recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kostol sv. Štefana, najstaršia dochovaná architektonická pamiatka v Žiline
**Závodská cesta** je ulica v Žiline. Závodská cesta sa nachádza v juhozápadnej časti od centra. Vychádza zo známej žilinskej kruhovej križovatky Rondel smerom do Závodia a končí pri rieke Rajčanke, kde je hranica s mestskou časťou Závodie. 

Za Rajčankou na ňu nadväzuje ulica Juraja Závodského. Po pravej strane z nej odbočuje ulica Dolné Rudiny a Priemyselná, po ľavej strane Škultétyho ulica a ulica Pri Rajčanke. Závodská cesta je významná komunikácia, ktorá spája centrum mesta nielen s okolitými obcami Hôrky, Brezany, Bitarová a Ovčiarsko, ale aj mestskými časťami Bánová a Závodie. V katastrálnom území Závodia sa nachádza aj štvrté žilinské sídlisko Hájik. Okrem toho táto cesta vedie aj k priemyselnej zóne a k DPMŽ. Po ulici premáva aj trolejbusová doprava. Prvý úsek medzi kruhovou križovatkou Rondel a Priemyselnou ulicou bol otvorený 17.11.1994 a druhý úsek od Priemyselnej ulice smerom do Závodia a na sídlisko Hájik bol otvorený 15.11.2002.

Na tejto ulici sa nachádza Ubytovňa SOMO, Kasárne 5. pluku špeciálneho určenia Jozefa Gabčíka a modlitebňa Kresťanské zbory v Žiline. Je tu aj ojedinelá, v Žiline najvýznamnejšia historická pamiatka, opevnený Kostol sv. Štefana Kráľa. 

Na Závodskej ceste sú postavené aj dva významné pamätníky. Jeden je Pamätník rtn. Jozefovi Gabčíkovi, kpt. in memoriam, veliteľovi skupiny Antropoid a účastníkovi atentátu na zastupujúceho ríšskeho protektora, generála SS Reinharda Heydricha. Pamätník odhalil primátor mesta Žilina Ing. Ján Slota 24.5.2002 pri vchode do Kasární 5. pluku špeciálneho určenia Jozefa Gabčíka. Autorom busty a pomníka je akademický sochár Štefan Pelikán.

Druhý pamätník Cesta bez návratu je venovaný obetiam holokaustu. Stojí na mieste, kde od marca do októbra roku 1942 počas 2. svetovej vojny zriadili najväčšie zberné stredisko pre deportáciu takmer 26 000 židov z celého Slovenska. Pamätník odhalil 4.7.2004 primátor Žiliny Ján Slota za účasti prezidenta SR Ivana Gašparoviča, žilinského občana Arieha Kleina a ďalších hostí. Pamätník venovalo Mesto Žilina a autormi sú Jacob Enyedi a Arieh Klein.

Pozri aj
--------

* Zoznam ulíc a námestí v Žiline

Externé odkazy
--------------

* Fotogaléria na zilina-galery.sk

Súradnice: 49°13′01″S 18°43′43″V﻿ / ﻿49,216973°S 18,728514°V﻿ / 49.216973; 18.728514


|  |  |
| --- | --- |
|  | Žilinský portál |
Lesík delostrelcov
Časť Táboriska z Vodárenskej veže. V popredí ulica Dilongova a v pozadí budovy Fakultnej nemocnice s poliklinikou J. A. Reimana
**Táborisko** je mestská časť Prešova. Nachádza sa na kopci východne od centra mesta. Je to územie približne ohraničené ulicami Pod Táborom, Šafárikova, Duklianska, Vajanského a Lesík delostrelcov. V tejto mestskej časti žije okolo 2 000 ľudí. Časť Táboriska od Metodovej ulice je prirodzeným pokračovaním historického centra s radovou historickou zástavbou. Najvyšší bod mestskej časti predstavuje vrch Na Tábore s nadmorskou výškou 286 m. n. m. na ktorom sa rozprestiera areál Fakultnej nemocnice s poliklinikou Jána Adama Reimana. Okrem fakultnej nemocnice sa tu nachádza hlavný mestský cintorín vrátane vojnového a židovského cintorína, krajská hvezdáreň a planetárium, Gréckokatolícka teologická fakulta Prešovskej univerzity, Gymnázium T. Ševčenka, Stredná zdravotnícka škola, Duklianske kasárne, amfiteáter so Sochárskym parkom a zrekonštruovaná Vodárenská veža, ktorá slúži ako vyhliadková veža s 360° výhľadom. Premávajú sem denné autobusové linky MHD z rôznych smerov, zabezpečujúce dostupnosť najmä k Fakultnej nemocnici. Sú to linky č. 10, 12, 15, 19, 21, 25, 29, 35 a 43.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Táborisko (Prešov)**

| * z
* d
* u
 Mestské časti Prešova (26) |
| --- |
| Mestská časť č. 1 | 
* Sídlisko III
* Sídlisko Mladosť
* Rúrky

 |  |
| Mestská časť č. 2 | 
* Sídlisko II
* Pod a Za Kalváriou
* Pod Kamennou baňou
* Pod Wilec hôrkou
* Borkút
* Vydumanec
* Kyslá voda
* Cemjata

 |
| Mestská časť č. 3 | 
* sever mesta (Mier)
* Šidlovec (Okrúhliak, Pustá dolina)
* Dúbrava
* Surdok
* Kúty
* Nižná Šebastová (Širpo, Išľa)

 |
| Mestská časť č. 4 | 
* stred mesta (Táborisko, Duklianskych hrdinov)
* Staré mesto

 |
| Mestská časť č. 5 | 
* Solivar
* Soľná baňa
* Šváby (Teľov, Delňa)

 |
| Mestská časť č. 6 | 
* Sekčov (časť od P. Horova po L. Novomestského a od Federátov po Višňovú)

 |
| Mestská časť č. 7 | 
* Sekčov (časť od Šrobárovej po Vihorlatskú a Sibírsku ul.)
* Šalgovík

 |
| Bývalé mestské časti | 
* Šarišské Lúky (1970 – 1990, od 1990 súčasť Ľubotíc)
* Ľubotice (1970 – 1990)
* Haniska (1970 – 1990)

 |

Súradnice: 49°00′11″S 21°14′40″V﻿ / ﻿49,003004°S 21,24449°V﻿ / 49.003004; 21.24449
**Anton Adalbert Bresztyenszky** - "Brestyánszky de Bresztina" (\* 5. august 1786, Nitrianske Pravno – † 15. február 1850, Tihany, Uhorsko, dnes Maďarsko) bol uhorský matematik a autor učebníc.

Životopis
---------

Narodil sa v Nitrianskom Pravne v rodine Antona Bresztyenského a jeho manželky Anny. Pochádzal zo slovenského zemianskeho rodu pôvodom z Briestenného. Po gymnaziálnych štúdiách v Prievidzi a v Stoličnom Belehrade (Székesfehérvár) vstúpil v roku 1803 do benediktínskeho rádu. Filozofický kurz absolvoval v Rábe (Győr), teologické štúdiá v Pannonhalme, v roku 1810 ho vysvätili za kňaza. V období rokov 1810–1838 bol profesorom matematiky a fyziky na rádovom gymnáziu, resp. kráľovskej akadémii v Rábe, v roku 1813 získal doktorát filozofie na peštianskej univerzite a od roku 1838 bol vymenovaný za opáta rádového domu v Tihanyi. Na tomto poste pôsobil až do svojej smrti. Zomrel 15. februára 1851 v Tihany (dnešné Maďarsko).

Prínos
------

Zaslúžil sa o zveľaďovanie opátstva a o rozvoj Balatonfüredu ako kúpeľného centra na Balatone. Zaujala ho aj myšlienka chovu priadky morušovej a za týmto účelom dal v okolí opátstva vysadiť veľa moruší. Napísal niekoľko dobrých učebníc matematiky pre gymnáziá, resp. kráľovské akadémie a knižne vydal aj svoje prednášky z aplikovanej matematiky (mechaniky) na akadémii v Rábe. Do dejín matematiky v Uhorsku sa zapísal najmä svojou terminologickou štúdiou (*Tudományos Gyüjtemény*, 1823), v ktorej zhromaždil vtedy známe maďarské odborné výrazy z matematiky, pritom mnohé z nich upravil a doplnil. V štúdii upozornil aj na potrebu zjednotenia a dotvorenia vtedy ešte neustálenej maďarskej matematickej terminológie a uverejnil aj výzvu v tomto smere. Jeho štúdia a učebnice, v ktorých uvádza aj maďarské ekvivalenty k latinským výrazom, sa stali jedným z hlavných prameňov prvého maďarského matematického terminologického slovníka (*Mathematikai müszótár*, Budín, 1834) vydaného Uhorskou akadémiou vied. Za terminologickú a učebnicovú tvorbu ho v roku 1836 zvolili za člena korešpondenta UAV.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Záznam o narodení a krste v matrike; pokrstený ako Antonius Briesztanszkÿ

Autoritné údaje: * PIM: PIM48931
**Depresy** je slovenská deathmetalová skupina z Trenčína. Hrá temnú atmosférickú deathmetalovú hudbu, ktorú členovia označujú pseudonymom 'mystic occult death'. Ich hudba obsahuje pestrú klávesovú mystiku, technické, temné, melodické a hlavne originálne gitarové a basové pasáže, striedajúci sa growl a scream vokál a dynamické bicie. Literárna sféra skupiny je extra originálna, texty sú prevažne o záležitostiach na rozhraní života a smrti, mágii a temnote.

Všeobecne sú Depresy považovaní za špičku slovenskej undergroundovej hudby v oblasti death metalu a sú známi nielen doma, ale i vo svete. Skupina absolvovala niekoľko turné (napr. so skupinami Vader, Night In Gales, Immured, Krabathor, Root, Consolation a pod.) a zúčastnili sa aj všetkých dôležitých festivalov v Česku a na Slovensku (napr. Brutal Assault, Nuclear Storm, Festering Blood). Skupina dlhodobo nahráva u hudobného vydavateľa Shindy records.

História
--------

Skupina vznikla okolo roku 1991. Prvé roky fungovania vyformovali pevné jadro kapely a kapela pilne hrala a trénovala skladby, ktoré zaznamenala na troch demách, ktoré vyšli v rokoch 1992, 1993 a 1995. Skladby boli nahrávané v štúdiu Exponent, ktorému ostali verní aj pri nahrávaní Ep-čka a dvoch albumov.

Aktuálna zostava
----------------

* Roman „Dirrt" Špatný – gitara
* Michael – gitara
* Hoyas Attack – bicie
* Stanislav "Vesper" Derneš – vokály
* Gabriel – basgitara
* Giana – klávesy

Bývalí členovia
---------------

* Roman „Elevo" Laššo
* Roman „Shimi" Filo – gitara
* Fear – klávesy
* Drahoš „Dragon" Gabris – vokály
* Martych – basa
* Oskar Pompa – basa

Diskografia
-----------

* *If Dream Will Be Real* 1992 (demo)
* *In Embrace Of The Dying* (demo), 1993
* *…And There Came the Tears with Christ* (demo), 1995
* *A Grand Magnificence* (EP), 1998
* *Sighting* 1999
* *Promo 2002* (demo), 2002
* *Psychomantium Phenomenon* 2003
* *Morph - Near Death Experiences* 2009

Externé odkazy
--------------

* Depresy na Myspace
* odkaz v Metal Archives
**Der Stürmer** (doslova: *útočník*) bol ostro protikomunisticky a protižidovsky zameraný týždenník, ktorý vydával nemecký nacistický politik a vydavateľ Julius Streicher. V 30. rokoch 20. storočia patril Der Stürmer k oporným bodom nacistickej propagandy v Nemecku.

Prvé číslo týždenníka vyšlo 20. apríla 1923 a s krátkou prestávkou, počas trvania Letných olympijských hier v roku 1936 vychádzal až do 22. februára 1945, kedy vyšlo posledné číslo. 

Na rozdiel od oficiálnych straníckych novín NSDAP *Völkischer Beobachter* mal Der Stürmer oveľa bulvárnejší charakter. Niektoré materiály, ktoré v ňom boli uverejnené, sú označované až za pornografické. Väčšinu jeho čitateľov tvorila mládež a ľudia z najnižších vrstiev nemeckej spoločnosti.

Jedným z najznámejších antisemitských karikaturistov, ktorí pracovali pre Der Stürmer bol Philipp Rupprecht, známy pod pseudonymom *Fips*. 

V roku 1927 sa predávalo asi 27 000 výtlačkov týždenne; roku 1935 predaj stúpol asi na 300 000 predaných výtlačkov.

Za vydávanie týchto novín bol ich vydavateľ Julius Streicher odsúdený počas Norimberského procesu na trest smrti a popravený.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Der Stürmer**
**Včielka Maja** (jap. みつばちマーヤの冒険 – *Micubači Maja no Bóken*) je japonský animovaný seriál (anime) určený pre deti. Vznikol v roku 1975 v koprodukcii Japonska, Rakúska a NSR. Seriál si rýchlo získal popularitu dokonca aj v krajinách Východného bloku a dodnes sa vysiela v mnohých krajinách. Zvučku slovenskej, českej a nemeckej verzie naspieval Karel Gott, hudbu použitú v takmer všetkých jazykových mutáciách (okrem anglickej a japonskej) zložil Karel Svoboda, český text napísal Zdeněk Rytíř. Animovaný seriál voľne nadväzuje na populárnu nemeckú knihu *Včielka Maja a jej príhody*, ktorú napísal Waldemar Bonsels v roku 1912.

Seriál mal **prvú sériu** (1975 – 1976, 52 dielov) a **druhú sériu** (1982 – 1983, 52 dielov). V druhej sa po prvýkrát predstavil myšiak Alexander.

Príbeh
------

Príbeh sa odohráva väčšinu času v lese, v ktorom býva mladá včela Maja, ktorá je veľmi zvedavá a postupne spoznáva vonkajší svet a zvieratá, ktoré v ňom žijú. Sprevádzajú ju trúdik Vilko, ktorý je oproti nej dosť lenivý a lúčny koník Flip, ktorý koná zväčša rozumne a Maju a Vilka učí o nových veciach.

Slovenský dabing
----------------

* Maja – Eva Večerová
* Vilko – Marián Zednikovič
* Flip – Anton Mrvečka, Ľubo Gregor
* Alexander Veľký – Pavol Mikulík
* Kasandra – Viera Strnisková
* Tekla – Eva Rysová

Referencie
----------

1. ↑  IMDB: Maya the Bee - Episode list (Ep1)
2. ↑  IMDB: Maya the Bee - Episode list (Ep2)

Externé odkazy
--------------

* *Včielka Maja* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Včielka Maja* v Internet Movie Database (po anglicky)
**Včelárska paseka** je jedno z najznámejších včelárskych kultúrno-osvetových centier slovenských včelárov.

Vznik
-----

Zariadenie bolo otvorené v roku 1932, ako včelárske učilište v Kráľovej pri Senci. Myšlienka vytvorenia tejto inštitúcie slovenských včelárov sa zjavila už v programe národného buditeľa a kňaza Štefana Závodníka (1813-1885), rodáka z Pružiny v okrese Považská Bystrica. Zakladateľmi včelárskej paseky sa okrem iných stali hlavne:

* predseda Zemského ústredia včelárov na Slovensku JUDr. Ján Gašperík a
* Štefan Hagara, ktorý bol poverený prípravnými prácami na projekte.

Objekty
-------

Na výstavbe Paseky sa podieľali murárski, tesárski a stolárski majstri z Kráľovej a Krmeša. Vedením prác bol poverený staviteľ Michal Patterman. K areálu Včelárskej paseky okrem budovy včelína patrí cca 10 hektárová záhrada s pokusnou stanicou a medonosnými rastlinami. Drevorezbárske práce na objektoch vyhotovil Štefan Hagara. Dňa 15. augusta roku 1932 bola Včelárska paseka slávnostne odovzdaná Krajinskému ústrediu včelárskych spolkov na Slovensku. Vo veľkom murovanom včelíne je t.č. múzeum včelárskych pomôcok a zariadení. Od roku 1961 sa začalo budovanie včelárskeho skanzenu, ktorý bol verejnosti sprístupnený v roku 1975. V expozícii múzea sú vystavené unikátne zbierky úľov, ktoré sa používali už v sedemnástom storočí, debničkové úle z osemnásteho storočia, ktorých hlavným propagátorom na Slovensku bol Juraj Fándly (1750 - 1811). Skanzen dotvárajú i ďalšie typy úľov používaných vo včelárstve od devätnásteho storočia až po súčasnosť. V hlavnej budove veľkého včelína sú umiestnené medomety, lisy na medzistienky a rôzne včelárske pomôcky a potreby z rozličných období vývoja slovenského včelárstva. Expozíciu múzea vhodne dopĺňa výstava rôznej včelárskej literatúry od domácich, ale aj zahraničných autorov, viacero odborných včelárskych časopisov a ukážky výrobkov zo včelích produktov.  

Produkcia filmu Juraja Jakubiska Tisícročná včela mala pri nakrúcaní zapožičané viaceré exempláre zo Včelárskej paseky, za čo dostala Včelárska paseka originál nadrozmernej, tisícročnej včely použitej pri nakrúcaní. Táto gigantická včela je umiestnená na priečelí jednej budov.
**Alojz Hudek** (\* 8. október 1887, Svätý Jur – † 5. máj 1961, Lima, Peru) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, misionár, pedagóg, náboženský rozhlasový redaktor.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Taliansku v mestečku Lombriasco (1906 – 1907). Začiatkom roka 1908 odišiel do Južnej Ameriky. Teologické štúdiá absolvoval v Arequipa a La Paz. Za kňaza bol vysvätený 12. augusta 1917 v Lime (Peru). 

Ako vychovávateľ mládeže pôsobil na internátnych školách v mestách Piura (Peru) a La Paz (Bolívia). Pre jeho organizačné schopnosti bol v roku 1932 vymenovaný najprv za riaditeľa saleziánskeho domu v hlavnom meste Bolívie do Sucre (1932 – 1938), a potom do druhého najväčšieho mesta Peru do Arequipa (1938 – 1943). Ako direktor saleziánskeho diela v Arequipa zodpovedal za správu kostola a troch škôl – základnej, poľnohospodárskej a remeselníckej. 

Od r. 1943 až do svojej smrti v roku 1961 pôsobil v rozličných funkciách už len v hlavnom meste Peru v Lime. Najprv v úlohe výpomocného duchovného vo farnosti Maria Auxiliadora a súbežne i ako náboženský rozhlasový redaktor Peruánskeho národného rádia (Radio Nacional del Perú). Ako náboženský redaktor mal na starosti vysielanie nedeľných bohoslužieb (1943 – 1955). Potom pôsobil v úlohe farára vo Farnosti Magdalena del Mar (1955 – 1959). V r. 1959 zo zdravotných dôvodov odišiel na odpočinok. O dva roky nato zomrel po ťažkej chorobe leukémii. Pochovaný je v Lime. Misionárom bol 53 rokov (Bolívia, 17 rokov; Peru, 36 rokov).

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava: Don Bosco, 2019. ISBN ISBN 978-80-8074-436-6. S. 245 - 246.
**Duane Gene "Digger" Carey** (\* 30. apríl 1957, Saint Paul, Minnesota, USA) je vojenský letec a bývalý astronaut NASA, ktorý absolvoval v roku 2002 let v raketopláne Columbia.

Životopis
---------

Stredoškolské vzdelanie získal v rodnom meste na Highland Park High School, potom v rokoch 1975-1982 absolvoval vysokoškolské štúdium na University of Minnesota v odbore letectvo a mechanika. V roku 1996 sa oženil s Cheryl Ann, rodenou Tobritzhoferovou a stal sa armádnym testovacím pilotom na základni Edwards v Kalifornii. Ten istý rok bol zaradený do výcvikového strediska NASA v Houstone. Po ukončení výcviku bol roku 1998 zaradený do tímu astronautov a o šesť rokov do vesmíru letel. Dva roky po pristátí z NASA odišiel naspäť na leteckú základňu Edwards. Používa prezývku Digger.

Let do vesmíru
--------------

Stal sa členom sedemčlennej posádky raketoplánu Columbia pri jeho opravnej misii k Hubbleovmu ďalekohľadu. Spolu s ním na jar roku 2002 leteli: Scott Altman, John Grunsfeld, Nancy Jane Currie, Richard Linnehan, James Newman a James Massimino. Počas desaťdenného letu vykonali niekoľko opráv a vylepšení na Zem obiehajúcom Hubbleovom ďalekohľade. 

Carey je registrovaný ako 410. človek vo vesmíre s 10 dňami strávenými v kozme. Misia STS-109 bola katalogizovaná v COSPAR pod číslom 2002-010A. 

* STS-109, Columbia (1. marec 2002 - 12. marec 2002)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Duane Carey na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Osobná stránka na MEK
* Misia STS 109
* Osobná stránka na Space40
RNDr. **Peter Capek**, CSc. (\* 19. jún 1946, Bratislava – † 21. február 1991, Bratislava) bol slovenský matematik.

Život
-----

Po maturite na strednej všeobecnovzdelávacej škole r. 1964 v Bratislave študoval v rokoch 1964–1969 matematiku a fyziku, od 3. ročníka špecializáciu matematická analýza na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1968–1971 pracoval ako asistent na Katedre matematickej analýzy Prírodovedeckej fakulty UK v Bratislave, v rokoch 1971–1973 bol na tejto katedre interným ašpirantom. V rokoch 1974–1975 si doplnil pedagogickú kvalifikáciu postgraduálnym štúdiom pedagogiky vysokých škôl na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. R. 1976 absolvoval polročný študijný pobyt na Prírodovedeckej fakulte univerzity v Breste vo Francúzsku. Akademický titul RNDr. získal r. 1974, kandidátsku dizertačnú prácu pod vedením prof. Tibora Neubrunna obhájil a vedeckú hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied v odbore matematická analýza nadobudol r. 1978. Od r. 1973 pôsobil na Katedre matematickej analýzy Prírodovedeckej (od r. 1980 Matematicko-fyzikálnej fakulty UK) ako odborný pracovník, neskôr ako vedecký pracovník až do svojej smrti.

Práca
-----

Popri odborných a vedeckých úlohách sa značnou mierou podieľal na pedagogickej činnosti najmä v predmetoch matematickej analýzy a matematiky pre prírodovedné odbory. Podieľal sa aj na príprave celoštátnej vysokoškolskej učebnice matematiky pre geológov. Vedecky pracoval v matematickej analýze a jej matematických aplikáciách. Prispel k obohateniu pôvodnej slovenskej publikačnej produkcie v teórii reálnych funkcií a v teórii miery s aplikáciami v teórii číselného kontinua. Časť jeho prác bola publikovaná vo Francúzsku.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2003175120
* SNK: 170039
* VIAF: 84982752
**Nata Hosťovecká** (\* 16. máj 1954, Bratislava) je poetka, publicistka.

Životopis
---------

V roku 1969-1973 študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1973-1974 žurnalistiku na Filozofickej fak. Univerzity Komenského v Bratislave, 1976-1981 odbor literárny pracovník, redaktor a prekladateľ v Literárnom inštitúte M. Gorkého v Moskve. V roku 1974-1975 pôsobila ako asistentka v Čs. televízii, 1981-1987 pracovníčka Literárneho a hudobného múzea v Banskej Bystrici, 1990-1998 redaktorka Slov. národných novín v Matici slov. od 1998 Slov. rozhlasu v Banskej Bystrici. Prvé básne uverejňovala od roku 1972 časopisecky a v zborníkoch, knižne debutovala zbierkou expresívne ladenej ľúbostnej a občianskej lyriky *Strihanie vrkočov* (1978). Subjektívnejší tón a reflexívnosť, zmysel ľudského života a spolupatričnosť s ústredným motívom postavenia ženy v súčasnom svete je príznačný aj pre jej ďalšie zbierky. V oblasti prózy sa prezentovala novelou s tematikou života súčasnej ženy *Niečo ako nádej* (1990). Venovala sa aj sci-fi literatúre. Zostavila viacero zborníkov a antológií zo súčasnej poézie a prózy. Plodná autorka rozhlasových poviedok a psychologicky prepracovaných hier zo súčasnosti, autorka umelecko-dokumentárneho pásma Smrť je len krátka krivka cesty (1998). Rozhlasové hry prekladá z bulharčiny a ruštiny. Od roku 1972 sa venuje aj publicistike, najmä v Slovenských národných novinách.

Dielo
-----

* Strihanie vrkočov (1978)
* Hra na štvrtú ženu (1983)
* Na konci nekonečna (1987)
* Niečo ako nádej (1990)
* Ostrovy (1996)
* Odnikiaľ nikam (1997)

Literatúra
----------

* Slovenský literárny kalendár

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 96288
* ISNI: 0000 0000 5562 7813
* LCCN: n79124247
* NK ČR: mzk2002111256
* SNK: 163887
* VIAF: 77598158
* WorldCat: lccn-n79124247
**Damokritos** alebo **Démokritos** (starogr. *Δαμόκριτος, Δημόκριτος*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Sochár Damokritos pochádzal zo Sikyónu. Činný bol v polovici 4. storočia pred Kr. Staroveký cestovateľ Pausanias uvádza, že bol autorom sochy Hippa z Élidy, olympijského víťaza v boxe dorastencov v roku 380 pred Kr. ktorú videl v Olympii: *„... élidského Hippa, víťaza nad chlapcami v pästnom zápase, zhotovil sikyónsky Damokritos, ktorý bol piatym učeníkom atického Kritia, u samotného Kritia sa vyučil Ptolichos z Korkyry, Ptolichovým žiakom bol Amfión, Pisón z Kalaureie sa vyučil u Amfiona, a u Pisóna potom Damokritos."*

Damokritos je podľa väčšiny znalcov antického umenia totožný so sochárom Démokritom, uvedeným gréckym historikom Diogenom Laertiom a rímskym spisovateľom Plíniom. Diogenes Laertios v životopisnom diele o osobnostiach filozofie zaznamenal, že sa o ňom ako o sochárovi zmienil grécky spisovateľ Antigonos z Karystosu. Plínius vo svojej prírodopisnej encyklopédii *Naturalis historia* uvádza, že bol autorom sôch filozofov.

Menom *Démokrita* je signovaný podstavec objavený v Ríme (Villa Mattei?), ktorý bol základňou sochy neznámej postavy (Lysis z Milétu). Aj keď ho podľa typu písma datujú do cisárskej éry, nemecký archeológ Heinrich Brunn správne rozpoznal, že tu ide o rímsku kópiu gréckeho originálu z Atén (iónska forma názvu). Podstavec bol spolu s ďalšími štyrmi nesprávne považovaný za súčasť pohrebného pomníka, vytvoreného zo skupiny piatich sôch, kópií originálov zo 4. storočia pred Kr. Do tohto obdobia je datovaný aj ďalší podstavec (z nezachovaného diela) signovaný menom *Damokritos*, nájdený v archeologickej lokalite boiótskeho mesta Thespiai. Je teda možné, že tu ide o toho istého umelca.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 359.
2. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Damokritos*
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 271. (po nemecky)
4. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 433.
5. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 86.
6. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 337.
7. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 458.
8. ↑  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 34,87.
9. ↑   Inscriptiones Graecae Urbis Romae, *IGUR IV 1492*
10. ↑   Les Inscriptions de Thespies, *Roesch, IThesp 456*
**Natasha Alexandra Rastapkavicius Arrondo**, známa ako **Natasha Klauss** (\* 25. jún 1975, Barranquilla) je kolumbijská herečka litovského pôvodu.

Natasha Klauss je dcéra litovského Rusa a Kolumbijčanky, má sestru Tatianu. Klauss pôvodne túžila byť baletkou. Študovala na tanečnej škole, avšak rok pred dokončením štúdia si zranila koleno pri autohavárii, čím sa jej skončila kariéra v tanci. Natasha sa potom rozhodla vymeniť štúdium tanca za herectvo.

Svoju hereckú kariéru začala v televíznych seriáloch a hrách, kde hrala väčšinou malé postavy. V roku 2002 zobrazila lesbickú postavu Sandra Guzmán v telenovele televízie Telemundo *La Venganza*, za ktorú získala prestížne ocenenia. Klauss potom hrala po boku Michela Browna, Danny García, Paoly Rey, Maria Cimarra a Juana Alfonsa Baptistu v úspešnej telenovele Pasión de Gavilanes, ktorá jej priniesla množstvo ocenení. V roku 2004 opäť hrala s Paolou Rey and Juanom Alfonsom Baptistom v telenovele La Mujer en el Espejo.

V roku 2006 jej priniesla telenovela La Tormenta: Pokušenie lásky ďalšie ocenenie za najlepšiu zápornú rolu. V rokoch 2005-2007 hrala v seriáli Decisiones. Objavila sa aj v telenovele Zorro: La Espada y la Rosa.

Natasha Klauss je vydatá po druhý raz. S prvým manželom, televíznym producentom, Victorom Gómezom má dcéru Isabellu. V roku 2003 sa vydala za Marcela Greca, s ktorým má dcéru Palomu.

V telenovelách vysielaných na Slovensku ju dabovala Judita Bilá.

Filmografia
-----------

* 1996: Señora Bonita
* 1996: Cazados
* 1997: Prisioneros del amor
* 1998: Corazón prohibido
* 2000: La Caponera
* 2000: Entre amores
* 2000: María Madrugada
* 2002: **La Venganza**
* 2003: **Pasión de Gavilanes**
* 2004: La mujer en el espejo
* 2005: **La Tormenta**
* 2005-2007: Decisiones
* 2007: Zorro, la espada y la rosa
* 2008: Novia para Dos
* 2008: Mujeres asesinas
* 2009: Las pasiones de Mireya

Ocenenia
--------

* 2003: Premio Mara de Venezuela - najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe *La Venganza*
* 2004: Premio TVyNovelas - najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe *La Venganza*
* 2004: Premios ACE - najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe *Pasión de Gavilanes*
* 2004: Orquidea de Oro - najlepšia herečka *Pasión de Gavilanes*
* 2004: Premios Dos de Oro - najlepšia medzinárodná herečka *Pasión de Gavilanes*
* 2006: Premio TVyNovelas - najlepšia záporná postava *La Tormenta*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Natasha Klauss na anglickej Wikipédii.*
**Hanbun no Tsuki ga Noboru Sora** (jap.: 半分の月がのぼる空) je séria japonských románov od spisovateľa Cumugu Hašimota. Dokopy ich vyšlo osem v rokoch 2003 až 2006. Autor tu opisuje lásku dvoch mladých ľudí z prostredia nemocnice.

Príbeh
------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

*Yúiči* je 17-ročný chlapec, ktorý je už istý čas v nemocnici, pretože trpí hepatidídou A. Nie je to vážna choroba, vlastne ho nijako neobmedzuje. Dá sa vyliečiť pokojom a oddychom. Na druhej strane nemocnice býva dievča menom *Rika*. Trpí oveľa vážnejšou chorobou - kardiomyopatiou. Dá sa odstrániť len pomocou riskantnej operácie. Inak by Rika zomrela. Keď sa stretnú, tak sa do seba zaľúbia, i keď mnohé nástrahy sa im kladú pod nohy.

Hlavné postavy
--------------

Yúiči Ezaki
Yúiči je 17-ročný chlapec, ktorý sa lieči z hepatitídy A v miestnej nemocnici. Často odtiaľ potajomky vybehne von, aby sa poprechádzal alebo si niečo kúpil. Júúiči sa v nemocnici väčšinou nudí a nemá čo robiť. Raz mu však jeden starý pán *Tada* prenechá jeho obrovskú kolekciu pornočasopisov predtým, než zomrie. Potom sa spozná s Rikou, do ktorej sa po čase zamiluje.
*Hlas*: Keniči Suzumura
Rika Akibaová
Rika je 17-ročné dievča, ktoré má kardiomyopatiu. Je to vážna choroba, ktorú môžu lekári odstrániť, len ak Rika podstúpi riskantnú operáciu. Yúičiho má rada, i keď nenávidí, keď si číta svoje porno. Prikázala mu, aby to všetko spálil a on to urobil. Vlastne často Júúiči kázala a zakazovala mnoho vecí a on ju celý čas poslúchal. Je tak trochu panovačná, ale Júúičiho má naozaj rada a veľmi rada by aj žila. Často s Yúičim po nociach chodili tajne na zaujímavé miesta v meste.
*Hlas*: Mikako Takahašiová
Akiko Tanizakiová
Akiko je sestrička, ktorá sa stará o Júúičiho. Často sa vie ľahko naštvať a stále si z neho robí srandu. Keď sa túla po nociach, tak ho bije. Na ďalšiu noc mu potom pre istotu zamkne izbu a dvere mu zatarasí posteľou, aby nevyšiel.
*Hlas*: Juki Kodairová
Goro Nacume
Goro Nacume je hlavný lekár, ktorý ošetruje Riku. Nenávidí Júúičiho a snaží sa mu zabrániť, aby sa s Rikou stýkal. Je možné, že k Rike aj niečo cíti.
*Hlas*: Hiroaki Hirata
Jošizó Tada
Pán Tada je starý pán, ktorý bol v nemocnici ako pacient. Bol trochu perverzný a pred smrťou zanechal ešte Júúičimu, ktorého si obľúbil, svoju veľkú kolekciu pornočasopisov. Júúiči ich však na príkaz Riky musel spáliť.
*Hlas*: Kódži Jada
 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Anime epizódy
-------------

1. *Pani Akiko, dievča a Rjúnoske Akutagawa* / *Akiko-san to šódžo to Akutagawa Rjúnosuke* (亜希子さんと少女と芥川龍之介)
2. *Dedičstvo zbierky Tada* / *Tada korekušon no sózoku* (多田コレクションの相続)
3. *Koniec zbierky Ezaki, a potom...* / *Ezaki korekušon no šúen, sošite...* (戎崎コレクションの終焉~そして)
4. *Školský život len na jeden deň* / *Ičiniči dake no sukúru rajfu* (一日だけのスクールライフ)
5. *Jedna zastavená minúta* / *Tomerareta ippun* (とめられた一分)
6. *Naše ruky* / *Bokutači no rjóte wa* (僕たちの両手は)

Externé odkazy
--------------

* anidb.net (anglicky)
* oficiálna stránka (japonsky)
Portrét Natalie Puškinovej od Alexandra Briullova (1831).
**Natalia Nikolajevna Puškinová-Lanská** (rus. Наталья Николаевна Пушкина-Ланская – Natalia Nikolajevna Puškina-Lanskaja, rodená **Gončarovová** (rus. Гончарова); \* 27. august 1812 – † 26. november 1863), bola manželka ruského básnika Alexandra Sergejeviča Puškina od roku 1831 až do jeho smrti v roku 1837.

Manželstvo s Puškinom (1831 – 1837)
-----------------------------------

Natalia a Alexandr sa zasnúbili 6. mája 1830 ale z dôvodu vypuknutia epidémie cholery odložili svadbu o rok. Obrad sa uskutočnil 18. februára 1831 v Moskve.

V roku 1835 sa spoznala s francúzskym diplomatom a imigrantom, alsaským barónom Georgesom d'Anthès, ktorý bol manželom Natalinej sestry a s ktorým mala Natalia údajný pomer. Puškin preto vyzval baróna d'Anthès na súboj, v ktorom utŕžil 27. januára 1837 smrteľné zranenie, ktorému podľahol.

Manželstvo s Lanským (1844 – 1863)
----------------------------------

Dňa 16. júla 1844 sa so súhlasom cára Mikuláša I. Natalia vydala za Piotra Lanského (1799-1877). Manželstvo trvalo do jej smrti v roku 1863.

Rodina
------

* otec Nikolaj Gončarov
* matka Natalia Zagriažská
	+ brat Sergej
	+ sestra Jekaterina, neskôr manželka Georgesa d'Anthès
	+ brat Dmitrij
	+ sestra Alexandra
	+ brat Ivan
* Alexandr Sergejevič Puškin
	+ dcéra Maria (1832-1919)
	+ syn Alexandr (1833-1914)
	+ syn Grigorij (1835-1905)
	+ dcéra Natalia (1836-1913) neskôr kňažná von Merenberg
* manžel Piotr Lanskij
	+ dcéra Alexandra (1845-1919)
	+ dcéra Sofia (1846-?)
	+ dcéra Jelizaveta (1848-?)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Natalia Nikolajevna Puškinová-Lanská**

Autoritné údaje: * BnF: 13543885d
* GND: 11892611X
* ISNI: 0000 0001 1474 7509
* LCCN: n81040694
* NK ČR: jn20020603001
* VIAF: 72193241
* WorldCat: lccn-n81040694
Prof. Ing. **Ján Bučko** DrSc. (\* 2. jún 1931, Predajná) je vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Brezne (1943-1951). Neskôr na Fakulte chemickotechnologickej SVŠT v Bratislave (1952-1957), 1972 CSc. 1974 doc. Po ukončení štúdia pôsobil ako asistent na Katedre chemickej technológie celulózy a papiera CHTF SVŠT v Bratislave (1957-1960) a v Smrečine v Banskej Bystrici ako vedúci závodu (1960-1964). Žije v Banskej Bystrici a od roku 1964 pôsobí na Technickej univerzite vo Zvolene. 1. júla 1985 vymenovaný za profesora. Roku 1986 DrSc. Patrí medzi najlepších slovenských a českých expertov v oblasti chemického spracovania dreva (buničina, papier, hydrolýza a p.), aglomerických materiálov (výroba lisovaných a nelisovaných dosák), biotechnológie pri výrobe buničín a papiera. Vydal odborné monografie, vedecké a odborné štúdie v domácich a zahraničných periodikách (Holtztechnologie, Svensk Papperstidning, Swedish forest Product Research Laboratory). Autor zlepšovacích návrhov realizovaných v praxi a patentov, člen newyorskej akadémie vied.

Ocenenia
--------

* Čestný hosť ČSR pri udeľovani nobelových cien v Štokholme (1975)
* Bronzová medaila za zásluhy (1981), Zaslúžilý prac. priemyslu (1986), Zlatá plaketa za zásluhy (1991), New York Academy of Sciences (1996), Plaketa J.A.Komenského (1996), Zlatá plaketa VŠLD Zvolen (1996) ...

Diela
-----

* Chemické spracúvanie dreva. - Bratislava, 1988
* Chemické spracúvanie dreva. - Zvolen, 1997
* Chemické spracúvanie dreva v teórii a praxi. - Zvolen, 2001
* Biotechnologické a chemické spôsoby využitia rastlinej biomasy. - Zvolen, 2002

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004239176
* SNK: 200139
* VIAF: 84583348
**Ján Bukový** (\* 31. júl 1910, Banská Bystrica – † 14. marec 1990, Banská Bystrica) bol slovenský zubný lekár.

Životopis
---------

Študoval stomatológiu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, potom asistent a odborný asistent na Stomatologickej klinike v Bratislave, lekár Československých štátnych kúpeľov v Číži. Školiteľ predatestačných stomatológov Inštitútu pre ďalšie vzdelávanie lekárov v Bratislave. Publikoval množstvo prác v odborných domácich i zahraničných časopisoch. Od roku 1943 stomatológ v Banskej Bystrici, prednosta Stomatologického oddelenia NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (1956 – 1982), zároveň krajský stomatológ Stredoslovenského kraja. Držiteľ viacerých pamätných medailí.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5850 2194
* NK ČR: nlk20000083690
* VIAF: 84794092
**Július Kontšek** (\* 27. júl 1907, Trenčín  –  † 11. november 1974, Nové Mesto nad Váhom) bol slovenský hudobný pedagóg a huslista.

Rodina
------

* otec: Koloman Kontšek
* matka: Liboria Kontšeková

Životopis
---------

Základné vzdelanie získal v Trenčíne. Najprv bol záhradníckym učňom, neskôr sa venoval hudbe. Roku 1923-1925 študoval husle v prípravnom oddelení Hudobnej a dramatickej akadémie v Bratislave, 1925-1932 ako riadny poslucháč, 1951-1952 študoval dirigovanie u V. Talicha. Člen Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici, koncertný majster, neskôr vedúci skupiny viol (od 1953), člen kvarteta pri Krajskom symfonickom orchestri v Banskej Bystrici. Založil a viedol Pohronské sláčikové kvarteto v Banskej Bystrici. Autor scénickej hudby pre DJGT v Banskej Bystrici, autor komorných a inštruktívnych skladieb. Venoval sa aj maliarstvu a osvetovej práci.

Pamiatky
--------

* pozostalosť v Hudobnom odd. SNM v Bratislave

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Hangar 13** je americká firma zaoberajúca sa vývojom hier. Bola založená 4. decembra 2014 ako dcérska spoločnosť 2K Games. Nachádza sa v meste Novato v Kalifornii v oblasti bývalého letiska Hamilton Army Airfield. V Česku má dve štúdiá. Jedno je v Prahe a druhé v Brne. V čele spoločnosti je komik a spisovateľ videohier Haden Blackman. Štúdio debutovalo titulom Mafia III, ktorý bol vydaný 7. októbra 2016. V roku 2017 sa česká spoločnosť 2K Czech spojila s Hangar 13.

História
--------

4. decembra 2014 2K Games oznámilo, že založili nové štúdio Hangar 13 na čele s Hadenom Blackmanom, ktorý predtým pracoval ako grafický editor pre LucasArts. Blackman povedal GamesBeat, že štúdio pracuje na hre pre platformy PlayStation 3, Xbox 360 a PC.

Mafia III, ktorá sa stala debutom štúdia, bola oznámená 2K Games 28. júla 2015 a oficiálne odhalená 5. augusta 2015 na Gamescom 2015 s kinematografickým trailerom. Hru pomáhalo vytvárať tiež štúdio 2K Czech, ktoré stojí za zrodom celej hernej série Mafia. Hra bola vydaná 7. októbra 2016 pre Microsoft Windows, PlayStation 4 a Xbox One spoločnosťou 2K Games.

V marci 2019 bolo oznámené, že štúdio spolupracovalo so spoločnosťou Gearbox Software na vytvorení bezplatnej aktualizácie Borderlands: The Handsome Collection, ktorá do remasterovaných titulov Borderlands 2 a Borderlands: The Pre-Sequel pridáva 4K grafiku.

Dňa 13. mája 2020 bol vydaný oficiálny teaser na titul Mafia: Trilogy. Oficiálne oznámenie titulu sa uskutočnilo 19. mája 2020.

Vytvorené hry
-------------

| Rok | Názov | Platformy |
| --- | --- | --- |
| 2016 | Mafia III | Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One |
| 2020 | Mafia: Trilogy |

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webová stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hangar 13 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
*Mafia* |
| --- |
| Hry | 
* *Mafia I*
* *Mafia II*
* *Mafia III*
* *Mafia: Definitive Edition*

 |
| Súvisiace články | 
* 2K Czech (Daniel Vávra)
* Hangar 13 (Haden Blackman)

 |
**Július Krúteľ** (\* 15. apríl 1911, Valaská  –  † 7. november 1982, Podbrezová) bol slovenský robotník, funkcionár KSČ a hospodársky pracovník.

Rodina
------

* otec: František Krúteľ
* matka: Júlia rod. Štubňová

Životopis
---------

Vyučil sa za mäsiara vo Zvolene. Mäsiarsky tovariš vo Zvolene a v Harmanci, robotník štátneho mediarskeho podniku v Banskej Bystrici (1936-1937), tajomník OV KSS v Brezne a pracovník KV KSS v Banskej Bystrici (1945-1951), riaditeľ Mäsopriemyslu v Banskej Bystrici (1957-1959). Člen ilegálneho vedenia KSS v Brezne a oblastného vedenia v Banskej Bystrici, organizátor soc. bojov, roku 1941 fašistami zatknutý, do roku 1943 väznený vo Zvolene, v Banskej Bystrici, Bratislave a v Ilave. Počas SNP tajomník OV KSS v Brezne, po ústupe SNP do hôr príslušník partizánskej brigády. Nositeľ viacerých vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ján Büringer**, tiež **Johannes, Biringer, Bühringer, Peringer, Pihringer, Biringerus** (\* Bratislava) bol pedagóg.

Životopis
---------

Od roku 1631 študoval na univerzite vo Wittenbergu. Roku 1640 - 1649 rektor v Kremnici, 1646-1648 konrektor latinskej školy v Banskej Bystrici, učiteľ v Prešove, 1651 notár v Modre, napokon konrektor evanjelického gymnázia v Bratislave. Podporovateľ nových metód vyučovanie. V Kremnici obhajoval Alstedtov vecný encyklopedizmus a Ratkeho zdôrazňovanie významu materinského jazyka pri vyučovaní latinčiny. Autor lat. veršov v zborníkoch a i.

Dielo
-----

* *Mnemata poetika...*, Levoča roku 1948
* *Propempticum... quo... Eliam Thoman...*, Bratislava roku 1669
* *Anacreon nuptialis...*, Bratislava roku 1670
* *Nomenclator et index tam nominum,quam verborum germano-latinus...*, Bratislava roku 1670

Literatúra
----------

* *Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000*
* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Logo Oxygen
**Oxygen** je motív (téma; súbor ikon, kurzorov myši, zvukov, ...) vytvorený pre prostredie KDE 4. Pôvodne išlo len o ikony, ale časom sa projekt rozrástol. Teraz Oxygen obsahuje tiež kurzory myši, štýly widgetov a okien a zvuky.

Jeden z hlavných cieľov Oxygen bolo priniesť pekne vyzerajúce prostredie, ktoré nebude používateľa rozptyľovať. Oxygen sa teda snaží nepoužívať nasýtené farby. Názov Oxygen (po slovensky kyslík) pochádza zo žartu medzi vývojármi, ktorí chceli "priniesť prostrediu (KDE) nádych sviežeho vzduchu."

Štandardizácia
--------------

Projekt Oxygen si kladie za cieľ ponúknuť štandardnú sadu ikon použiteľnú aj v iných prostrediach ako KDE. Rešpektuje teda štandardy freedesktop.org pre pomenovanie ikon (, ).

Galéria
-------

* Oxygen vo verzii KDE 4 Alpha 1
* KDE 4 Beta 1
* Beta 4 s widgetmi a dekorátorom okien z Oxygenu
* RC2
* Finálna verzia s vylepšeným kontrastom a množstvom nových ikon

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku KParts na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
KDE |
| --- |
| Aplikácie | Amarok • K3b • Kate • KDevelop • KMail • Konsole • Kopete • Konqueror • Kaffeine • digiKam • Akregator • KTorrent • KGet • Klipper |  |
| Utility | DCOP • SDDM • KHTML • KIO • Kiosk • KWin • KParts • KSVG • KConfigXT • Qt • XMLGUI • KJS |
| Balíčky | aRts • Kdelibs • Kdebase • Kdeaccessibility • Kdeaddons • Kdeadmin • Kdeartwork • Kdeedu • Extragear • Kdegames • Kdegraphics • Kde-i18n • Kdemultimedia • kdenetwork • Kdepim • kdesdk • Kdetoys • Kdewebdev • KOffice |
| Základné technológie KDE | Decibel • Dolphin • Kross • Oxygen • Phonon • Plasma • Solid |
| Neoficiálne aplikácie | Krusader |
**Július Kozma** (\* 1. jún 1929 – 26. november 2009) sa stal prvým slovenským šachovým medzinárodným majstrom v roku 1957. V roku 1954 bol členom družstva vysokoškolákov, ktoré získalo titul Majstra sveta v Osle. Bol oporou družstva a zo všetkých účastníkov dosiahol najlepší výsledok 8 bodov z 9 možných. Na vysokoškolských majstrovstvách sveta hral ešte v rokoch 1955 v Lyone, 1956 v Uppsale, 1957 v Reykjavíku a v roku 1958 vo Varne, kde družstvo Československa skončilo na treťom mieste. Výrazne prispel k bronzu pre ČSR na majstrovstvách Európy družstiev vo Viedni 1957, keď remizoval so Spasským a porazil Taľa. Na turnaji v Reggio Emilia 1966 bol tretí a 1969 druhý. Stal sa majstrom ČSR 1967. Na olympiádach reprezentoval ČSR dvakrát v rokoch 1958 a 1960. Autor knihy o majstroch sveta, spoluautor publikácie o šachových olympiádach, ale aj kníh o iných športoch. 

V r. 1954 absolvoval Právnickú fakultu UK a stal sa redaktorom Slovenského rozhlasu. Po normalizačných previerkach musel z rozhlasu odísť. Telovýchovní činovníci mu pomohli, stal sa dlhoročným redaktorom i šéfredaktorom denníka Šport.

Publikácie
----------

* Ľ. Ftáčnik, J. Kozma, J. Plachetka: Šachové Olympiády, Šport, Bratislava 1984
* J. Kozma: Boje o šachový trón, Šport, Bratislava 1989 (vyšlo viacero reedícií)
* J. Kozma: ALBUM SLÁVNYCH ŠPORTOVCOV VI. Šport, Bratislava 1990

Referencie
----------

* M. Nevrlý, J. Čomaj: Šachová Bratislava - Od Kempelena po Ftáčnika, Bratislava - Pressburg, Albert Marenčin Vydavateľstvo PT 2005

Externé odkazy
--------------

* Olympiády J. Kozmu
* M ČSR
* ME Viedeň 1957

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5591 7925
* NK ČR: jx20050805027
* VIAF: 84336897
**Július Farkaš** (\* 28. október 1934, Dlhá – † 16. september 1983, Trnava) bol slovenský divadelný herec, režisér, zakladajúci člen Trnavského divadla pre deti a mládež.

Životopis
---------

S herectvom začínal v hereckom súbore Slovenského rozhlasu. Neskôr pôsobil v Trnave; najprv v Dedinskom divadle a neskôr v Krajovom divadle. V roku 1974 sa stal spoluzakladajúcim členom Divadla pre deti a mládež. Podľa slovenskej teatrologičky Dagmar Podmakovej to bol herec významovej skratky a náznakov, ako aj herec ovládajúci dôsledný výklad textu a jeho významov. Jedna z vedúcich osobností vtedajšieho novozaloženého súboru.

Dielo
-----

Július Farkaš vytvoril v priebehu desiatich sezón po spustení nového projektu niekoľko nezabudnuteľných kreácií. Za vrchol v jeho hereckej tvorbe možno považovať herecké stvárnenie postavy Muromského v inscenáciách Svadba Krečinského a Proces.

**divadelné úlohy**

* N.Nosov:Nevedko v Slnečnom meste, 1975, réžia Blaho Uhlár. Július Farkaš (Čarodejník)
* J.Anouilh:Antigona,1978,réžia Hana Žofová. Július Farkaš (Kreon)
* M.Čibenková:Charlie,1979, réžia Juraj Nvota. Július Farkaš (Tučný pán)
* A.V.Suchovo-Kobylin:1981, Svadba Krečinského,réžia Blaho Uhlár. Július Farkaš (Muromskij)
* P.Scherhaufer-M.Pospíšil:Faustiáda,1981,réžia Peter Scherhaufer. Július Farkaš (Daryber)
* A.V.Suchovo-Kobylin: Proces:1983, réžia Blaho Uhlár. Július Farkaš (Muromskij)

Zdroj
-----

* Dagmar Podmaková, Divadlo v Trnave, ako sa hľadalo; Veda, vydavateľstvo SAV, strana 99-100
* Divadelný ústav Bratislava a Divadlo Jána Palárika v Trnave
**Július Gretzmacher** (\* 19. august 1836, Levoča – † 26. január 1906, Banská Štiavnica) bol slovenský banský inžinier.

Životopis
---------

Narodil sa v Levoči ako syn Jána-Samuela Gretzmachera a jeho manželky Zuzany Amálie rodenej Rots. Absolvoval Banskú a lesnícku akadémiu v Banskej Štiavnici, v období 1883 – 1904 bol vedúcim katedry baníctva na tejto škole. V školskom roku 1865/1865 bol asistentom na katedre deskriptívnej geometrie, v nasledujúcom prednášal tento predmet ako suplent. Odborne a publikačne bol činný ako banský inžinier – najmä v oblasti banských meraní.

Zomrel 26. januára 1906 v Banskej Štiavnici.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Levoči; záznam číslo 66; pokrstený ako Julius Hugo Gretzmacher
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * PIM: PIM84011
Budova Goetheanum, sídlo Antropozofickej spoločnosti vo švajčiarskom Dornachu.
Názov **Antropozofia** (z gréckeho ἄνθρωπος *ánthrōpos* „človek" a σοφία *sophίa* „múdrosť") označuje spirituálny a ezoterický svetonázor a s ním súvisiacu cestu školenia a poznávania, ktoré založil Rudolf Steiner (1861–1925). Antropozofia, ktorá má dnes celosvetové zastúpenie, sa pokúša prepojiť prvky nemeckého idealizmu, Goetheho svetonázoru, gnózy, kresťanskej mystiky, východných náuk ako aj prírodovedných poznatkov z čias Steinera. Jeden z hlavných zdrojov antropozofickej náuky tvoria poznatky, ktoré Rudolf Steiner, podľa vlastných výrokov, získal z jemu dostupného duchovného sveta.

Centrálnym aspektom bolo a je použitie myšlienky vývoja na spirituálny vývoj. Steiner pritom nadviazal na vedeckú metódu, ktorú založil J. W. Goethe svojimi prírodovednými dielami. Spracoval tiez evolučné prístupy Darwinistu Ernsta Haeckela ako aj modernej Teozofie, ako ju zastupovala Helena Petrovna Blavatská. Antropozofia sa snaží pochopiť ľudstvo a jeho vývoj duchovne a nadzmyslovo, v protiklade voči zástupcom púho sekulárnej prírodovedne orientovanej myšlienky pokroku, vyhraňuje sa však voči Teozofii a jej orientácii na východnú religiozitu. Zahrnutie a nová interpretácie evolúcie viedla, rovnako ako u Haeckela a iných Steinerových súčasníkov, ku kontroverziám a možným sociálno-darwinistickým a rasistickým aspektom.

K atraktivite Antropozofického hnutia dodnes prispievajú aplikácie Antropozofie, vychádzajúce zo Steinerových ideí. K nimi patria okrem iných antropozofická architektura, Waldorfská pedagogika, antropozofická medicína, prírodná kozmetika značky Weleda, biologicko-dynamické poľnohospodárstvo, Eurytmia a Spoločenstvo kresťanov.

Predstavitelia
--------------

* Christian Morgenstern, básnik a prekladateľ
* Bruno Walter, dirigent, pianista a skladateľ
* Viktor Ullmann, skladateľ
* Michael Ende, spisovateľ
* Joseph Beuys, umelec a teoretik umenia
* Götz Werner, zakladateľ reťazca drogérií dm
* Friedrich Benesch, kňaz, vedúci kňazského seminára, prednášajúci a autor
* Friedrich Glasl, ekonóm a bádateľ v oblasti výskumu konfliktov
* Peter Schnell, informatik a zakladateľ Software AG, ako aj Software AG - Stiftung
* Ernst Robert Fiechter, architekt a stavebný vedec
* Alois Hába, skladateľ
* Vasilij Vasilievič Kandinskij, maliar, grafik a teoretik umenia
* Andrej Arsenievič Tarkovskij, filmový režisér a scenárista
* Saul Bellow, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru
* František, hlásateľ, nasledovník a odporca rodiny

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antropozofia**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anthroposophie na nemeckej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Slovenská antropozofická spoločnosť
* Goetheanum
* Antroposofia