recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fibrinolytiká** sú liečivá zo skupiny antitrombotík, používané na rozpustenie (lýzu) trombov v cievach (iný názov je trombolytiká). Ich účinok je založený na aktivácii procesu fibrinolýzy. Základom je aktivácia plazminogénu a jeho premena na plazmín, enzým zo skupiny proteáz, ktorý štiepi vláknitú bielkovinu fibrín v novo vznikajúcom trombe. Čím je trombus starší, stabilizovaný, tým je liečba fibrinolytikami menej účinná.

Liečebné použitie
-----------------

Fibrinolytická (tiež trombolytická) liečba sa používa k rozpusteniu trombu  pri akútnych ochoreniach, spôsobených trombotickým uzáverom cievy: 

* akútny infarkt myokardu pri trombóze koronárnej tepny
* masívna pľúcna embólia pri upchatí podstatnej časti riečišťa pľúcnych tepien embolmi, čo sú uvoľnené tromby z veľkých žíl (pri nemasívnych pľúcnych embóliach sa používa menej účinná, ale menej riziková antikoagulačná liečba)
* náhla cievna mozgová príhoda, spôsobená trombózou mozgovej tepny po vylúčení mozgového krvácania
* trombóza a embólia periférnych tepien, hlavne končatinových
* rozsiahla žilová trombóza s ohrozením postihnutej končatiny nedokrvením v dôsledku silného opuchu

Pri fibrinolýze končatinových ciev sa používa aj lokálna fibrinolýza, pri ktorej je fibrinolytikum podávané priamo do postihnutej cievy, na rozdiel od systémovej fibrinolýzy, ktorá sa pravidelne používa pri infarkte myokardu a náhlej mozgovej cievnej príhode.

Pri rozhodovaní o fibrinolytickej liečbe treba vždy vylúčiť prítomnosť ochorenia alebo úrazu, spojeného s krvácaním, hroziaceho krvácaním, ako aj nedávneho krvácania, úrazu alebo operácie. Riziková je aj nedávna punkcia nestlačiteľnej cievy. Fibrinolýzu nemožno podať ani pacientovi po traumatickej resuscitácii. Krvácanie je najčastejším nežiaducim účinkom fibrinolytík a v niektorých prípadoch (napr. krvácania do mozgu) môže byť aj smrteľné.

Používané fibrinolytiká
-----------------------

I. generácia – neselektívne: najrozšírenejšia bola streptokináza, ktorá vytvára aktivátorový komplex s plazminogénom, ktorý potom aktivuje zvyšný plazminogén. Spôsobuje depléciu fibrinogénu, plazminogénu aj koagulačných faktorov V. a VIII. čím vzniká hypokoagulačný stav so zvýšeným rizikom krvácania. Nakoľko ide o cudzorodú bielkovinu, častejšie boli aj alergické reakcie.

II.generácia – selektívne: predstaviteľom je altepláza, rekombinantnou technológiou vyrábaný tkanivový aktivátor plazminogénu (rTPA). Priamo aktivuje plazminogén, je o niečo účinnejšia v liečbe infarktu myokardu a nie je alergénna.

III. generácia zahrňuje modifikácie molekuly tkanivového aktivátora plazminogénu, napr. retepláza, tenektepláza s vylepšenými vlastnosťami, hlavne predĺženým účinkom, čo umožňuje podávanie jednorazovými injekciami oproti nutnosti vnútrožilovej infúzie fibrinolytík I. a II. generácie.

Zdroje
------

* Slovenský hematologický portál Hematology.sk: Rozdelenie antitrombotík. Dostupné online:  Aktualizované 30.7.2007, citované 28.3.2018
* Jánsky, Petr.: Fibrinolytická léčba. Remedia 2003, 2. Medical Tribune CZ, Praha. Dostupné online:
* Wikiskripta: Fibrinolytika,
**Pokožka** alebo **epiderma** (najmä na tvári človeka aj **pleť**; lat. epidermis) je horná vrstva kože. Je to epitel.

U bezstavovcov a nemertínov koža pozostáva len z pokožky. U bezstavovcov okrem štetinatoústiek je pokožka jednovrstvová, inak (teda aj u človeka) je viacvrstvová.

Pokožka človeka
---------------

Pokožka je ektodermového pôvodu a vytvára smerom k povrchu zrohovatenú vrstvu. Spodná vrstva naliehajúca na bazálnu membránu je tvorená kmeňovými bunkami, ktoré zabezpečujú doplňovanie zrohovatenej vrstvy po jej opotrebovaní a regeneráciu pri poranení. Za život človek stratí asi 18 kg odumretej kože. Každá nová bunka sa postupne naplňuje hustou ochrannou látkou zvanou keratín. 

### Stavba

Epidermu tvorí vrstevnatý dlaždicový epitel. Má dve hlavné vrstvy: zárodkovú vrstvu (lat. stratum germinativum) a rohovitú/rohovú/zrohovatenú vrstvu (lat. stratum corneum).

#### Rohovitá vrstva

Najvrchnejšia vrstva kože sa skladá z niekoľkých vrstiev zrohovatených plochých bezjadrových buniek, ktoré sa sústavne opotrebúvajú a odlupujú.

#### Zárodková vrstva

Táto sa histologicky ďalej skladá z viacerých vrstiev. Najspodnejšia základná/regeneračná vrstva (lat. stratum basale) je tvorená cylindrickými bunkami, nasadá priamo na zamšu a sleduje jej nerovnosti. Na bazálnu vrstvu nasadá tŕnitá/spinocelulárna vrstva (lat. stratum spinosum). Tú tvorí niekoľko vrstiev polyedrických buniek a vyrovnáva nerovnosti na väčšine tela, ktoré sú spôsobené papilami zamše. Ďalšiu vrstvu, zrnitú/granulačnú vrstvu (lat. stratum granulosum), tvoria sploštené bunky s degenerovanými jadrami. Lesklú/svetlo lámajúcu vrstvu (lat. stratum lucidum) tvoria celkom ploché bunky, ktoré na seba tesne nasadajú a silno lámu svetlo.

Pokožka nie je všade rovnako hrubá. Na stupajách nôh a na dlaniach je vrstva hrubá (preto u tmavo pigmentovaných ľudí je táto časť svetlejšia), na iných častiach tela je relatívne tenká. Pokožka neobsahuje krvné kapiláry.

### Farba kože

Farbu kože podmieňuje pigment (melanín, hemoglobín a jeho rozpadové produkty) a hrúbka pokožky. Melanín vytvárajú špecializované bunky bazálnej vrstvy pokožky - melanocyty, ktoré svojimi výbežkami zasahujú aj do povrchových vrstiev pokožky. V melanocytoch a ich výbežkoch sú melanínové granulky, ktorých veľkosť a počet určuje stupeň pigmentácie kože. U tmavo pigmentovaných skupín je granúl viac a sú väčšie, ale ich biochemické zloženie je rovnaké ako u svetlo pigmentovanych skupín. Melanín má veľkú farbiacu schopnosť. Udáva sa, že v koži černocha je len cca. 1g pigmentu. Pigment chráni hlboké vrstvy tela pred účinkom svetelného a iného žiarenia. Svetlo podporuje vznik pigmentu premenou aminokyseliny tyrozín účinkom enzýmu tyrozinázy, ktorý sa aktivizuje ultrafialovým žiarením.

Referencie
----------

1. ↑  Slovenské slovníky
**Ján Bartoš** (\* 29. apríl 1884, Banská Bystrica – ?) bol uhorský politik a úradník.

Jeho otec Ferdinand Bartoš, jeho matka Zuzana rod. Kordíková, jeho manželka Helena rod. Gálfiová.

Životopis
---------

Absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici. Úradník Zvolenskej župy v Banskej Bystrici, neskôr pracoval v Budapešti. Od roku 1905 vedúci predstaviteľ Krajinskej ľudovej strany vo Zvolenskej župe, potom v celouhorskom rámci, v roku 1908 sa stal tajomníkom organizácie Katolícka ľudová jednota, v roku 1912 bol zvolený do parlamentu, vystupoval proti rozpadu Uhorska. Po vzniku ČSR pôsobil v Maďarsku. Prispieval do novín a časopisov, tlačou vyšli niektoré jeho parlamentné prejavy.

Literatúra
----------

* BARTOŠ, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 256.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ján Beniač** (\* 8. február 1850 Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča - † 14. apríl 1932 Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník.

Jeho otec bol Jozef Beniač, matka Mária rod. Vozáriková.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Levoči, na slovenskom gymnáziu v Revúcej, teológiu na evanjelickom kolégiu v Prešove, štúdium nedokončil, neskôr získal učiteľský diplom v Prešove. Učiteľ v Hajdušici, vo Švábovciach a v Nemeckej Ľupči.

V pedagogickej práci propagoval spoluprácu školy a rodiny, organizátor školského divadla, majálesov, autor viacerých príležitostných detských hier a básní. Ochotnícky herec, organizátor ochotníckeho divadla v Nemeckej Ľupči, pracoval v miestnej sporiteľni a lesnom komposesoráte. Autor príspevkov v slovenskej tlači, svetský funkcionár evanjelickej cirkvi, predseda vdovsko-sirotského ústavu liptovského seniorátu.

Literatúra
----------

* BENIAČ, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 353 – 354.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 138592
* NK ČR: xx0041265
* VIAF: 311358122
**Východné Pomoransko** (iné názvy: **Prímorie, Pomorie, gdanské Pomoransko, nadvislianske Pomoransko**; zastarano **Pomorany, Východné/gdanské/nadvislianske Pomorany**; pl. *Pomorze Gdańskie, Pomorze Wschodnie*, nem. *Pommerellen*) je historické územie na pobreží Baltského mora okolo mesta Gdansk. V dnešnom administratívnom delení Poľska mu zodpovedá časť Pomoranského vojvodstva a časť Kujavsko-pomoranského vojvodstva.

Za Meška I. bolo pripojené k Poľsku. V polovici 11. storočia sa osamostatnilo. Okolo roku 1119 bolo znovu pripojené k Poľsku. V druhej polovici 12. storočia sa stalo údelným kniežatstvom poľských kráľov s vlastnou dynastiou, ktoré však nie vždy uznávalo poľskú nadvládu. Začiatkom 14. storočia sa stalo priamou súčasťou Poľska, roku 1309 však územie obsadil Rád nemeckých rytierov. Roku 1343 sa po bojoch Poľsko zrieklo nárokov na územie. V roku 1466 sa na základe torunského mieru opäť stalo súčasťou Poľska. V roku 1772 sa pri delení Poľska stalo súčasťou Pruska. Po prvej svetovej vojne, v roku 1918, sa opäť stalo súčasťou Poľska, ale okrem mesta Gdansk. Počas druhej svetovej vojny bolo súčasťou Nemecka. Od konca druhej svetovej vojny je (aj s Gdanskom) súčasťou Poľska.
**Euéres** alebo **Euérés** (starogr. *Εὐήρης* – *Euéres/iný prepis Euérés*) je v gréckej mytológii syn Pterelaa, kráľa ostrova Tafos.

Euéres a jeho bratia Chromios, Tyrannos, Antiochos, Chersidamas a Méstor pochádzali z ostrova Tafos. Keďže ich starý otec Méstor bol brat mykénskeho kráľa Élektryóna, domnievali sa, že si môžu nárokovať podiel na mykénskom kráľovstve. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ich nárok nepovažoval za oprávnený a dal im to rázne najavo.

Bratov premohol hnev a dohodli sa, že mu ukradnú aspoň dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania ale dobytok nakoniec predsa len odviedli a predali ho élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,5.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,6.
**Maria Joseph Franciscus Peter Hubertus (Frans) Erens** (\* 23. júl 1857, Schaesberg – † 5. december 1935, Houthem-Sint Gerlach) bol holandský literárny kritik a prozaik. Patril k literárnej skupine Tachtigers.

Životopis
---------

Erens navštevoval školu Rolduc v Kerkrade, neskôr študoval právo v Leidene, Bonne, Paríži a Amsterdame. Promoval v roku 1888. Od roku 1889 pôsobil ako advokát. V roku 1897 sa stal súdnym úradníkom vo Veghelu, neskôr v Oostburgu. Od roku 1901 sa plne venoval literárnej činnosti. Býval na niekoľkých miestach v Holandsku a od roku 1927 v Houtheme.

Od roku 1883 publikoval kritiky a eseje prevažne na tému modernej francúzskej literatúry. Od 1886 roku pracoval pre De Nieuwe Gids. V období 1896 až 1897 a od roku 1909 bol jeho spolueditorom.

V roku 1880 sa zdržiaval v Paríži a zoznámil sa s radom autorov ako bol Maurice Barres a Joris-Karl Huysmans.

Od roku 1895 písal hlavne reportáže o miestach, ktoré navštívili. Bol tiež prekladateľom (Augustinus, Thomas à Kempis a Jan van Ruusbroec).

V období 1985 až 2001 bola na jeho počesť udeľovaná literárna cena pomenovaná po ňom.

Dielo
-----

* 1893 - *Dansen en rhytmen*
* 1906 - *Litteraire wandelingen*
* 1912 - *Gangen en wegen*
* 1922 - *Toppen en hoogten*
* 1922 - *Vertelling en mijmering*
* 1924 - *Litteraire overwegingen*
* 1928 - *Litteraire meeningen*
* 1931 - *Stille steden*
* 1938 - *Vervlogen jaren*

Externé odkazy
--------------

* Biografie Frans Erens na Biografisch Woordenboek van Nederland

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frans Erens na holandskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12121939s
* GND: 120167050
* ISNI: 0000 0000 2686 4641
* LCCN: n81128579
* VIAF: 42662504
* WorldCat: lccn-n81128579
**Euénos** (starogr. Εύηνος – *Euénos*, lat. *Euenos*) je v gréckej mytológii syn boha vojny Area a Démoniky. Bol aitólsky kráľ.

Jeho manželkou bola Euéna, s ktorou mali dcéru Marpéssu. O ruku Marpéssy sa uchádzalo mnoho nápadníkov, medzi nimi aj silák Idas, syn messénskeho kráľa Afarea. Euénos však nápadníkom stanovil podmienku, že jeho dcéru dostane len ten, ktorý ho porazí v pretekoch konských záprahov a ten kto prehrá prídu o hlavu. Idas si však pre túto príležitosť vypýtal od svojho skutočného otca, boha morí Poseidóna, okrídlený voz a s ním preteky vyhral. Kráľ Euénos nezniesol to pokorenie, najprv zabil svoje kone a potom aj sám seba.

Utopil sa v rieke *Lykormas*, ktorá neskôr dostala jeho meno. Bola to rieka, cez ktorú prenášal pocestných Kentaur Nessos, známy z mýtov o Heraklovi. Tá rieka sa dnes volá Evinos.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 1,7,7.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Euénos na českej Wikipédii.*
**Pokutský potok** je potok na Strednom Pohroní, v severnej časti okresu Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Kľaku, meria 10,6 km a je tokom IV. rádu. 

Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na severovýchodnom svahu vrchu Vtáčnik (1 345,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 160 m n. m. Od prameňa tečie severojužným smerom, sprava priberá krátky prítok z východného svahu Vtáčnika (na ňom najvyšší vodopád v CHKO Ponitrie, prepadáva cez doskovité andezity) a ďalší z juhovýchodného svahu Vtáčnika. Oblúkom sa stáča, na krátkom úseku tečie na východ a preteká Hlbokou dolinou. Opäť sa oblúkom stáča na juh, sprava priberá Čertov potok (pri horárni Pokuty), na dolnom toku preteká v blízkosti detského tábora Kollárová na ľavom brehu a preteká okrajom Ostrogrúnskej kotliny. Napokon sa stáča na juhozápad a severne od obce Hrabičov, pri osade Pilhovci, ústi v nadmorskej výške okolo 388 m n. m. do Kľaku.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Kľaku** |
| --- |
| *Kľak* → *Hron* → *Dunaj* |
| Čertov potok · Čierny potok · Demitrov potok · Hornohámorský potok · Hrabičovský potok · Kláštorský potok · Klenová · **Kľak** · Mackov potok · Megov potok · Píľanský potok · Pokutský potok · Priekopa · Tomov potok · Uhliarsky potok · Vicianov potok · Žarnovický potok · Župkovský potok |
**Aviticitný zákon** (z lat. avitus, t. j. dedičný) bolo nariadenie uhorského kráľa Ľudovíta I. Veľkého z Anjou z 11. decembra 1351 o spôsobe dedenia majetkov.

Tento dekrét potvrdzoval znenie Zlatej buly Ondreja II. z roku 1222 okrem jej štvrtého článku. Ten bol nahradený novým ustanovením, podľa ktorého sa šľachtické majetky ani za života ani testamentárnymi odkazmi nesmú scudzovať, ale dedia sa vždy v línii celého rodového príbuzenstva (iba ak ho niet, prepadnú v prospech kráľa). Toto ustanovenie, znemožňujúce voľné (bez osobitného kráľovho súhlasu) scudzovanie a darovanie šľachtických majetkov, sa priamo dotklo predovšetkým záujmov cirkvi, lebo práve jej majetky často vzrastali odkazmi šľachticov, nemajúcich priame potomstvo. 

V ďalšom vývoji malo toto nariadenie (platilo až do konca feudalizmu) veľký praktický význam a výrazne ovplyvnilo štruktúru šľachtického vlastníctva u nás.

Podľa tohto zákona sa zakázali praktiky prelátov, ktorí sa pri sporoch so šľachticmi neraz uchyľovali k cirkevnej exkomunikácii svojich odporcov. Išlo tu o jasné oslabenie nadradeného postavenia cirkevných feudálov.

Dekrét čiastočne upravoval aj pomery poddaných. Zakazoval ich trestať za predošlé previnenia a zdržiavať ich, ak sa chceli sťahovať na iné miesto. To hovorí o slobode sťahovania (po splnení stanovených podmienok), na druhej strane sa taktiež zakazovalo násilné odvádzanie poddaných bez súhlasu ich dovtedajšieho zemepána.

Zákon posilnil postavenie šľachty ako spoločenskej skupiny, a to aj voči kráľovi.
**Ružena Jilemnická** (rodená **Hudcová**, pseudonymy **Vlasta**, **Roku Záskalská**) (\* 15. február 1897, Brno – † 19. august 1947, Svätý Jur) bola slovenská spisovateľka a pedagogička, manželka spisovateľa Petra Jilemnického.

Životopis
---------

Do roku 1916 študovala na Učiteľskom ústave v Brne. Pôsobila ako učiteľka na viacerých miestach v Česku a na Slovensku, v rokoch 1923 – 1925 v Brezne. Bola predstaviteľkou ženského hnutia na Slovensku. Zomrela v roku 1947 v Svätom Jure, pochovaná je v Letohrade.

Tvorba
------

Dom vo Svätom Jure, v ktorom žila spolu so svojim manželom Petrom.
Svoje postrehy, črty, príbehy zo života a besednice v duchu socialistických ideí publikovala na stránkach periodík Proletárka, Spartakus a i. Je autorkou brožúrky o prírodných javoch, zemepisných zaujímavostiach a prírodovede (*Znáš ten kraj, kde citrony kvitnú?* 1936). Dokumentárnu aj umeleckú hodnotu má jej korešpondencia s manželom Petrom Jilemnickým, priateľmi a príbuznými (*Plamienky šťastia* 1979).

Dielo
-----

* 1936 – *Znáš ten kraj, kde citrony kvitnú?*
* 1979 – *Plamienky šťastia*

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6317 8851
* LCCN: n80057544
* NK ČR: jk01051707
* SNK: 159106
* VIAF: 27883944
* WorldCat: lccn-n80057544
Súradnice: 48°08′59″S 17°06′45″V﻿ / ﻿48,149763°S 17,112391°V﻿ / 48.149763; 17.112391

**Avion** je obytný a obchodný blok v Bratislave, ktorý v rokoch 1930–31 vystavali na území pôvodnej obce Blumentál. Dnes ho obklopujú ulice Americké námestie, Floriánske námestie a Májkova ulica.

História
--------

Pôvodne družstevný blok, v ktorom sa spája kompaktná zástavba s riadkovou zástavbou, vznikol na základe užšej súťaže. Súťaž sa konala v roku 1929. Zúčastnili sa jej Klement Šilinger a Josef Marek, ktorého nakoniec poverili vypracovaním výsledného projektu. Starú zástavbu námestia odstránili v 20. rokoch 20. storočia a za jedenásť mesiacov postavili v rokoch 1930-31 družstevný obytný a obchodný dom s názvom *Avion*.

Architektonický výraz
---------------------

Blok je v spodných podlažiach kompaktný, kým vyššie poschodia tvoria tri oddelené krídla. Krajné majú šesť poschodí, stredné sedem. Architektúra hmoty má jednoduchý funkcionalistický ráz. Skladá sa z pravouhlých hranolových foriem, členených výraznými hrebeňovo vyrezanými lodžiami. Architekt skombinoval ucelený mestský parter s funkcionalistickým riadkovým usporiadaním hmôt vyšších podlaží.

Dispozičné riešenie
-------------------

Avion predstavuje pokrok vo svojom štandarde funkčnej náplne jednotlivých priestorov a miestností. Na prízemí je 25 predajní a šesť vchodov do bytovej časti. V Avione sa nachádza spolu 118 jednoizbových až štvorizbových bytov. Byty sú prístupné zo schodišťa, každý má vlastnú predsieň, kuchyňu, komoru, kúpeľňu, oddelené WC a pivnicu. Byty v bočných krídlach sú priečne vetrateľné, v strednom krídle orientované na jednu fasádu.

Konštrukčné riešenie
--------------------

Pri realizácii bola použitá technológia liateho betónu, konštrukcia je tvorená železobetónovým rámovým skeletom.

Galéria
-------

* 
* 
* 
* 
*

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Bratislavský portálArchitektonický portál |

* DULLA, Matúš  –  MORAVČÍKOVÁ, Henrieta: *Architektúra Slovenska v 20. storočí.* Bratislava : Slovart, 2002, s. 107 - 108.
* FOLTYN, Ladislav: *Slovenská architektúra a Slovenský staviteľ.* Bratislava 1931 – 1932, str. 41 - 49.
* TÓTH, Adam: Výskum interiérov bytového komplexu Avion v Bratislave. In: *Pamiatky a múzeá*, roč. 69, 2020, č. 1, s. 8 - 15.
* TÓTH, Adam: Bytový komplex Avion : Identita obytného interiéru. In: *Pamiatky a múzeá*, roč. 72, 2023, č. 1, s. 6 - 11.
* Avion, Blumentál

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Avion (obytný a obchodný blok)**
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Východná Slavónia, Baranja a Západný Srem*Источна Славонија, Барања и Западни Срем***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Republika Srbská Krajina | **1995 – 1998** | Chorvátsko → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Vukovar |
| Rozloha | 2600 km²  |
| **Obyvateľstvo** |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | republika |
| Mena | Krajinský dinár (de iure)Juhoslovanský dinár (de facto)Nemecká marka (de facto) |
| Vznik | august 1995 |
| Zánik | 15. január 1998 |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Republika Srbská Krajina | Republika Srbská Krajina |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Chorvátsko | Chorvátsko |

 |

 |

**Východná Slavónia, Baranja a Západný Srem** (srbochor. *Источна Славонија, Барања и Западни Срем*) bola krátko existujúca srbská separatistická entita na území Chorvátska a zvyškový nástupca Republiky Srbská Krajina. Neoficiálne sa skrátene nazývala **Východná Slavónia**. Chorvátsko ju označovalo ako **Chorvátske Podunajsko** (*Hrvatsko Podunavlje*). 

Krajinskými Srbmi väčšinovo osídlené územia východnej Slavónie, Baranje a západnej (chorvátskej) časti Sremu sa v roku 1992 pripojili k Republike Srbská Krajina, hoci s ostatnými časťami Krajiny nemali priamy pozemný styk. Keď boli začiatkom augusta 1995 počas operácie Búrka hlavné územia separatistickej Srbskej Krajiny zmetené chorvátskou armádou, znovu začlenené do Chorvátska a tamojší Srbi vyhnaní, zostala východoslavónska oblasť jediným teritóriom s rozsiahlejším srbským osídlením, posledným v rámci medzinárodne uznaných hraníc Chorvátska, v ktorej vláda v Záhrebe nemala vplyv. Chorvátske velenie najprv zvažovalo, že Východnú Slavóniu takisto "vyrieši" vojenským vpádom a následným etnickým vyčistením ako v Krajine, ale to už Spojené štáty ani západoeurópske štáty neboli ochotné tolerovať. 12. novembra 1995 sprostredkovali americký veľvyslanec P. Galbraith a osobitný vyslanec OSN T. Stoltenberg medzi zástupcami chorvátskej vlády a miestnymi Srbmi v dedine Erdut podpis dohody, ktorá určovala *modus vivendi* medzi oboma nepriateľskými stranami a dohodli podmienky postupného prechodu pod štátnu zvrchovanosť Chorvátska. Podľa dohody mala na celý proces dohliadať OSN.

V januári 1996 prevzala Východnú Slavóniu do svojej správy administratíva Spojených národov (misia UNTAES - United Nations Transitional Administration for Eastern Slavonia, Baranja and Western Sirmium), ktorá ju postupne stabilizovala a 15. januára 1998 odovzdala pod správu Chorvátskej republiky, ktorá obnovila suverenitu nad týmto územím.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Východná Slavónia, Baranja a Západný Srem**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Východní Slavonie, Baranja a Západní Srem na českej Wikipédii.*
**Vitoša** (bulh. Витоша) je pohorie nachádzajúce sa neďaleko bulharského hlavného mesta Sofia, ktorému tvorí impozantnú kulisu. Najvyšším vrcholom je Černi vrăch (2 290 m). Horstvo má pre svoju jedinečnosť štatút národného parku - druhého najstaršieho na Balkáne (po NP Biogradska gora).

Poloha
------

Sever masívu vymedzuje Sofijska kotlovina, východ tokom rieky Iskăr a na západe tvoria hranicu pohoria údolia rieky Struma. Na juhu sa dá považovať za koniec pohoria priesmyk Klisura, ktorý oddeľuje Vitoša od vyššieho, susedného pohoria Rila.

Geografia
---------

Pohorie Vitoša zaberá plochu 266 km², pričom dĺžka masívu je približne 20 km a v najširšom mieste dosahuje okolo 18 km. Nachádza sa tu na 10 štítov vyšších 2 000 metrov. Geologicky je pohorie tvorené prevažne žulou. Vitoša je významným zdrojom pitnej vody pre hlavné mesto a okolie, predovšetkým vďaka svojim početným minerálnym prameňom. Rozsiahle sú tu ako ihličnaté, tak listnaté lesy. Vo vyšších polohách sa nachádzajú klasické horské lúky.

### Vrcholy

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Černi vrăch (2 290 m)
* Goľam Rezen (2 277 m)
* Skoparnik (2 226 m)
* Kupena (2 195 m)
* Malak Rezen (2 191 m)
* Samara (2 108 m)
* Lavčeto (2 052 m)
* Selimica (2 041 m)
* Siva Gramada (2 003 m)
* Sredec (1 969 m)
 | * Ušite (1 960 m)
* Goľam Kupen (1 930 m)
* Černata Skala (1 869 m)
* Kamen Del (1 862 m)
* Ostretc (1 836 m)
* Ostritca (1 696 m)
* Vladajski Černi vrăch (1 641 m)
* Kominite (1 620 m)
* Krasta (1 561 m)
* Petrus (1 454 m)
 |  |

Turizmus
--------

Pohorie je významným strediskom zimných športov a turistiky vôbec. Predovšetkým dobré sprístupnenie prímestskými dopravnými linkami, spôsobuje najmä cez víkendy obrovské návštevnosti. Na vrchole vrchu Čierni vrch sa nachádza meteorologická stanica doteraz fungujúca už od roku 1935. Stanica tiež slúži ako bivak pre turistov a je zároveň základňou miestnej horskej služby. Turisticky navštevovaný úkaz pohoria je tzv. kamenná rieka *Zlatnite Mostove*. Tá pozostáva z prúdu veľkých balvanov prebiehajúcich podľa úbočí hôr. V podstate sa jedná o ľadovcovú morénu, ktorú tu po sebe zanechal dávny ľadovec.

Okolie chaty Aleko v lyžiarskom areáli Vitoša
Okolie chaty Aleko v lyžiarskom areáli Vitoša

Pozri aj
--------

* Prírodný park Vitoša

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vitoša**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vitoša na českej Wikipédii.*
**Nové slovo** bol ľavicový týždenník pre politiku, kultúru a hospodárstvo. Vznikol v čase SNP, prvé číslo vyšlo 24. septembra 1944. Po potlačení povstania časopis zanikol a bol obnovený 1. júna 1945. Hlavným iniciátorom jeho vzniku bol Gustáv Husák.

V rámci boja proti tzv. buržoáznemu nacionalizmu na základe uznesenia predsedníctva ÚV KSS o reorganizácii straníckej tlače koncom apríla 1952 jeho vydávanie zastavili, keďže doň v minulosti prispievala väčšina z odsúdených. Od 1. mája začal vychádzať politický dvojtýždenník Pod zástavou socializmu.

V čase Pražskej jari bolo Nové slovo na podnet G. Husáka 23. mája 1968 opätovne obnovené, pri jeho obnove stáli Ladislav Novomeský, Andrej Sirácky, Daniel Okáli, Vladimír Mináč, Miroslav Válek, Vojtech Mihálik. 

V roku 1978 vznikla literárna príloha Nové slovo mladých. Hoci bolo Nové slovo orgánom ÚV KSS, hlavne v čase Perestrojky bolo popri Literárnom týždenníku jedným z najkritickejších slovenských periodík.

V roku 1991 ho spolu s denníkom Pravda začala s radikálne zníženým rozsahom vydávať akciová spoločnosť Perex. V roku 1994 sa časopis premenoval na Nové slovo bez rešpektu. Posledné – 33. číslo 30. ročníka vyšlo 21. augusta 1998. 

Za ideového nástupcu Nového slova možno považovať časopis Slovo.

Externé odkazy
--------------

* História Nového slova v Britských listoch
Východná Antarktída je v pravej časti mapy Antarktídy - "East Antarctica"
**Východná Antarktída** (angl. *East Antarctica* alebo *Greater Antarctica*) je označenie pre časť antarktického kontinentu, ležiacu na východ od Weddellovho mora a na západ od Rossovho mora. Približne teda zodpovedá tej časti Antarktídy, ktorá leží na východnej pologuli. Východná Antarktída je od zvyšnej zhruba tretiny kontinentu (Západnej Antarktídy) oddelená Transantarktickým pohorím. 

Názov je odvodený od skutočnosti, že skoro celá leží na východnej pologuli. Na západnej pologuli z nej leží iba Coatsova zem a časť Zeme kráľovnej Maud západne od nultého poludníka. Časť Rossovho šelfového ľadovca, ležiaca na východnej pologuli sa naopak do Východnej Antarktídy už nepočíta. Ďalšie veľké oblasti východnej Antarktídy sú Enderbyho zem, Mac Robertsonova zem, Americká vysočina, Wilkesova zem, Adelina zem a Viktóriina zem.

Celá Východná Antarktída má rozlohu vyše osem miliónov štvorcový kilometrov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Východní Antarktida na českej Wikipédii.*
Súradnice: 57°14′42″S 66°47′37″V﻿ / ﻿57,24500°S 66,79361°V﻿ / 57.24500; 66.79361

**Pokrovskoje** (rus. Покровское) je obec v Jarkovskom rajóne Ťumenskej oblasti. Je strediskom vzdelávania.

Geografia
---------

Obec leží na rieke Tura 24 km juhozápadne od Jarkova. Blízko obce vedie cesta Р-404 (R-404).

Dejiny
------

Roku 1869 sa tu narodil Grigorij Rasputin, priateľ rodiny cára Mikuláša II. Na počesť Rasputina má v dedine vzniknúť historicko-kultúrne stredisko "Kazanskij" ( "Казанский").

17. júla 1992 bolo v Pokrovskojom otvorené múzeum Grigorija Rasputina (prvé súkromné múzeum v Rusku). Ako súčasť zbierky slúžia súkromné predmety rodiny Rasputinových. Pôvodné fotografie Grigorija Jefimoviča a jeho rodiny, osobné Rasputinové zápisky, projekt ikonostasu miestneho chrámu. Taktiež sa tu nachádzajú kópie listín, ktoré sú uchovávané v rôznych archívoch Ruska, rovnako ako rozsiahly tlačový materiál o Rasputinovi v rôznych svetových jazykoch. Činnosť múzea bola ohodnotená diplomom z medzinárodného múzejného bienále, v konkurze "Múzeum-Eurasia 2006. Najväčším úspechom bolo získanie diplomu národnej turistickej ceny Jurija Senkeviča v roku 2010.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pokrovskoje (Ťumenská oblasť)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pokrovskoje (Ťumeňská oblast) na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portál |
**Ochranná známka** (angl. *trademark/trade mark/trade-mark*, čo sa niekedy - pre oblasť mimo slovenského či českého práva - prekladá aj ako **obchodná známka/obchodná značka**) je označenie, pozostávajúce zo slov, číslic, znakov a grafických symbolov slúžiace na odlíšenie výrobku alebo služby. (môže ísť aj o viac slov, resp. kombinácie medzi číslami a slovami a pod.)

Je zapísaná v registri ochranných známok, ktorý sa nachádza na Úrade priemyselného vlastníctva SR. Výrobky takto registrované bývajú označené symbolom .

Pridelenie a dĺžka platnosti
----------------------------

Ochrannú známku prideľuje Úrad priemyselného vlastníctva SR. Prihlášku na pridelenie ochrannej známky podáva prihlasovateľ pre tovar a službu, ktorá sú predmetom jeho podnikania. Ak sú splnené podmienky podľa zákona, hlavne ohľadom dostatočnej rozlišovacej spôsobilosti a odlišnosti od podobných už zaregistrovaných ochranných známok, Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky prihlásené označenie zapíše do registra.

Ochranná známka má platnosť 10 rokov odo dňa podania prihlášky. Majiteľ môže po uplynutí 10 rokov požiadať o obnovu zápisu.

Rozdelenie
----------

Ochranné známky môžu byť:

* individuálna známka - označuje len výrobky alebo služby jednej osoby, na ktorú je zapísaná
* kolektívna známka - označuje tovar alebo službu pochádzajúcich od viacerých výrobcov, ktorí sú hospodársky, organizačne alebo právne spojení na určitú spoločnú hospodársku činnosť.

Práva majiteľa ochrannej známky
-------------------------------

Majiteľ ochrannej známky má výlučne právo označovať svoje tovary alebo služby známkou, ktorá je zapísaná v registri. Bez súhlasu majiteľa ochrannej známky nikto nesmie používať označenie zhodné alebo zameniteľné s jeho ochrannou známkou. Ak bola zásahom do práv spôsobená škoda, poškodený má právo na jej úhradu. Majiteľ ochrannej známky môže poskytnúť právo používať ochrannú známku inému licenčnou zmluvou. 
Značky výrobku sa realizujú rôznymi výrazovými prostriedkami, napr slovom, písmenami, osobitným tvarom písmena, obrázkami alebo číslami, atď.

Pozri aj
--------

* Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky


1. ↑   *Rozlišovacia spôsobilosť – hlavné kritérium registrácie ochrannej známky* [online]. www.tramatm.sk, [cit. 2023-07-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Hľadanie podobnosti medzi existujúcimi ochrannými známkami* [online]. www.tramatm.sk, [cit. 2023-07-08]. Dostupné online.
**Ochudobnený urán** (skr. DU - z angl. depleted uranium) je urán, v ktorom je podiel izotopu 235U (škodlivá zložka) znížený na 0,23 % (v porovnaní s prírodným uránom, v ktorom sa 235U (škodlivá zložka) nachádza v množstve 0,7 %). Ochudobnený urán je odpadový produkt v procese obohacovania prírodnej uránovej rudy na použitie v jadrových reaktoroch a v jadrových zbraniach. 

Ochudobnený urán sa používa najmä ako jedna zo zložiek panciera tankov (napr. amerických M1 Abrams), alebo do munície pre zbrane určené na ničenie obrnenej techniky - napr. do tankových kanónov alebo do rotačného kanóna lietadiel A-10. DU používa často aj na vyváženie v leteckom priemysle a ako vhodná ochrana pred röntgenovým žiarením v nemocniciach, ako aj na výrobu kontajnerov na transport rádioaktívnych zdrojov. Hlavným dôvodom, prečo sa DU ako kov používa, je jeho vysoká hustota. V prípade munície ju DU činí extrémne tvrdou a schopnou prebiť silnejší pancier. Okrem toho jeho použitie je veľmi lacné a tento materiál je dostupný vo veľkých množstvách. DU ako kov má hustotu 19,07 g/cm³ (1,7 krát väčšia hustota ako olovo). Kovový DU reaguje chemicky rovnakým spôsobom ako kovový urán so všetkými nekovovými prvkami, s ktorými vytvára kovové zmesi. V práškovej forme sa DU spontánne odparuje pri teplote 600-700 °C. Škodlivé účinky na zdravie môžu byť spôsobené predovšetkým inhaláciou uránu a jeho chemickou toxicitou (prenikanie do tela). Chemická toxicita môže spôsobovať poškodenie obličiek.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Orozomukoid** alebo **α1-kyslý glykoproteín** (**AGP**), je glykoproteín z krvnej plazmy. V prípade ľudského AGP ide o jednu z najintenzívnejšie študovaných bielkovín krvného séra. Aj keď dosiaľ nebola štruktúra ani fyziologická úloha tejto bielkoviny celkom objasnená, je zrejmé, že ide o proteín akútnej fázy, ktorého koncentrácia vzrastá pri patologických stavoch, preto je využívaný v lekárskych testoch ako indikátor potenciálnych patologických stavov.

Štruktúra
---------

Molekulu ľudského AGP tvorí jeden reťazec 183 aminokyselín, kódovaný dvoma génmi ORM1 a ORM2 s neobvykle vysokým počtom možných substitúcií, na 22 pozíciách. Napriek tomu existujú len tri genetické varianty tejto bielkoviny (značené ako A, F1 a S). Medzi cysteínmi 5–147 a 72–164 sa vytvárajú dva disulfidické mostíky.

Z celkovej relatívnej molekulovej hmotnosti AGP, 41 kDa, pripadá približne 42 % na cukornú zložku tvorenú rozvetvenými glykánmi (druhý najväčší známy obsah cukornej zložky u proteínov), ktoré sú k hlavnému reťazcu viazané na piatich miestach N-glykozidickými väzbami (Asn reziduuá 15, 38, 54, 75 a 85). Tieto glykány sú di- až pentaantenárne, pričom aj výskyt rôznych typov je podmienený geneticky a súvisí s ich pozíciou na peptidovom reťazci, prípadne kolíše pri rôznych patologických stavoch. Cukorná zložka má významný vplyv na výbornú rozpustnosť AGP a prispieva tiež k mimoriadnej tepelnej stabilite tejto bielkoviny.

Fyziologická funkcia
--------------------

Fyziologická úloha tejto bielkoviny zatiaľ nie je celkom jasná. V krvnej plazme sa bežne vyskytuje v koncentrácii 0,6 až 1,2 mg/ml. Je známe, že hladina AGP v krvi rastie pri zápalových procesoch, zhubných nádorových ochoreniach, niektorých infekciách, a tiež väčších chirurgických výkonoch,tiež rastie aj vpočas tehotenstva. Súčasne bola preukázaná schopnosť AGP viazať in vitro rôzne ligandy, ktorých spektrum je veľmi široké – siahajúce od malých anorganických iónov po steroidné hormóny a rôzne lieky, a to ako bazické tak neutrálne aj kyslé. Zdá sa teda že AGP by mohol byť primárne transportérom.

Referencie
----------

1. ↑  Fournier, T. Medjoubi-N, N. and Porquet, D. (2000) *Alpha-1-acid glycoprotein.* Biochem. Biophys. Acta 1482, 157 – 171.

Literatúra
----------

* Schmid K. L. H. Chen, J. C. Occhino, E. A. Foster, K. Sperando: *Biochemistry 15* (1976) 2245 – 2255.
* Schwick H. G. K. Heide, H. Haupt: *In The Glycoconjugates,* Vol. 1; pp 268 – 269 Academic Press: New York (1977).
* Kopecký V. Jr. R. Ettrich, K. Hofbauerová, V. Baumruk: *Biochem. Biophys. Res. Commun. 300* (2003) 41 – 46.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Orosomukoid na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
Schéma nervovosvalovej platničky:  
1. Presynaptické rozšírenie  
2. Sarkolema  
3. Synaptické vezikuly s acetylcholínom  
4. Nikotínový acetylcholínový receptor  
5. Mitochondrie
**Nervovosvalová platnička** je spojenie nervového a svalového vlákna. Ide v podstate o špeciálny typ synapsie. Umožňuje nervovej sústave priame riadenie kostrového svalstva a teda pohybov organizmu.

Štruktúra
---------

Periférna časť axónu nervovej bunky sa stromčekovito delí na drobné terminálne nemyelinizované výbežky, tzv. *telodendriá*. Tieto vytvárajú spojenia so svalovými vláknami. Sarkolema svalového vlákna v oblasti týchto spojení vytvára záhyby a zväčšuje tak svoju reaktívnu plochu. Po príchode nervového vzruchu dochádza k uvoľňovaniu mediátora acetylcholínu do synaptickej štrbiny, ktorý následne naviazaním na nikotínové receptory riadiace kanály pre Na+ na povrchu sarkolemy spúšťa depolarizáciu a akčný potenciál membrány svalového vlákna.

Zdroj
-----

* KITTNAR, Otomar a kol. *Lékařská fyziologie*. Praha : Grada, 2011. ISBN 978-80-247-3068-4. (po česky)
**Eratosthenes** alebo **Eratosthenés** (starogr. *Έρατοσθένης* – *Eratosthenes*, iný prepis: *Eratosthenés*) bol v roku 576 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.

Eratosthenes z Krotónu zvíťazil v Olympii na 51. hrách v behu na jedno stadion, v najstaršej olympijskej disciplíne, zavedenej už na prvých hrách , t. j. v roku 776 pred Kr.. Beh na jedno stadion sa na olympijských hrách vždy považoval za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Podľa starovekého autora Strabóna sa storočie, keď zvíťazil Eratosthenes, vyznačovalo veľkým počtom olympijských víťazov z Krotónu. V starovekom Grécku sa verilo, že to bolo hlavne vďaka zdravému životnému prostrediu v Krotóne. Gréci v tom čase často používali prirovnanie: „*Je zdravší než Krotónčan*".

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Strabón, *Geographica* 6,12,66-67.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Eratostenes
**Eratosthenes z Kyrény/Kýrény** (iné názvy: **Eratosthenés z Kyrény/Kýrény, Eratostenes z Kyrény**; po grécky *Eratosthenes*/iný prepis *Eratosthenés*; \* približne 284 pred Kr. Kyréna – † 202 pred Kr. Alexandria) bol grécky matematik, geograf, historik, astronóm, filológ a básnik, ako aj riaditeľ knižnice v Alexandrii. Eratostenes ako prvý zaviedol pojem geografia.

Jeho učiteľmi boli Lysanias z Kyrény a Ariston z Chiosu. Ariston bol filozof a študoval u Zenóna z Kitia, zakladateľa stoickej filozofie, ktorá má korene v helénskej dobe a najvýraznejší vrchol dosiahla o niekoľko storočí neskôr (Lucius Annaeus Seneca, Marcus Aurelius). Ďalším Eratostenovým učiteľom bol Kallimachos, básnik, ktorý pochádzal tiež z Kyrény. Eratostenes študoval v Aténach, kultúrnom centre helénskeho sveta.

V období, keď Eratostenes prišiel do Alexandrie v Egypte, knižnicu v Alexandrii už dokončil Ptolemaios II. Ten vymenoval Kallimacha za druhého knihovníka, a keď Ptolemaios III. zdedil titul kráľa Egypta, presvedčil Eratostena, aby prišiel do Alexandrie učiť jeho syna Filopatora. Kallimachos zomrel roku 236 pred Kr. a Eratostenes sa tak stal tretím knihovníkom knižnice, ktorá už vtedy obsahovala státisíce písomností (papyrus. zvitkov), zhromaždisko vedomostí vtedajšieho známeho sveta.

V roku 206 pred Kr. zdokonalil a doplnil Eratostenes svoj hviezdny katalóg, ktorý obsahoval 675 hviezd a použil gnómon na odmeranie obvodu Zeme.

Eratostenove spisy sa stratili. Jeho myšlienky poznáme z niekoľkých citácií v dielach iných autorov. Eratostenes je dodnes známy najmä vďaka dvom objavom:

* Eratostenovo sito –  algoritmus na výpočet prvočísel.
* Výpočet obvodu Zeme – okolo roku 225 pred Kr. ho určil na 252 000 stadií. Hodnotu vypočítal z rozdielnych dĺžok tieňov vrhnutých na dvoch miestach v rovnakom okamihu (napr. na pravé poludnie počas letného slnovratu), ktorých geografická šírka sa líši o 1/50 obvodu kružnice (7,2°) v meste Alexandria na brehu Stredozemného mora a v meste Syene – dnešný Asuán, ktoré leží približne 800 km južne od Alexandrie na obratníku Raka. Ak by sa robilo meranie napr. na poludnie počas letného slnovratu, keď je slnko na obratníku Raka (v Asuáne) priamo nad hlavami ľudí (stĺp nevrhá žiadny tieň), a ak rovnaký stĺp v rovnakom čase v Alexandrii vrhá určitý tieň. Ak poznáme dĺžku tieňa v Alexandrii, vzdialenosť Alexandria – Asuán, pomocou poznatkov o pravouhlom trojuholníku, a poznatkoch o kružnici, vieme vypočítať obvod Zeme s prekvapivou presnosťou. Výsledok jeho výpočtu, v závislosti na dĺžke stadií súhlasí so skutočným obvodom Zeme s rozdielom 5 – 15 %. Až v roku 827 vykonal meranie zemepisnej šírky kalif al-Ma’mún a dosiahol väčšiu presnosť. Eratostenovu metódu merania Zeme podrobne opísal Kleomédes.

Eratostenes zhotovil mapu sveta z tretieho storočia pred Kr. v ktorej Rímska ríša zaberá približne jednu štvrtinu plochy.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portálAstronomický portál |

Autoritné údaje: * BnF: 12483904c
* GND: 118530674
* ISNI: 0000 0000 8148 6989
* LCCN: n82081073
* NK ČR: ola2002161274
* VIAF: 69031816
* WorldCat: lccn-n82081073
**Eratón** (starogr. *Εράτων*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 240 pred Kr..

Eratón z Aitólie si na 135. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Eratón dal 135. olympiáde meno, pretože menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali.

Olympijské víťazstvo Eratóna uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Apostle Arne Horn, *Eusebius of Caesarea*, str. 85
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Bodamský hrad s vodnou priekopou
**Obranná priekopa** je prvok pasívnej obrany pevnosti, ako napríklad hradu alebo zámku čí iných stavieb. Priekopa môže byť vybudovaná aj okolo múrov alebo kolových hradieb. Priekopa môže byť naplnená vodou, alebo úplne suchá, zvláštnu kategóriu tvorí vlhká priekopa. Suchá priekopa má za účel nielen spomalenie inváznej armády, ale aj jej umiestnenie na miesto vhodné pre obrancov. V prípade pevností zväčšuje aj výškový rozdiel hradieb oproti terénu. Vlhká priekopa, alebo priekopa len občasne zaplavená, môže byť pasca pre vozidlá a ťažkú techniku. 

Nedávne dejiny ukázali, že taký jednoduchý prvok pasívnej bezpečnosti objektu akou je vyhĺbená priekopa môže výrazne spomaliť postup veľkých armád. Väčšie jednotky musia spomaliť, aby mohli prejsť, alebo nájsť obchádzku či vhodný prechod. Vozidlá snažiace sa prekonať priekopu môžu byť ľahkým cieľom, zvlášť ak je pozícia bránená obrancami so samovražednými sklonmi a ľahko prenosnou pancierovou päsťou (bazuka, LAW). Efektívne využitie priekop pomáhalo afganským bojovníkom po invázii sovietskych vojsk, ako aj v nedávnej dobe po invázii vojsk Spojených štátov do Afganistanu. Dlhé úseky priekop umožňujú nepozorovaný presun osôb a preto, aj keď neplnia už obrannú funkciu, uľahčujú prácu záškodníckym tlupám.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Priekopa (obrana)**
**Randal Club** (celým názvom **Randal Club - live&wild rock'n'roll music club**) je legendárny rockový bar a klub s koncertnou halou v rámci budovy YMCA, ktorá sa nachádza v Bratislave na Karpatskej ulici číslo 2. Hrávajú tu skupiny punkové, rockové, grindové, metalové, trashmetalové, deathmetalové a ďalších žánrov tvrdej hudby, pričom po živých koncertoch spravidla nasleduje tzv. „metalová diskotéka".

Skupina Slobodná Európa v Randal Clube v roku 2008
V letných mesiacoch Randal Club ponúka aj posedenie na terase. Drobnou nevýhodou Randal Clubu je, že fajčenie je všade povolené a že absentuje klimatizácia, aj keď počas koncertov je fajčenie aspoň v koncertnej časti zakázané. V tomto klube sa už stihli predstaviť rôzne svetové hviezdy tvrdej hudby a dáva sa priestor aj lokálnym a slovenským skupinám.

Výčap je vychýrený, Lojzo (ex bubeník kapely Konflikt, teraz aktívny v revivalovej bande Mötherhööd) a ďalší certifikovaní výčapníci priamo Plzeňským pivovarom sú zárukou dobrého piva.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka
* Randal Club na sociálnej sieti Facebook

Zdroj
-----

* Randal Club na stránke Visit Bratislava
**Kardiovaskulárne ochorenia** sú v širšom slova zmysle všetky ochorenia srdca a ciev (gr. *kardia* - srdce a lat. *vas* - cieva); v užšom zmysle sa tento termín zvyčajne používa pre označenie chorôb spôsobených aterosklerotickými degeneratívnymi zmenami: ischemickú chorobu srdca, ischemickú chorobu dolných končatín a ischemickú cievnu mozgovú príhodu.

Rizikové faktory kardiovaskulárnych ochorení
--------------------------------------------

Rizikové faktory kardiovaskulárnych ochorení sa zvyčajne delia do dvoch skupín: na neovplyvniteľné a ovplyvniteľné.

### Neovplyvniteľné rizikové faktory

* Vek
* Mužské pohlavie
* Genetické faktory (kardiovaskulárne ochorenie v rodine)
* Hypertenzia
* Osobná anamnéza (už prekonané kardiovaskulárne ochorenia)
* Metabolický syndróm

#### Vek

Ateroskleróza je dlhodobý proces, preto pravdepodobnosť jej manifestácie formou niektorého z kardiovaskulárnych ochorení vzrastá s vekom. Za rizikový sa považuje vek nad 45 rokov u muža a nad 55 rokov u ženy.

#### Pohlavie

Muži majú vyššie riziko aterosklerózy a z nej plynúcich ochorení než ženy pred menopauzou. Za príčinu tohto faktu sa považuje protektívny vplyv estrogénov. (Estrogény zvyšujú hladinu HDL cholesterolu.)

#### Genetické faktory

Kandidátnych génov, zodpovedných za rozvoj aterosklerózy, sú desiatky až stovky. Ich konkrétny podiel je predmetom výskumu. Z praktického hľadiska sa ako rizikový posudzuje infarkt myokardu u prvostupňového mužského príbuzného mladšieho 55 rokov a prvostupňové ženské príbuzné mladšie 65 rokov.

### Ovplyvniteľné rizikové faktory

* Fajčenie cigariet
* Dyslipidémia
* Cukrovka - diabetes mellitus typu 2
* Brušný typ obezity
* Psychosociálne faktory
* Nízka fyzická aktivita

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kardiovaskulární onemocnění na českej Wikipédii.*