recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kakadu žltochvostý** (**kakadu bielosluchý, kakadu čierny, kakadu bledosluchý**, lat. *Calyptorhynchus funereus*) je druh papagája kakadu z rodu *Calyptorhynchus*. 

Vyskytuje sa na juhovýchode Austrálie od polostrova Eyre Peninsula po južný až juhovýchod stredu Queenslandu a je najmohutnejším kakaduorodým a zároveň aj najväčším austrálskym papagájom. Často ho možno vidieť aj v zastavaných častiach metropol ako sú Sydney a Melbourne.

Pôvod pomenovania
-----------------

Kakadu žltochvostý bol prvýkrát opísaný anglickým prírodovedcom George Shawom. Súčasné pomenovanie druhu, *Calyptorhynchus*, pochádza z gréckeho **calypto-/καλυπτο** – *skrytý* a **rhynchus/ρυγχος** – *zobák*.

Opis
----

Dospelé vtáky môžu dosiahnuť dĺžku 55 – 65 cm a hmotnosť viac ako 800 gramov. Na perí u nich dominuje hnedočierne sfarbenie so svetlejšími okrajmi, v príušných partiách je jasnožltý kruh, žlté sfarbenie je aj na spodnej strane krajných chvostových pier. Zobák kakadu žltochvostého je tmavosivý, dúhovka oka tmavohnedá, neoperený kruh okolo očí je staroružovej farby, nohy tohto papagája sú zelenohnedé. 

U samice je príušná časť svetlejšie žltá, zobák má rohovú farbu a nahé okružie očí je tmavosivé. Mladé samce sú podobné dospelej samici.

Hniezdenie
----------

Kakadu žltochvostý, lúpajúci kôru stromu.
Kakadu žltochvostý má dlhé obdobie hniezdenia. Hniezdo pripravujú obidva vtáky v páre (samec aj samica) vo veľkých dutinách stromov. Na jednom až dvoch znesených vajciach sedí samica, samec ju počas inkubácie prikrmuje. Z jednej násady obvykle prežije iba jediné mláďa, ktoré je závislé od rodičovskej starostlivosti okolo šiestich mesiacov.

Potrava
-------

Prirodzená potrava kakadu žltochvostého je pestrá. Väčšinou ide o semená miestnych druhov stromov, hlavne prasličníka sivého (*Casuarina*), ale aj *eukalyptov*, *akácie*, *banksií* a *hakey*, no aj šiškami do Austrálie privezenej borovice hladkej. Tieto papagáje majú rady aj larválne štádiá drevokazného hmyzu, ktoré dolujú pod kôrou stromov.

Referencie
----------

1. ↑  BirdLife International 2018. Cyanoliseus patagonus. The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T22685779A132255876. Downloaded on 28 November 2018.
2. ↑  KOVALIK, Peter, et al. *Slovenské mená vtákov sveta* [online]. Bratislava: SOS/BirdLife Slovensko, 2018, [cit. 2018-11-27]. Dostupné online.
3. ↑   LIDDELL, Henry George. *Greek-English Lexicon, Abridged Edition*. Oxford : Oxford University Press, 1980. ISBN 0-19-910207-4.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kakadu žltochvostý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kakadu žltochvostý**

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Yellow-tailed Black Cockatoo na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
* Milan Vašíček – *Australští papoušci*
**Čítanie s porozumením** je v analógii "človek - počítač" súbežné spracovanie dvoch procesov:

Technický proces
----------------

Proces optického rozpoznávania a prvotného spracovania grafických prvkov - alfanumerických znakov a ich spájania do správnych, taxatívne definovaných skupín (slovo). Okrem alfanumerických znakov je nutné aby jednotka optického rozpoznávania správne rozoznala a interpretovala i množstvo ďalších prvkov, delimitačných znakov (interpunkcia, verzálky/kapitálky, medzery). Želaným technickým výstupom jednotky optického rozpoznávania teda nie sú len samotné alfanumerické a delimitačné znaky, ale aj ich spojenia do vyšších celkov (vety, odstavce, kapitoly a pod.)

Kognitívny proces
-----------------

Údaje získané z autonómneho modulu optického rozpoznávania znakov sú vyhodnotené a spracované na úrovni vyššej a/alebo centrálnej výpočtovej jednotky. Proces analýzy a spracovania (a následného ukladania do dlhodobej pamäte) nie je v čase nemenný, jeho efektivita a teda časová a energetická úspora sa zvyšuje neustálym aplikovaním adaptívno komparatívnych operácií na jeho jednotlivé sekvencie. Opakovaný výskyt konkrétnych prvkov textu (slov/výrazov/viet atď.) v špecifickom poradí postupne, s rastúcim počtom opakovaní, eliminuje nutnosť ich spracovania na nižších úrovniach, e.g.: prvotná analýza rozpoznania znakov "z", "l", "o", "d", "e" a "j" (v tomto poradí) ich prakticky len porovná s jestvujúcou databázou taxatívnych skupín znakov a bez zmeny tento výsledok uloží do operačnej, prípadne aj do trvalej pamäte v podobe: "z", "l", "o", "d", "e", "j" = "zlodej"; (príznak výskytu v taxatívnej databáze skupín = pravda); použilo sa minimálne 8 pracovných cyklov výpočtovej jednotky (jednotlivé znaky, slovo, porovnanie na prítomnosť v databáze); ďalšie rovnaké rozpoznania rovnakej sekvencie už budú výpočtovou jednotkou analyzované na úrovni skupiny znakov - "zlodej", teda ušetrí sa minimálne 6 pracovných cyklov. Tento princíp sa analogicky uplatňuje na každý ďalší vyšší celok. Súbežne s týmto adaptívnym konceptom spracovania vstupných údajov prebieha aj automatické vylučovanie redundantných surových dát, ale aj prípadných redundantných výsledkov ich spracovania na nižších úrovniach z procesu výsledného spracovania. Do databázy sa dáta ukladajú už komprimované a preindexované tak aby v prípade ich opakovaného výskytu mohli byť spracovávané priamo na úrovni príslušnej výpočtovej podjednotky, bez potreby opätovne vykonávať ich komplexné prepočty na úrovni hlavného procesora.

Finálnym produktom procesu čítania s porozumením nie je samotný text, ale informácia, ktorú text v danej podobe obsahuje.
Súradnice: 47°46′29″S 17°46′00″V﻿ / ﻿47,7747222°S 17,7666667°V﻿ / 47.7747222; 17.7666667

**Číčovský park** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Číčov v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1981 na rozlohe 8,66 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Chránené územie je vyhlásené na zachovanie historického parku pre kultúrno-výchovné, náučné a vedeckovýskumné ciele a ochranu životného prostredia. Park slúži pre krátkodobú rekreáciu miestnych občanov. Park tvorí okolie priľahlého neskorobarokového kaštieľa z roku 1776.*

Referencie
----------

1. ↑  Číčovský park. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Číčovský park v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Číčovský park na českej Wikipédii.*
**Meges** alebo **Megés** (starogr. *Μέγης* – *Meges*/iný prepis *Megés*) je v gréckej mytológii syn Fylea z Élidy a jeho manželky Eustyochy.

Jeho otec Fyleus sa po odchode z Élidy usadil na ostrove Dúlichiu, kde Meges vyrastal. Ako mnoho iných achájskych mladíkov aj on sa uchádzal o ruku krásnej Heleny, ktorá si nakoniec za svojho manžela vybrala spartského kráľa Menelaa. Po únose Heleny trójskym princom Paridom sa zúčastnil na trójskej vojne s vojskom, ktoré priviezol na štyridsiatich lodiach.

Meges sa potom v boji vyznamenal ako statočný bojovník. O život pripravil mnoho trójskych bojovníkov, medzi ktorými boli, syn radcu trójskeho kráľa Priama, Pédaios, Kroismos, Amfiklos a iní. V pätnástom speve Homérovej Iliady ho po útoku trójskeho hrdinu Dolopa pred istou smrťou zachránilo pevné brnenie, ktoré mu kedysi daroval vládca Efyry Eufétes. Na konci vojny bol jeden z mužov, ktorým sa podarilo v trójskom koni dostať za hradby Tróje a po desiatich rokoch vojny ju dobyť.

V antickom diele *Dictys Cretensis* (*Kréťan Diktis*), Meges umiera v trójskej vojne. Podľa antického autora Apollodora z Atén zomrel počas návratu z Tróje, keď stroskotal pri eubójskom myse Kaféreus.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
2. ↑  Strabón, *Geographica* 10,2,19.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 154.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,8.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335.
6. ↑  Homér, *Iliada*, 2,625-630.
7. ↑  Homér, *Iliada*, 5,69-75.
8. ↑  Homér, *Iliada*, 15,520-523.
9. ↑  Homér, *Iliada*, 16,312-313.
10. ↑  Homér, *Iliada*, 15,525-534.
11. ↑  Quintus, *Posthomerica* 12,337-342.
12. ↑  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis, Posthomerica*, 3,10.
13. ↑  Apollodoros, *Epitome*, E,6,15a.
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Thimlich Ohinga** je archeologická lokalita v Migori County na juhozápade Kene. 

Na terénnej vyvýšenine sa tu nachádzajú zvyšky budov z veľkých nasucho kladených kameňov pripomínajúce architektonickým štýlom Veľké Zimbabwe. Steny dosahujú výšky 1 - 4,2 m a šírku 1 - 3 m. Pôvod stavieb sa datuje do 15. - 16. storočia a za ich tvorcov sú považovaní pôvodní obyvatelia, Bantuovia. Thimlich Ohinga je najlepšie zachovanou zo 138 opevnených osád v kraji okolo Viktóriinho jazera vytvorených na obranu pred kočovnými zlodejmi dobytka.

Názov pochádza z jazyka dholuo, kde *thimlich* znamená "strašný prales" a *ohinga* znamená "útočisko".

Ruiny preskúmal v šesťdesiatych rokoch 20. storočia Neville Chittick z Britského ústavu histórie a a archeológie. 

V roku 1981 sa stala kenskou národnou pamiatkou a v roku 2018 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Referencie
----------

1. ↑  KYNČL, Jakub. Těchto 19 míst přidalo UNESCO na svůj seznam světového dědictví. *Novinky.cz*, 2018-07-09. Dostupné online [cit. 2019-06-30].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Thimlich Ohinga**

Externé odkazy
--------------

* National Museums of Kenya
* World Monuments Fund

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thimlich Ohinga na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Pamiatky Kene na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Národné parky v okolí jazera Turkana
* Národný park Mount Kenya
* Staré Mesto v Lamu
* Posvätné lesy a osady kaya ľudu Mijikenda
* Fort Jesus
* Kenský jazerný systém vo Východoafrickej priekopovej prepadline
* Thimlich Ohinga

 | Keňa |
**Juraj Martinka** (\* 22. december 1864, Vrbica – † 20. február 1938, Liptovský Mikuláš) bol slovenský lesný inžinier, muzeológ.

Jeho otec bol Juraj Martinka a matka Maria Martinková.

Životopis
---------

Študoval na lesníckom odbore Vysokej školy baníckej a lesníckej, kde dostal roku 1888 absolutórium. V roku 1913 – 1916 viedol stavbu budovy Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici. Zameriaval sa na budovanie lesných dopravných zariadení, pozemných stavieb, neskôr na lesnícku muzeológiu. Vedúci oddelenia a riaditeľ v Liptovskom Hrádku (1921 – 1930). Jeden zo zakladateľov Pôdohospodárskeho múzea v Bratislave (1930), autor lesníckej a poľovníckej expedície. Výtvarník-amatér, tvorca modelov prírodných scenérií. Modely získali ocenenia na výstavách v Budapešti (1896), Paríži (1908), Londýne (1908), vo Viedni (1910). Predseda Lesníckeho múzea v Bratislave, člen výboru Lesníckeho a poľovníckeho múzea v Prahe, člen ČSAZ, od roku 1928 vládny radca.

Ocenenie
--------

* Roku 1929 vyznamenaný juhoslovanským Radom sv. Sávu III. tr.

Pamiatky
--------

* modely uložené v Lesníckom, drevárskom a poľovníckom múzeu vo Svätom Antone, v Slovenskom poľnohospodárskom múzeu v Nitre a v SNM – etnografickom ústave v Martine

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 214 - evanjelická cirkev v Liptovskom Mikuláši; pokrstený ako Juro Martinka

Autoritné údaje: * abART: 94671
* SNK: 152728
* VIAF: 5661156565699423500009
**Juraj Maro** (\* 21. apríl 1853, Kláštor pod Znievom – † 26. marec 1918, Kláštor pod Znievom) bol slovenský prekladateľ, národno-kultúrny pracovník a obchodník.

Rodina
------

* otec: Jozef Maro
* matka: Mária rod. Točeková

Životopis
---------

V roku 1865 – 1867 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, po otcovej smrti odišiel na tri roky pracovať do mesta Tulcea, kde sa oboznámil s rumunčinou, bulharčinou, gréčtinou, turečtinou a orientálnymi jazykmi. Po návrate domov pokračoval v otcovom povolaní, obchodoval v Rusku. Po návrate žil v roku 1893 – 1918 v Kláštore pod Znievom. Podporoval kultúrno-osvetovú činnosť a národné podujatia. Od konca 19. stor. jeden z najaktívnejších prekladateľov z ruskej literatúry na Slovensku. Stal sa kmeňovým prekladateľom Nár. novín a Slovenských pohľadov. Prostredníctvom ruštiny preložil aj diela neruských autorov. Majiteľ bohatej rusko-slovenskej knižnice, ktorú v záveti daroval knižnici Slovenskému národnému múzeu, člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS).

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - farnosť Kláštor pod Znievom; pokrstený ako Georgius Maro
O etniku na Novom Zélande pozri *Maoriovia.*
Maurský vyslanec u kráľovnej Alžbety I.
**Mauri** alebo **Maurovia** je označenie moslimov, pôvodom zo severnej Afriky (Arabi a Berberi), ktorí okrem iného od
8. do 15. storočia ovládali južné Španielsko a Portugalsko, územie Sahary - Mauritániu, Mali, Maroko, Alžírsko, časť Nigeru, Čadu, Líbye, ale aj Gibraltár, Kanárske ostrovy alebo Sicíliu. Toto obdobie je známe ako Al-Andalus.

Názov etnika je odvodený z gréckeho pomenovania obyvateľov Mauritánie - *Mauros*.

Spôsob života
-------------

Maurský život veľmi ovplyvňovalo ich náboženstvo - islam. Živili sa hlavne ako pastieri a obchodníci. Množstvo z nich sa ale venovalo pirátstvu a lúpežiam.

Referencie
----------

1. ↑  Maurové. In:  *Oxfordský slovník světových dějin*. Preklad Stanislav Bendl et al. Vyd. 1. Praha : Academia, 2005. 679 s. ISBN 80-200-1054-8. S. 375.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mauri**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Maurové na českej Wikipédii.*
**Pocit** je psychický obsah, surová a elementárna danosť vyvolaná fyziologickým podnetom, pôsobiaca na nejaký vonkajší zmysel alebo vnútorný zmysel; kognitívny významový útvar, psychicky elementárny (ďalej nedeliteľný) poznávací fenomén vznikajúci pri pociťovaní. 

Vedomie nikdy nezískava pocit ako taký. Pocit je akoukoľvek surovinou a nevyhnutnou podmienkou každého vnímania. 

Pocit zhrnuje v premenlivom pomere afektívne zafarbenie a reprezentatívne prvky. Z toho pramení obvyklé rozlišovanie pocitov reprezentatívnych s poznávacou funkciou (farby, tvary, tóny a hmatové pocity) a subjektívnejšie pocity afektívne (pocity vnútorného fyziologického naladenia, pocity bolesti, radosti ap.).

Pocit znamená aj mienenie alebo názor, napr vtedy, keď hovoríme *Mám pocit, že…*.

Podľa Rubinštejna je pocit počiatočný článok senzomotorickej reakcie a výsledok uvedomelej činnosti, diferenciácie, vydeľovania jednotlivých zmyslových kvalít z vnímania. Pocit je vždy spojený s motorikou, s činnosťou a s vnemom.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Pocit**

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
***Un été brûlant*** je dramatický film francúzskeho režiséra Philippa Garrela z roku 2011. Hlavnými postavami sú talianska herečka Angèle (Monica Bellucciová), jej manžel, maliar Frédéric (Louis Garrel), herec Paul (Jérôme Robart) a jeho priateľka Élisabeth (Céline Sallette). Angèle s Garrel žijú vo Francúzsku, ale kvôli natáčanie jej nového filmu sa presťahovali do Ríma, kam spolu s nimi odišiel aj druhý pár. Tam sa však ich vzťahy začali rozpadať.

Premiéru film mal na 68. ročníku benátskeho filmového festivalu dňa 2. septembra 2011. Vo Francúzsku bol predstavený 28. septembra toho istého roku. Hudbu k nemu zložil waleský hudobník a hudobný skladateľ John Cale, ktorý s režisérom spolupracoval aj na ďalších filmoch *La Naissance de l'amour* (1993) a *Le Vent de la nuit* (1999). Louis Garrel, ktorý vo filme hrá jednu z hlavných rolí, je režisérov syn a aj on sa predstavil v niekoľkých jeho ďalších filmoch, napríklad *La Frontière de l'aube* (2008) alebo *La Jalousie* (2013). Menšiu úlohu vo filme zohráva i režisérov otec Maurice Garrel, ktorý ešte pred premiérou zomrel.

Obsadenie
---------

* Monica Bellucciová (Angèle)
* Louis Garrel (Frédéric)
* Céline Sallette (Élisabeth)
* Jérôme Robart (Paul)
* Vladislav Galard (Roland)
* Vincent Macaigne (Achille)
* Maurice Garrel (dedko)

Externé odkazy
--------------

* *Un été brûlant* v Internetovej databáze filmov (po anglicky)
* *Un été brûlant* v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Un été brûlant na českej Wikipédii.*
O chránenom území pozri *Travný (prírodná rezervácia).*
Súradnice: 49°33′42″S 18°30′27″V﻿ / ﻿49,5616°S 18,5074°V﻿ / 49.5616; 18.5074

**Travný** (1 203,1 m n. m.) je mohutný vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave, približne 10 km východne od Frýdlantu nad Ostravicí. Svojou výškou je siedmym najvyšším vrchom pohoria a leží v CHKO Beskydy.

Poloha
------

Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v Lysohorskej rázsoche geomorfologického podcelku Lysohorská hornatina. Vrch leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a katastrálnom území obcí Krásná a Morávka. Travný je údolím riečky Mohelnice oddelená od západne situovanej Lysej hory, ktorá je najvyšším vrchom Beskýd. Východné svahy masívu klesajú do údolia Morávky, ktorý oddeľuje 1 054 m n. m. vysoký Slavíč.

Opis
----

Vrch leží v atraktívnej centrálnej časti pohoria a značná nadmorská výška umožňuje ďaleké výhľady. Strmé svahy však sťažujú výstup na čiastočne zalesnený vrchol a aj s prispením ochranárov patrí Travný k menej navštevovaným vrchom pohoria. Východným smerom vybieha hrebeň, ukončený výškovo nevýrazným pahorkom Malý Travný (1 105 m n. m.). Západné svahy patria do rovnomennej prírodnej rezervácie, východné svahy patria prírodnej rezervácii Travný potok. Chránené územia sú domovom veľkých šeliem ako je medveď hnedý, rys ostrovid a občas i vlk dravý, z vtákov sa vyskytuje tesár čierny, jariabok hôrny či vzácny tetrov hlucháň. Práve kvôli vytvoreniu vhodného prostredia pre hlucháňa boli v máji 2020 zrušené značkované chodníky, smerujúce na vrchol.

Západné svahy odvodňujú prítoky Mohelnice, severné a východné zasa prítoky Morávky.

### Výhľady

Vďaka značnej nadmorskej výške je z vhodných lokalít vrcholovej časti ďaleký výhľad. Unikátny je výhľad na susednú Lysú horu a okolité vrchy i celé Ostravsko. Východný smer ponúka sčasti obmedzený výhľad na Sliezske Beskydy, Malú Fatru, Javorníky či Kysucké Beskydy. Pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné aj Oravské Beskydy, Západné Tatry, Strážovské vrchy či Veľká Fatra.

Prístup
-------

Napriek tomu, že v minulosti boli na vrchol značené trasy, tie boli v roku 2020 zrušené. Chodníky sú však i naďalej voľne prístupné verejnosti. Prístup je možný:

* po bývalej  značke z obce Pražmo cez rázc. Na Přelači
* po bývalej  značke z obce Morávka
* po bývalej  značke z obce Krásná cez rázc. Na Přelači

Referencie
----------

1. ↑   *Slovenská republika: podrobný autoatlas so zemepisnou sieťou WGS-84 pre GPS*. 8. vyd. Harmanec : Vojenský kartografický ústav, 2007. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola mapová časť, s. 3.
2. 1 2 3 4   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Dennikn, [cit. 2021-05-24]. Dostupné online.
3. ↑   *Travný v Beskydech má být kvůli tetřevům bez turistů* [online]. novinky.cz, [cit. 2021-05-24]. Dostupné online.
4. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2021-05-24]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Moravsko-sliezske Beskydy
* Zoznam vrcholov v Moravsko-sliezskych Beskydách

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Travný**
**Ronnie O'Sullivan** (\* 5. december 1975, Anglicko) je profesionálny hráč snookeru. Pre svoju veľmi rýchlu hru si vyslúžil prezývku *The Rocket* (raketa). Mnohými hráčmi a fanúšikmi je O'Sullivan pre hru jedinečnej úrovne považovaný za najtalentovanejšieho hráča v histórii snookeru. 

O'Sullivan začal budovať svoju kariéru pomerne skoro. Prvý century break zahral v desiatich rokoch a maximálny break 147 už v pätnástich, na profesionálnu dráhu prešiel v 16 rokoch. Ronnie O'Sullivan je vôbec najmladší víťaz bodovaného turnaja, keď vyhral turnaj UK Championship v sedemnástich rokoch. Okrem svojho talentu je Ronnie O'Sullivan známy aj pre výrazný temperament.

Život
-----

Narodil sa 5. decembra 1975 v Birminghame Ronniemu a Marii O'Sullivanovcom. Keď mal Ronnie O'Sullivan sedemnásť rokov, bol jeho otec odsúdený za vraždu, rok potom bola odsúdená aj jeho mama za daňové úniky. Pre tieto udalosti nebola kariéra Ronnieho O'Sullivana priamočiara, pričom prešiel kritickým obdobím, keď bol závislý od rôznych liekov, alkoholu a mäkkých drog. To sa prejavilo aj na jeho vtedajšej hre, kedy sa striedali dni, keď podával výborné výkony a dni, keď veľmi slabé. V roku 1998 neprešiel antidopingovým testom a bol mu odobratý titul z turnaja Irish Masters. V roku 2004 sa po profesionálnej stránke ujal Ronnieho O'Sullivana šesťnásobný majster sveta Ray Reardon — pod jeho vedením získal v roku 2004 svoj druhý majstrovský titul. 

Ronnie O'Sullivan je držiteľom rekordu za najrýchlejší maximálny nábeh v histórii snookeru — na svetovom šampionáte 21. apríla 1997 ho dosiahol za 5 minút a 20 sekúnd v roku 1998 proti Pricovi. Z jeho všetkých pätnástich maximálnych brejkov patrí päť ku najrýchlejším v histórii snookeru. V súčasnosti drží rekord v počte maximálnych nábehov. Ten ostatný zahral v roku 2018 na English Open proti Allanovi Taylorovi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ronnie O’Sullivan**.

Externé odkazy
--------------

* Ronnie O'Sullivan na stránke worldsnooker.com (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 13724407X
* ISNI: 0000 0000 5558 7022
* LCCN: nb2001037616
* NK ČR: xx0075124
* VIAF: 61048000
* WorldCat: lccn-nb2001037616
**Ján Gašparides-Vladár** (Gaspariders, Ján Vladár) (\* 24. máj 1794, Lešť - † 25. marec 1862, Banská Bystrica-Radvaň) bol evanjelický kňaz, spisovateľ.

Životopis
---------

Do 1829 študoval teológiu vo Viedni. Ev farár v Polichne, 1860-1862 žil v Banskej Bystrici-Radvani. Z pozície osvietenského vzdelanca chcel radikálne odstraňovať zlozvyky a povery svojich cirkevníkov, za čo sa dostal do sporu s cirk. inštitúciami, 1856 ho suspendovali. Autor básní a dramatických pokusov v duchu klasickej poetiky. Pokúšal sa o rozličné žánre a žánrové formy bez väčšej invencie a anachronicky napodobňoval uznávané autority, miestami čerpal z vlastných zážitkov.

Dielo
-----

* Básnířský sádek 1-3, Banská Bystrica, 1846-1847-1849

Literatúra
----------

* *Encyklopédia slovenských spisovateľov*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 62963
* ISNI: 0000 0000 4644 7693
* LCCN: no97055444
* NK ČR: xx0141361
* SNK: 162010
* VIAF: 41447452
* WorldCat: lccn-no97055444
O pedagógovi s rovnakým pôvodným menom pozri *Ján Faludi.*

**Ján Fuchs** (\* 8. september 1816, Banská Bystrica  –  † 7. december 1874, Zvolen) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.

Rodina
------

* otec: Andrej Fuchs
* matka: Zuzana rod. Bučanová

Život
-----

Ján Fuchs sa narodil v Banskej Bystrici. Strednú školu (lýceum) s výborným prospechom ukončil v Banskej Štiavnici. Ako učiteľ pôsobil v Radvani a od roku 1861 vo Zvolene, neskôr riaditeľ obecných škôl vo Zvolene. Veľký dôraz kládol na osobnú prípravu učiteľa na vyučovanie. Prípis zvolenského seniorátu vyzdvihuje Fuchsa ako „vzor učiteľov". Zomrel 7. decembra 1874 vo Zvolene.

Práca
-----

Zvolenský seniorát v r. 1872 vydal súbor 6 učebníc (v 1 zväzku) pre národné školy pod názvom *Prostonárodný evanjelický ŠKOLNÍK*. Obsahuje tieto učebnice: Dějepis církve křesťanské, Zemepis, Dějepis Uhorska, Prírodopis, Silozpyt čili fyzika, Katechizmus hospodársky. Silozpyt má tieto časti: Úvod, O telesách a ich vlastnostiach, O vode, O teplote, O svetle, O hlase, O magnetičnosti, O hromovine. Silozpyt má 47 strán a 27 obrázkov. Fuchs učebnicu zostavil ako 56-ročný, keď mal za sebou už 36 rokov učiteľskej praxe. O jej kvalite, žiadanosti a obľúbenosti svedčí aj jej 5 vydaní. Napísal tiež *Metodológiu vyučovania (skúsenosti z pedagogickej praxe)*. Zaoberal sa aj problematikou dievčenských škôl. Navrhol zriadiť dievčenskú školu s dvoma triedami (v každej by trvalo učenie 3 roky).

Napísal aj niekoľko divadelných hier v biblickej češtine, podaných na úrovni konverzačných cvičení: *Ibikova smrť*, *Neduvěrujúci Španielčan*. Z nemčiny preložil a zveršoval výber z gréckych bájí: *Vybrání historických príhod o Recích*.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 152670
* VIAF: 1107156565744423500006
**Ján Frivaldský** (maď. *János Frivaldszky* (de Frivald); \* 17. jún 1822, Rajec, Slovensko – † 29. marec 1895, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský prírodovedec, zoológ – entomológ a múzejník zemianskeho pôvodu.

 Život
------

Jeho otec bol Ján Frivaldský (de Frivald) a matka Zuzana rod. Huljaková.

Základnú ľudovú školu navštevoval vo svojom rodisku. Strednú školu (gymnázium) začal navštevovať v Trenčíne, neskôr pokračoval v Trnave a Leviciach. Dva najvyššie ročníky absolvoval vo Vacove. Od roku 1840 sa zapísal na inžiniersky inštitút v Budapešti, ktorý dokončil v roku 1842, ale inžiniersky diplom dostal až roku 1848, po absolvovaní rigoróznych skúšok, kedy získal zememeračský diplom ako inžinier. 

Svoju profesiu inžiniera v praktickom živote nikdy neuplatnil, pretože sa stal kustódom zoologických zbierok Národného múzea v Budapešti, kde do tejto funkcie nastúpil po svojom príbuznom Imrichovi Frivaldszkom, ktorý odišiel do výslužby. 

Takmer každoročné podnikal výskumné cesty do rozličných krajov Uhorska. Venoval sa sústavnému a systematickému výskumu fauny, zberu materiálu a zveľaďovaniu muzeálnych zbierkových fondov. 

Uhorská akadémia vied ho v roku 1865 zvolila za člena – korešpondenta a roku 1873 za svojho riadneho člena. Bol tiež členom stálej matematicko – prírodovednej komisie Akadémie, ďalej členom Geologického ústavu a Bratislavského lekársko – prírodovedného spolku (1865), roku 1852 sa stal členom Kráľovskej uhorskej prírodovednej spoločnosti. Za svojho člena ho prijali i viaceré zahraničné odborné spolky a inštitúcie.

János Frivaldszky zomrel v Budapešti vo veku 72 rokov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Frivaldský**

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Kříž, K. et kol.: 2012. Biografia a bibliografia Jána Frivaldského. Biomasa, Kysucký Lieskovec, 74 pp.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 82

Autoritné údaje: * BnF: 135209428
* GND: 144034379
* ISNI: 0000 0001 1886 5780
* LCCN: nb2008025145
* VIAF: 74009353
* WorldCat: lccn-nb2008025145
**Ján Fekete** (\* 12. august 1945, Modrý Kameň) je spisovateľ pre mládež, básnik, publicista.

Životopis
---------

V roku 1959 – 1960 študoval na Jedenásťročnej strednej škole v Modrom Kameni, 1960 – 1963 na odbornom učilišti v Považskej Bystrici a v Detve, 1963 – 1965 vo Večernej škole pre pracujúcich vo Zvolene a v Banskej Bystrici, 1965 – 1969 slovenčinu a dejepis na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Sprvu pracoval v Podpolianskych strojárňach ako robotník a redaktor podnikových novín, neskôr redaktor Čs. televízie a Čs. rozhlasu, pracovník Cestných stavieb, Zväzarmu a Stavoindustrie v Banskej Bystrici, 1980 – 1992 stredoškolský profesor, 1992 – 1993 primátor mesta Modrý Kameň, od 1992 poslanec NR SR, žije v Modrom Kameni. Debutoval zbierkou autorských poviedok Pristátie na Bielosienke (1981). Deťom venoval humoristické 
rozprávky, záujem o prírodu a astronómiu uplatnil vo vedecko-fantastických prácach, autor básnickej zbierky prírodnej a ľúbostnej lyriky. Jeho mnohostranné záujmy sa odzrkadľujú aj v knihe literatúry faktu o dejinách futbalu a v zaujímavostiach okolo neho, ako aj historiografickej publikácii o Modrom Kameni – Modré hrady Novohradu, ktorá vyšla roku 1983.

Dielo
-----

* *Pristátie na Bielosienke*, 1981
* *Rozprávky z Tartušky*, 1985
* *Tancovanie s drakom*, 1986
* *Rosa z hviezd*, 1986
* *Hudba pre vesmíranov*, 1982
* *Romanca o ehylte*, 1984
* *Okolo Galaxie za osemdesiat týždňov*, 1988
* *Safari na Podkrovitých*, 1990
* *Pastier padajúcich hviezd*, 1993
* *Futbalový dekameron*, 1987
* *Modrý Kameň*, 1993
* *Krátky slovník nárečia slovenského modrokamenského*, 1995

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7263 7781
* LCCN: no95002055
* NK ČR: jn19990210205
* SNK: 152573
* VIAF: 70969917
* WorldCat: lccn-no95002055
Prof. PhDr. **Ján Findra**, DrSc. (\* 25. marec 1934, Málinec – † 6. máj 2019, Banská Bystrica) bol významný slovenský jazykovedec, vysokoškolský pedagóg, prvý rektor Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.

Životopis
---------

V období 1950-1953 navštevoval gymnázium v Lučenci, v rokoch 1953-1957 študoval slovenčinu a dejepis na Fakulte spoločenských vied Vysokej školy pedagogickej v Bratislave. V rokoch 1957-1961 pôsobil ako profesor na Pedagogickej škole v Lučenci, od roku 1961 pracoval ako vysokoškolský pedagóg na Pedagogickom inštitúte a neskôr Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici, kde bol od roku 1984 vedúcim Katedry slovenského jazyka a literatúry, od roku 1989 dekanom fakulty a od roku 1992 prvým rektorom novozriadenej Univerzity Mateja Bela. V rokoch 1993-1999 pôsobil ako vedúci Kancelárie prezidenta Slovenskej republiky v Bratislave, od roku 2000 bol profesorom Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.

Popri špeciálnom jazykovednom bádaní sústredil sa aj na skúmanie štýlu umeleckej prózy, publikoval početné štúdie s literárnovednou a štylistickou problematikou v odborných periodikách a zborníkoch. Vo svojom diele sa venoval aj teoretickým, metodologickým a praktickým problémom umeleckého prednesu a rečníckeho prejavu. Ján Findra je autor a spolutvorca učebníc gramatiky a štylistiky.

Dielo
-----

* *Rozbor štýlu prózy* (1971)
* *Umenie prednesu* (1974)
* *Slovník literárnovedných termínov* (spoluautor) (1979, 1987)
* *Stavba a prednes rečníckeho prejavu* (1989)
* *Jazyk, reč, človek* (1989)
* *Štylistika slovenčiny* (2004)

Literatúra
----------

* Slovenský literárny kalendár

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 62948
* GND: 124737536
* ISNI: 0000 0001 0992 3838
* LCCN: n80108878
* NK ČR: mzk2002139920
* SNK: 168347
* VIAF: 79503843
* WorldCat: lccn-n80108878
**Ján Filo** (\* 3. apríl 1959, Zvolen) je sochár.

Životopis
---------

V roku 1974 – 1978 študoval na SUPŠ v Kremnici odbor umelecké kováčstvo, 1979 – 1985 absolvoval štúdium na VŠVU v Bratislave, odbor reštaurátorstvo výtvarných diel – sochárstvo. Pracoval ako reštaurátor v slobodnom povolaní (1985 – 1987) a v ŠRA-ORA v Banskej Bystrici (1987 – 1994). Od roku 1994 podniká v tomto odbore podľa osobitných predpisov, špecializuje sa na reštaurovanie drevených plastík, architektonických článkov a oltárnych architektúr; kamenných plastík; kovových plastík; a reštaurovanie historického nábytku. Medzi jeho najvýznamnejšie diela patrí reštaurovanie súsošia *Kristus na Olivovej hore* (farský Kostol Nanebovzatia Panny Márie v Banskej Bystrici) a Pamätníka M. R. Štefánika v Brezne. Podieľal sa aj na reštaurovanie fasád historických objektov v Banskej Bystrici. Vystavoval svoje dielo v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bustrici pod názvom *Dialógy so starými majstrami*. Reprízy výstav sa uskutočnili vo viacerých slovenských mestách. Od roku 1994 je členom Obce reštaurátorov Slovenska a Komory reštaurátorov.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 37301
**Ján Franz** starší (**Johann Franz**; \* 28. január 1864, Nová Lesná, Slovensko – † 18. júl 1939, Prostredný hrot, Vysoké Tatry) bol horský vodca a horolezec, spišský Nemec.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Martina Franza a jeho manželky Zuzany rodenej Paterovej.

### Lezecké a sprievodcovské výkony

Už ako 17-ročný začal liezť. V roku 1896 sa stal horským vodcom I. triedy. Bol považovaný za jedného z najlepších horských vodcov svojej doby vo Vysokých Tatrách. Jeho najaktívnejšie obdobie bolo v rokoch 1900 – 1907. Napríklad v roku 1900 už ako 37–ročný urobil osem prvovýstupov. Každý rok si zapísal do vodcovskej knižky desiatky túr. Uskutočnil 121 prvovýstupov, z toho 31 v zime. Jeho 42 prvých výstupov na panenské štíty nikto neprekonal. Za zmienku stoja napríklad prvý výstup na Ťažký štít, Mengusovský Volovec a prvé prelezenie celého hrebeňa Hrubé. Uskutočnil prvovýstup s K. Jordanom na Lomnický štít cestou, nazvanou „Jordánka" a s E. Dubkem na Prostredný hrot tzv. „Dubkeho lávkou". Viedol prvé zimné výstupy napr. na Gerlachovský štít, Veľký Mengusovský štít, Satan, Vysokú, dokonca aj exponovanú Veľkú Vidlovú vežu. Bol aj horským záchranárom. Zahynul 18. júla 1939 počas zostupu z Prostredného hrotu. Pochovaný je v Novej Lesnej. Ján Franz má pamätnú tabuľu na Symbolickom cintoríne. Jeho syn Ján Franz ml. takisto nadaný horský vodca a skialpinista, padol na haličskom fronte v roku 1915.

Referencie
----------

1. ↑  FRANZ, Ján. In: *Biografický lexikón Slovenska II C – F*. Martin: Slovenská národná knižnica, 2004. 696 s. ISBN 80-89023-44-4. s. 641.
2. 1 2  Časopis Vysoké Tatry. In: Andráši, Július: Horskí vodcovia III. roč.XXX, č.5/1991, s.32
3. ↑  Marec, Anton: Tatranské siluety, 2007
4. ↑  Hochberger, E : Hohe Tatra, Gebirge der Nordslowakei, 1992

Externé odkazy
--------------

* 
* Prvovýstup Dubkeho lávkou
* Záznam o narodení a krste v matrike - indexovaný záznam číslo 5; farnosť Veľký Slavkov; pokrstený ako Johann Frantz
Bolland & Bolland
**Bolland & Bolland** sú bratia **Rob** (\* 17. apríl 1955 v Port Elizabeth, Južná Afrika) a **Ferdi Bolland** (\* 5. august 1956 v Port Elizabeth) je produkčné holandské duo.

Obaja sa už veľmi skoro učili hrať od svojho staršieho brata Toma na gitare. Už ako 10 a 11 roční boli v Južnej Afrike objavení a skoro dostali zmluvu na platňu. V roku 1969 sa rodina Bolland presťahovala do Haagu v Holandsku. Už v Južnej Afrike sa zaujímajú bratia o hudbu. V Holandsku hrajú v rôznych skupinách. Oni sú hudobníci, speváci, skladatelia a producenti. Ako Bolland & Bolland napísali alebo produkovali niektore piesne a albumy pre Falca (Rock Me Amadeus, Jeanny, Vienna Calling), Status Quo (In The Army Now), ktorú obaja od roku 1981 sami interpretujú).

Tiež dokázali uspieť s vlastnými singlami ako napr. (Summer of '71 a Tears of Ice) v holandskej a nemeckej hitparáde.

V roku 1998 vydali singel na poctu Falcovi The Bolland Projekt feat Alida. Pieseň sa nachádza aj na neskoršej Falcovej výberovke „Hoch wie nie".
**Ján Filický** (Filiczky de Filefalva) (\* okolo 1585, Vlková – † 1622, Sárospatak, Maďarsko) bol slovenský humanistický básnik a pedagóg.

Životopis
---------

Pochádzal zo schudobnenej zemianskej rodiny Filiczky de Filefalva a vzdelanie získaval v Levoči a Kežmarku. Neskôr študoval na viacerých univerzitách v Nemecku a v Prahe, kde tiež pôsobil ako vychovávateľ detí z bohatých šľachtických rodín. V roku 1617 odišiel ako profesor na kalvínske učilište do Sárospataku, kde o niekoľko rokov neskôr podľahol moru.

Tvorba
------

Pamatna tabula Jana Filickeho vo Vlkovej. Odhalili Historicky odbor Matice slovenskej a obec Vlkova.
Svoje básne venuje vo väčšine prípadov rôznym osobám (svojim chovancom, básnikom, učiteľom, rektorom nemeckých univerzít a pod.), no mnohé tiež obsahujú anekdoty a zvieracie bájky, ostrú satiru až karikatúru, zobrazujúcu kritiku ľudských nerozumností od hlúposti cez opilstvo až po národnostnú intoleranciu. Počas niekoľkoročného pobytu v zahraničí bol okolím oceňovaný práve pre svoju básnickú tvorbu. Už jeho súčasníci ho nazývali uhorský Ovídius po slávnom rímskom poetovi a taktiež mu udelili prestížny titul *poeta laureatus*.

Báseň *Ad Sphettium*
--------------------

Veľkú pozornosť púta Filického báseň *Ad Sphettium* (Posmeškárovi). V tejto latinskej básni Filický bránil slovenský národ pred urážkami poukázaním na vojenské hrdinstvá a odvahu Slovákov. Filický oslávil nielen dávnu slávu, ale aj dobové činy a porovnával Slovákov s okolitými národmi. V dobovej slovenskej literatúre išlo o výnimočný jav. Báseň je hodnotená ako jeden z prvých prejavov slovenskej národnej identity a taktiež ako jedna z najstarších básnických obrán Slovákov.

Dielo
-----

* 1604 – *Xenia natalitia*
* 1609 – *Primitiae poeticae*
* 1612 – *Domino Johanni, comiti palatino Rheni*
* 1614 – *Dve knihy básní (Carminum libri duo)*

Referencie
----------

1. ↑  ŠMATLÁK, Stanislav. *Dejiny slovenskej literatúry I.*. Bratislava : Literárne informačné centrum, 2007. ISBN 8089222285. S. 174 - 177.
2. ↑  MINÁRIK, Jozef. *Z klenotnice staršej slovenskej literatúry II.*. Bratislava : Tatran, 1985. ISBN 8022204633. S. 161 - 164.
3. ↑  ŠMATLÁK, Stanislav. *Dejiny slovenskej literatúry I.*. Bratislava : Literárne informačné centrum, 2007. ISBN 8089222285. S. 174 - 177.

Autoritné údaje: * GND: 128759275
* ISNI: 0000 0000 1695 7238
* LCCN: no2015127219
* NK ČR: mzk2011669561
* VIAF: 57673242
* WorldCat: lccn-no2015127219
**Apis** (starogr. *Ἄπις* – *Apis*, lat. *Apis*) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Forónea a nymfy Télediky (alebo Kinny ).

Apis sa podľa antických autorov stal tretím kráľom Argu. Po prevzatí vlády nastolil v Argu tyranskú vládu a vo svojej pýche a namyslenosti premenoval dokonca Peloponéz po sebe na Apia. Nakoniec sa stal obeťou vražedného sprisahania, ktorému na čele stáli Telxión a Telchin. Apis zomrel bezdetný. Jeho nástupcom sa stal syn jeho sestry Nioby a boha Dia – Argos, Za vlády Arga sídlo v ktorom vládol, dostalo meno po ňom Argos.

Apollodoros píše, že Apis bol po smrti považovaný za boha a nazvaný menom Serapis Podľa inej verzie Apis odplával na lodi do Egypta a tam sa po smrti stal bohom Serapidom, jedným z najväčších egyptských bohov. Serapis bol bohom mesta Alexandria a ptolemaiovskej ríše, uctievaný v Grécko-rímskej dobe.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 145.
2. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,1.
3. ↑  Aurelius Augustinus, *De civitate Dei*, 18,5.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a králi starého Egypta*. Bratislava : Mladé letá, 1986. 66-150-86. S. 318.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Argu
**Samus Aran** je populárna fiktívna protagonistka videohernej sci-fi série Metroid od spoločnosti Nintendo. Prvýkrát sa objavila v roku 1986 v hre Metroid pre konzolu Nintendo Entertainment System. Je tiež známa ako jedna z prvých hrateľných ženských postáv vo videohrách.

Samus Aran sa po kariére vojačky Galaktickej federácie stala lovkyňou odmien, ktorá pre federáciu plní rôzne úlohy po celej galaxii. Väčšinou ide o bojovanie proti nebezpečným Vesmírnym pirátom, alebo hubenie parazitických Metroidov.

Okrem každého dielu Metroid série sa tiež objavila v Super Smash Bros. hrách.

Opis postavy
------------

Samus je atletická, 1,9 metrov vysoká žena s blond vlasmi. Väčšiou je zobrazovaná vo svojom špeciálnom mechanickom exoskelete volanom "Power Suit," ktorý sa počas hier rôznymi spôsobmi vylepšuje. Namiesto jednej ruky exoskeletu má špeciálny kanón, ktorý strieľa rôzne energetické výboje alebo rakety.

Svoje detstvo strávila na baníckej kolónii na planéte K-2L, až kým celú kolóniu neprepadli a nezničili Vesmírni piráti, na ktorích čele stál obludným Ridley. Potom, čo počas útoku prišla o oboch rodičov, ju našla a adoptovala vtáčia mimozemská rasa Chozo. Samus potom vyrastala na ich planéte Zebes, kde Chozo upravili jej DNA aby zlepšili jej fyzickú silu a schopnosti. Tiež sa tam naučila bojovať a ovládať svoj Power Suit. Neskôr sa zapísala do armády Galaktickej federácie, no po mnohých nezhodách s jej veliacim dôstojníkom Adamom Malkovichom odišla a stala sa nezávislou lovkyňou odmien. Federácia si ju kvôli jej výnimočným schopnostiam často najíma na rôzne nebezpešné misie.

Postava bola silne inšpirovaná Ellen Ripleyovou (ktorú stvárnila Sigourney Weaverová) z filmu Votrelec, a jej vzhľad bol vytvorený podľa herečky Kim Basingerovej.

Výskyt v hrách
--------------

* Metroid (1986)
* Super Metroid (1994)
* Metroid: Fusion (2002)
* Metroid Prime (2002)
* Metroid: Other M (2010)
**Rudniansky potok** je potok na Strednom Pohroní, na území okresov Levice a Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Hrona, meria 9 km a je tokom III. rádu.

Priebeh toku
------------

Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Hodrušská hornatina, pod sedlom Lachtriská (698 m n. m.) v nadmorskej výške cca 655 m n. m. Na krátkom úseku tečie na juhozápad cez obec Uhliská, sprava priberá krátky prítok z východného svahu Drieňova (766,9 m n. m.), stáča sa na západ a preteká Rudnianskou dolinou. Z ľavej strany priberá dva prítoky z oblasti Jakubovho uhliska, stáča sa na severozápad, pričom koryto vytvára dva výrazné oblúky. 

Zľava priberá prítok zo severozápadného svahu Veľkého Veterníka (756,9 m n. m.), sprava prítok spod Drieňova a spod Veľkého Žiaru (855,8 m n. m.), ďalej zľava spod Humenice (506,8 m n. m.) a sprava spod Drastavice (834,2 m n. m.). Potom sa stáča na západ, vytvára ďalší oblúk a preteká horným koncom obce Rudno nad Hronom, pričom vstupuje do Breznického podolia a zľava priberá ešte prítok zo severného svahu Gruntov (656,4 m n. m.). Napokon sa stáča na sever, preteká celou obcou a na severnom okraji jej intravilánu ústi v nadmorskej výške okolo 200,5 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Hrona** (od Kľaku po Slovenskú bránu) |
| --- |
| Vodné toky | 
* Banský potok
* Breznica
* Cigánsky potok
* Čaradický potok
* **Hodrušský potok**
* Chválenský potok
* Inovecký potok
* Jelšová
* Kalinový potok
* Kohútovský potok
* Krivý potok
* Liešňanský potok
* Lipník
* Mládežnícky potok
* Mokráň
* **Novobanský potok**
* Obecný potok
* Orovnický potok
* Prachovňa
* **Richnava**
* Rudniansky potok
* Suchá Voznica
* Svätý potok
* Tekovský potok
* Zelený potok
* Zlatno

 |
| Vodné plochy | 
* Brenerský rybník
* Hodrušské jazero
* Kopanický rybník
* Richnavské jazero
* vodná nádrž Kozárovce

 |
| Súvisiace šablóny | 
* Vodné toky v povodí Hrona (5. časť) a (7. časť)
* Vodné toky v povodí Novobanského potoka

 |
**Apisaón** (starogr. *Ἀπισάων* – *Apisaón*) je v gréckej mytológii syn Hippasa, bol jeden z vodcov poionského vojska v trójskej vojne.

Apisaón viedol tráckych Paionov bojujúcich v trójskej vojne na strane Trójanov. V Sedemnástom speve Homérovej Iliady Paioni po boku Trójanov vedených trójskym princom Hektorom bojujú s Achájcami o telo achájskeho hrdinu Patrokla. Hektor sa v bitke zmocnil Achillovej zbroje, do ktorej bol Patroklos odetý, ale Achájci si nakoniec jeho telo vybojovali.

Trójska zem sa v bojoch sfarbila krvou mnohých bojovníkov na oboch stranách. Medzi padlými ležal aj paiónsky vodca Apisaón, ktorého usmrtil achájsky hrdina Lykomédes. Homér vo svojich veršoch o tom uvádza:„ *Bojovný Lykomédes pocítil nad padlým ľútosť, pristúpil k nemu, potom zastal a svoj lesklý oštep vymrštil. Hippasov Apisaón, vodca paionský, dostal tu ranu do pečene, a v okamihu mu k zemi klesli údy; z Paionska, úrodnej zeme, ten hrdina do Tróje prišiel, a vynikal z Paionov v boji hneď po Asteropaiovi. ..."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 17,348.
2. 1 2  Homér, *Iliada*, 17,348-351.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 17,1-122
4. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 148.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 17,346-351.
**Aplikačná metóda** je jedna z čiastkových metód analýzy frazém, označovaná aj ako korelačná metóda. Aplikácia, resp. korelácia vychádza z porovnávania frazeologizmu a rovnako znejúceho voľného spojenia a následne sa koreluje/porovnáva celostný význam frazém so systémom významov slov vo voľnom použití. Z týchto korelácií sa odvodzuje miera celostnosti/rozčleniteľnosi frazém, miera tzv. deaktualizácie komponentov, resp. sa hovorí o podiele komponentov na význame frazém. Niekedy sa využíva na určenie hraníc vlastnej frazémy a jej okolia a na určenie tesnosti väzby frazém s jej typickým alebo záväzným okolím. Nevýhodou tejto metódy je jej praktická obmedzenosť na tie typy frazém, ktoré majú v jazyku analógiu vo voľnom spojení. Z teoretického hľadiska je táto metóda spochybniteľná neadekvátnym a ťažko zdôvodniteľným pripisovaním istého nového významu slovu na základe jeho funkcie vo frazéme, t. j. snahou pripisovať komponentom vlastnú sémantiku a obchádzaním iných nepravidelností v povahe frazém (porov. anomálnosť frazém), ktoré predstavujú istý vzájomný komplex jedinečných paradigmatických a syntagmatických väzieb, podieľajúcich sa spoločne na konštituovaní frazémy.

Literatúra
----------

* V. P. Žukov, 1978, 1986; P. Ďurčo, 1985.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
Súradnice: 48°47′8″S 18°29′15″V﻿ / ﻿48,78556°S 18,48750°V﻿ / 48.78556; 18.48750

**Rudnianska kotlina** je geomorfologický podcelok Hornonitrianskej kotliny na strednom Slovensku. Nachádza sa v povodí riečky Nitrica v západnej časti okresu Prievidza a čiastočne aj Partizánske.

Vymedzenie
----------

Kotlinu obklopujú z veľkej časti Strážovské vrchy, konkrétne zo západu podcelok Nitrické vrchy, zo severu Zliechovská hornatina a z východu Malá Magura. Juhovýchodne a južne nadväzujú podcelky Hornonitrianskej kotliny Prievidzská a Oslianska kotlina.

Sídla v Rudnianskej kotline
---------------------------

Rudnianska kotlina patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu obce Valaská Belá, Liešťany, Nitrianske Rudno, Diviacka Nová Ves, Diviaky nad Nitricou, Nitrianske Sučany, Nitrica, Dolné Vestenice a ďalšie. V južnej časti sa našlo niekoľko archeologických nálezísk, ktoré potvrdzujú osídlenie od doby bronzovej.

Doprava
-------

Južnou časťou kotliny vedie dôležitá dopravná spojnica Hornej Nitry a Považia, v ktorej trase v súčasnosti vedie medzinárodná cesta E 572, vedúca po ceste I/9. Spája Trenčín a Prievidzu a pri Nitrianskych Sučanoch na ňu nadväzuje cesta II. triedy na Nitrianske Rudno a Ilavu.

Pozri aj
--------

* Hornonitrianska kotlina

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-03-23]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-03-25]. Dostupné online.
**Pohraničná prechodová stanica**, laicky **hraničná stanica** je železničná stanica, v ktorej sa vykonávajú rôzne špedičné, komerčné, colné, pasové fyto-patologické úkony pri preprave osôb, tovaru a súvisiace s prechodom štátnej hranice. 

Po dopravnej stránke môže predstavovať preberanie železničných vozidiel, vlakov a zásielok od susednej železničnej správy, preprah hnacieho vozidla s následnou technickou vozňovou skúškou. Táto stanica zvykne byť na území jedného zo susediacich štátov a v tom prípade sa tieto úkony vykonávajú v jednej pohraničnej stanici súčasne.
Príkladom na Slovensku je žel. stan. Štúrovo, ktorá vykonáva ako PPS túto funkciu už od r. 1962. Vlaky z MÁVu dovážajú maďarské rušne a vl. čaty. Tu sa prevedie tech. kontrola, preprah náležitostí, spracovanie vlaku po tech. dopravnej a komerčnej stránke. Pracujú tu pracovníci maď. orgánov železnice a iných firiem , zúčastnených na žel. doprave. Takisto ako veterinárna, fyto-patologická kontrola, ap.