recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jessica Ellen Cornish** (\* 27. marec 1988, Londýn, Anglicko), známa pod umeleckým menom **Jessie J**, je anglická speváčka a skladateľka. Preslávila sa písaním piesni pre iných umelcov. V súčasnej dobe spolupracuje s Island Records. Študovala na vysokej škole BRIT múzických umení a technológie.

Pod svetla reflektorov prvýkrát vstúpila keď začala písať piesne pre spevákov ako sú Chris Brown a Miley Cyrusová. Jedna z jej najúspešnejších piesni, ktoré napísala, je pieseň „Party in the U.S.A.", ktorá dostala ocenenie platiny v mnohých krajinách.  Vo februári 2011 Jessie J vyhrala na Brit Award cenu kritikov. Jessie J sa pri písaní piesni opísala ako „napoly umelec a napoly terapeut".

Jej prvý debutový singel „Do It Like a Dude", sa dostal na druhé miesto v UK Singles Chart. Povedala, že túto pieseň pôvodne písala pre Rihannu, ale jej vydavateľstvo jej povedalo, aby si pieseň nechala pre seba. Jessie J ohlásila, že jej ďalší singel bude mať názov „Price Tag", na ktorom spolupracovala s rapperom B.o.B. Ako tretí singel neskôr speváčka vydala pieseň „Nobody's Perfect". A ako štvrtý singel vyšiel „Who’s Laughing Now". Tieto pesničky pochádzajú z jej prvého štúdiového albumu, ktorý sa volá *Who You Are* a bol vydaný 25. februára 2011.

Diskografia
-----------

* *Who You Are* (2011)
* *Alive* (2013)
* *Sweet Talker* (2014)

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jessie J na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 16514954f
* GND: 1017878978
* ISNI: 0000 0001 2036 546X
* LCCN: no2011056571
* NK ČR: osa2012689015
* VIAF: 170115340
* WorldCat: lccn-no2011056571
**Rad svätého Andreja Prvopovolaného** (rus. Орден Святого апостола Андрея Первозванного) bol prvý a najvyšší rad Ruského impéria.

Vznik a vytvorenie vyznamenania
-------------------------------

Odznak Radu svätého Andreja, líce (vľavo) a rub (vpravo)
Rad bol ustanovený v roku 1698 cárom Peterom Veľkým, na počesť svätého Andreja), prvého z Ježišových apoštolov a patróna Ruska. Mal iba jednu triedu a boli ním oceňované najvýznamnejšie civilné alebo vojenské zásluhy.

Prvým vyznameným bol Fiodor Alexandrovič Golovin. Do jeho zrušenia po Októbrovej revolúcii ním bolo vyznamenaných vyše tisíc ľudí. Počas monarchie držitelia Radu svätého Andreja dostali automaticky *Rad svätého Alexandra Nevského*, *Rad Bieleho Orla*, *Rad svätej Anny, prvého stupňa* a *Rad svätého Stanislava, prvého stupňa*. Okrem toho vyznamenaný s nižšou hodnosťou boli automaticky povýšení na generálporučíka alebo viceadmirála.

Insígnie radu
-------------

Schéma nosenia radu
* Odznak: emailovaný zdobený čiernou dvojhlavou orlicou nesúcou modrý andrejský kríž s ukrižovaným svätým Andrejom, v ramenách kríža sú latinské písmená 'SAPR' ('svätý Andrej, ochranca Ruska'). Bol navlečený na svetlo modrej stuhe (šerpe) cez ľavé rameno alebo pri špeciálnych príležitostiach na zdobenom 'golieri'.

* Hviezda: osemcípa strieborná hviezda nesúca miniatúru odznaku na zlatom pozadí v centre, obklopená mottom "Za Vieru a Vernosť" ("*Za Veru i Vernost*") na modrom prstenci. Nosila sa na ľavej strane hrudníka.

Insígnie radu mohli byť udelené 's diamantami' ako špeciálna pocta. Katedrála svätého Andreja bola sídelným kostolom tohto rytierskeho rádu.

Ruská federácia
---------------

Pôvodný Rad svätého Andreja zanikol podľa dynastickeho poriadku vládnucej dynastie Ruska Romanovovcov, po smrti posledného oficiálneho dediča. 

Rad bol najskôr neoficiálne znovu zavedený ruskou pravoslávnou cirkvou 27. decembra 1988 s rovnakým menom, ale odlišnýmu insígniami a štatútom. 
Oficiálne bol obnovený ako najvyššie civilné a vojenské vyznamenanie Ruskej federácie prezidentským dekrétom číslo 576 dňa 1. júla 1998.

Medzi prvými nositeľmi radu po jeho znovu ustanovení boli akademik Dimitrij Sergejevič Lihačev, konštruktér zbraní Michail Timofejevič Kalašnikov a kazachstanský prezident Nursultan Abiževič Nazarbajev .

Pozri aj
--------

* Vyznamenania Ruskej federácie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rad svätého Andreja**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Order of St. Andrew na anglickej Wikipédii.*
V matematike je **(nekonečný) rad** postupnosť, ktorej n-tý člen predstavuje súčet prvých n členov danej postupnosti {\displaystyle a\_{n}}. Tento súčet sa označuje ako čiastočný (parciálny) súčet postupnosti {\displaystyle a\_{n}}.

Ak sú členy daného (nekonečného) radu čísla, potom sa takýto rad nazýva *číselným radom* (alebo taktiež *rad s konštantnými členmi*). Ak n-tý prvok radu závisí nielen na svojom poradovom čísle {\displaystyle n}, ale tiež na ďalších parametroch, potom takýto (nekonečný) rad označujeme ako *funkčný* prípadne tiež *funkcionálny rad*. Funkčný rad získame z postupnosti funkcií {\displaystyle f\_{n}(x)}.

Neformálne sa ako (nekonečný) rad často označuje nekonečný súčet postupnosti {\displaystyle a\_{n}}, ktorý sa symbolicky zapisuje ako:

{\displaystyle \sum \_{n=0}^{\infty }a\_{n}}
V prípade postupnosti funkcií nahradzujeme {\displaystyle a\_{n}} symbolom {\displaystyle f\_{n}(x)}.

Súčet radu (definícia ad a)
---------------------------

Pre postupnosť {\displaystyle a\_{0},a\_{1},a\_{2},\ldots } definujeme tzv. *k-tý čiastočný súčet* ako {\displaystyle s\_{k}=\sum \_{n=0}^{k}a\_{n}}, teda (konečný) súčet prvých *k* prvkov postupnosti. Pomocou neho je definovaný *súčet nekonečného radu* ako {\displaystyle \lim \_{n\to \infty }s\_{n}}, čiže limita postupnosti čiastočných súčtov. 

Podľa (ne-)existencie tejto limity sa rady delia na:

* *konvergentné* - u nich limita existuje a rovná sa nejakému konečnému číslu, napríklad {\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n^{2}}}={\frac {\pi ^{2}}{6}}}
* *divergentné* - limita neexistuje (napr. {\displaystyle \sum \_{n=0}^{\infty }(-1)^{n}} - postupnosť čiastočných súčtov je oscilujúca) alebo sa rovná {\displaystyle \pm \infty \;}, napr. {\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n}}=\infty }

Niektoré významné rady
----------------------

* *geometrický rad* je taký rad, v ktorom je každý nasledujúci prvok konštantným násobkom predchádzajúceho prvku. Napríklad

{\displaystyle 1+{1 \over 2}+{1 \over 4}+{1 \over 8}+{1 \over 16}+\cdots =\sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {1}{2^{n}}}.}
Všeobecne sa dá povedať, že geometrický rad {\displaystyle \sum \_{n=0}^{\infty }z^{n}} konverguje práve vtedy, ak je |*z*| < 1.
* *harmonický rad* je rad tvaru

{\displaystyle 1+{1 \over 2}+{1 \over 3}+{1 \over 4}+{1 \over 5}+\cdots =\sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n}}}
**Rad Za osobnú odvahu** (rus. Орден «За личное мужество»), bol zavedený 28. decembra 1988. Toto vyznamenanie sa udeľovalo občanom Sovietskeho zväzu a Ruska za mimoriadnu odvahu a statočnosť pri záchrane života, udržovaní verejného poriadku a ochrane štátneho majetku, ako aj za boj proti kriminalite, živelným pohromám a iným výnimočným udalostiam. Spolu bolo udelených 529 týchto vyznamenaní.

Prvákrát bol rad udelený 3. februára 1989, učiteľke základnej školy č. 42 v meste Ordžonikidze (dnes Vladikavkaz) Natalii Jefimovej. Po tom čo bola jej trieda držaná ako rukojemníci a neskôr vyslobodená pri policajnom zásahu.

Opis
----

Rad Za osobnú odvahu má tvar zľahka vypuklej päťramennej hviezdy, ktorej povrch je vyplnený lúčmi. Zvonku hviezdy, medzi jej tupými uhlami, sa nachádza z ľavej strany dubová a z pravej vavrínová vetvička, ktoré sú dolu spojené. Vo hviezde sa nachádza mierne vypuklý štít, v ktorom je vpísaný ovál. V horej časti oválu je malá červená päťramenná hviezdička s kosákom a kladivom. Pod ňou, v ovále, je vpísaný reliéfny nápis "ЗА ЛИЧНОЕ МУЖЕСТВО" (Za osobnú odvahu). Cez celú dolnú časť štítu sa tiahne stuha s nápisom "CCCP" (ZSSR).

Veľká päťramenná hviezda, kosák s kladivom a nápisy sú pozlátené. Malá hviezdička a stuha sú pokryté rubínovočerveným emailom a sú orámované pozlátenými prúžkami. Povrch štítu je z bieleho emailu a takisto je jeho okraj pozlátený. Povrch dubovej a vavrínovej vetvičky sú, rovnako ako stred štítu, vytvorené oxidáciou.

Rad Za osobnú odvahu je zo striebra. Rozmer medzi protiľahlými cípmi hviezdy je 45 mm, šírka 44,5 mm, výška 48 mm a hmotnosť sa pohybuje okolo 33,250±1,620 gramu.

Hviezda má hore očko s krúžkom, pomocou ktorého je pripnutá k hodvábnej stuhe červenej farby. Stuha má po krajoch tri biele pásiky, jej celková šírka je 24 mm, každý z pásikov má šírku 1 mm.

Referencie
----------

1. ↑   *Order for Personal Courage* [online]. [Cit. 2010-02-24]. Dostupné online. (po rusky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rad Za osobnú odvahu**

| * z
* d
* u
Rady Sovietskeho zväzu |
| --- |
| Za zásluhy o štát a spoločnosť | 
* Rad Lenina
* Rad Októbrovej revolúcie
* Rad červenej zástavy práce
* Rad priateľstva medzi národmi
* Odznak cti (Rad cti)
* Rad pracovnej slávy 3-stupňový
* Za osobnú odvahu

 |  |
| Za vojenské zásluhy | 
* Rad Víťazstva
* Rad červenej zástavy
* Rad Suvorova 3-stupňový
* Rad Ušakova 2-stupňový
* Rad Kutuzova 3-stupňový
* Rad Nachimova 2-stupňový
* Rad Bohdana Chmeľnického 3-stupňový
* Rad Alexandra Nevského
* Rad Vlasteneckej vojny 2-stupňový
* Rad červenej hviezdy
* Za služby vlasti v ozbrojených silách ZSSR 3-stupňový
* Rad slávy 3-stupňový

 |
| Za výchovu detí | 
* Matka-hrdinka
* Materská sláva 3-stupňový

 |
**Rad slávy** (rus. Орден Славы), bol zriadený 8. novembra 1943 a udeľoval sa za zásluhy v bojoch druhej svetovej vojny, pričom mal presne vymedzené podmienky udelenia. Udeľoval sa v troch stupňoch postupne od najnižšieho po najvyšší. Bol náhradou za cársky Rad sv. Juraja, z ktorého prevzal charakteristickú oranžovo-čiernu pásikavú stužku - tzv. georgievskú stužku.

Prvý stupeň bol zlatý, druhý a tretí boli zo striebra, pričom druhý stupeň mal pozlátenú strednú časť. Tretí stupeň získalo asi 1 milión ľudí, druhý 46 tisíc. Prvý stupeň a teda aj obidva nižšie získalo 2582 ľudí. Tí, čo získali všetky tri stupne radu slávy, boli označovaní ako plný nositeľ radu slávy (*polnyj kavaler ordenov slavy*) a boli považovaní za rovnocenní Hrdinom Sovietskeho zväzu. Len štyria ľudia získali zároveň všetky tri stupne Radu slávy a titul Hrdina ZSSR. Bol to vojnový letec I. G. Dračenko, delostrelci A. V. Aljošin a N. I. Kuznecov a príslušník námornej pechoty P. Ch. Dubinda. Všetky tri stupne Radu slávy získali aj 4 ženy: palubná strelkyňa a radistka N. A. Žurkina, ostreľovačka N. P. Petrova, guľometníčka D. Staneliene a zdravotníčka M. S. Nozdračova (rod. Nečepročkova).

Rad bol po prvýkrát udelený ženistovi slobodníkovi M. P. Piteninovi 28. novembra 1943, za odmínovanie cesty k nepriateľským zákopom a krytie ústupu ženijnej jednotky, pri ktorom zlikvidoval 5 nepriateľských vojakov.

Prvým plným nositeľom Radu slávy bol seržant N. A. Zaletov, ktorý získal prvý stupeň radu pri bojoch o Pulkovo (pri Leningrade), kde sa so svojou jednotkou prebil do nepriateľských zákopov a sám pri tom zlikvidoval 10 nepriateľov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rad slávy**

Externé odkazy
--------------

* Sovietske rady

| * z
* d
* u
Rady Sovietskeho zväzu |
| --- |
| Za zásluhy o štát a spoločnosť | 
* Rad Lenina
* Rad Októbrovej revolúcie
* Rad červenej zástavy práce
* Rad priateľstva medzi národmi
* Odznak cti (Rad cti)
* Rad pracovnej slávy 3-stupňový
* Za osobnú odvahu

 |  |
| Za vojenské zásluhy | 
* Rad Víťazstva
* Rad červenej zástavy
* Rad Suvorova 3-stupňový
* Rad Ušakova 2-stupňový
* Rad Kutuzova 3-stupňový
* Rad Nachimova 2-stupňový
* Rad Bohdana Chmeľnického 3-stupňový
* Rad Alexandra Nevského
* Rad Vlasteneckej vojny 2-stupňový
* Rad červenej hviezdy
* Za služby vlasti v ozbrojených silách ZSSR 3-stupňový
* Rad slávy 3-stupňový

 |
| Za výchovu detí | 
* Matka-hrdinka
* Materská sláva 3-stupňový

 |
**Chelatometria** (tiež aj **chelatometrická titrácia**) je druh volumetrickej metódy využívajúca tvorbu farebného komplexu na indikovanie konca titrácie – bodu ekvivalencie. Komplexometrické titrácie sa používajú často na určenie zmesi rôznych kovových iónov v roztoku. Ako indikátory sú používané indikátory, ktoré v bode ekvivalencie výrazne menia sfarbenie. Ako titračné roztoky sa používajú roztoky chelatónov.

Reakcie chelatometrických titrácií
----------------------------------

Teoreticky môže byť použitá každá komplexačná reakcia pre volumetrickú titráciu, ktorá:

1. reakcia dosiahne rovnováhu v čo najkratšom čase po každom prídavku činidla.
2. nevznikajú interferencie – ovplyvnenie. Je potrebná postupná tvorba rôznych komplexov kovov v roztoku s titrantom, ak v roztoku je viac ako jeden určovaný kovový prvok.
3. je dostupný komplexometrický indikátor schopný určiť bod ekvivalencie s dostatočnou presnosťou.

Titračné látky
--------------

V praxi je najobvyklejšie používaný titračný roztok Chelatónu 3 – EDTA

Indikátory
----------

Najpoužívanejší indikátor je Murexid.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |

* Titrácia
* Chelatón

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Complexometric titration na anglickej Wikipédii.*
**Parný rušeň radu 486.0** (prezývaný tiež **Zelený Anton**) je česko-slovenská parná rýchliková lokomotíva. Bola najvýkonnejšou medzivojnovou československou lokomotívou a priamym predchodcom neskoršieho typu 498.0. Vychádzala z úspešného typu 387.0, vyrábaného od 20. rokov 20. storočia, ktorý však výkonovo nepostačoval pre vozbu ťažkých rýchlikov v horských oblastiach. Nový rušeň bol určený pre trate z Prahy do Přerov a Bratislavy, no tiež severný ťah bývalej Košicko-bohumínskej železnice medzi Žiliny do Košíc. Medzi rokmi 1933 – 1938 bolo vyrobených 9 kusov rušňov, ktoré boli v prevádzke až do začiatku 70. rokov, kedy ich nahradili elektrické rušne. Zachovali sa dve lokomotívy, označené číslami 007 a 008.

Vznik a vývoj
-------------

Krátko po vzniku Česko-Slovenska bola poštátnená Buštěhradská aj Ústecko-teplická železnica, a tak poslednou väčšou neštátnou zostala Košicko-bohumínska železnica. Česko-slovenské štátne dráhy ju prevzali 1. februára 1921 spoločne s celým vozovým parkom. Oproti iným súkromným železniciam disponovala, vzhľadom na dĺžku svojich tratí, ako aj na náročné sklonové pomery, pomerne výkonnými rýchlikovými strojmi radov 345.9 a 455.0, ktoré patrili v tom čase medzi najmodernejšie a najvýkonnejšie rušne, prevádzkované v Česko-Slovensku. Šlo však iba o malú sériu, v roku 1924 doplnenú o 10 kusov rušňov radu 445.1, ktoré už onedlho prestali výkonnostne postačovať pre potreby Košicko-bohumínskej železnice. Pôvodne zamýšľané nové rušne radu 387.0, napriek dostatočnému výkonu, kvôli iba 3 sprahnutým nápravám nedokázali na tiahlych stúpaniach udržiavať požadovanú rýchlosť. Preto Česko-slovenské štátne dráhy začiatkom 30. rokov požiadali Škodové závody a ČKD o dodávky nových výkonnejších štvorspražných rušňov.

V decembri 1933 poskytli Škodové závody prvý prototyp rušňa 486.001 typu "Mountain" s usporiadaním náprav 2´D´1 a následne, v apríli 1934 dodala svoje lokomotívy 486.101 – 103 s usporiadaním náprav 1´D´2 aj ČKD. Hoci oba typy rušňov mali podobné parametre aj výkon, porovnávacie testy na Košicko-bohumínskej železnici a trati Praha – České Velenice ukázali, že škodovácke rušne 486.0 mali oproti rušňom z ČKD nižšiu spotrebu paliva, vody aj maziva, pokojnejší chod pri vyšších rýchlostiach a nižšiu cenu. Preto ČSD objednali ďalšie 4 rušne tohto typu, s tým, že rušne s poradovými číslami 4 a 5 vyrobila ako odškodné ČKD, ale podľa dokumentácie zo Škodových závodov v Plzni. Posledné dva kusy boli dodané v roku 1938.

Referencie
----------

1. ↑  SCHRÖTTER, Josef. *Svět lokomotiv*. Brno : CPress, 2014. 160 s. ISBN 978-80-264-0562-7. S. 46–47.
2. 1 2 3 4  ZLINSKÝ, Zbyněk. *Parní lokomotivy na našich kolejích: řada 486.0* [online]. Trnava: Vlaky.net, 2011-08-03, [cit. 2022-09-17]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Parný rušeň 486.0**
**Rakytovský potok** je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou 6 km, je tokom III. rádu.

Priebeh toku
------------

Pramení v Kremnických vrchoch, v podcelku Malachovské predhorie, pod Vandekovcom (813,7 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 715 m n. m. Najprv tečie východným smerom, preteká lokalitou Kremenia s prejavmi intenzívnej postvulkanickej hydrotermálnej činnosti s unikátnou jaskynkou, zľava ďalej priberá prítok od obce Horné Pršany a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Vstupuje do Zvolenskej kotliny, v blízkosti lomu pod Kečkou (496,5 m n. m.) sa stáča na východ a preteká okrajom banskobystrickej mestskej časti Rakytovce. Potom sa opätovne stáča juhovýchodným smerom a východne od obce ústi v nadmorskej výške približne 322 m n. m. do Hrona. V povodí Rakytovského potoka sa nachádzajú tri kameňolomy na stavebný kameň.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-12]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Bystrice po Slatinu) |
| --- |
| 
* Badínsky potok
* Borový potok
* Grand
* Hronsecký potok
* Jasenica
* Kopanický potok
* Kováčovský potok
* Lukavica
* Malachovský potok
* Peťovský potok
* Platina
* Rakytovský potok
* Sielnický potok
* **Slatina**
* **Tajovský potok**
* Vlčí potok
* Vlkanovský potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Hrona (3. časť) a (5. časť)
Vodné toky v povodí Slatiny
Vodné toky v povodí Tajovského potoka
 |
**Košický gbel** (lat. *cubulus Cassoviensis*, maď. *Kassai Köböl*) bol najznámejší druh dutej miery používaný na Slovensku v období stredoveku a novoveku. Názov dostal podľa miesta rozšírenia, významnej kupeckej metropoly Košíc.

Ako miera na sypaniny obsahoval košický gbel 84 litrov. V 17. storočí sa zvýšil na 125 litrov, čo sa rovnalo dvom bratislavským mericiam. Spišský gbel mal 48 litrov a bratislavský gbel 59 litrov.

Ako miera na tekutiny obsahoval 13,57 litra. Menej mal budínsky gbel, ktorý obsahoval 8,48 litra.

Košický gbel mal vplyv aj na určovanie plošnej miery gbeloráčiny. Gbeloráčina bola plošná miera používaná na Východnom Slovensku, na ktorú vysiali jeden košický gbel obilia. V 18. storočí mal košický gbel ako rozloha poľa jedno uhorské jutro.

Referencie
----------

1. ↑  KOHÚTOVÁ, Mária. *Hospodárske dejiny Slovenska v novoveku*. 1. vyd. Trnava: Filozofická fakulta Trnavskej univerzity, 2010, [cit. 2010-06-02]. S. 71. ISBN 978-80-8082-350-4.

Pozri aj
--------

* Obchod v stredovekých a ranonovovekých Košiciach
* Remeslá v stredovekých a ranonovovekých Košiciach

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portál |

BODNÁROVÁ, Miloslava. *Pomocné vedy historické*. 2. vyd. Košice : Filozofická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika, 1992. ISBN 80-7097-175-4. S. 135-136.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Bedrovník* pozri *Bedrovník (rozlišovacia stránka)*.
Časti tenkého čreva
**Bedrovník** (iné názvy: **ileum**, staršie: *bederník*, zastarano: *kýčelník*; lat. *ileum*) je spodný úsek tenkého čreva. 

Je to svalová rúra pokrytá pobrušnicou a veľmi pohyblivo upevnená tenučkou duplikatúrou pobrušnice – okružím (mezentérium; lat. *mesenterium*) – k zadnej stene brušnej. Takýto spôsob upevnenia umožňuje tenkému črevu peristaltické pohyby, ktorými sa v ňom natrávenina (chýmus) premiešava a aborálne posúva. Cez okružie je tenké črevo bohato zásobované krvou, inervované a cez okružie prebiehajú aj lymfatické cievy.

Lačník (*jejunum*) a bedrovník (*ileum*) do seba plynulo prechádzajú a hranica medzi nimi nie je presná. Na rozdiel od lačníka sú kľučky bedrovníka v brušnej dutine nižšie a viac vľavo, je užší, má menej cirkulárnych krkiev a klkov a má v stene veľa lymfatických uzlíkov. Mŕtvola má zväčša lačník prázdny, v bedrovníku býva viac črevného obsahu.

Zdroje
------

1. ↑  LEDÉNYI. Slovenské telovedné názvoslovie, 1940. citované in: ARTIMOVÁ, J. Ledényiho Nomina anatomica z roku 1935 in: Hortus graeco-latinus cassoviensis Košice 2020
2. ↑  CARMEN, J. Slovenský domáci lekár a radca 1900, S. 66
3. ↑   *Poľnohospodárstvo*. [s.l.] : Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, 1970. 594 s. S. 694, 792.
**Fradmón** (starogr. *Φράδμων*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Fradmón, grécky sochár z Argosu, bol činný pravdepobne v polovici 5. storočia pred Kr. Staroveký cestovateľ Pausanias zaznamenal, že bol autorom sochy Amerta z Élidy, olympijského víťaza v zápasení dorastencov na 90. olympijských hrách v roku 420 pred Kr. ktorú videl na posvätnej pôde Olympie.

Aj rímsky polyhistor Plínius Starší datuje jeho tvorbu do čias 90. olympiády a uvádza, že zhotovil sochu Amazonky v súťaži s najväčšími umelcami svojej doby na výzdobu Artemidinho chrámu v Efeze (okolo roku 430 pred Kr.). Podľa inej anekdoty sa tejto súťaže zúčastnili len Polykleitos, Feidias a Krésilas, ktorých správcovia chrámu vyzvali, aby sami posúdili Amazonky. Každý označil za najlepšiu tú svoju, ale keďže všetci porotcovia jednomyseľne na druhé miesto zaradili sochu Polykleita, zvíťazil Polykleitos. Ak je tento príbeh pravdivý, je pekným dôkazom antickej múdrosti. Z troch bronzových sôch sa zachovali len rímske kópie. Amazonka nájdená vo *Villa Doria Pamphili*, ktorá sa kedysi pripisovala Fradmónovi sa dnes považuje za kópiu Polykleitovho diela.

S týmto datovaním je v kontraste epigram od Theodórida zaznamenaný v gréckej antológii (Anthologia Graeca, IX, 743), ktorý uvádza, že Fradmón zhotovil dvanásť bronzových kráv pre chrám bohyne Atény Itónie (Itónia bol epiteton tejto bohyne v Tesálii) v Tesálii, ako dar od Atén Tesálčanom po ich víťazstve proti Ilýrom okolo roku 356 alebo 336 pred Kr. Tesálčania totiž uctievali bohyňu Aténu Itóniu až po tomto víťazstve (tieto diela mohol zhotoviť aj iný sochár s rovnakým menom).

Epigrafický nález na podstavci objavený v roku 1969 v Ostii, podľa typu písma datovaný do 1. storočia pred Kr. hlása, že Fradmón z Argosu zhotovil sochu kňažky Charité z Delf. Datovanie typu písma nápisu na podstavci nemusí byť ale vždy smerodatné pre určenie doby zhotovenia sochy, lebo podstavce sa bežne menili (zrejme po poškodení) a pôvodný nápis na nich sa odpísal (často je aj nespoľahlivý).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 362.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 445.
3. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,19,7.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,19,48.
5. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 84.
6. ↑  Archaeological Institute of America, 1959, *Archaeology*, str. 111
7. 1 2  Brunilde Sismondo Ridgway. *Second Chance : Greek Sculptural Studies Revisited*. London : Pindar Press, 2004. ISBN 978-1-899828-89-0. S. 87.
8. ↑  Supplementum Epigraphicum Graecum [SEG], *SEG 46:1325,3,C*
9. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 264.

Autoritné údaje: * ULAN: 500100908
* VIAF: 96428871
Mapa sveta podľa Herodota, vpravo hore sú krajiny Issedonia a Arimaspia, Hyperborejci sú na ďalekom severovýchode.
**Hyperborejci** (starogr. *Ὑπερβόρεοι* - *Hyperboreoi*) sú v gréckej mytológii národ žijúci na vzdialenom severe.

Hyperborejci, národ stúpencov boha Apolóna žil podľa antických Grékov vo vzdialenej a neprístupnej krajine na severe. Ich meno sa interpretuje ako „obyvatelia žijúci za severným vetrom Boreom, "najchladnejším a najsilnejším zo všetkých vetrov. Gréci sa domnievali, že títo ľudia žijú vo večnom slnečnom svite a boh Apolón s nimi trávi tri zimné mesiace.

Staroveký grécky historik Herodotos píše, že Hyperborejci žijú na sever od Skýtov, ktorí o týchto ľuďoch nič nehovoria, iba ak ich jednookí susedia Issedoni, ale aj to je vraj neisté, lebo by sa Skýti od nich nejaké informácie dozvedeli. Podľa Herodota ich ale spomínali obyvatelia posvätného ostrova Délos, miesta narodenia božskej dvojice Artemidy a Apolóna, kde sa konali kultové obrady a prinášali bohom obetné dary. Niektoré obetné dary boli údajne od Hyperborejcov. Posielali ich odtiaľ zabalené v pšeničnej slame a sprostretkovane odvtedy, ako sa od nich vyslané panny Hyperocha a Laodika v sprievode piatich občanov Hyperboreie domov už nevrátili.

Ďalší grécky autor Diodoros Sicílsky uvádza, že Hyperborejci žijú na ďalekom severe, na ostrove, kde je neobyčajne mierna klíma. Hyperborejci uctievajú boha Apolóna v pozoruhodnom chráme, guľovitého tvaru. Obyvatelia ostrova sú ku Grékom priateľsky naklonení, lebo ich Gréci v dávnej minulosti navštívili a mnohému naučili.

Podľa niektorých gréckych mýtov mohli obľúbenci bohov tráviť svoj posmrtný život u Hyperborejcov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Herodotos, *História*, 4,32-36.
2. 1 2 3 4 5  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 326.
3. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 2,47-48.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 303.
**Hypermédium** je kombinácia multimédií a hypertextu. Hypermédiá sa štruktúrujú v súlade s požiadavkami pracovného a študijného prostredia podobajúceho sa ľudskému mysleniu a umožňujúceho používateľovi posun pomocou asociácie. Hypermédiá ponúkajú možnosť vytvoriť veľké, zložité, navzájom prepojené informačné celky s krížovými referenciami. Pojem prvýkrát použil Ted Nelson v roku 1956 v článku "Complex information processing: a file structure for the complex, the changing and the indeterminate".

Podľa Y. Bertranda sa pojmom *hypermédium* označuje dokument, ktorý obsahuje okrem odkazov na iné texty i spojenia inej formy informácie - na obrazy, zvuky, animácie a videozáznamy. Medzi typické prvky hypermédia patrí text, grafika, video a zvuk. Tento termín sa používa najmä na zdôraznenie multimediálneho charakteru systému. 

Často dochádza k zámene pojmov hypertext a hypermédium. Pri hypermédiu ide o konceptuálnu schému vytvárania spojení, kde hypermédium spája aj iné než textové informácie (grafické, zvukové, animované). V prípade hypertextu je najdôležitejšou jeho vlastnosťou schopnosť vytvárať spojenia medzi jednotlivými časťami textu.

Pozri aj
--------

* HyperCard
* Theodor Holm Nelson
* Počítačová grafika
* Video
* Hyperlink
* Text
* Memex

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* 
* 
*
**Chejl ha-sade** (hebr. : חיל השדה, skratka **Chiš**, hebr. : חי"ש) bol vojenský zbor, ktorý vytvorila Hagana roku 1939 v britskej mandátnej Palestíne, po rozpustení menších mobilných jednotiek Plugot ha-sade (*Foš*). Spoločne s Chejl ha-mišmar a Palmach šlo o hlavný pozemný zbor Hagany.

V rámci židovských vojenských kapacít znamenal prelom rok 1939, kedy bol z mandátnej Palestíny prevelený Orde Wingate a Plugot ha-sade boli nahradené menej mobilným, zato ale stálym zborom Chejl ha-sade. Tento vojenský útvar tvorili muži so základným vojenským výcvikom. Samotný útvar sa ďalej delil na jednotky domobrany a Chejl ha-mišmar. Zvláštnou jednotkou boli Špeciálne nočné oddiely, ktoré sa zapojovali do protiteroristickej vojny proti Arabom.

Jednotky
--------

Chel Sade bol zložený z nasledujúcich brigád:

* Brigáda Levanoni
	+ Brigáda Karmeli
	+ Brigáda Golani
* Brigáda Kirjati
* Brigáda Alexandroni
* Brigáda Ecioni
* Brigáda Givati

Literatúra
----------

* KATZ, Sam. *Israeli Elite Units Since 1948*. [s.l.] : [s.n.], 1988. (po anglicky)
* ORING, Elliott. *Israeli Humor: The Content and Structure of the Chizbat of the Palmah*. New York : SUNY Press, 1981. ISBN 0-87395-512-9. (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chel Sade na českej Wikipédii.*
**Jacopo Bassano** pôvodným menom **Jacopo de Ponte** (\* 1515, Bassano del Grappa, Taliansko - † 13. február 1592, tamtiež) bol taliansky maliar a kresliar, najznámejší predstaviteľ rodiny umelcov, ktorí svoje meno odvodili z malého mesta Bassano, asi 65 km vzdialeného od Benátok.

Tvorba
------

Okrem krátkeho obdobia okolo roku 1530, kedy spolupracoval s Bonifaciom Veronesom v Benátkach, Jacopo pracoval v Bassane celý svoj život. Jeho otec, Francesco starší (1475-1539), bol vidiecky maliar a Jacopo si uchoval časť z vidieckeho umelca aj keď módne vplyvy, napríklad z Parmigianina sú v jeho práci viditeľné. 

Aj keď väčšinu svojej práce vytvoril v malých alebo stredne veľkých mestách, vždy upozorňoval na najnovšie umelecké a technické smery vývoja, čo mu zabezpečilo istý stupeň slávy v Benátkach. Vymýšľal aj nové maliarske výrazové prostriedky, ktoré znamenali veľkú silu výrazu jeho diel. Pracoval v štúdiu svojho otca, ale zlomil miestne a devótne tradície štúdiom tlače Raffaela a dal priestor na vznik nového štýlu známeho ako manierizmus. 

Počas roku 1540 maľoval experimentálne, anatómia jeho charakterov bola však vynútená a pozície neprirodzené. Táto fáza dokázala rozhodujúci vplyv vo vývoji jeho vlastného veľmi osobitého štýlu ktorý bol schopný asimilovať nové myšlienky a prenášať ich do umenia s výraznou komunikatívnou silou. Bassanov populárny realizmus bol podopretý jeho výnimočným použitím svetla a charakterizovaný žijúcou kvalitou ľudí a detailov, zvlášť zvierat v jeho obrazoch. V priebehu rokov sa jeho výraz stával stále dramatickejším a to počnúc sériou oltárnych obrazov v Bassane, Trevise, Padove, a Bellune) ktorých tvorba sa datuje od roku 1550 až do konca jeho práce. 

Jacopo Bassano mal štyroch synov, tiež maliarov, ktorí pokračovali v jeho štýle. Francesco mladší (1549-92), Gerolamo (1566-1621), Giovanni Battista (1553-1613) a Leandro 1557-1622). Francesco a Leandro získali istú popularitu, keďže pracovali v Benátkach. 

Práca celej rodiny je dobre prezentovaná v Museo Civico v Bassane.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jacopo Bassano**

Externé odkazy
--------------

* Jacopo Bassano in the Web Gallery of Art
* Jacopo Bassano in the WebMuseum

Autoritné údaje: * abART: 58638
* BnF: 12355945n
* GND: 11865750X
* ISNI: 0000 0000 8088 9030
* LCCN: n85042732
* NK ČR: xx0195886
* SNK: 151710
* ULAN: 500003126
* VIAF: 24792862
* Web umenia: 524
* WorldCat: lccn-n85042732
Schéma bastiónu
**Bastión** je novoveký druh či variant bašty - vysunutá časť opevnenia pevnosti v tvare plochého päťuholníka s ostrým britom uprostred (alebo v podobnom tvare). Spravidla ide o prvok bastiónovej sústavy. 

Pozor na zámenu: V niektorých jazykoch (angličtina, francúzština, čiastočne nemčina) slovo Bastion označuje všeobecne baštu, podobne niekedy aj v slovenčine - pozri bastión.

Bastión uľahčuje obranu opevnenia pomocou obrannej paľby strelcov alebo diel. Bastión zvyšuje rozsah streľby a pokrýva aj miesta rovnobežné s opevnením. Môže byť vytvorený z murovaného kameniva, ale častejšie to býva dutý alebo plný zemný val (často s pilierovou vnútornou konštrukciou) s tehlovým plášťom a armovanými nárožiami. 

Bastión môže figurovať aj ako samostatná stavba vysunutá ďaleko pred opevnením. Vystúpené bastióny, ktoré boli súčasťou opevnenia mali obvykle päťuholníkový pôdorys. Lícne strany sa stretávali v bode, ktorý bol najviac vysunutý. Na rozdiel od veží alebo oblých hradieb tak počas streľby nedochádzalo k slepým uhlom.

Jedny z prvých bastiónov sa stavali v 15. storočí podľa návrhu talianskeho architekta Giuliana da Sangalla.

Pozri aj
--------

* Bašta (hradby)
**Rad** je štátne civilné alebo vojenské vyznamenanie, udeľované obvykle pri významných príležitostiach osobnostiam a organizáciám za ich činnosť.

Udelenie radu je spojené s právom nosiť verejne znak ocenenia. Tradícia udeľovania vyznamenaní je veľmi stará. V minulosti udeľoval vyznamenania väčšinou panovník, dnes udeľujú vyznamenania tiež prezidenti republiky. Už v starom Ríme existovali veľké pripínacie medaily - faléry. V stredoveku sa začali udeľovať rytierske rady.

Za statočnosť v boji sa vyznamenanie udeľuje vojakom aj civilistom. Rad má obvykle niekoľko stupňov. Niektoré rady sú len zapožičané a po smrti vyznamenaného sa musia vrátiť.

Vyznamenania majú rôzne názvy:

* kríž, vojenský kríž
* rad
* medaila

Pozri aj
--------

* Vyznamenanie

Externé odkazy
--------------

* www.vyznamenani.net - Československé řády a vyznamenání

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vyznamenání na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Front a vlasť** (*Týždenník Technickej brigády*) bol časopis, ktorý vychádzal v Taliansku a vydávalo ho Propagačné oddelenie Veliteľstva Technickej brigády v rokoch 1943 – 1944. Bol to vlastne frontový týždenník, ktorého úlohou bolo podávať informácie z frontu (psychologicky vplývať na vojakov) a zachytávať akékoľvek detaily frontového života.

Prvá strana bola venovaná dobovej propagande, v zmysle ideologických predispozícií sa riešili politické otázky; na ďalších stranách boli zaujímavé rubriky ako pozdravy z frontu, vzdelávanie sa v taliančine, žarty, šport, občas nejaké básne a beletria. V redakcii uvedeného periodika sa stretli napríklad nadrealistický básnik Štefan Žáry a Ján Motulko, ktorého literárna veda neraz stotožňuje s autormi slovenskej katolíckej moderny. Zodpovedným redaktorom prvého čísla bol Pavol Makovník, neskôr najčastejšie Ján R. Schmidt. Starší názov periodika, vydávaného ešte na Slovensku bol *Slovenský vojak*, resp. *Frontové noviny slovenského vojaka*.

Zdroje
------

* BRUNCLÍK, Jozef. *Introvertnosťou ku katarzii: Lyrický svet v tvorbe Jána Motulka.* Nitra : FF UKF v Nitre, 2014, s. 45.
* CHORVÁT, Peter. Vojenská služba Štefana Žáryho v slovenskej armáde. In Vojenská história. ISSN 1338-7154, 2013, roč. 17, č. 4, s. 139 – 144.
* ŠTEFANSKÝ, Václav. Slovenskí vojaci v Taliansku 1943 – 1945. Bratislava: Vydavateľská a informačná agentúra MO SR, 2000. 116 s. ISBN 80-88842-32-8.
Pyridín je heterocyklická zlúčenina. Heteroatómom je v tomto prípade atóm dusíka.
**Heteroatóm** (z gréckeho *ἕτερος*, *héteros*, iný, a atóm) je v akýkoľvek atóm, ktorý nie je uhlíkový alebo vodíkový (C alebo H).

Organická chémia
----------------

V organickej chémii sa ako heteroatómy bežne označujú neuhlíkové atómy, ktoré nahrádzajú uhlíkové atómy v uhlíkovom reťazci. Medzi typické heteroatómy patrí dusík (N), kyslík (O), síra (S), fosfor (P), chlór (Cl), bróm (Br) a jód (I), patria sem ale i kovy ako lítium (Li) a horčík (Mg).

Heteroatómy sa bežne vyskytujú ako súčasť cyklov cyklických zlúčenín, ktoré sa potom označujú ako heterocyklické zlúčeniny. Mnohé heterocyklické zlúčeniny sú prírodného pôvodu.

Bielkoviny
----------

Pojem heteroatóm môže mať i mierne iné významy podľa konkrétnych kontextov. Pri popise štruktúry bielkovín sa používa formát z Protein Data Bank (PDB), kde označenie HETATM (heteroatóm) označuje atómy, ktoré patria malým nebielkovinovým molekulám, napríklad kofaktorom.

Zeolity
-------

V prípade zeolitov popisuje pojem heteroatóm čiastočnú izomorfnú substitúciu bežnej kostry (kremík, hliník, fosfor) inými prvkami, napríklad berýliom, vanádom a chrómom. Tieto zámeny zvyčajne prebiehajú kvôli úprave vlastností materiálu (napríklad Lewisovej kyslosti) na optimalizáciu materiálov pre rôzne aplikácie (napríklad katalýzu).

Referencie
----------

1. ↑  HOUSECROFT, Catherine E.; CONSTABLE, Edwin C.. *Chemistry - An introduction to organic, inorganic and physical chemistry*. 3rd. vyd. [s.l.] : Prentice Hall, 2006. ISBN 978-0131275676. S. 945.
2. ↑  SENDA, Y.. Role of the heteroatom on stereoselectivity in the complex metal hydride reduction of six-membered cyclic ketones. *Chirality*, 2002, s. 110–120. DOI: 10.1002/chir.10051. PMID 11835553.
3. ↑   *Oxidation of Organic Compounds: Volume I. Liquid-Phase, Base-Catalyzed and Heteroatom Oxidations, Radical Initiation and Interactions, Inhibition*. Zväzok 75. WASHINGTON, D.C. : AMERICAN CHEMICAL SOCIETY, 1968-01-01. (Advances in Chemistry.) DOI: 10.1021/ba-1968-0075. Dostupné online. ISBN 978-0-8412-0076-0. DOI:10.1021/ba-1968-0075.ch013 (po anglicky)
4. ↑  heterocyklické zlúčeniny. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 290.
5. ↑   *Atomic Coordinate Entry Format Version 3.2* [online]. wwPDB, October 2008. Dostupné online. Archivované 2011-08-14 z originálu.
6. ↑  XU; PANG; YU. *Chemistry of Zeolites and Related Porous Materials: Synthesis and Structure*. [s.l.] : [s.n.], 2007. ISBN 978-0470822333. S. 373.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Heteroatom na anglickej Wikipédii.*
**Hans Kotzsch** (\* 24. apríl 1901, Loschwitz (dnes časť Drážďaň), Nemecko – † 25. júl 1950, Drážďany) bol nemecký entomológ a obchodník s hmyzom, ktorý sa zaoberal hlavne motýľmi (Lepidoptera).

Biografia
---------

Narodil sa 24. apríla roku 1901 v Dresden-Loschwitz. Už od detstva sa zaoberal zbieraním, preparovaním a štúdiom hmyzu - predovšetkým motýľov. Od roku 1925 sa Hans Kotzsch stáva majiteľom entomologickej „Firmy Herm. Wernicke" v Drážďanoch, lebo Herman Wernicke (1851 - 1925) bol jeho starý otec. Pre túto firmu zbieral hmyz na mnohých miestach sveta: Rybatschi-Halbinsel (1933), Arménia (1934), Hindúkuš (1936), Irán a Afganistan (1939) Turecko a Čína. Mnoho jedincov z týchto zberov je uložených v Múzeu Alexandra Koeniga v Bonne a v Museum für Naturkunde v Berlíne.

V roku 1948, dva roky po smrti Otta Bang-Haasa odkúpil Hans Kotzsch jeho zbierku hmyzu (hlavne motýľov), ktorá patrila firme Staudinger & Bang-Haas. Počas svojho života Hans Kotzsch popísal veľa nových poddruhov, hlavne z exotických motýľov - predovšetkým z južnej Ameriky, podobne ako to robila väčšina obchodníkov s hmyzom. Bohužiaľ väčšina z týchto opisov sú dnes už iba neplatnými mladšími subjektívnymi synonymami. Jeho taxonomické práce z palaearktickej zoogeografickej oblasti majú už väčší význam a odbornú hodnotu i platnosť.

Hans Kotzsch zomrel pomerne mladý - ako 49-ročný, na krvácanie do mozgu (cievnu príhodu mozgovú) dňa 25. júla roku 1950 v Drážďanoch.

Bibliografia
------------

* Kotzsch, H.: 1929, Neue Falter aus dem Richthofengebirge. *Entomologische Zeitschrift* 43(16): p. 204 - 206, fig. 1 - 10.
* Kotzsch, H.: 1936, Ein Sommer unter den Kurden. *Ent. Rundsch*. 53: p. 313 - 317.
* Kotzsch, H.: 1939, Neue Weibform von Baronia brevicornis Salv. *Entomologische Zeitschrift*  53(46): p. 360.
* Kotzsch, H.: 1936, Falternenbreiten aus meiner Hindukusch-Expedition. *Entomologische Rundschau*. Bd. 54.5. p. 50 – 52.

Referencie
----------

* Frickinger, H. W.: 1950, Zum Tode von Hans Kotzsch. *Anz. Schädlingsk*.
* Hesselbart, G.; Oorschot, H. van & Wagener, S.: 1995, *Die Tagfalter der Türkei unter Berücksichtigung der angrenzenden Länder*. Bocholt, Selbstverlag S. Wagener 1 - 3, 1 - 754; 758 - 1354; 1 - 847, 141 Taf. (z. T. farbig); 342 Karten 1179 - 1199.
* Holik, O.: 1950, Hans Kotzsch. *Ent. Z.*, 60: p. 97 - 99.
* Pfaff, G. & Wrede, O. H.: 1934, [Kotzsch, H.] Festschrift, 50jähriges Bestehen I. E. V. 8, Portr. DEI.
* Ryszka, H.: 1950, Hans Kotzsch *Ent. Nachrichtenblatt Österr. Schweiz. Ent*. 2 p. 79 - 8.

Autoritné údaje: * GND: 140657177
* VIAF: 107662478
Žeriav firmy Liebherr
Liebherr T282
**Hans Liebherr** (\* 1. apríl 1915, Kaufbeuren – † 7. október 1993, Bulle Švajčiarsko) bol nemecký murársky majster, vynálezca a zakladateľ koncernu Liebherr.

Keď sa Hans Liebherr po vojne v roku 1945 vrátil domov, prevzal stavebnú firmu svojich rodičov v meste Kirchdorf an der Iller v Bádensko-Württembersku a začal naplňovať svoje predstavy o uľahčení ťažkej práce na stavbách. Do roku 1945 boli stavebné žeriavy veľmi podobné žeriavom v prístavoch a lodiach, preto sa dali použiť len na veľkých stavbách. Na menších stavbách sa až do 50. rokov žeriavy nepoužívali. 

V roku 1949 založil Hans Liebherr v Kirchdorfe svoju vlastnú firmu. V spolupráci so zámočníkmi a kováčmi skonštruoval v roku 1949 prvý mobilný vežový otočný žeriav na svete. Žeriav sa dal ľahko zložiť a znovu zmontovať. Tento vynález si dal patentovať v Deutsches Patent- und Markenamt (nemecký úrad pre patenty a ochranné známky). Onedlho začal žeriavy vyrábať a z jeho stavebnej firmy sa stala firma, ktorá vyrábala stavebné stroje. Neskôr z tejto novej firmy vznikla skupina Liebherr.

Skupina Liebherr-International AG sídli vo švajčiarskom meste Bulle v kantóne Fribourg, jej majiteľmi sú výlučne členovia rodiny Liebherr. Rodinný podnik vedie už druhá generácia, súrodenci Isolde a Willi Liebherrovci. 

Skupina Liebherr ako popredný svetový výrobca stavebnej techniky v súčasnosti zamestnáva po celom svete (25 tovární v 11 krajinách) okolo 24 000 ľudí a v roku 2005 bol jej zisk okolo 5,3 miliardy eur.

Ocenenia
--------

Hans Liebherr v roku 1964 obdržal čestný doktorát Technickej univerzity v Aachene, v roku 1974 sa stal čestným členom senátu Univerzity v Karlsruhe. O rok neskôr obdržal čestné občianstvo mesta Biberach an der Riß a v roku 1986 získal najvyššie nemecké vyznamenanie Spolkový záslužný kríž (*Bundesverdienstkreuz*).

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky firmy Liebherr
* Oficiálne zastúpenie skupiny Liebherr v Česku

Autoritné údaje: * GND: 1012387917
* ISNI: 0000 0001 2064 3095
* VIAF: 171639391
Jeden bytový dom z komplexu
**Hansaviertel** je lokácia v Berlíne, ktorá sa nachádza v oblasti parku Tiergarten a rieky Spree.

Bytové domy
-----------

V lokácií sa nachádza komplex bytových domov. Tento projekt vznikol ako spolupráca štyroch významných architektov moderny 20. storočia. Alvar Aalto, Le Corbusier, Ludwig Mies van der Rohe a Walter Gropius ho vytvorili v rámci medzinárodnej výstavy *Interbau* v rokoch 1955-1957. Zámerom bolo areál zrevitalizovať na obytnú funkciu, pretože bol počas 2. svetovej vojny zničený. 

Komplex poskytuje bývanie vo variabilných riešeniach v pokojnom prostredí zelene. Ide síce o osempodlažný objekt no svojim zasadením do prostredia a urbanistického kontextu spoločne so zaujímavým hmotovým riešením pôsobí prívetivo. Nosným motívom pôdorysných riešení jednotlivých bytov je hlavný otvorený a voľný priestor, akési pátio, okolo ktorého sú umiestnené izby. 
Koncept bytového domu sa tu teda akoby spája s privátnym bývaním v zeleni a v kontakte s okolím. Centrálny priestor prechádza až do kontaktu s exteriérom v podobe veľkorysého balkónu, ktorý v zoskupeniach po štyri vytvára zaujímavé hmotové riešenie fasády. 

Panoráma

Externé odkazy
--------------

* Flats at Hansaviertel *www.greatbuildings.com* (po anglicky)
**Vpísaná kružnica** mnohouholníka je kružnica, kde všetky strany rovinného útvaru sa dotýkajú kružnice.

* nachádza sa vo vnútri mnohouholníka
* dotýka sa všetkých strán mnohouholníka

Mnohouholníku, do ktorého možno vpísať kružnicu, sa hovorí dotyčnicový, pretože jeho strany sú dotyčnicami vpísanej kružnice.

Vpísaná kružnica trojuholníka
-----------------------------

Vpísaná kružnica a jej konštrukcia
Vpísaná kružnica trojuholníka má stred v priesečníku osí vrcholových uhlov trojuholníka a leží vo vnútri kružnice deviatich bodov. Pre každý trojuholník je možné zostrojiť vpísanú kružnicu. Vzorec pre výpočet polomeru tejto kružnice je

{\displaystyle r={\frac {2S}{o}}}

kde {\displaystyle S} je obsah a {\displaystyle o} je obvod trojuholníka.

### Gergonnov bod

Spojnice dotykových bodov vpísanej kružnice s protiľahlými vrcholmi trojuholníka sa pretínajú v jednom bode, ktorý sa nazýva Gergonnov bod, po francúzskom matematikovi Josephovi Gergonneovi. Gergonnov bod vždy leží vo vnútri trojuholníka.

**Popis obrázku:**

Gergonnov bod
* ΔABC
* a, b, c – strany
* o a, o b, o c – osi uhlov
* V – priesečník osí uhlov (stred vpísanej kružnice)
* k – vpísaná kružnica
* K a, K b, K c – dotykové body kružnice
* k a, k b, k c – spojnica dotykových bodov s protiľahlými vrcholmi
* **G – Gergonnov bod**

Literatúra
----------

* ŠVRČEK, Jaroslav; VANŽURA, Jiří. *Geometrie trojúhelníka*. Praha : Nakladatelství technické literatury, 1988.

Pozri aj
--------

* Opísaná kružnica


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portál |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kružnice vepsaná na českej Wikipédii.*
V geometrii je **teserakt** 4-rozmerná analógia kocky. Medzi hyperkockou a kockou je vzťah ako medzi kockou a štvorcom. Viac odborne by mohla byť hyperkocka definovaná ako pravidelný konvexný 4-uholník s ôsmimi kockovými nadstenami. Predpokladá sa, že slovo teserakt vymyslel Charles Howard Hinton.

Všeobecne každá kocka s dimenziou vyššou ako tri je nazývaná hyperkocka. Tento článok sa zaoberá 4-rozmernou hyperkockou.

Geometria
---------

Štandardný teserakt je v Euklidovskom priestore daný ako konvexný plášť bodov (±1, ±1, ±1, ±1).

### Objem a obsah teseraktu

Nasledovné vzorce udávajú, aký je objem teseraktu a jeho k-rozmerné povrchy, čo je vždy obsah k-rozmernej steny krát počet týchto stien v závislosti na hrane a.

{\displaystyle V\_{4D}=a^{4}\,}

{\displaystyle S\_{3D}=8\ a^{3}\,}

{\displaystyle S\_{2D}=24\ a^{2}\,}

{\displaystyle S\_{1D}=32\ a\,}

Polomer vpísanej gule je

{\displaystyle \rho ={\frac {a}{2}}\,}

a polomer gule opísanej je

{\displaystyle r=a\,}

Hyperkocka vo výpočtovej technike
---------------------------------

Vo výpočtovej technike hyperkocka definuje zvláštny druh paralelného počítača, ktorého procesory (PEs) alebo spracúvajúce elementy sú prepojené rovnako ako vrcholy hyperkocky. Toto zapojenie umožňuje veľmi rýchlu komunikáciu. Úlohy písané pre hypotetický počítač s n navzájom spojenými procesormi je možné v tejto architektúre počítať maximálne v čase log2(n) krát dlhším. Väčšinu reálnych úloh je možné dokonca počítať rovnako rýchlo ako na počítači s kompletne prepojenými procesormi.

*N*-rozmerný hyperkockový počítač má 2*n* PEs,
každý je prepojený s *n* ďalšími PEs.

Pretože pre každý rozmer hyperkocky treba jeden komunikačný port na každom procesore, bolo by potrebné mať procesory s veľkou rezervou portov na konštrukciu počítačov s rôznym počtom procesorov. Zapojenie je možné upraviť tak, že v každom vrchole sú procesory iba s tromi portami. Tie sú usporiadané do kruhu. Dva porty slúžia na komunikáciu po kruhu v rámci vrcholu kocky, jeden na komunikáciu s iným vrcholom.

Externé odkazy
--------------

* HyperSolids je open source program pre Apple Macintosh *(Mac OS X a vyšší)*.
* Hypercube 98 Program pre Windows zobrazujúci animovanú hyperkocku vytvorený Rudy Ruckerom.
**The Pretenders** je americko-anglická rocková skupina, ktorá bola založená v meste Hereford v Anglicku v marci 1978. Pôvodná zostava skupiny sa skladá zo zakladateľky a hlavnej textárky Chrissie Hynde (spev, rytmická gitara), Jamesa Honeyman-Scotta (sólová gitara, sprievodný spev, klávesy), Peteho Farndona (basová gitara, sprievodný spev) a Martina Chambersa (bicie, sprievodný spev, perkusie). Po smrti Honeyman-Scotta a Farndona spojenej s užívaním drog, podstúpila skupina množstvo personálnych obmien, pričom Hynde ostala jedinou pôvodnou členkou. Chambers sa však vrátil do skupiny po niekoľkých rokoch prestávky.

Medzi najväčšie hity skupiny patria skladby „Don’t Get Me Wrong" alebo „I’ll Stand by You".

Diskografia
-----------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Diskografia skupiny The Pretenders*
* *Pretenders* (1980)
* *Pretenders II* (1981)
* *Learning to Crawl* (1984)
* *Get Close* (1986)
* *Packed!* (1990)
* *Last of the Independents* (1994)
* *The Isle of View* (1995)
* *Viva el Amor* (1999)
* *Loose Screw* (2002)
* *Break Up the Concrete* (2008)

Zostava
-------

### Časová os

Referencie
----------

1. ↑  STRONG, Martin C.. *The Great Rock Discography*. Edinburgh : [s.n.], 2000. (5th.) ISBN 1-84195-017-3. S. 767–769.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Pretenders na anglickej Wikipédii.*