recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michal Chrabrý
Najväčší územný rozsah vlády Michala Chrabrého
**Michal Chrabrý** (rum. *Mihai Viteazul*, maď. *Vitéz Mihály*, vlastným menom **Mihai Patrascu**; 1558 – 9. augusta 1601) bol knieža rumunského Valašska (1593 – 1601), Sedmohradska (1599 – 1600) a Moldavska (1600).

Počas jeho vlády boli tieto tri kniežatstvá nachádzajúce sa na území dnešného Rumunska a Moldavsko po prvýkrát spojené do jedného štátneho celku, preto je Mihai v Rumunsku vnímaný ako národný hrdina a zakladateľ rumunskej štátnosti. Na tak rozsiahlom území, obsahujúcom všetky tri rumunské podunajské kniežatstvá vládol najbližšie až rumunský kráľ Ferdinand po zjednotení starého Rumunska so Sedmohradskom, Banátom a Besarábiou v roku 1918. Michal bol spojencom Habsburgovcov v boji proti Osmanskej ríši, ale pre svoju úspešnú, nezávislú politiku sa stal čoskoro pre habsburského cisára Rudolfa II. nepohodlným. V roku 1601 ho preto Rudolf nechal odstrániť, o čo sa postaral cisársky generál Giorgio Basta, ktorý Michala zavraždil.

Michal Chrabrý je tiež symbolom nezávislosti pre jeho boj proti Turkom a je po ňom pomenovaný rumunský Rád Michala Víťaza založený roku 1916 kráľom Ferdinandom I.

V ankete 100 najväčších Rumunov z roku 2006 obsadil štvrté miesto.

Literatúra
----------

* TREPTOW, Kurt W. *Dějiny Rumunska*. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2000. s. 105 – 111.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Michal Chrabrý**

Externé odkazy
--------------

* Životopis dostupný on-line

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Michal Chrabrý na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 121230551
* GND: 118852892
* ISNI: 0000000096896788
* LCCN: n50042187
* NK ČR: jn20030710009
* VIAF: 62345941
* WorldCat: lccn-n50042187
Karmínová kyselina
**Karmín** alebo **karmínová kyselina** alebo **košenila** je prírodné červené potravinárske farbivo extrahované zo samičiek červca nopálového (Dactylopius coccus alebo Coccus cacti), ktorý žije na rôznych druhoch sukulentov (opuncia). Samička obsahuje tohto farbiva v sušine približne 10 %. Hmyz sa zozbiera a okamžite suší, pretože iba tak si uchová výrazné karmínové farbivo. Po usušení sa hmyz uvarí a farbivo sa vyzráža síranom amónno-hlinitým. 

Toto farbivo sa používalo už v období starej paracaskej kultúre v Peru (asi 1000 pred Kr.), neskôr v celej strednej Amerike. Do Európy sa dostalo až s dobytím Mexika v roku 1512. U nás bola košenila obľúbená vo farmácii v 50. 60. rokoch 20 storočia. Potom bola v potravinárstve pre nedostupnosť a cenu nahradená syntetickými farbivami, ktoré sú však zdraviu škodlivé, ak by sa používali vo väčšom množstve.

Označenie
---------

E120 (i) je čisté farbivo, E120 (ii) je surový extrakt.

Potravinové obmedzenia
----------------------

Pretože je extrahované z hmyzu, E120 nemôže byť konzumované vegánmi a vegetariánmi a tiež niektorými náboženskými skupinami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karmín**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Jazdkart I.**, v iránskej tradícii známy s prímenom *Bazakar* (Hriešnik), bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 399 – 421. Jeho otcom bol kráľ Báhrám IV. synom a nástupcom kráľ Báhrám V. (okrem neho sú známi ešte synovia Šápúr a Narsé).

Jazdkart patrí k významnejším sásánovským kráľom a napriek svojmu prímeniu bol nábožensky veľmi tolerantný. Počas jeho vlády sa v Seleukii nad Tigridom mohla konať vôbec prvá celoríšska synoda kresťanov, ktorá prijala závery 1. nicejského koncilu. Aj s Rimanmi kráľ zachovával veľmi dobré vzťahy, takže dokonca o sto rokov neskôr kolovala povesť – dobovými prameňmi nedoložená – že cisár Arcadios zveril pred smrťou poručníctvo nad svojím neplnoletým synom Theodosiom do Jazdkartových rúk. Že táto náboženská a politická ústretovosť spôsobovala v zaratuštrovskom kňazstve nevôľu, je nepochybné, ale nevysvetľuje to ešte kráľove hanlivé prímeno – je tiež možné, že Jazdkart podporoval určitý smer v zoroastrizme, stojaci v rozpore s ortodoxiou.

Na konci Jazdkartovej vlády sa vnútropolitická situácia v ríši vyostrila. Niektorí kresťania sa začali chovať vzdorovito a v meste Hormizd-Ardašír v Chúzistáne dokonca strhli zaratuštrovský chrám ohňa. Kráľ musel na nátlak mágov roku 420 nariadiť ich perzekúciu, ktorá potom pokračovala aj za vlády Báhráma V. Súčasne vypukla vojna s Východorímskou ríšou, ktorá ale mala skôr pozičný charakter.

Jazdkart I. zomrel za záhadných okolností v roku 421; mnohé podporuje domnienku, že bol zavraždený pri sprisahaní zosnovanom mágmi a veľmožmi. Po jeho smrti došlo k určitým dynastickým zmätkom, ktoré ukončil až nástup prostredného kráľovho syna Báhráma na trón.

Externé odkazy
--------------

* Jazdkart I. (po anglicky) Archivované 2006-03-24 na Wayback Machine

  


|  |
| --- |
| Jazdkart I.**Sásánovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Báhrám IV.** | **kráľ**399 – 421 | Nástupca**Báhrám V.** |
**Ornella Fazio** (\* 7. február 1999, Buenos Aires, Argentína) je argentínska herečka. Prvýkrát sa objavila v seriáli *Rany z lásky* v roku 2006, kde si zahrala ako „Coqui", adoptívnu dcéru hlavnej postavy Martína Quesadu, ktorého stvárnil Facundo Arana. Za účasť v tomto programe bola nominovaná na ocenenie *Clarín Espectáculos 2006* v kategórii ženský objav.

V polovici roka 2007 sa pripojila k úspešnému seriálu *Son de Fierro* na kanáli El Trece, v ktorom hrala „Catitu", dcéru rozvedenej ženy, ktorá si začne vzťah s Martínom Fierrom, hlavnou postavou seriálu, ktorého hrá Osvaldo Laport.

V súčasnosti účinkuje v divadelnej hre *Menea para mí* v réžii Mariany Bustinza, ktorá získala ocenenie *Estrella de mar 2019* ako najlepšia hra alternatívneho divadla.

Televízia
---------

* *Rany z lásky* – (2006 – 2007) ako Ana „Coqui" Fernández
* *Son de Fierro* – (2007 – 2008) ako Catalina „Catita"
* *Mujeres de Nadie* – (2008) ako Martita
* *La 1-5/18* – (2021 – 2022) ako Brenda

Referencie
----------

1. ↑  Ornella Fazio en Alternativa

Externé odkazy
--------------

* Ornella Fazio v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Ornella Fazio v Internet Movie Database (po anglicky)
Príklad alegorického obrazu: Sloboda vedúca ľud na barikády - Eugène Delacroix
**Inotaj**, **parabola** alebo **alegória** (z gr. *allēgoría* - alegória, od *allēgoreín* - hovoriť v obrazoch, prenesene) je obrazné vyjadrenie myšlienky alebo predstavy, ktoré má iný ako doslovný význam.

Jej doslovný, prvý význam nie je podstatný (a nemusí byť ani zmysluplný), ale ktorý skrýva význam druhý, hlbší a skrytý. Úlohou alegórie je väčšinou tento pravý význam skryť tak, aby ho pochopili len zasvätení.

Alegória stavia na princípe dvoch súbežných príbehov/textov. Jeden je rozprávaný (fiktívny), druhý je myslený (reálny). Poslucháč počuje fiktívny a jeho úlohou je dopátrať sa mysleného, reálneho zmyslu. Prvý pritom odkazuje na druhý v čo najviac svojich prvkoch. Ideálny čitateľ/poslucháč, ktorý číta/počúva alegóriu, od začiatku vie, že ide o alegóriu, a v priebehu textu „prekladá" rozprávaný príbeh do skutočného, mysleného príbehu. Robí to tým, že nachádza zodpovedajúce prvky medzi oboma príbehmi/textami. Čím viac je týchto dotykových bodov, tým dokonalejšiu alegóriu má poslucháč pred sebou.

Úlohou „vonkajšieho", rozprávaného textu je iba zamaskovať skutočný zmysel, nie vytvoriť fikciu skutočného, zmysluplného príbehu. Preto často alegória sama o sebe nedáva zmysel a je často nereálna. Možno napríklad prerozprávať dejiny nejakého mesta či národa vo forme alegórie, kde rôzne národy a krajiny sú „zamaskované" konajúcimi zvieratami. Podobne možno použiť nereálne prvky ako napr. hovoriace zvieratá, zvieratá s premenlivým počtom očí, rohov a pod. Podstatné je iba predniesť taký príbeh, ktorý poskytne dostačný počet kľúčov k správnej interpretácii.

Od alegórie sa líši napr. podobenstvo, bájka či parabola, ktoré síce často obsahujú alegorické či alegorizujúce prvky, ale ich zmyslom nie je „prerozprávať" v maskovaných termínoch iný príbeh, ale pôsobiť „realisticky", zmysluplne samé o sebe (v prípade bájok je táto „realistickosť" myslená prenesene). Medzi fiktívnym a skutočným rozprávaním teda v týchto prípadoch (na rozdiel od alegórie) nie je veľa dotykových bodov, ale predovšetkým pointa.

Od alegórie treba odlíšiť aj alegorizáciu (čiže prepracovanie nealegorického príbehu do podoby alegórie) a alegoréziu, čiže alegorický výklad nealegorického textu.

Okrem literatúry nachádzame alegóriu aj vo vizuálnych umeniach a často v textoch piesní a basni.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portálLiterárny portál |
**Thomas Matthew „Tom" DeLonge** (\* 13. december 1975, Poway, Kalifornia) je gitarista, spevák a spoluzakladateľ americkej skatepunkovej skupiny *Blink-182*.

Životopis
---------

Thomas Matthew DeLonge junior sa narodil v meste Poway v Kalifornii. Jeho matka pracovala v realitnej kancelárii a otec pôsobil ako vedúci pracovník v energetickej spoločnosti. Má staršieho brata Shona a mladšiu sestru Karie.

Aj keď Thomas pochádzal z dobrej rodiny, bol veľmi problémové dieťa. Veľmi skoro objavil alkohol a pred svojimi pätnástymi narodeninami bol za opilecké výtržnosti na športovom podujatí vylúčený zo školy. Nastúpil na školu Rancho Bernardo, kde sa začal zaujímať o punk rock. Neskôr sa však do pôvodnej školy vrátil. 
  
Bol takisto známy tým, že budil svojich rodičov v nočných hodinách hraním na trúbku. O iné hudobné nástroje sa začal zaujímať v cirkevnom tábore. Tu objavil gitaru, ktorej sa následne začal venovať. Prvú gitaru dostal od kamaráta, ktorého otec pracoval na skládke. Niekto vyhodil úplne funkčný nástroj a ten sa dostal k Tomovi.

Tom objavil punk rock počas prázdnin v Oregone, kam išiel navštíviť kamaráta, ktorý bol veľkým fanúšikom tohoto žánru. Ukázal Tomovi kapely ako napr. Stiff Little Fingers, Dinosaurus Jr. a The Descendents. Krátko po strednej škole sa Thomas dal dohromady s priateľom Markom a založili kapelu, ktorú neskôr pomenovali *Blink*.

Tom je známy tým, že je posadnutý fenoménom UFO a vládnymi sprisahaniami. Je ženatý. Jeho manželkou je Jennifer Jenkins, s ktorou sa oženil 26. mája 2001. Má jednu dcéru, narodenú v roku 2002.

Hudobná kariéra
---------------

V roku 1992 založili spolu so Scottom Raynorom Blink-182. Keď Raynora v roku 1998 nahradil Travis Barker, skupina vydala album *Enema of the state*, ktorý zaznamenal veľký úspech. Nasledujúci album *Take Off Your Pants and Jacket* bol ešte populárnejší. Tom a Travis sa neskôr stretli v kapele Box Car Racer, čo bol postranný projekt Toma z roku 2003. Blink vydali ešte jeden album, tesne pred tým, než ohlásili dlhodobú pauzu.

Tom DeLonge neskôr založil alternatívnu skupinu Angels and Airwaves. Skupina vydala v roku 2006 debutový album *We Don't Need To Whisper*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tom DeLonge**

Autoritné údaje: * GND: 135280613
* ISNI: 0000 0000 5550 6835
* LCCN: no2006055735
* NK ČR: xx0274937
* VIAF: 20902779
* WorldCat: lccn-no2006055735
**Oxid siričitý** (SO2) je bezfarebný reaktívny plyn, ktorý je jedovatý. Pri nízkych koncentráciách nemá pach, ale pri veľmi vysokých koncentráciách má ostrý štipľavý zápach. Okrem toho, že je obsiahnutý vo výfukových plynoch spaľovacích motorov, vzniká aj pri spaľovaní fosílnych palív alebo pri spracovávaní rúd obsahujúcich síru. Hlavnými zdrojmi produkujúcimi SO2 sú elektrárne spaľujúce fosílne palivá a priemyselné ohrievacie kotle.

Vplyv na živý organizmus
------------------------

Pôsobí dráždivo na sliznice dýchacích ciest a na očné spojivky. V koncentráciách, v akých je produkovaný spaľovacím motorom, má škodlivý vplyv na centrálny nervový systém. V prírode znemožňuje fotosyntézu rastlín. Má bieliace účinky.

Výroba
------

Oxid siričitý vzniká spaľovaním (oxidáciou kyslíkom) síry. Síra horí svetlomodrým plameňom. Oxid siričitý sa prejavuje štipľavým zápachom.

S + O2 → SO2
Oxid siričitý patrí medzi kyselinotvorné oxidy. Reakciou oxidu siričitého s vodou vzniká kyselina siričitá

SO2 + H2O → H2SO3

Použitie
--------

Používa sa na dezinfekciu vinárskych sudov, pivníc a obilia, pretože ničí mikroorganizmy. Potrebný je aj pri výrobe papiera a vo farbiarstve. Taktiež je rozšírený v potravinárstve napríklad ako antioxidačná látka pri konzervácií sušeného ovocia, zemiakových výrobkov a pod.

Vlastnosti
----------

Síce pri spaľovaní síry uniká oxid siričitý smerom hore, ale po ochladení, t. j. pri teplote 20 °C má hustotu väčšiu ako vzduch.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oxid siričitý**
**Citrát trisodný** (iné názvy: **citrát sodný, citran trisodný, citran sodný, citrónan trisodný, citrónan sodný**; C3H5O(COONa)3) je soľ kyseliny citrónovej s tromi sodíkovými atómami v molekule.

Použite
-------

### Doplnok stravy

V potravinárstve sa citran sodný používa hlavne na zvýraznenie chuti napr. v klobásach alebo ako konzervačný prostriedok (označuje sa ako prídavná látka E331iii), nachádza sa aj v niektorých druhoch štiav a energetických nápojov.

### Regulátor

Používa sa ako konjunkturálny základ pre slabé kyseliny, citran môže fungovať aj ako regulátor kyslosti, odolávajúci zmenám pH. Citran sodný sa používa na reguláciu kyslosti v niektorých látkach, ako je dezertná želatína.

### Lekárske využitie

V roku 1914 belgický lekár Albert Hustin a argentínsky lekár a výskumník Luis Agote úspešne použili citran sodný ako antikoagulant v transfúzii krvi. Dnes sa používa v skúmavkách a na uchovanie krvi v krvných bankách. Citranové ióny v cheláte a vápenaté ióny v krvi tvoria komplexy citrátu vápenatého, ktorý narúša mechanizmus zrážania krvi.

Citran sodný sa používa na zmiernenie nepohodlia pri infekcii močových ciest, ako je zápal močového mechúra, aby sa znížila acidóza, a môže sa použiť aj ako osmotické preháňadlo.

Používa sa ako antacíd, a to najmä pred anestéziou a pred cisárskym rezom, na zníženie rizík spojených s vdýchnutím žalúdočného obsahu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Citronan sodný na českej Wikipédii a Trisodium citrate na anglickej Wikipédii.*
*Nezamieňať s heslom acyklická zlúčenina.*Cyklopropán je najmenšia alicyklická zlúčenina
**Alicyklické zlúčeniny** sú organické zlúčeniny, ktoré obsahujú jeden alebo viac kruhov, ktoré sa skladajú len z uhlíkových atómov a sú nasýtené alebo nenasýtené, ale nie aromatické. Spolu s aromatickými uhľovodíkmi patria medzi cyklické uhľovodíky. Alicyklické zlúčeniny môžu mať jeden alebo viac alifatických bočných reťazcov.

Nobelovu cenu za chémiu v roku 1910 dostal Otto Wallach za jeho prácu týkajúcu sa alicyklických zlúčenín. Reakcie, v ktorých sa uzatvára kruh a vznikajú alicyklické zlúčeniny, popisujú Baldwinove pravidlá.

Delenie
-------

Alicyklické zlúčeniny majú jeden alebo viac kruhov a môžu mať jednoduché alebo násobné väzby, podľa čoho ich možno deliť na rôzne skupiny. 

### Podľa počtu kruhov

Medzi najjednoduchšie alicyklické zlúčeniny patria monocyklické cykloalkány (cykloalkány s jedným kruhom): cyklopropán, cyklobután, cyklopentán a tak ďalej. Medzi polycyklické alicyklické zlúčeniny, ktoré majú aspoň dva kruhy, patrí napríklad kubán. Podkategóriou polycklických zlúčenín sú bicylické zlúčeniny (s dvomi kruhmi), medzi ktoré patrí napríklad dekalín alebo bicykloundekán. 

Spirocyklické zlúčeniny majú dva kruhy, ktoré sú spojené cez jeden uhlíkový atóm. Okrem toho môžu obsahovať ďalšie kruhy.

### Podľa prítomných väzieb

Cyklohexén je alicyklická zlúčenina, ktorá obsahuje dvojitú väzbu
Ak zlúčenina obsahuje len jednoduché väzby, patrí medzi cykloalkány. 

Cykloalkény majú kruh a obsahujú aspoň jednu dvojitú väzbu. Medzi cykloalkény s jednou dvojitou väzbou patria napríklad cyklopropén, cyklobutén, cyklopentén a ďalšie. Umiestnenie dvojitej väzby v cykloalkénoch popisuje Bredtovo pravidlo. 

V prípade, že alicyklická zlúčenina obsahuje trojitä väzbu, nazýva sa cykloalkín. Medzi tie patrí napríklad cyklooktín*.*

Referencie
----------

1. ↑  alicyklické zlúčeniny. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 83.
2. ↑  IUPAC, *Compendium of Chemical Terminology*, 2nd ed. (the "Gold Book") (1997). Online corrected version:  (1995) "Alicyclic compounds". DOI:10.1351/goldbook.A00216
3. ↑  MAŇÁK, Tomáš. *UHLOVODÍKY* [online]. [Cit. 2022-09-21]. Dostupné online.
4. ↑  Leopold Ruzicka. Third Pedler lecture. The life and work of Otto Wallach. *J. Chem. Soc.*, 1932, s. 1582. DOI: 10.1039/JR9320001582.
5. ↑   Otto Wallach: Founder of Terpene Chemistry and Nobel Laureate 1910. *Angewandte Chemie International Edition*, 2010, s. 9580–9586. DOI: 10.1002/anie.201003155. PMID 21110354.
6. ↑  Jack E. Baldwin. Rules for Ring Closure. *J. Chem. Soc. Chem. Commun.*, 1976, s. 734–736. DOI: 10.1039/C39760000734. (Open access)
7. ↑   Rules for Ring Closure: Ring Formation by Conjugate Addition of Oxygen Nucleophiles. *J. Org. Chem.*, 1977, s. 3846. DOI: 10.1021/jo00444a011.
8. ↑  dekalín. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 182.
9. ↑  spirány. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 628.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alicyclic compound na anglickej Wikipédii.*
**Citrát trivápenatý** je jedna z troch vápenatých solí, kyseliny citrónovej. Bežne sa používa v potravinárskom priemysle (býva označovaný ako prídavná látka E 333 iii) ako konzervačná látka, ale niekedy aj na chuť. V tomto zmysle je podobný citrátu trisodnému. Citrát trivápenatý sa tiež používa ako zmäkčovač vody, pretože citrátové ióny dokážu chelátovať nežiaduce kovové ióny.

Chemické vlastnosti
-------------------

Citrát trivápenatý je biela prášková látka bez zápachu, rozpustná v studenej vode.

Rovnako ako kyselina citrónová aj citrát trivápenatý má kyslú chuť.

Výroba
------

Citrát trivápenatý je medziprodukt pri izolácii kyseliny citrónovej z fermentačného procesu. Kyselina citrónová zo živného roztoku je neutralizovaná hydroxidom vápenatým, za vzniku citrátu trivápenatého. Ten sa potom odfiltruje od zvyšku vývaru a premyje. Vyrobený citrát trivápenatý môže byť predávaný tak ako je, alebo môže byť premenený na kyselinu citrónovú pomocou zriedenej kyseliny sírovej.

Biologická funkcia
------------------

U mnohých ľudí, bola zistená lepšia biologická dostupnosť citrátu trivápenatého ako u lacnejšieho uhličitanu vápenatého. Zmeny zažívacieho traktu môžu zmeniť spôsob, akým sa vápnik vstrebáva do tela. Podľa výskumu spôsobov, akým sa vstrebáva vápnik po žalúdočnom by-passe, citrát trivápenatý môže mať lepšiu biologickú dostupnosť ako uhličitan vápenatý.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Calcium citrate na anglickej Wikipédii.*
**George Washington DeLong** (\* 22. august 1844 – † 31. október 1881) bol americký námorný dôstojník a nešťastný bádateľ. 

Narodil sa v New York City, študoval na americkej námornej akadémii v Annapolise. V roku 1879 na podnet Jamesa Gordona Bennetta Jr. majiteľa novín *New York Herald*, a pod záštitou amerického námorníctva, vyplával poručík DeLong zo San Francisca na lodi USS Jeannette s plánom nájsť čo najrýchlejšiu cestu na Severný pól cez Beringov prieliv. 

Popri zbieraní vedeckých dát a zvieracích exemplárov, v lete 1881 DeLong objavil tri ostrovy (DeLongove ostrovy). 

Loď narazila na ľad a nakoniec bola zničená a skončila na dne. DeLong a jeho posádka opustili loď a vydali sa na Sibír na troch malých loďkách. Po preplavení otvoreného mora prišli samostatne a jedna loď sa stratila, dodnes nebola nájdená. DeLongova loď dorazila na pevninu ale len dvaja muži ktorý išli pre pomoc prežili. Tretia loď pod vedením George W. Melvilla dorazila k delte rieky Lena a bola zachránená. DeLong zomrel na podvýživu blízko Mat Vay na Sibíri. Mellvile sa o rok neskôr vrátil a našiel DeLongove telo, aj telá ostatných z jeho posádky. Plavba si vyžiadala život 19. členov expedície, ako aj ďalších stratených mužov počas výskumov. 

V 1890 dôstojníci americkej armády venovali k pamiatke DeLonga a posádky USS Jeannette žulovo-mramorový pomník. Pomník navrhol George Partridge Colvocoresses. 24 stôp vysoká stavba sa nachádza na cintoríne americkej námornej akadémie, čnejúc sa na rieke Severn. 

Dve americké námorné lode boli na jeho česť pomenované USS DeLong, takisto aj DeLongove vrchy na severozápade Aljašky. 

De Long a päť jeho mužov sú pochovaný na Woodlawnskom cintoríne v Bronxe, v New Yorku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **George Washington DeLong**

Autoritné údaje: * BnF: 12106717q
* GND: 118679414
* ISNI: 0000000079695247
* LCCN: n85288167
* NK ČR: xx0073178
* VIAF: 2501650
* WorldCat: lccn-n85288167
**Rodrigo de la Rosa** (\* 30. august 1977, Mexiko, Mexiko) je mexický herec. Účinkoval v troch úspešných mexických telenovelách: *Daniela* (2002), *El Alma Herida* (2003) a *La Ley del Silencio* (2005). Objavoval aj v muzikáloch ako *Man of La Mancha* (1999), *Jesus Christ Superstar* (2000) a *Les Miserables* (2002 – 2003).

Objavil sa aj v jednej z epizód seriálu *Inspector Mom* a v americkom filme *Walking Tall: Lone Justice* (2007) po boku Kevina Sorba. V roku 2007 moderoval mexickú talkshow *Sin tapujos*. V roku 2010 si zahral v novej verzii telenovely *Perro Amor* a v roku 2011 v telenovele *Alguien te mira* ako Pedro Pablo Peñafiel. V roku 2012 si zahral v telenovele *El Rostro de la Venganza* v role väzňa menom Leyton po boku hercov Davida Chocarra, Marlene Favela a Saúla Lisaza.

Referencie
----------

1. ↑  Rodrigo de la Rosa
2. ↑   *Hrdinovia telenovely Daniela na spoločnej fotke: Tomu neuveríte, ako vyzerajú dnes!* [online]. www.markiza.sk, 2018-01-09. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Rodrigo de la Rosa v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Rodrigo de la Rosa v Internet Movie Database (po anglicky)
* Rodrigo de la Rosa na Twitteri
* Rodrigo de la Rosa na Instagrame
Súradnice: 36°27′22″J 148°15′48″V﻿ / ﻿36,45611°J 148,26333°V﻿ / -36.45611; 148.26333

**Kościuszkov vrch** (angl. Mount Kosciuszko) je najvyšší vrch v Austrálii. Leží v pohorí Snowy Mountains v štáte Nový Južný Wales pri hranici s Viktóriou a neďaleko hlavného mesta Austrálie - Canberry. Vrch je súčasťou národného parku Kosciuszko, ktorý má rozlohu 6 469 km². V tomto národnom parku sa nachádza niekoľko lyžiarskych stredísk - Thredbo, Charlotte Pass, a Perisher Blue.

Poloha
------

Kościuszkov vrch je časťou veľkého hrebeňa ktorý tvorí významné rozvodie a zároveň štátne hranice Viktórie a Nového Južného Walesu. Tá sa nachádza v bezprostrednej blízkosti vrchu. Mount Kosciusko leží uprostred pomyselnej čiary medzi Sydney a Melbourne na juhovýchode kontinentu (tj. 450 km na obe strany).

Podnebie
--------

Vrchol a jeho okolie je pokryté snehom cez zimu a na jar na južnej pologuli - zvyčajne od júna až do októbra. Teploty klesajú v júli na -6°C a vystupujú v januári až na 21°C. (Geografia a klíma Archivované 2009-04-06 na Wayback Machine)

Dejiny
------

Od roku 1997 sa oficiálne Mount Kosciusko píše so „z" (Mount Kosciuszko). Ako prvý na vrch vystúpil poľský bádateľ Paul Edmund Strzelecki 15. februára 1840. Pred ním však na vrch pravdepodobne vystúpili pôvodní obyvatelia Austrálie - Aborigéni. Vrchol dostal meno podľa generála Tadeusza Kościuszka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kościuszkov vrch**

Externé odkazy
--------------

* MtKosciuszko Inc Perth - Australia
* Peakware- World Mountain Encyclopaedia - fotografie *Mount Kosciuszka*
**Karabiner 98k** (skrátene **Kar98k**, **K98** alebo **K98k**, skratka pre Karabiner Modell 1898 Kurz - Karabína vzor 1898 krátka) je opakovacia puška nemeckej firmy Mauser, ktorá tvorila hlavnú pechotnú výzbroj nemeckých ozbrojených síl v druhej svetovej vojne. Zbraň používa náboj 7,92 x 57 mm Mauser.

Puška Gewehr 98, predchodca Kar98k, bola nemeckým vojskom používaná už počas prvej svetovej vojny. Jej mierne upravená verzia bola známa ako Karabiner 98b. Napriek názvu táto zbraň mala stále príliš dlhú hlaveň (73,91 cm) a nebola skutočnou karabínou. Skrátená verzia označovaná ako *Karabiner 98k* (*Kurz* – krátky) sa začala vyrábať roku 1935. Dĺžka jej hlavne dosahovala 600 mm. Podobne ako jej predchodcovia aj K98k bola známa pre svoju spoľahlivosť, presnosť a dostrel viac než 500 m s kovovým cieľnikom, resp. 1 000 m s teleskopickým zameriavačom (s 8x priblížením).

Na konci druhej svetovej vojny sa objavila aj veľmi zjednodušená verzia Volkssturmkarabiner 98 (VK.98). Pušky Kar 98k boli v druhej polovici vojny nahradzované zbraňami Gewehr 43 a Sturmgewehr 44.

Používatelia
------------

* Čína Čína
* Taiwan Taiwan
* Chorvátsko Chorvátsko
* Česko-Slovensko Česko-Slovensko
* Dánsko Dánsko
* Fínsko Fínsko
* Francúzsko Francúzsko
* Nemecko Nemecko
* Indonézia Indonézia
* Izrael Izrael
* Nórsko Nórsko
* Holandsko Holandsko
* San Maríno San Maríno
* Srbsko Srbsko
* Slovensko Slovensko
* Švédsko Švédsko
* Turecko Turecko
* Juhoslávia Juhoslávia
* Pakistan Pakistan
* Etiópia Etiópia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karabiner 98k**

Externé odkazy
--------------

* K98k Rifle Data (po anglicky)
**19 Fortuna** je planétka v hlavnom pásme asteroidov. Zložením sa podobá trpaslíčej planéte 1 Ceres; má tmavý povrch pokrytý jednoduchými uhlíkatými látkami.

Histórie
--------

Objavil ju J. R. Hind, a to 22. augusta 1852 na londýnskej súkromnej hvezdárni George Bishopa. Pomenoval ju po Fortune, rímskej bohyni šťastia.

Popis objektu
-------------

Táto planétka na základe spektroskopických prieskumov patrí do skupiny C, teda uhlíkatých objektov a to do podskupiny G, lebo v infračervenej oblasti boli zistené spektrálne pásy, zodpovedajúce chemickým väzbám C—H. Dá sa z toho usúdiť, že jej povrch obsahuje veľké množstvo tholínu, vznikajúceho fotolýzou uhľovodíkov pôsobením slnečného ultrafialového žiarenia a korpuskulárneho kozmického žiarenia. Ďalšie spektrálne pásy ukazujú na prítomnosť hydratovaných kremičitanov a oxidov železa. Je viac-menej dokázané, že sa jej povrch najviac blíži zloženiu chondritických meteoritov triedy CM. Niektorí astronómovia túto planétku dokonca spolu s 1 Ceres považujú za materské teleso uhlíkatých chonditov (napr. meteoritu Murchison).

V roku 1993 uskutočnil Hubbleov vesmírny ďalekohľad prvé podrobné pozorovania. Bolo zistené, že planétka má priemer asi 0,2 uhlovej sekundy a takmer guľový tvar. Pátranie po jej mesiacoch bolo bezvýsledné. Na upresnenie veľkosti tohto telesa bolo použitých niekoľko pozorovaných zákrytov hviezd.

Prieskum objektu
----------------

Táto planétka doteraz nebola skúmaná žiadnou pozemskou sondou. V 90. rokoch 20. storočia ruskí vedci v spolupráci s nemeckými ju navrhovali ako jeden z možných cieľov kozmickej misie na odobratie vzorky hornín vzhľadom na to, že sa pohybuje vo vnútornej časti hlavného pásu planétok a pretože pravdepodobne predstavuje charakteristického zástupcu triedy objektov s málo premeneným materiálom z doby formovania slnečnej sústavy. Bola tiež na zoznamu potencionálnych cieľov pozorovania zblízka neskôr zrušeného projektu sondy CRAF (Comet Rendezvous and Asteroid Fly-by).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **19 Fortuna**

Externé odkazy
--------------

* 19 Fortuna – vlastnosti a orbitálny diagram v JPL Small-Body Database NASA (po anglicky)
* 19 Fortuna – orbitálne vlastnosti a pozorovania na webe Minor Planet Center (po anglicky)
* 19 Fortuna – orbitálne vlastnosti na astronomickom serveri Pedagogickej fakulty ZČU v Plzni (po česky)
* 19 Fortuna – poloha na hviezdnej mape na webe Heavens-Above

  

*… | 18 Melpomene | **19 Fortuna** | 20 Massalia | …*
**Tetracyklín**, predávaný pod rôznymi názvami, je orálne antibiotikum patriace medzi tetracyklíny, ktoré sa používa na liečenie mnohých infekcií, vrátane akné, cholery, brucelózy, moru, malárie a syfilisu. Tetracyklín spôsobuje inhibíciu bakteriálnej proteosyntézy.

Medzi bežné vedľajšie účinky patrí zvracanie, hnačka, vyrážka a strata chuti do jedla. Okrem toho medzi ne patrí zlý vývoj zubov, ak sa toto liečivo používa u detí do 8 rokov, problémy s obličkami a rýchle spálenie na slnku. Použitie počas tehotenstva môže ublížiť plodu.

Tetracyklín bol patentovaný v roku 1953 a komerčne sa začal používať v roku 1978. Je na zozname esenciálnych liečiv WHO a je dostupný ako generikum. Tetracyklín bol pôvodne vyrobený z baktérií rodu *Streptomyces*.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   *Tetracycline* [online]. The American Society of Health-System Pharmacists. Dostupné online. Archivované 2016-12-28 z originálu.
2. ↑  FISCHER, Janos; GANELLIN, C. Robin. *Analogue-based Drug Discovery*. [s.l.] : John Wiley & Sons, 2006. Dostupné online. ISBN 9783527607495. S. 489. (po anglicky)
3. ↑   *World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019*. Geneva : World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Medicínsky portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tetracycline na anglickej Wikipédii.*
*Šelak je aj slangové označenie šelakovej gramofónovej platne, pozri gramofónová platňa*
Rôzne odtiene šelaku
Stará šelaková gramofónová platňa
**Šelak** je prírodná živica, ktorá sa získava z výlučkov viacerých druhov hmyzu z nadčeľade červce (*Coccoidea*), najmä však druhu *Kerria lacca*.

Príprava
--------

Výlučky citrónovožltej až tmavočervenej farby na vzduchu zasychajú. Zaschnutá živica sa z konárikov figovníkov odklepáva v podobe plástov alebo trubičiek. Surový šelak sa prepiera, pretaví a zbavuje tým nečistôt. Nalieva sa na pružné plechy alebo valce. Po stvrdnutí sa šelak odlupuje v podobe šupiniek. Jeho zafarbenie udáva obsah vosku a farbiva v ňom obsiahnuté. Šelak s najväčším obsahom vosku je jasnožltý, bez obsahu vosku je tmavočervený (rubínový šelak).

Vlastnosti
----------

Šelak vzdoruje kyselinám, v zásadách mäkne a rozkladá sa. Rozpúšťa sa v 92% liehu. Udržiava sa v tmavých nádobách, pretože pôsobením svetla stráca pružnosť. Topí sa pri 80 – 120 °C.

Použitie
--------

Šelak sa používa na povrchovú úpravu dreva. Asi do roku 1950 sa šelak používal ako materiál na výrobu gramofónových platní. Pod číslom E904 sa používa v potravinárstve ako povrchový lak na cukríky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šelak**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
*Institut für Sozialforschung*
**Frankfurtská škola** je smer nemeckej filozofie a sociológie 20. storočia, ktorý sa vytvoril v 30.-40. rokoch okolo Ústavu sociálnych výskumov univerzity (*Institut für Sozialforschung*, IfS) vo Frankfurte nad Mohanom pod vedením Maxa Horkheimera. Jej ideovú náplň tvorila kritická teória spoločnosti vyrastajúca najmä z marxizmu, existencializmu a psychoanalýzy. Vytvárala koncepciu autentického človeka, odmietala odcudzenú moc a autoritárstvo inštitucionálnej spoločnosti.

Ústav sociálnych výskumov založili roku 1923 ako súčasť frankfurtskej univerzity. Bol to vôbec prvý marxisticky orientovaný vedecký ústav v Nemecku. Roku 1929 sa riaditeľom ústavu stal Max Horkheimer. Pod jeho vedením založili roku 1932 renomovaný teoretický časopis *Zeitschrift für Sozialforschung*. V roku 1933 emigrovali členovia ústavu do Paríža a potom do USA, kde ústav existoval v rámci Columbia University až do roku 1949, kedy sa presťahoval späť do Frankfurtu.

V centre pozornosti frankfurtskej školy bolo najprv učenie Karla Marxa a Sigmunda Freuda, ktoré neskôr vyústilo do takzvanej *kritickej teórie* (*Kritische Theorie*) často označovanej ako nedogmatický, neortodoxný neomarxizmus. Veľkú úlohu zohrala kritická teória koncom 60. rokov 20. storočia v rámci radikálnych študentských hnutí, predovšetkým v Nemecku. 

Vedecký smer frankfurtskej školy a jej kritické teórie spoločnosti sú charakteristické snahou o spojenie neortodoxného marxizmu s Hegelovou filozofiou využitím poznatkov napríklad z psychoanalýzy, sociológie, existenciálnej filozofie. Ich analýza kapitalistickej spoločnosti bola zásadnou kritikou spoločenských pomerov v podmienkach industrializácie, monopolizácie a rastúceho významu technológií ovplyvňujúcich aj kultúrny vývoj. Veľkú úlohu hrala analýza nielen fašizmu, ale totalitných režimov vôbec (vrátane spoločností sovietskeho typu).

Max Horkheimer a Theodor W. Adorno (1964)

Predstavitelia
--------------

Alfred Schmidt, Frankfurtská univerzita (ca 1986)
* Max Horkheimer (1895–1973)
* Herbert Marcuse (1898–1979)
* Erich Fromm (1900–1980)
* Theodor W. Adorno (1903–1969)
* Jürgen Habermas (\* 1929)
* Alfred Schmidt (1931–2012)
* Oskar Negt (\* 1934)

Pozri aj
--------

* Univerzita Goetheho vo Frankfurte
* emancipácia
* nemecká filozofia
* filozofia 20. storočia
* kritická teória
* kultúrna kritika

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frankfurtská škola**
**Varjagovia** alebo **Variagovia** boli švédski Vikingovia, ktorí podnikali obchodno-koristnícke výpravy do východnej Európy. Ich tunajšie slovanské označenie Varjagovia (v byzantských prameňoch *Varangoi*) malo pôvod vo vlastnom škandinávskom pomenovaní *Vaeringar* alebo *Vaeringjar*, ktoré označovalo člena družiny, ktorý bol viazaný prísahou vernosti (*var*) – (verný). Podľa západných historikov sú Variagovia pôvodcami štátu Kyjevská Rus, podľa ruských historikov to však nie je pravda.

Varjagovia v kronike z 11. storočia.
Prví Varjagovia sa objavili vo východnej Európe už v 7. storočí. Pristáli na pobreží Fínskeho zálivu a potom začali prenikať do vnútrozemia. Ich prvá cesta viedla po Neve, Ladožskom jazere a proti prúdu rieky Volchova do Iľmenského jazera. V tejto oblasti si Varjagovia vybudovali prvé opevnené základne. Jednou z najstarších a nepochybne najvýznamnejšou bol *Aldeigjuborg* (teraz Stará Ladoga), situovaná neďaleko ústia Volchova do Ladožského jazera. Odtiaľ prenikli po vodných plochách a tokoch po Volge a Kaspickom mori do vzdialených arabských krajín. Na tejto trase obchodovali s volžskými Bulharmi, Chazarmi a Arabmi. Okrem tejto „arabskej" obchodnej cesty sa neskôr, v polovici 9. storočia, ustálila druhá známejšia cesta vedúca „od Varjagov ku Grékom", to znamená zo Švédska cez Baltské more a po riekach Neve a Volchove alebo Západnej Dvine a Lovati na Dneper a ďalej do Čierneho mora a Byzantskej ríše.

Od týchto elitných oddielov ozbrojených diaľkových kupcov treba odlíšiť severské obyvateľstvo, ktoré prichádzalo do východnej Európy s úmyslom kolonizovať tunajšie nie príliš husto osídlené kraje, a ktorému zrejme patrilo fínske pomenovanie *Ruotsi* (dnes má toto slovo význam „Švédsko"). Na rozdiel od Varjagov boli škandinávski obyvatelia, ktorí sa usadili južne od Fínskeho zálivu, čoskoro asimilovaní slovanským a sčasti aj fínskym etnikom. Etnonymum Rus sa však zachovalo a neskôr sa stalo pomenovaním pre územie, na ktorom vládla dynastia varjagského pôvodu Rurikovci, i jeho slovanského obyvateľstva.

Varjagovia si budovali pozdĺž dlhých obchodných ciest opevnené základne – medzi najstaršie a najznámejšie patrí Aldeigjuborg – Stará Ladoga – alebo využívali tunajšie už existujúce opevnené miesta. Neskôr sa v niektorých starých slovanských centrách (Novgorod, Beloozero, Polock, Kyjev) zmocnili vlády a začali vyberať od miestnych obyvateľov tribút v naturáliach, ktoré boli následne využívané v diaľkovom obchode ako tovar. To bolo typické aj pre prvých vládcov Kyjevskej Rusi.

Neskôr sa Varjagovia preslávili ako bojovníci v službách významných panovníkov. Varjagskú gardu mali napríklad byzantskí cisári. Jej základ vytvorilo šesť tisíc Varjagov z družiny veľkého kniežaťa kyjevského Vladimíra I. ktoré poslal na pomoc svojmu neskoršiemu švagrovi Basileiovi II. (asi roku 988). Títo bojovníci už zostali v cisárových službách a vytvorili základ pre osobnú panovníkovu gardu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Varjagovia**
| Skupina | 6 |
| --- | --- |
| Perióda

 |
| 4 | 24**Cr** |
| 5 | 42**Mo** |
| 6 | 74**W** |
| 7 | 106**Sg** |
| << | >> |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál Chemický portál |

 |

**6. skupina** je skupina v periodickej tabuľke prvkov, kam patria prvky chróm (Cr), molybdén (Mo), volfrám (W) a seaborgium (Sg). Elektrónová konfigurácia valenčnej vrstvy je ns2 (n-1)d4, v prípade chrómu a molybdénu dochádza k stabilizácii zaplnením polovice orbitálu d a ich elektrónová konfigurácia je ns1 (n-1)d5.

Všetky tieto prvky patria medzi prechodné kovy, sú elektropozitívne a vytvárajú zlúčeniny v maximálnom oxidačnom čísle VI. Reaktivita prvkov klesá so vzrastajúcim protónovým číslom. Žiadny z týchto prvkov nereaguje s vodíkom.

Biologický význam
-----------------

Molybdén je súčasťou enzémov mnohých živých organizmov a volfrám sa vyskytuje v enzýmoch baktérií ríše Archea.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Chróm
* Molybdén
* Volfrám
* Seaborgium
**Blok s** je blok periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorý sa skladá z dvoch skupín, alkalické kovy a kovy alkalických zemín vrátane vodíka a hélia.

Tieto prvky majú elektróny s najvyššou energiou umiestnené v orbitáloch s. S výnimkou vodíka a hélia, veľmi ochotne tieto elektróny uvoľňujú pri vzniku katiónov. Hélium patrí medzi inertné plyny a nie sú známe žiadne jeho zlúčeniny.

Ostatné prvky bloku sú veľmi reaktívne, ide o silné redukčné činidlá. Reagujú prudko s vodou, okrem horčíka a berýlia za vzniku vodíka a príslušného hydroxidu, preto musia byť udržiavané pod vrstvou inertného uhľovodíku alebo pod argónom.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

Periodická tabuľka chemických prvkov 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| 1 | H |   | He |
| 2 | Li | Be |   | B | C | N | O | F | Ne |
| 3 | Na | Mg |   | Al | Si | P | S | Cl | Ar |
| 4 | K | Ca | Sc |   | Ti | V | Cr | Mn | Fe | Co | Ni | Cu | Zn | Ga | Ge | As | Se | Br | Kr |
| 5 | Rb | Sr | Y |   | Zr | Nb | Mo | Tc | Ru | Rh | Pd | Ag | Cd | In | Sn | Sb | Te | I | Xe |
| 6 | Cs | Ba | La | Ce | Pr | Nd | Pm | Sm | Eu | Gd | Tb | Dy | Ho | Er | Tm | Yb | Lu | Hf | Ta | W | Re | Os | Ir | Pt | Au | Hg | Tl | Pb | Bi | Po | At | Rn |
| 7 | Fr | Ra | Ac | Th | Pa | U | Np | Pu | Am | Cm | Bk | Cf | Es | Fm | Md | No | Lr | Rf | Db | Sg | Bh | Hs | Mt | Ds | Rg | Cn | Nh | Fl | Mc | Lv | Ts | Og |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alkalické kovy | Kovy alk. zemín | Lantanoidy | Aktinoidy | Prechodné prvky | Kovy | Polokovy | Nekovy | Halogény | Vzácne plyny |
Súradnice: Hviezdna mapa 13h 26m 47s; -47° 28′ 51″

**Omega Centauri** alebo **NGC 5139** je guľová hviezdokopa v súhvezdí Kentaur, ktorú identifikoval ako nehviezdny objekt Edmund Halley v roku 1677. Známa bola už v staroveku, opísal ju Klaudios Ptolemaios ako hviezdu.

Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 5,3, takže ju dobre vidieť i voľným okom a v ďalekohľade je to veľmi pekný pohľad. Na oblohe má priemer 54´, jej skutočný priemer je 251 ly a pozeráme sa na ňu zo vzdialenosti 17 000 svetelných rokov. Leží 36° južne od hviezdy Spika. Je to zatiaľ najhmotnejšia nám známa guľová hviezdokopa v Galaxii. Okolo stredu tejto obrovskej hviezdokopy obieha asi 10 miliónov hviezd. Napriek takmer guľatému tvaru je mierne sploštená. V jej strede sú hviezdy nahustené 10 000-krát viac ako hviezdy v okolí Slnka. Okrem červených obrov a hviezd hlavnej postupnosti sa tu nachádzajú aj mladé modré hviezdy. V guľových hviezdokopách sú mladé hviezdy nezvyčajné. Materiál na ich vznik pochádza pravdepodobne zo starých hviezd a tiež z medzigalaktického priestoru. Keď dôjde k zrážke dvoch hviezd, tak buď splynú a vytvoria jednu hmotnejšiu hviezdu, alebo sa zachytia a vytvoria novú dvojhviezdnu sústavu. Blízke dvojhviezdy sa ovplyvňujú navzájom a niekedy vyžarujú ultrafialové alebo röntgenové žiarenie, keď plyn z jednej hviezdy dopadá na sprievodcu, akým je biely trpaslík alebo neutrónová hviezda.

  

*… | NGC 5138 | **Omega Centauri** | NGC 5140 | …*

Pozri aj
--------

* Zoznam NGC objektov

| * z
* d
* u
Objekty Caldwellovho katalógu |
| --- |
| Zoznam | 
* C1
* C2
* C3
* C4
* C5
* C6
* C7
* C8
* C9
* C10
* C11
* C12
* C13
* C14
* C15
* C16
* C17
* C18
* C19
* C20
* C21
* C22
* C23
* C24
* C25
* C26
* C27
* C28
* C29
* C30
* C31
* C32
* C33
* C34
* C35
* C36
* C37
* C38
* C39
* C40
* C41
* C42
* C43
* C44
* C45
* C46
* C47
* C48
* C49
* C50
* C51
* C52
* C53
* C54
* C55
* C56
* C57
* C58
* C59
* C60
* C61
* C62
* C63
* C64
* C65
* C66
* C67
* C68
* C69
* C70
* C71
* C72
* C73
* C74
* C75
* C76
* C77
* C78
* C79
* C80
* C81
* C82
* C83
* C84
* C85
* C86
* C87
* C88
* C89
* C90
* C91
* C92
* C93
* C94
* C95
* C96
* C97
* C98
* C99
* C100
* C101
* C102
* C103
* C104
* C105
* C106
* C107
* C108
* C109

 |
| Pozri tiež | 
* Messierov katalóg
* Nový všeobecný katalóg
* Index Catalogue

 |
| 
* Caldwellov katalóg
* Galaxia
* Hmlovina
* Hviezdokopa
* Súhvezdie

 |
{{Infobox Film
|Názov = Titanic
|Originál = Titanic
|Poster = Titanic (1997 film) logo.svg
|Žáner = dráma
|Krajina = USA
|Rok = 1997
|Dĺžka = 194
|Jazyk = angličtina
|Rozpočet = 200 miliónov USD
|Zárobok = 2 186 772 302 USD
|Spoločnosť = Paramount Pictures  
20th Century Fox
|Dátum uvedenia = 19. december 1997
|Réžia = [[James Cameron spolurežisér (Magdalina)
|Scenár = James Cameron
|Produkcia = James Cameron  
Jon Landau
|Hudba = James Horner
|Kamera = Russell Carpenter
|Obsadenie = Leonardo DiCaprio  
Kate Winsletová  
Billy Zane  
Kathy Batesová  
Frances Fisherová  
Victor Garber  
Gloria Stuartová  
Bernard Hill  
Danny Nucci  
Bill Paxton 
|imdb\_id = 0120338
|csfd\_id = 1250-titanic
}}

***Titanic*** je americký katastroficko-romantický film o potápaní lode Titanic, ktorý režíroval, napísal, spoluprodukoval a na strihu ktorého spolupracoval James Cameron. V hlavných úlohách sú obsadení Leonardo DiCaprio ako Jack Dawson a Kate Winsletová ako Rose Dewittová Bukaterová, dvaja členovia rozdielnych spoločenských tried, ktorí sa do seba zamilujú počas nešťastnej plavby na palube novej lode. Hlavné postavy a ústredný milostný príbeh sú vymyslené, napísané podľa Beatrice Wood, potom sú tu aj postavy (ako napríklad členovia posádky lode alebo pasažieri) ktoré sú do deja zasadené podľa historických údajov. Gloria Stuartová hrá starú Rose, ktorá rozpráva celý príbeh, pôvodne rozprávaný Beatrice Wood.

Produkcia filmu začala v roku 1995, kedy Cameron začal s natáčaním ozajstného vraku RMS Titanic. Vymyslel milostný príbeh tak, aby primäl divákov vžiť sa do tragédie zo života. Nakrúcanie sa konalo na palube lode Akademik Mstislav Keldyš – ktorá pomáhala Cameronovi v nakrúcaní ozajstného vraku – pre moderné scény a rekonštrukciu lode bola postavená v Playas de Rosarito v Baja California, Mexiko. Cameron taktiež použil zmenšeniny a počítačovú grafiku, aby znovu vytvoril potápanie. *Titanic* sa v tom čase stal najdrahším filmom v histórii, pričom jeho rozpočet bol približne 200 miliónov USD s financovaním od Paramount Pictures a 20th Century Fox.

Film mal byť pôvodne uvedený do kín 2. júla 1997, ale postprodukčné oneskorenie posunulo uvedenie filmu na 19. december 1997, do slovenských kín bol uvedený 5. februára 1998. Film sa stal obrovským úspechom ako na poli kritiky, tak aj komercie a vyhral jedenásť Oscarov, vrátane najlepšieho filmu. Stal sa najziskovejším filmom všetkých čias s celosvetovými príjmami viac ako 2 miliardy USD.

Referencie
----------

1. 1 2  *Titanic* na portáli Box Office Mojo (po anglicky)
2. ↑  Hollywood podporuje posunutie uvedenia *Titanicu* (po anglicky)
3. ↑  *Titanic* v ČSFD
4. ↑  Najziskovejšie filmy podľa portálu Box Office Mojo (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka filmu *Titanic*
* *Titanic* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Titanic* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
**Ľudovít Michal Šoltés** (Soltész, Soltísz; \* 28. august 1837, Blatnica – † 22. september 1915, Martin) bol obchodník, hospodársky pracovník, kultúrny pracovník.

Rodina
------

* otec Juraj Šoltés
* matka Emília rod. Burianová
* manželka Elena Šoltésová

Životopis
---------

Vyučil sa za obchodníka v Kremnici, pomocník v podniku J. Buriana v Kremnici, v obchode s miešaným tovarom u J. Puschmana v Banskej Bystrici a i. Roku 1868 si otvoril vlastný obchod s miešaným tovarom v Martine, od 1874 martinský mešťan. Hospodársky a kultúrny pracovník, mecén školských a sociálnych ustanovizní. Spoluzakladateľ a člen národných, kultúrnych a spoločenských organizácií, priemyselných a peňažných podnikov.

Pamiatky
--------

* hrob s náhrobníkom na Národnom cintoríne v Martine

Literatúra
----------

* ŠOLTÉS, Ľudovít Michal. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok V. R – Š. Martin : Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7. S. 486.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Andrej Švehla** (\* 4. január 1805, Martin – † 5. január 1893, Martin) bol živnostník a národnokultúrny pracovník.

Jeho otec bol Ján Švehla a matka Mária rod. Klanicovavá.

Životopis
---------

Po vychodení ľudovej školy sa vyučil za stolára v Banskej Bystrici, neskôr si založil vlastnú stolársku dielňu v Martine. Národné zmýšľanie prejavil v roku 1848 – 1849, v Mestskej rade presadil zvolanie Memorandového zhromaždenia do Martina (1861). Podporovateľ a účastník všetkých národných podujatí, spoluzakladateľ a člen výboru Matice slovenskej. Spoluzakladateľ Kníhtlačiarskeho účastinárskeho spolku, podporovateľ slovenského ochotníckeho divadla, jeden z iniciátorov založenia Slovenského spevokolu 
(1872).

Pamiatky
--------

* hrob s náhrobníkom na Národnom cintoríne v Martine

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 159818
* VIAF: 3599156565722423500003
**Fedor Thurzo** (\* 8. september 1907, Námestovo - † 1. jún 1986, Trenčianske Teplice) bol právnik, verejný činiteľ, bylinkár. Známy tiež pod pseudonymami: Peter Záboj, Stanislav Príboj, Martin Ilavský, Anonymus, Prítomný.

Jeho otec Ivan Thurzo, matka Ľudmila Thurzová.

Životopis
---------

Študoval na reálnom gymnáziu v Martine, na Právnickej fakulte UK v Bratislave, v roku 1932 vzdelanie ukončil získaním titulu JUDr. Od roku 1918 bol činný v slovenskom študentskom hnutí, organizátor podujatí za vytvorenie Slovenskej vysokej školy technickej. Zúčastnil sa na rozvoji slovenského sporiteľníctva, neskôr peňažníctva, poisťovníctva. Účastník protifaštického odboja. Zástupca povereníka pre veci sociálnej spravodlivosti Slovenskej národnej rady v Banskej Bystrici (1944). Autor publikácií s právnou tematikou, spoluautor *Malého atlasu liečivých rastlín* a editor jeho vydaní. Publikoval články o činnosti Zväzu slovenského študentstva, z oblasti sporiteľníctva, s ústavnoprávnym a hospodárskym zameraním a o liečivých rastlinách. Bol pochovaný v Martine.

Pamiatky
--------

* rodinná hrobka s náhrobníkom (autor F. Štefunko ) na Národnom cintoríne v Martine
* dom v ktorom v Martine pôsobil
* rukopisná pozostalosť v ŠOBA, Bytča

Dielo
-----

* *Kontrola štátneho a verejného hospodárstva v Čsl. republike*, Bratislava roku 1946
* *Jednotnosť a decentralizácia. Glosy k novej ústave*, Bratislava-Martin roku 1947
* *Malý atlas liečivých rastlín*, Martin roku 1963 (spoluautor)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004258603
* SNK: 155467
* VIAF: 84595640