**Dipolieia** alebo **Boufonia** (starogr. *Διπολεῖα, Βουφόνια* – „zabitie vola" *) bola staroveká aténska slávnosť k pocte boha Dia Poliea (*Dia Ochrancu mesta*), oslavovaná v lete 14. dňa atického mesiaca skiroforión.*

Spomedzi všetkých aténskych sviatkov, tento sviatok vynikal vďaka svojim jedinečným, ba až „groteskným" črtám. Dipolieia, slávnosť k pocte Dia Poliea, ktorá sa oslavovala archaickými obradmi, mala zrejme agrárny charakter (Aristofanes zosmiešňoval Dipolieiu alebo Boufoniu ako archaický nezmysel, ktorý sa „modernej mládeži" nepáčil.). Počas Dipolieie sa konal rituál boufonia (*zabitie vola*), tento rituál bol taký zvláštny a primitívny, že ho dokonca Aténčania z 5. stor. pred Kr. považovali za bizarný. Podľa starovekých správ (aj vďaka správe od Theofrasta) a vázových malieb sprievod Aténčanov (vrátane dievčat nesúcich nádoby na vodu alebo hydriai a mladých ľudí nesúcich jačmeň, pšenicu a nôž) hnal skupinu volov (boli to ťažné voly, vhodné na ťahanie pluhov) hore na Akropolu do Diovej svätyne. Na oltár alebo bronzový stôl vo svätyni položili obilie, zdanlivo ako obetu Diovi, ale v skutočnosti ako návnadu pre voly, a zvieratám bolo umožnené voľne sa pohybovať, až kým jedno z nich nezačalo to obilie žrať.

Pausanias o obetovaní býka uvádza: *„...a iná socha Dia zvaného Polieus. Opíšem obrad pri obeti jemu prinesenej, ale o tom, ako sa vykladá jeho pôvod, sa nezmienim. Na oltár Dia zvaného Polieus položia jačmeň zmiešaný s pšenicou a nestrážia ho. Dávajú potom iba pozor na býka, ktorého chystajú k obeti. Ten ide k oltáru a žere z neho obilie. I zavolajú jedného z kňazov zvaného búfonos („býkobijca") a ten, zabije býka a odhodí sekeru – taký je totiž zvyk – a ujde. Oni potom, ako keby nepoznali muža, ktorý tento čin vykonal, ženú pred súd sekeru. Vykonávajú teda obetu týmto spôsobom. ..."*

Tí, čo zostali, obetným nožom stiahli kožu z vola, mäso z neho upiekli a zjedli. Nasledoval súd na radnici (v prytaneione) pod Akropolou, ktorý mal obviniť vraha vola, ale keďže samotný „zabijak" ušiel, obvinenie bolo nakoniec vznesené proti dvojitej sekere alebo obetnému nožu, z ktorých bol jeden (zdroje neuvádzajú, ktorý z nich) uznaný vinným a za trest hodený do mora. Aby sa s obeťou „zmierili", jeho kožu vypchali a vypchaté zviera potom stálo v Diovej svätyni až do ďalšej Dipolieie. Dipolieia, ktorá sa takmer určite radila k najstarším sviatkom v Aténach (dvojitá sekera mohla byť skutočnou mykénskou relikviou), pretrvala napriek všetkej svojej absurdnosti po dlhé stáročia (prežila až do čias rímskych cisárov).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 368.
2. 1 2 3 4 5  Walter Burkert. *Homo Necans: The Anthropology of Ancient Greek Sacrificial Ritual and Myth*. Berkeley : University of California Press, 1983. ISBN 978-05-2003-650-5. S. 136-137.
3. 1 2 3  Jeffrey M. Hurwit. *The Athenian Acropolis*. Cambridge : CUP Archive, 2000. ISBN 978-05-2142-834-7. S. 40.
4. ↑  Achatz von Müller, Jürgen von Ungern-Sternberg. *Die Wahrnehmung des Neuen in Antike und Renaissance*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-733-4. S. 13.
5. ↑  Sarah C. Humphreys. *Kinship in Ancient Athens*. Oxford : Oxford University Press, 2018. ISBN 978-01-9878-824-9. S. 642.
6. ↑  Pausanias. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 71.