rastlina z čeľade bôbovité (*Fabaceae*).

Lupina je nerozkonárená bylina, ktorá dorastá do výšky až 1,6 metra. Zakončená je až 40 cm dlhým klasom kvetov v rôznych odtieňoch modrej, fialovej a ružovej farby, zriedkavejšie bielej. Existujú ale aj pestované žlté, červené, oranžové či dvojfarebné odrody. Kvitne od júna do septembra. Listy majú podobu dlaňovito zloženej čepele z úzkych lístkov. Sú dlhostopkaté. Počet lístkov je 9 až 17, ich dĺžka 8 až 12 cm. Na rubovej strane sú plstnato chlpaté. Plodom je struk.

Na území Slovenska rastie prevažne ako pestovaný druh, ktorý občas splanieva. Pochádza zo Severnej Ameriky, no zdomácnela a splanula na veľkej časti územia Európy. Porastá okraje ciest a lesov, násypy, čistinky, pričom preferuje svetlé stanoviská a nevápnité kyslejšie pôdy. Má schopnosť obohacovať pôdu o dusičnany. Vo svojej domovine rastie najmä na okrajoch vodných tokov a vo vlhkých lesoch.

Celá rastlina je jedovatá. V jej semenách, ale aj v iných častiach rastliny sa nachádzajú alkaloidy, napríklad lupinidín (sparteín). Tieto alkaloidy silne poškodzujú tkanivo pečene, nervového systému, srdca a obličiek. Otrava sa prejavuje slinením, nevoľnosťou, zvracaním, nepokojom, kŕčmi, poruchami srdcového rytmu, ťažkosťami s prehĺtaním. V ťažkých prípadoch dochádza k ochrnutiu dýchacích orgánov a následnej smrti. V menších dávkach spôsobuje nepríjemné halucinácie.

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2020.3. Prístup 10. septembra 2022

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhyWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lupina mnoholistá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Lupina mnoholistá**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Lupina mnoholistá****

Galéria
-------

* List lupinyList lupiny
* Plody lupinyPlody lupiny
* Lupina mnoholistá rastúca pri Ceste Slobody, Vysoké TatryLupina mnoholistá rastúca pri Ceste Slobody, Vysoké Tatry
* 
*

Externé odkazy
--------------

* Fotografický herbář
* botany.cz
**Záujem** z pohľadu sociológie je predmet, komplex predmetov alebo stav veci, ktorého dosiahnutie považuje jednotlivec alebo skupina za žiadúce alebo nevyhnutné pre svoj život a ktorý vyvoláva emócie, snahy a postoje smerujúce k jeho dosiahnutiu. Záujem je trvalejšie zameranie človeka na určitú oblasť predmetov alebo javov skutočnosti. Podstatným spôsobom prispieva k charakteristike osobnosti, obohacuje prežívanie človeka a podnecuje ho k aktivite. Ten istý záujem u rôznych subjektov môže vychádzať z rôznych potrieb. Dôležitými vonkajšími indikátormi záujmov sú: afektívne vzrušenie, pozornosť, zapamätanie, informovanosť, preferencia. Záujmy môžu byť z hľadiska času dočasné a trvalé; z hľadiska kvality hlboké (normatívne hľadisko) a povrchné (žiadúce a nežiaduce); z hľadiska kvantity singulárne a plurálne; z hľadiska priestoru lokálne, územné; podľa zamerania: umelecké, zberateľské, športové, vedecké, technické atď.

Pozri aj
--------

* záujem

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Epigonos** (starogr. *Ἐπίγονος* – *Epigonos*) bol starogrécky športovec.

Epigonos z Trallu bol podľa dvoch starovekých epigrafických zdrojov, uvedených na mramorových podstavcoch, štvornásobný víťaz *olympiády* (v neznámej disciplíne). Na oboch nápisoch je spomínaný ako otec Klaudie Perigenis.

Prvý nápis, objavený v archeologickej lokalite starovekého mesta Magnésia nad Maiandrom, bol zhotovený na počesť Tiberia Klaudia Pollióna a Tiberia Klaudia Héfaistióna, detí Klaudie Perigenis. Druhý v Tralleis. Miesto, kde sa našiel druhý nápis, a príslušnosť Epigona k slávnej rodine z Trallu, ktorú poznal aj Cicero (zo súdnej reči na obranu Flacca, pro Flacco, 22: *„Kde boli Pythodorus, Archimedes a Epigonus, ďalší muži známi medzi nami, medzi ich šľachticmi?"*), viedli talianskeho historika Luigiho Morettiho k úvahe, že miestom Epigonových víťazstiev boli skôr súťaže v Tralleis ako olympiády v élidskej Pise (oblasť Pisa alebo *Pisatis* zahŕňala veľkú svätyňu v Olympii, sama Olympia nebola mestom). Mená rodiny T. Klaudia Pollióna a jeho brata Héfaistióna, skutočnosť, že ich otec, manžel Klaudie Perigenis, sa už volal Tiberios Klaudios Héfaistión, znamenajú, že víťazstvá Epigona možno datovať približne na začiatok 1. storočia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 149.
2. ↑  Inscriptiones Asia Minor: Caria, *Magnesia 244*
3. ↑  Inscriptiones Asia Minor: Caria, *Tralles 182*
4. ↑   *Mittheilungen des Deutschen Archaeologischen Institutes in Athen*. Athen : In Commission bei K. Wilberg, 1882. S. 319.
5. ↑   *Jahresbericht über die Fortschritte der klassischen Altertumswissenschaft*. Berlin : Vandenhoeck, 1892. S. 60.
6. ↑   *ARSP. Beiheft*. Stuttgart : Franz Steiner Verlag, 1990. ISBN 978-35-15056-13-7. S. 233.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Epikradios** (starogr. *Ἐπικράδιος* – *Epikradios*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 484 pred Kr.

Epikradios z Mantineie bol v Olympii korunovaný vencom za víťazstvo v boxe dorastencov na 74. hrách v roku 484 pred Kr. Box dorastencov sa stal olympijskou disciplínou na 41. hrách v roku 616 pred Kr. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Súboj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že socha Epikradia stála v posvätnom okrsku olympijskej *Altidy*. Autorom jeho sochy bol sochársky majster Ptolichos z Aiginy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Nigel Nicholson, *Aristocracy and Athletics in Archaic and Classical Greece*, str. 246.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,10,9.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ján Štefan Šikura** (\* 28. december 1898, Mošovce – † 31. január 1945, Martin) bol slovenský historik a stredoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec Štefan Šikura
* matka Alžbeta rod. Košíková

Životopis
---------

Po štúdiu na gymnáziu v Banskej Bystrici získal titul doktor filozofie na Karlovej univerzite v Prahe. Učil na gymnáziách v Žiline a v Martine (od 1925), kde bol zároveň kustódom numizmatického oddelenia Slovenského národného múzea. Venoval sa výskumu histórie Turca, najvýznamnejšou prácou sú jeho *Miestopisné dejiny Turca*. V SNM založil a viedol numizmatický kabinet, skatalogizoval numizmatické zbierky. Zhromaždil vzácne rukopisy v origináloch i odpisoch (napr. odpis listu Martina Luthera Františkovi Révajovi z roku 1539). Písal mnohé obecné kroniky. 

Počas 2. svetovej vojny sa zúčastnil protifašistického odboja a Slovenského národného povstania, bol členom Revolučného národného výboru v Martine, v decembri 1944 bol fašistami väznený.

Je pochovaný v Martine na Národnom cintoríne. Na jeho počesť je pomenovaná ulica v Martine.

Pamiatky
--------

* hrob s náhrobníkom na Národnom cintoríne
* rukopisná pozostalosť a fotodokumentačný materiál v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* *Ján Jiskra na Slovensku* (doktorská dizertácia) (Praha,1930)
* *Miestopisné dejiny Turca* (Bratislava, 1944)

Referencie
----------

1. 1 2 3  ĎURIŠKA, Zdenko. *Národný cintorín v Martine. Pomníky a osobnosti*. 1. vyd. Martin : Matica slovenská, 2007. ISBN 978-80-7090-800-6. S. 222.
2. 1 2   *Lexikón osobností mesta Martin*. 1. vyd. Martin : Osveta, 2006. ISBN 80-8063-223-5. Kapitola ŠIKURA, Ján Štefan - historik, učiteľ, s. 235 - 236.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5592 0374
* NK ČR: mzk2004261229
* SNK: 166245
* VIAF: 84598282
**Ján Ľupták** (\* 24. február 1946, Radzovce) je slovenský politik.

Životopis
---------

Po absolvovaní Odborného učilišťa stavebného a Strednej priemyselnej školy stavebnej v Banskej Bystrici nepretržite pracoval v stavebníctve. Od roku 1969 až do roku 1989 bol zamestnancom podniku Pozemné stavby Banská Bystrica.

Ján Ľupták bol v roku 1990 zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za Stranu demokratickej ľavice. Takisto ho zvolili aj v parlamentných voľbách v roku 1992.

V roku 1994 ho zvolili za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za Združenie robotníkov Slovenska (ZRS), ktorého je zakladajúcim členom a predsedom od jeho vzniku. ZRS vzniklo pôvodne v roku 1992 ako občianske združenie a v roku 1994 sa transformovalo na politickú stranu. Po voľbách v roku 1994 sa ZRS stalo parlamentnou stranou a súčasťou vládnej koalície. Ján Ľupták bol 3. novembra 1994 zvolený za podpredsedu NR SR. Po volebnom neúspechu strany v roku 1998 bol chvíľu nezamestnaný, momentálne pracuje ako obchodný zástupca.

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Ján Ľupták**

Autoritné údaje: * SNK: 174414
Prof. MUDr. **Ján Štefanovič**, DrSc. (\* 19. november 1928, Moravské Lieskové – † 7. december 2022) bol slovenský lekár, imunológ, akademik SAV.

Život
-----

Narodil sa v Moravskom Lieskovom 19. novembra 1928. Po maturite na gymnáziu v Novom Meste nad Váhom a v Banskej Bystrici študoval na Lekárskej fakulte Komenského univerzity v Bratislave, a úspešne promoval v roku 1953. Od roku 1961 sa stal prednostom Ústavu mikrobiológie a epidemiológie Univerzity Komenského, kde pôsobil ako odborný asistent, docent, neskôr profesor, prednosta a zároveň ako riaditeľ.

Dielo
-----

Medzi najdôležitejšie výsledky jeho pedagogickej a vedeckej činnosti patrili zistenia zo štúdia degradačných systémov buniek imunitného systému a sér so zameraním na objasnenie molekulových základov prirodzenej imunity. Na katedre sa podieľal na vytvorení špecializovaného laboratória transplantačnej imunológie, ktoré sa zaoberalo výskumom hlavného histokompatibilitného komplexu u človeka, vyšetrovaním vzťahov medzi HLA – výskumom a chorobami a riešilo spory o otcovstvo. Jeho aktivita prerástla do súčasnej hlavnej náplne už samostatného Imunologického ústavu Lekárskej fakulty UK. Objasnil tiež vzťahy medzi degradáciou antigénu a heterogenitou vytvorených protilátok. Vďaka intenzívnej vedecko-výskumnej práci a spolupráci s pracoviskami v celom Československu i v zahraničí na katedre vyrástla skupina kandidátov vied, viacerí z nich habilitovali a neskôr dosiahli hodnosť doktora vied a profesora v odbore a prof. Štefanovič získal hodnosť akademika SAV.

Pod vedením prof. MUDr. J. Štefanoviča, DrSc. habilitovalo z pracovísk 8 kolegov, profesormi sa stali 3. Kandidátsku dizertačnú prácu obhájili 16 a doktorskú dizertačnú prácu 3. Profesor Štefanovič vydal viac ako 360 odborných publikácií.

Ocenenia
--------

* 1973 – Medaila J. E. Purkyně
* 1978 – Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu
* 1979 – Cena ministra zdravotníctva SSR
* 1984 – Národná cena (za výsledky výskumu) a viaceré uznania odborných spoločností
* 1988 – Rad práce
* 2008 – Rad Ľudovíta Štúra I. triedy
* 2008 – Čestné občianstvo obce Moravské Lieskové

Referencie
----------

1. ↑  HARGAŠOVÁ, Božena. Osobnosť obce - Prof. Mudr. Ján Štefanovič DrSc.. *Moravskolieskovský Hlásnik*, 2008, čís. 2, s. 11. Dostupné online [cit. 2023-03-16].
2. 1 2 3 4 5   *Profesor MUDr. Ján Štefanovič, DrSc. - Nekrológ* [online]. Bratislava: Slovenská akadémia vied, [cit. 2023-03-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Rad Ľudovíta Štúra, I. trieda* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2023-03-16]. Dostupné online.
4. ↑   *Ocenenia obce* [online]. moravskelieskove.sk, [cit. 2023-03-16]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* SISKOVÁ, Eva; HANZEN, Juraj. *Osobnosť medicíny Akademik Prof. MUDr. Ján Štefanovič, DrSc. : mikrobiológ a imunológ, významný lekár, vedec, vysokoškolský učiteľ*. 1. vyd. [Nesvady] : KOI CARP Slovakia, 2015. 235 s. ISBN 978-80-972144-0-1.

Externé odkazy
--------------

* Nekrológ

Autoritné údaje: * LCCN: no2016074391
* NK ČR: nlk19990074149
* SNK: 171981
* VIAF: 84788175
* WorldCat: lccn-no2016074391
Pamätná tabuľa Frigyesa Bána, Budapešť – obvod XIV, ulica Róna č. 171
**Frigyes Bán** (\* 19. jún 1902, Košice – † 30. september 1969, Budapešť), bol maďarský filmový režisér a scenárista.

Životopis
---------

Narodil sa ako syn Károlyho Bellera a Emílie Grohovej. Vyštudoval vojenskú školu no vojakom sa nakoniec nestal. V 20. rokoch sa rozhodol pre pôsobenie v oblasti filmu. Presťahoval sa do budapeštianskej filmovej spoločnosti, kde začal pracovať ako asistent. V 30. rokoch pracoval ako redaktor a scenárista, hral však aj menšie herecké úlohy. Prvý sólový film natočil v roku 1939 s názvom *Mátyás rendet csinál*. V roku 1948 režíroval svoj film *Talpalatnyi föld*, ktorý zožal medzinárodný úspech. Životopisnú cenu v Karlových Varoch dostal za film *Semmelweis* z roku 1953. Filmom *Bolondos vakáció* začal nakrúcať v roku 1967, už ho však nestihol dokončiť. Utrpel autonehodu a zomrel 30. septembra 1969 v Budapešti.

Jeho prvou manželkou bola herečka a scenáristka Kató Timár, vzali sa v Budapešti 27. mája 1934. Rozviedli sa v roku 1955. Jeho druhou manželkou bola herečka Éva Vass.

Filmografia (výber)
-------------------

* *Egy éjszaka Erdélyben* (Jedna noc v Transylvánii) – 1941
* *Háry János* – 1941
* *Talpalatnyi föld* – 1948
* *Csendes otthon* – 1957
* *Szent Péter esernyője* (Dáždnik svätého Petra) – 1958
* *Felmegyek a miniszterhez* (Pôjdem za ministrom) – 1962

Poznámky
--------

1. ↑  Film dokončil Károly Makk v roku 1968. Natočený bol v rumunsko-maďarskej koprodukcii.

Referencie
----------

1. ↑  Manželstvo je registrované v 5. obvode mesta Budapešť – č. 69/1934.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frigyes Bán**

Externé odkazy
--------------

* Frigyes Bán v Internet Movie Database (po anglicky)
* Frigyes Bán v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Frigyes Bán vo Filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bán Frigyes na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14653186b
* GND: 139953264
* ISNI: 0000 0000 7843 802X
* LCCN: no2013024232
* NK ČR: xx0155207
* PIM: PIM45127
* VIAF: 271570
* WorldCat: lccn-no2013024232
1585 Broadway
**1585 Broadway** (známy tiež ako *Morgan Stanley Building*) je postmoderný mrakodrap v newyorskej štvrti Manhattan. 

Má 52 podlaží a výšku 209 metrov. Výstavba prebiehala v rokoch 1989 - 1990 podľa návrhu firiem Gwathmey Siegel & Associates a Emery Roth & Sons. Počas výstavby bol zamýšľaný ako sídlo pre firmu Solomon Equities. V dnešnej dobe tu sídli svetová finančná spoločnosť Morgan Stanley, ktorá budovu odkúpila v auguste 1993 za cenu 176 miliónov dolárov. Budova disponuje 120 770 m2 prevažne kancelárskych priestorov. V rokoch 1997 a 1998 bola budova ocenená cenami BOMA.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 1585 Broadway na českej Wikipédii.*

1. 1 2 3 4 5  Info o budove na skyscraperpage.com
2. ↑  MCDOWELL, Edwin. *Commercial Real Estate; Law Firm Is No Longer Lonely in Refurbished Tower on Times Square* [online]. 23. 8. 2000. Dostupné online. (po anglicky)

Pozri aj
--------

* Zoznam najvyšších budov v New Yorku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **1585 Broadway**

Súradnice: 40° 45′ 37″ s.š. 73° 59′ 08″ z.d.
**Frikias** (starogr. *Φρικίας* – *Frikias*) bol olympijský víťaz v behu ťažkoodencov v rokoch 508 a 504 pred Kr.

Frikia z tesálskej obce Pelinna korunovali vencom na 68. a na 69. olympijských hrách v rokoch 508 a 504 pred Kr. za víťazstvá v behu ťažkoodencov (*hoplitodromos*). V tejto disciplíne dosiahol okrem dvoch olympijských víťazstiev pravdepodobne aj jedno na pythijských hrách v roku 506 pred Kr. Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.

O olympijských víťazstvách Frikia sa zmieňuje starogrécky lyrický básnik Pindaros vo svojej desiatej *Pýthijskej óde*, kde ospevuje jeho syna Hippoklea.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*
2. 1 2  Pindaros, *Pythionikais*, 10, 15-20.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Cebuánčina**alebo **cebuano**[chýba zdroj] (výslovnosť [sebuano]) je jedným z jazykov, ktorými sa hovorí na Filipínach. Hovorí ním asi 20 miliónov ľudí a patrí do austronézskej jazykovej rodiny. Je to jeden z jazykov, z ktorého a do ktorého sa prekladá Google prekladač (zatiaľ v skúšobnej prevádzke – alfa verzia). Cebuano je jedným z asi 150 jazykov (v závislosti od klasifikácie), ktorými sa na Filipínach hovorí; po Tagalogu, ktorého modifikovaná podoba je úradný jazyk, filipínčine (*Filipino*), ktorým hovorí 22 miliónov rodených hovoriacich, ním hovorí druhý najvyšší počet rodených hovoriacich. Je nazvaný podľa ostrova Cebu (+ španielska prípona *-ano*).

Jazykoveda
----------

Ide o jazyk typ VSO, v ktorých existuje ohýbanie podstatných mien. Fonologicky sú v nej len tri samohlásky: *i/e*, *a* *u/o* (foneticky, obsahuje samohlások päť, ale *i*je alofón *e* a *u* je alofon *o*). Ako vo väčšine austronézskych jazykov sa v ňom vyskytuje, inkluzívne a exkluzívne my.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cebuánčina**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku cebuánština na českej Wikipédii.*

  

Autoritné údaje: * GND: 4147432-6
**Epikrates** (starogr. *Ἐπικράτης*) bol grécky sochár na rozhraní 2. a 1. storočia pred Kr.

Sochár Epikrates, syn Apollónia, bol činný pravdepodobne na prelome v 2. a 1. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, v archeologickej lokalite starovekého kárskeho mesta Knidos sa však v roku 1859 našla doska z bieleho mramoru s nápisom, že Epikrates zhotovil sochu Glykinny, pravdepodobne sochu zosnulej dcéry Hippokrita a Filitie. V blízkosti tohto epigrafického nálezu bola nájdená i spodná časť odetej ženskej sochy, možno fragmentu zo sochy Glykinny. Oba nálezy sú uložené v Britskom múzeu v Londýne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Epikrates - 1*
2. ↑  Rheinisch-Westfälische Akademie der Wissenschaften, 1992, *Inschriften griechischer Städte aus Kleinasien*
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *Knidos 61*
4. 1 2  British Museum, *Collection online*
**Johann Friedrich «Fritz» Barth** (\* 25. október 1856, Bazilej – † 25. február 1912, Bern) bol švajčiarsky protestantský teológ.

Študoval protestantskú teológiu na univerzitách v Bazileji (u prof. Franza Camillea Overbecka), Lipsku (u prof. Adolfa von Harnacka) a Tübingene (u prof. Johanna Tobiasa Becka). Od roku 1879 bol farárom v meste Reitnau.

Od roku 1886 pracoval ako učiteľ teológie v protestantskej *Predigerschule* (Kazateľskej škole) v Bazileji.

V roku 1889 sa na univerzite v Berne stal súkromným docentom, v roku 1891 mimoriadnym profesorom a v roku 1895 riadnym profesorom Nového zákona a starovekých a stredovekých cirkevných dejín.

V roku 1903 mu univerzita v Halle udelila čestný doktorát.

Fritz Barth bol členom švajčiarskej reformovanej cirkvi.

Manželkou Fritza Bartha bola Anna Katharina Sartorius. Ich synovia Karl (1886 – 1968) a Peter (1888 – 1940) sa tiež stali protestantskými teológmi, Heinrich (1890 – 1965) sa stal profesorom filozofie.

Diela
-----

* *Die Hauptprobleme des Lebens Jesu. Eine geschichtliche Untersuchung* (1899)
* *Einleitung in das Neue Testament* (1908)
* *Christus unsre Hoffnung. Sammlung von religiösen Reden und Vorträgen*

Literatúra
----------

* FRANCKE, A. Prof. D. Fritz Barth, 1856–1912. Bern, 1912.
* BUSCH, Eberhard. Karl Barths Lebenslauf. München: Kaiser, 1975. Unveränderte Neuauflage: Zürich: TVZ, 1993. ISBN 3-290-17304-6.
* BAUTZ, Friedrich Wilhelm. Barth, Fritz. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon. Band 1. Hamm: Bautz, 1975. 2. unveränderte Auflage: Hamm, 1990. ISBN 3-88309-013-1. S. 384.

Externé odkazy
--------------

* http://www.hls-dhs-dss.ch (nemecky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fritz Barth (Theologe) na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 17146734t
* GND: 116063386
* ISNI: 0000 0000 8382 7097
* LCCN: no93003313
* NK ČR: xx0014464
* VIAF: 52432725
* WorldCat: lccn-no93003313
Kmeň stromu s porastom epifytických tillandsií a kaktusov.
**Epifyt** (z gréc. έπί/*epi-* = na, φύτόν/*fyton* = rastlina) je označenie organizmu, ktorý žije prichytený na povrchu živej rastliny. Najčastejšie sa používa v spojitosti s epifyticky rastúcimi rastlinami, ale existujú aj epifytické baktérie, huby, riasy alebo machy.

Ide o druh komenzalizmu - epifyt má z „hostiteľa" úžitok ako z opory, no nijak zle ani dobre naň nevplýva (nezískava z neho živiny, ani mu neposkytuje nijaké výhody). Nejde teda o parazitický ale ani symbiotický vzťah.

Epifytické rastliny
-------------------

Výlučne alebo prevažne epifytický charakter majú rastliny z nasledovných taxónov:

### Vyššie rastliny

* *Orchidaceae*
* *Bromeliaceae*
* *Araceae*
* *Cactaceae*
* *Bégoniaceae*
* *Moraceae*
* *Ericaceae*
* *Gesneriaceae*
* *Piperaceae*
* *Asclepiadaceae*

* Epifytická orchidea (Orchidaceae).Epifytická orchidea (*Orchidaceae*).
* Parohovec (Polypodiaceae).Parohovec (*Polypodiaceae*).
**Cch’** (čín. 詞, pchin-jin:  *cí*  - cch’) je žáner čínskych lyrických básní, ktorý sa v období dynastie Liang vytvoril na základne básní z Knihy piesní a ľudových piesní jüe-fu. V období dynastie Sung (960-1279) sa stali dominantným žánrom v poézii.

Piesne cch’ pôvodne patrili do prostredia profesionálnych speváčok zo zábavných štvrtí. Neskôr sa ale žáner stane literátskou tvorbou. Ich tématika je frivolná, sú milostné, roztúžené, melancholické, radovánky. Jazyk je blízky živej reči, mieša sa klasická čínština s paj-chua a slangom z nevestincov. Sladké texty boli písané zvláštnou formou na základe melódie, ku ktorej boli písané. Preto majú nepravidelnú formu a vo verši sa strieda rôzny počet slabík.

Básne sú rýmované, rozpadajú sa do slôh, uplatňujú sa kombinácie tónov. V období severnej dynastie Sung boli melódie, ku ktorým sa piesne písali, ešte známe, na konci dynastie však upadajú do zabudnutia a texty sa preto píšu ako vyplňovanie vzorcov. Nie je to teda skladanie cch’, ale vyplňovanie cch’. Už za dynastie Sung vzniká trend, že cch’ píšu neúspešní literáti, alebo tí, ktorí na vysokú literatúru rezignovali. Nízke žánre sa stali u literátov populárnymi. Forma sa stáva všeobecne známou a vyvíja sa na seriózny útvar. Témy sú buď hlboko osobné, napríklad spomienky na priateľov, vlastenecké (boj Sungov s barbarmi) alebo filozofické.

Najvýznamnejšími autormi poézie typu cch’ sú Su Š’ (známy aj ako Su Tung-pcho), Liou Jung, Li Čching-čao, Ou-jang Siou a Sin Čchi-ťi. Básne v žánri cch' písal aj Mao Ce-tung.

Externé odkazy
--------------

* Song Ci Poetry
**Juan Bautista José Cabanilles** (iné mená: **Juan Bautista Josep**, **Joan Cabanilles**; \* 6. september 1644, Algemesí, Španielsko – † 29. apríl 1712, Valencia) bol španielsky hudobný skladateľ a organista. Je považovaný za najväčšieho španielskeho barokového skladateľa a organistu.

Životopis
---------

Začínal ako spevák na chóre v miestnom kostole, neskôr študoval za kňaza v katedrále vo Valencii, kde výučba zahŕňala aj hodiny hudby. Ako dvadsaťročný bol 15. mája 1665 menovaný za zastupujúceho organistu v katedrále. O rok neskôr, po smrti svojho predchodcu, bol menovaný za hlavného organistu Katedrály vo Valencii. Dňa 22. septembra 1668 bol vysvätený za kňaza. Zastával pozíciu hlavného organistu 45 rokov, ale od roku 1703 pre zdravotné ťažkosti požadoval zástupcu. V rokoch 1675 - 1677 tiež učil deti v katedrálnom zbore. 

Zomrel 29. apríla 1712 vo Valencii.

Dielo
-----

Vytvoril okolo 1 200 skladieb, väčšina rukopisov (odpisy jeho žiakov) je uložená v Katalánskej knižnici v Barcelone. V skladbe nasledoval tradičné vzory klávesovej hudby 16. storočia, ale prevažne ostal verný španielskej tradícii. 

Zachovali sa početné skladby pre organ, jeho okolo 200 *Tientos* prezentuje veľkú žánrovú variabilitu: *Tientos de falsas* (monotematické,viachlasné), *Tientos de contras* (použitie pedálu = contras), *Tientos llenos* (plénové), *Tientos partidos* (s delenou klaviatúrou), *Tientos de batalla* (batalla = horizontálne trúbky na organoch). Ďalej sa zachovalo 6 tokát, *Pasacalles* (Passacaglie), *Differencias* (Variácie), *Gallardas* (Galliardy), *Xacara de 1. tono* (suita tanečných variácií), skladby s tematikou cirkevných hymien (*Ave Maris Stella* a i.).

### Výber diel pre organ

* Batalla primera Imperial de quinto tono
* Corrente Italiana
* Tocata č.4
* rôzne druhy *tientos* (viď vyššie)

Referencie
----------

1. ↑  Music in Spain During the Eighteenth Century

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Juan Cabanilles na anglickej Wikipédii.*
* KLINDA, Ferdinand. *Organ v kultúre dvoch tisícročí*. 1. vyd. Bratislava : Hudobné centrum, 2000. 274 s. ISBN 80-88884-19-5. S. 105 - 106.

Autoritné údaje: * BnF: 13892047z
* GND: 118666401
* ISNI: 0000 0001 1576 8766
* LCCN: n79150270
* NK ČR: xx0015902
* VIAF: 86519358
* WorldCat: lccn-n79150270
**Kim Petras** (\* 27. august 1992, Kolín nad Rýnom, Nemecko) je nemecká speváčka a textárka.

Životopis
---------

Petras sa narodila ako chlapec v Kolíne nad Rýnom v Nemecku. Jej rodičia po čase vyhľadali odbornú pomoc, pretože ako sami uviedli, už v jej dvoch rokoch videli, že sa ich dieťa správa viac ako dievča.

V roku 2006 Petras v nemeckej televízii diskutovala o svojej zmene pohlavia v snahe získať povolenie na operáciu v 16 rokoch, čo bolo v Nemecku možné až od 18 rokov. Jej mediálne výstupy získali medzinárodnú pozornosť, čo viedlo k tomu, že jej operácia bola schválená, čím sa stala najmladšou transgender osobou na svete. Následne podstúpila operáciu, ktorá bola v novembri 2008 dokončená.

Kariéra
-------

Petras v rokoch 2008 až 2009 vydala niekoľko singlov - „Fade Away" (2008), „Last Forever" (2009), „Die for you" (2009) a „Boomerang" (2009), ktoré naspievala v angličtine.

V roku 2011 vydala Petras EP *One Piece of Tape*.

Niekoľko rokov spolupracovala s producentmi The Stereotypes a Aaron Joseph.

V júni 2019 vydala svoj debutový štúdiový album *Clarity*.

Dňa 11. februára 2020 vydala singel „Reminds Me". V rovnaký mesiac oznámila, že sa zúčastní turné *The Romance Tour* spoločne s Camilou Cabello a ďalšími, ktoré bolo odložené kvôli pandémii koronavírusu.

Dňa 7. mája 2020 vydala Petras singel „Malibu".

Referencie
----------

1. ↑  ASWAD, Jem. *Pop Singer-Songwriter Kim Petras Signs With Republic Records (EXCLUSIVE)* [online]. variety.com, 2021-08-26, [cit. 2022-01-14]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kim Petrasová**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kim Petras na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1269939971
* ISNI: 0000 0004 6581 7708
* LCCN: no2019186593
* VIAF: 7882157704219844440007
* WorldCat: lccn-no2019186593
**Jan Dismas Zelenka**, rodným menom **Jan Lukáš Zelenka** (\* 16. október 1679, Louňovice pod Blaníkem – † 23. december 1745, Drážďany) bol český barokový hudobný skladateľ a kontrabasista. Z jeho tvorby sa zachovalo asi 200 skladieb, z toho 20 omší a 4 rekviem. K jeho najznámejším skladbám patrí *Sub Olea pacis et palma virtutis conspicua orbi Regia Bohemiae Corona* skomponovaná pri príležitosti korunovácie Karola VI. za českého kráľa.

Bol synom učiteľa a organistu v Lounoch. Študoval pravdepodobne na jezuitskom gymnáziu v pražskom Klementíne. Potom hral na kontrabas (presnejšie violon, nástroj veľmi podobný dnešnému kontrabasu) v pražskej kapele grófa Johanna Huberta Hartiga, jedného z českých miestodržiteľov. V roku 1710 alebo 1711 Zelenka odišiel do Drážďan. Tu nastúpil do dvornej kapely kráľa Augusta Silného. V roku 1729 bol menovaný za kapelníka chrámovej hudby, roku 1735 potom chrámovým skladateľom (*Kirchen-Compositeur*).

Kompozíciu študoval v Taliansku u Antonia Lottiho. V rokoch 1716 – 1718 študoval vo Viedni kontrapunkt u Johanna Josepha Fuxa. Podľa legendy žil krátky čas aj v Benátkach, kde sa mal stretnúť s Vivaldim.

Jeho skladateľské dielo bolo však rýchlo zabudnuté, lebo drážďanský dvor krátko po Zelenkovej smrti ovládol tzv. galantný štýl. Až neskôr bol Zelenka znovuobjavený, najprv Bedřichom Smetanom a v 20. storočí muzikológom Camillo Schoenbaumom.

Referencie
----------

1. ↑   *Jan Dismas Zelenka* [online]. www.antologiehudby.cz, [cit. 2017-02-17]. Dostupné online. (cz)
2. ↑  MENOUŠEK, Radek. Jan Dismas Zelenka: Česká hvězda na evropském nebi barokní hudby. *Časopis Harmonie*. Dostupné online [cit. 2017-02-17]. (po česky)
3. ↑   Classical Net - Composers - Zelenka. *Classical Net*. Dostupné online [cit. 2017-02-17]. (po anglicky)
4. ↑   Jan Dismas Zelenka. *Český rozhlas*. Dostupné online [cit. 2017-02-17]. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jan Dismas Zelenka**

Autoritné údaje: * abART: 81867
* BnF: 139014056
* GND: 118808370
* ISNI: 0000 0001 2278 115X
* LCCN: n82045392
* NK ČR: jn19990010036
* VIAF: 32793075
* WorldCat: lccn-n82045392