recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Betlehem na námestí v Prievidzi
Mohelnický drevený betlehem
**Betlehem** (iné názvy: **jasle, betlehemské jasle**; trochu expresívne **jasličky, betlehemské jasličky**) je umelecké, často priestorové, vyobrazenie znázorňujúce Svätú rodinu pri narodení Ježiša. Práve narodený Ježiško leží v chlieve (príp. v jaskynke) na sene v jasliach (t. j. kŕmidle pre dobytok) a Panna Mária a svätý Jozef ho opatrujú. Pastieri a orientálni Traja králi prinášajú dary a scéna býva doplnená zvieratami (vôl, oslík, ovce, ťavy a iné) a anjelom.

Betlehemy boli a sú vytvárané z najrôznejších materiálov: z dreva, keramiky, papiera, perníku, ale i piesku, snehu či ľadu. Na pútnických a iných rušných miestach a námestiach sa uchytila tradícia živých betlehemov, ktorých postavy i zvieratá sú autentické. Špecifikum predstavujú hrané scénky v betlehemoch. Jasle ako kŕmidlo a stojan na seno v chlieve, predstavujú ústredný výjav ľudových betlehemov.

Dejiny
------

Pre vznik tradície jasiel má význam udalosť z roku 1223, kedy pozval taliansky šľachtic Giovanni di Velita Františka z Assisi, aby strávil Vianoce na jeho panstve. Budúci svätec si vraj želal vidieť, ako práve narodený Ježiško leží v núdzovom príbytku v chlieve na sene v jasličkách a rozhodol sa, že tento výjav zobrazí. Vybral si preň jaskynku na vrchole skalnatého kopca pri dedinke Greccio, ktorú upravil ako kaplnku a usporiadal v nej výjav narodenia Pána. Sem pozval v noci 24. decembra dedinčanov zo širokého okolia. O polnoci sa rozozneli zvony a kopec sa rozžiaril mnohými svetlami z pochodní prichádzajúcich ľudí. V jaskynke boli jasle, oslík a teliatko, pri ktorých slúžil kňaz omšu a František čítal úryvky z Lukášovho evanjelia, ktoré jediné podrobnejšie opisuje Kristove narodenie. Podľa tradície bola táto udalosť prvým „betlehemom" a zároveň sa tu po prvýkrát slúžila polnočná omša.

Ľudové betlehemy
----------------

Do ľudového prostredia sa betlehemy dostali s reformami Jozefa II. na konci 18. storočia, ktorý nariadil zrušenie niektorých cirkevných objektov. Umelci, do tej doby pracujúci v chrámoch tak prišli o prácu a začali vyrábať betlehemy.

Pozri aj
--------

* Slovenský betlehem

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Betlehem (ozdoba)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jesličky na českej Wikipédii.*
**SOR BN 10,5** je model českého mestského, čiastočne nízkopodlažného autobusu s dĺžkou približne 10,5 m. Jeho produkcia začala v spoločnosti SOR Libchavy okolo roku 2004.

Konštrukcia
-----------

Autobus BN 10,5 je dvojnápravový „low entry" autobus, ktorý je určený predovšetkým na mestskú a prímestskú prevádzku. V pravej bočnici vozidla sa nachádzajú troje výklopné dvere. Priestor medzi prednými a strednými dverami je nízkopodlažný (na výške 360 mm nad vozovkou). Zadná časť vozu sa nachádza vo výške 800 mm nad vozovkou. Hnacia náprava je zadná (španielskej značky DANA), predná náprava je lichobežníkovej konštrukcie s nezávisle zavesenými kolesami a je vlastnej výroby. Motor a mechanická prevodovka sa nachádza v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria, ktorá je zvarená z oceľových uzavretých profilov, je zvonka oplechovaná, interiér vozidla je obložený plastovými doskami.

Výroba a prevádzka
------------------

Autobusy SOR BN 10,5 nahradili vo výrobe vysokopodlažné autobusy SOR B 10,5. Vozidlá BN 10,5 sú tak využívané pre menej vyťažené mestské linky alebo prímestské linky. Na Slovensku sú prevádzkované spoločnosťami SAD Prievidza (10 ks), Arriva Trnava (1 ks) v meste Hlohovec, Arriva Nové Zámky (2 ks) v meste Levice, Arriva Michalovce (2 ks) v meste Trebišov a spoločnosťou Dopravný podnik Bratislava (38 ks), Dopravný podnik mesta Prešov (9 ks). 

V Bratislave premávajú len občas. V minulosti premávali väčšinou na linkách ,  a .

Externé odkazy
--------------

* Informácie na stránke výrobcu
* Zoznam vozidiel prevádzkovaných v Prievidzi

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **SOR BN 10,5**

| * z
* d
* u
Autobusy výrobcu SOR Libchavy |
| --- |
| Mestské autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad B | 
* SOR B 7,5
* SOR B 9,5
* SOR B 10,5

 |
| Rad BN | 
* SOR BN 8,5
* SOR BN 9,5
* SOR BN 10,5
* SOR BN 12

 |
| Rad NB | 
* SOR NB 12 City
* SOR NB 18 City

 |
| Rad NS | 
* SOR NS 12
* SOR NS 18

 |

 |  |
| Prímestské autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad C | 
* SOR C 7,5
* SOR C 9,5
* SOR C 10,5
* SOR C 12

 |
| Rad CN | 
* SOR CN 8,5
* SOR CN 9,5
* SOR CN 10,5
* SOR CN 12
* SOR CN 13,5

 |
| Rad ICN | 
* SOR ICN 12

 |
| Rad NC | 
* SOR NC 18

 |

 |
| Turistické autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad LC | 
* SOR LC 7,5
* SOR LC 9,5
* SOR LC 10,5
* SOR LC 12

 |
| Rad LH | 
* SOR LH 9,5
* SOR LH 10,5
* SOR LH 12

 |

 |
| Elektrobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad EBN | 
* SOR EBN 8
* SOR EBN 9,5
* SOR EBN 10,5
* SOR EBN 11

 |
| Rad NS | 
* SOR NS 12 Electric

 |

 |
Súradnice: 48°26′04″S 18°51′06″V﻿ / ﻿48,43454°S 18,851573°V﻿ / 48.43454; 18.851573
**Bakoniho rybník** (-normovaný názov; iné názvy: **Pakomiho rybník**, **Bakomi**, **Bakomí**) je vodná nádrž, tajch v obci Štiavnické Bane. 

Začal sa stavať v roku 1736, dokončený bol v roku 1737. Projekt navrhol J. T. Brinn, ktorý bol žiakom a spolupracovníkom Samuela Mikovíniho. V čase ukončenia diela sa sa spomína pomenovanie St. Pachomii – tajch na území Krechsengrundu. Dôvodom postavenia tajchu Bakomi bolo to, že barón Ján Nepomuk Mitrovský, komisár dvorskej komory pre banské mestá, pokladal za nevyhnutné lepšie zachytiť zbytočne odtekajúce povrchové vody (po naplnení tajchu Veľká Vindšachta) zo zberných jarkov z Krížnej, Sitna a Dekýša, ako i vodu z Dolného Krechsengrundu. Vyjadril presvedčenie, že po jeho postavení budú „oberbíberštôlnianske stangenkunsty" (čerpacie zariadenia), ako aj 13 stupových kolies so 78 tĺkmi každoročne pracovať o tri až štyri týždne dlhšie ako dovtedy.

Po zameraní stavby geodetom Samuelom Mikovínim sa práce na stavbe tajchu Bakomi začali v júli roku 1736. V archívnom materiáli z roku 1737 sa už hovorí konkrétne o končiacich prácach na tajchu Bakomi. Pritom sa konštatuje, že tajch je hotový, zostáva zrovnať len niekoľko výstupkov a priviesť zberný jarok, pričom predpokladané náklady 21 600 florénov sa už vyčerpali.

V rokoch 1789 – 1791 bola vykonaná najväčšia rekonštrukcia tajchu, ktorej súčasťou bola výmena dreveného potrubia za železné, oprava výstupného systému a zabudovanie regulačného rozdeľovacieho zariadenia v odtokovej hrádzovej chodbe.

V r. 2005 bol tajch vypustený a začali sa práce na jeho generálnej oprave. Celkový objem vodnej nádrže je 160 000 m³, výška hrádze 15,60 m, šírka koruny hrádze 12,20 až 13,30 m, dĺžka hrádze 113,80 m, kóta koruny hrádze 714 m n. m.

Zdroje
------

1. 1 2   *Štandardizácia geografického názvoslovia - Názvy vôd - rybníky* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2019-06-19]. Dostupné online.
2. ↑   *Aktuality* [online]. stiavnickebane.sk, [cit. 2019-06-19]. Dostupné online.
3. ↑
**Sótades** alebo **Sótadés** (starogr. *Σωτάδης* – *Sótades*, iný prepis: *Sótadés*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v behu na dlhú trať v 4. stor. pred Kr.

Sótades z Kréty bol v Olympii na 99. hrách v roku 384 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na dlhú trať (dolichos). Na nasledujúcich olympijských hrách súťažil za Efez a svoje víťazstvo obhájil. Dolichos zaviedli na 15. hrách v roku 720 pred Kr.. Dĺžka tohto behu bola v rôznych časoch rôzna, ale nikdy nemala menej ako sedem stadií (stadion mal v Olympii dĺžku 192,27 metra, 600 stôp) a viac ako dvadsaťštyri stadií. (1356 a 4615 metrov).

Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí opisoval cestu po Grécku, navštívil v Olympii i posvätný háj *Altis*, kde okrem slávneho Diovho chrámu stáli aj sochy olympijských víťazov. Mnoho informácii o olympionikoch mu poskytli hlavne nápisy na podstavcoch ich sôch. Pausanias o Sótadovi uvádza: „*Sótades bol pre svoje víťazstvo v dolichu vyhlásený víťazom počas deväťdesiatej deviatej olympiády ako Kréťan, ako aj skutočne bol; pri nasledujúcej vzal peniaze od efézskej obce a priradil sa k nim. Za tento čin ho Kréťania potrestali vyhnanstvom."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 468.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,18,6.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Sósigenes** (iné názvy: **Sósigenés, Sosigenes**; starogr. Σωσιγένης – *Sósigenes*, iný prepis: *Sósigenés*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 72 pred Kr.

Sósigenes z neznámej maloázijskej obce bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. Beh dorastencov na vzdialenosť jedného stadia zaviedli na 37. olympijských hrách v roku 632 pred Kr. a prvým víťazom, ktorý si z tejto disciplíny odniesol víťazný veniec bol Polyneikes z Élidy.

Olympijské víťazstvo Sósigena z Malej Ázie zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Federálny dištrikt** je označenie vyššej územno-správnej jednotky v niektorých federatívnych štátoch. Tieto celky nie sú považované za rovnoprávne celky týchto federácií ani ich nie je možné s nimi porovnávať, ale ide o samostatné entity pod priamou správou federálnej vlády, ktorá tu obyčajne sídli. Takto sa zabraňuje spolkovým štátom, aby ktorýkoľvek z nich získal nepatričný vplyv na federálne záležitosti.

Príklady federálnych dištriktov
-------------------------------

* Brazília  brazílske hlavné mesto Brazília ako *Distrito Federal do Brasil*
* Argentina  argentínske hlavné mesto Buenos Aires, ktoré nespadá pod žiadnu z argentínskych provincií
* Venezuela  venezuelské hlavné mesto Caracas
* Kolumbia  kolumbijské hlavné mesto Bogota
* Mexiko  mexické hlavné mesto Ciudad de México
* Dominikánska republika  dominikánske hlavné mesto Santo Domingo
* USA  hlavné mesto Spojených štátov Washington, D.C.
* Bosna a Hercegovina  región dištrikt Brčko spravujú spoločne obidve republiky štátu Bosna a Hercegovina
**Cesta III/3849** je cesta III. triedy v okrese Humenné od križovatky s cestou II/567 až po koniec dediny Vyšná Jablonka. Jej celková dĺžka je 3,569 km.

Začiatok cesty
--------------

Cesta 3849 vzniká oddelením od cesty II. triedy 567, južne od obce Nižná Jablonka.

Trasa cesty
-----------

Cesta pokračuje pri plynovode SPP a vstupuje do CHKO Východné Karpaty. Trasa cesty ďalej vedie v obci popri domoch, miestnom obecnom úrade a pomníku z 2. svetovej vojny. V intraviláne obce sa na ceste 3849 nachádza mnoho odbočiek a aj paralelná ulica vľavo za potokom Rieka, ktorá sa nazýva *Druhá Strana*.

Koniec cesty
------------

Cesta 3849 končí na konci obce Vyšná Jablonka pri starých kasárňach z 2. svetovej vojny. Ďalej už len pokračuje 1 km starej rozbitej cesty a potom pokračuje už novo vyasfaltovaná cesta do obce Osadné. Vlastnia ju Štátne Lesy SR. Ďalej sa dá dostať do Poľska, Osadného alebo Svetlíc poľnými cestami.

Všeobecné informácie
--------------------

Cesta 3849 bola v druhej polovici obce Vyšná Jablonka v októbri 2016 nanovo vyasfaltovaná a opravená. Južná časť cesty je momentálne v dobrom stave, v apríli 2019 boli pridané asfaltové záplaty dier. Stredové pruhy sú potiahnuté od križovatky s cestou 567 po obecný úrad v obci. Na ceste sa nachádzajú aj 3 zastávky SAD Humenné. Cestou prechádza mnoho bicyklov a turistov smerom na vrch Huta alebo Vysoký Grúň.

Zdroje
------

* Zoznam ciest v okrese Humenné
* Základná mapa ZBGIS
***Cesta späť*** (nem. Der Weg zurück) je román nemeckého prozaika Ericha Maria Remarqua z roku 1931. Témou románu je mýtus frontového kamarátstva prenesený do civilného života. *Cesta späť* je voľným, umelecky menej vydareným pokračovaním románu Na západe nič nové.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Príbeh skupinky vojakov, pochádzajúcich z jedného mesta, ktorý sa po skončení 1. svetovej vojny vracajú späť do svojich domovov. Sú plní optimizmu a dúfajú, že všetko bude tak, ako si predstavujú. Cestou z bojiska stretávajú amerických vojakov a vidia, že vojna bola dopredu rozhodnutá, pretože Američania majú dokonalé vybavenie, dostatok jedla a oni nemajú čo jesť a ich šaty sa na nich doslova rozpadajú.

Po návrate domov im celá vojna pripadá zbytočná a vojakom sa vybavujú staré príjemné spomienky na zážitky, ktoré tu prežili. V ich domovoch ich čaká veľké prekvapenie. Zisťujú, že sa veľmi zmenili, nemôžu si kdekoľvek vziať to čo chcú, ako to robili vo vojne. Tiež sa nedokážu správať ako ostatní, pretože vojna ich tak silno poznamenala, že na ňu nemôžu zabudnúť. Nezáleží, či niekto v afekte niekoho zabije, či sa niekto zblázni alebo spácha samovraždu, všetky tieto činy sú kruté a zbytočné.

V povojnovom Nemecku sa rozširujú podvody a čierne obchody. Vo vojne si boli všetci vojaci rovní a vďaka tomu si perfektne rozumeli a domnievali sa, že ich priateľstvo je skalopevné. Po nej sa ale začína dbať na sociálne postavenie, čo vedie k nenávisti, nepriateľstvu a častým sporom. Najkrutejšie je sklamanie niektorých vojakov, ktorí sa celú vojnu tešili domov, ale po ich návrate zisťujú, že ich manželky ich opustili. Veľa vojakov sa uchyľuje na dedinu, kde zastávajú rôzne obyčajné práce, z dôvodu predovšetkým kvôli vojne nedokončenom vzdelaní. Poslednou ranou je samovražda bývalých priateľov z vojny, ktorí psychicky nezvládnu váhu celej doby a spáchajú samovraždu.

Kniha je zamyslením nad vojnou a budúcnosťou, či sa bojovalo za dobrú vec či len z rozmarov generálov.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. 1 2  REMARQUE Erich Maria. In: JURÍČEK, Ján, ed. et al. *Encyklopédia spisovateľov sveta*. 3. preprac. a dopln. vyd. Bratislava : Obzor, 1987. 648 s. (Encyklopédie Vydavateľstva Obzor.) S. 459.
**Cesta III. triedy číslo 2356** (*III/2356*, staré číslo *III/072001*) je cesta III. triedy na Slovensku. Spája horno-liptovskú obec Kráľova Lehota s obcou Liptovská Teplička a Šuňava. Jej dĺžka je 22,3 km. Takmer celá cesta je v správe Slovenskej republiky, až na začiatočnú časť. ktorú spravuje obec Kráľova Lehota. Cesta vedie údolím rieky Čierny Váh cez územie Nízkych Tatier.

Význam
------

Cesta spája obec Kráľova Lehota s prečerpávacou vodnou elektrárňou Čierny Váh, osadou Svarín a miestnymi lesníckymi osadami a horárňami. Cesta je vo veľkom využívaná lesníkmi a cyklistami, pretože ňou vedie niekoľko cyklotrás. Okrem toho cesta výrazne skracuje trasu motoristom do najvýchodnejšej liptovskej dediny a nadväzujúcich spišských obcí.

Priebeh
-------

Cesta začína križovatkou s cestou I. triedy I/72 v katastri obce Kráľova Lehota. Pokračuje smerom popri železnici a rieke Váh, až po sútok Bieleho a Čierneho Váhu, kde odbočuje a spolu s pozostatkami starej lesnej železnice pokračuje súbežne s tokom rieky Čierny Váh až do osady Svarín. Odtiaľ ďalej pokračuje popri vodnej nádrži Čierny Váh až k lesníckej osade na konci nádrže. Tu sa k nej pripája sčasti asfaltová lesnícka cesta z doliny riečky Ipoltica, ktorá vedie až do horehronskej obce Heľpa. Cesta ďalej pokračuje lesnatým údolím Čierneho Váhu, okolo starej železničnej stanice Bnekovo a horárne Brezová. Cesta končí na križovatke s cestou III/3061, ktorá smeruje z podtatranskej obce Štrba smerom do Liptovskej Tepličky.
**Cesta III. triedy číslo 3400** (*III/3400*, staré číslo *III/050184*) je cesta III. triedy na Slovensku. Spája cestu I. triedy č. 16 v košickej mestskej časti Šaca s obcou Buzica, kde končí v hraničnom priechode do Maďarska.

V okrese Košice II cestu spravuje Magistrát mesta Košice, od začiatku hranice okresu Košice-okolie už cestu spravuje Košický samosprávny kraj.

Priebeh
-------

Cesta je dlhá 16,058 km. Cesta začína na križovatke s cestou I. triedy č. 16 pri supermarkete Lidl. Ďalej pokračuje smerom na juh až ku vstupnej bráne U. S. Steel Košice číslo 1. Následne pokračuje pozdĺž oceliarní až do obce Veľká Ida. V jej centre sa do cesty napája cesta III. triedy č. 3315, smerujúca do obce Perín-Chym. Cesta ďalej pokračuje ponad rieku Ida a smeruje do obce Komárovce. Následne sa cesta dostáva do katastrálneho územia obce Buzica, kde sa do nej napája cesta III. triedy č. 3310, smerujúca do obce Mokrance. V obci Buzica sa do cesty napája cesta III. triedy č. 3302 smerujúca na východ aj západ. Cesta končí za obcou Buzica na hranici z Maďarskom, kde pokračuje ako cesta *2624*.

Referencie
----------

1. ↑  Slovenská správa ciest. *CK v Bratislave a Košiciach* [online]. Bratislava: cdb.sk, 2011-04-16, rev. 2020-12-09, [cit. 2021-02-12]. Dostupné online.
2. ↑  RESTEI, Peter. *Spolupráca KSK a Mesta Košice* [online]. Košice: web.vucke.sk, 2019-06-03, rev. 2019-06-05, [cit. 2021-02-12]. Dostupné online.
3. ↑  Slovenská správa ciest. *Miestopisný priebeh cestných komunikácií* [online]. Bratislava: cdb.sk, 2020-01-01, [cit. 2021-02-12]. Dostupné online.
4. ↑  Slovenská správa ciest. *Cestná sieť Slovenskej republiky – Košický kraj* [online]. Bratislava: cdb.sk, 2020-01-01, [cit. 2021-02-12]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portálPortál cesty |
Kamenný most v Krásne nad Kysucou a Dunajove
**Kamenný most v Krásne nad Kysucou a v Dunajove** je most, s výstavbou ktorého sa podľa historických zdrojov z mesta Krásna nad Kysucou s veľkou pravdepodobnosťou začalo v roku 1831 a dokončený bol pravdepodobne v roku 1835.

Na hranici Dunajova a Krásna nad Kysucou, na starej ceste od Žiliny sa nachádza jeden z najstarších a veľkosťou pravdepodobne najväčší funkčný celokamenný most. Podľa archívnych podkladov most začali stavať v roku 1831 a bol dokončený v roku 1835 ako stoličný most. Nachádza presne na pomedzí Dunajova a Krásna nad Kysucou (mylne býva uvádzaný len ako krásňanský, i keď z katastrálnych máp je zrejmé, že sa delí medzi obe obce) v smere od Kysuckého Nového Mesta. Tiahne sa približne 10 m ponad malé údolie Drozdovského potoka, ktorý preklenuje klenbou svetlosti 5,8 m a výšky viac ako 9,4 m. Popri výške je nezanedbateľná aj jeho dĺžka - 50 m, čím zrejme prekonáva dĺžky všeobecne známych celo-kamenných mostov v Gelnici a Poltári, a tak je pravdepodobne aj najdlhším na Slovensku. Na moste nechýbajú ani klasické kamenné otvory slúžiace k odvodneniu mostovky, ktorá je medzi parapetmi široká 7,35 m. V roku 2011 pri prechádzaní Krásnom si všimol študent stavebnej fakulty Slovenskej technickej univerzity v Bratislave Peter Paulík, aké významné mosty sa v Krásne nachádzajú a spropagoval ich prostredníctvom médií. V roku 2012 bol most označený z oboch strán, umiestnená informačná tabuľa a vybudovaný prístupový chodník až na dno rokliny

Zdroj
-----

*
**Fedor Hodža** (\* 14. november 1912, Budapešť, Maďarsko – † 17. september 1968, New York, New York USA) bol slovenský právnik a politik, pred druhou svetovou vojnou člen Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (agrárnej strany), po druhej svetovej vojne funkcionár Demokratickej strany, po roku 1948 príslušník česko-slovenského demokratického exilu. Bol synom Milana Hodžu.

Absolvoval Právnickú fakultu Karlovej univerzity v Prahe.  

Do novembra 1938 pracoval na Ministerstve zahraničných vecí ČSR. Pred zánikom česko-slovenského štátu odišiel s otcom a rodinou do exilu do Francúzska, kde bol otcovi nápomocný pri zakladaní málo úspešnej politicko-odbojovej platformy „parížskej" Slovenskej národnej rady. Po vojnovej porážke Francúzska Nemeckom odišiel do Spojeného kráľovstva, kde pracoval ako pracovník česko-slovenskej exilovej londýnskej vlády. Od augusta 1944 bol členom londýnskej Štátnej rady. Po obnovení ČSR a obnovení Dočasného národného zhromaždenia bol jeho poslancom. 

Po februárovom komunistickom prevrate v roku 1948 bol v politickom exile a pôsobil ako funkcionár Rady slobodného Česko-Slovenska v USA.

V exile v USA a Kanade organizoval Demokratickú stranu a volne spolupracoval s politikmi bývalej Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (agrárnej strany). 

Rovnako ako jeho otec Milan Hodža bol stúpencom stredoeurópskeho federatívneho usporiadania a obdivovateľom medzivojnovej ČSR.

Referencie
----------

1. ↑   *Fedor Hodža* [online]. Poslanecká snemovňa Parlamentu Českej republiky, [cit. 2011-12-21]. Dostupné online.
2. 1 2   *Malý slovenský biografický slovník: A-Ž. Generálny heslár SBS*. Martin : Matica slovenská, 1982. 743 s. [Cit. 2015-01-25]. Dostupné online. S. 218.
3. ↑  DVOŘÁKOVÁ, Zora. *Politikové na útěku: osudy změněné 25. únorem 1948* [online]. [Cit. 2015-01-25]. Dostupné online.
4. 1 2  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 148.
5. ↑   *kol. aut.: Politické strany, 1938-2004*. [s.l.] : [s.n.], 2005. ISBN 80-7239-179-8. S. 1319, 1346, 1348.

Externé odkazy
--------------

* Fedor Hodža v Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století
* Fedor Hodža v parlamentu

Autoritné údaje: * NK ČR: jo2006324785
* SNK: 166645
* VIAF: 84178776
**Jana Bourbonská** (fr. *Jeanne de Bourbon*, \* 3. február 1338, Vincennes, Francúzsko – † 6. február 1378, Paríž) bola francúzska kráľovná.

Život
-----

Jana sa narodila ako druhé dieťa bourbonského vojvodského páru Petra I. a Izabely z Valois. Podľa súčasníkov to bola krásna žena, ale často chorá. Z otcovej strany tu bola dedičná záťaž duševnej choroby, ktorá sa u nej minimálne raz prejavila.

V roku 1349 bol zasnúbená s francúzskym princom Karolom v súvislosti s jeho prevzatím viennského grófstva. Pôvodný dauphin Humbert II. Viennský dauphinát predal francúzskej korune. Polovica Janinho vena (100 000 zlatých) bola použitá na zaplatenie.

8. apríla 1350 sa Jana a Karol zosobášili v Tain-l’Hermitage. V harmonickom manželstva porodila deväť detí, ale len dve z nich sa dožili dospelosti. Syn Karol VI. bol piaty potomok a prvý, ktorý prežil kritickú dobu detstva. Práve on po matke v plnej miere podedil rodovú duševnú chorobu.

Kráľovná Jana zomrela krátko po skončení návštevy cisára Karola IV. (vdovca po jej tete Blanke z Valois), dva dni po pôrode dcéry Kataríny. Je pochovaná po manželovom boku v bazilike Saint-Denis.

Deti
----

* Jeanne (\* november 1357 – † 21. október 1360)
* Jean (\* asi 1359 – † asi pred 1364)
* Bonne (\* asi 1360 – † 7. november 1360)
* Jean, (\* 7. jún 1366 – † 21. december 1366)
* Karol VI. (\* 3. december 1368 – † 21. október 1422) ∞ Izabela Bavorská
* Marie (\* 27. február 1370 – † jún 1377)
* Ľudovít (\* 13. marec 1372 – † 23. november 1407), vojvoda orleánsky ∞ 1389 Valentina Visconti (\* 1368 – † 1408)
* Isabelle (\* 24. júl 1373 – † 13. február 1378)
* Catherine (\* 4. február 1378 – † október 1388) ∞ 1386 Ján II. z Berry, gróf z Montpensier (\* 1363 – † 1401)

Referencie
----------

1. ↑  EHLERS, Joachim; MÜLLER, Heribert; SCHNEIDMÜLLER, Bernd, a kol. *Francouzští králové v období středověku : od Oda ke Karlu VIII. (888-1498)*. Praha : Argo, 2003. 420 s. ISBN 80-7203-465-0. S. 267.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jana Bourbonská (1338)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johana Bourbonská (1338-1378) na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 3963 0780
* LCCN: nb2003009403
* VIAF: 78289275
* WorldCat: lccn-nb2003009403
**Jana Borguľová** (\* 19. jún 1951, Martin) je slovenská publicistka a múzejníčka.

Životopis
---------

Študovala na SVŠ v Banskej Bystrici (1966 – 1969), absolvovala štúdium na PF v Banskej Bystrici, odbor slovenský jazyk a anglický jazyk (1969 – 1973), 1981 PaedDr. Pracovne navštívila Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Belgicko. Pôsobila na PF v Banskej Bystrici ako odborná asistentka (1973 – 1982), v Literárnom a hudobnom múzeu ako riaditeľka a samostatná odborná pracovníčka (od roku 1982). Vo volebnom období 1998 – 2002 vykonávala funkciu zástupkyne primátora Mestského úradu Banská Bystrica. Je členkou Slovenskej literárnovednej spoločnosti pri SAV v Bratislave (od roku 1975); Matice slovenskej v Martine (1990); tajomníčkou odbočky Spolku slovenských spisovateľov v Banskej Bystrici (od roku 1993) a členkou Správnej rady Komunitnej nadácie Zdravé mesto Banská Bystrica. Publikuje štúdie v odbore muzeológie a literatúry, je autorkou scenárov výstav, expozícií a zostavovateľka literárnych zborníkov.

Dielo
-----

* *Spoločenské vedy 3.* – Banská Bystrica, 1984
* *Samo Chalupka.* – Banská Bystrica, 1983
* *Ján Chalupka, Slovenský Európan od Hrona.* – Banská Bystrica, 1991
* *V ťažisku trojuholníka.* – Banská Bystrica, 1992
* *Litera 2.* – Banská Bystrica, 1994
* *Nepokojné duše.* – Banská Bystrica, 1994
* *Stredoslovenské vydavateľstvo v Banskej Bystrici 1960 – 1971.* – Banská Bystric, 1996
* *Chalupkovo Brezno v pamäti.* – Bratislava, 1997
* *Som tvoje jablko.* – Banská Bystrica, 1999
* *Linka dôvery.* – Banská Bystrica, 2000

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5566 3574
* LCCN: n86112999
* NK ČR: mzk2004228240
* SNK: 148008
* VIAF: 45788144
* WorldCat: lccn-n86112999
**Reinhold Max Blümich** (**Bluemich**) (\* 3. november 1886, Lipsko, Nemecko – † 23. február 1942, Falkenberg) bol nemecký šachový majster a redaktor.

Kariéra
-------

Na začiatku svojej šachovej kariéry hral na turnaji v Lipsku, kde v roku 1909 delil 4 – 6. miesto, v roku 1910 8. miesto, v roku 1911, 3. miesto, v roku 1912, 3. miesto a v roku 1913, 5. miesto.

Po prvej svetovej vojne zvíťazil alebo zdieľal 1. miesto v nasledujúcich mestách spolu s rokom kedy sa turnaj hral: Mittwerda 1922, Frankfurt 1923, Lipsko 1923, Magdeburg 1924, Chemnitz 1925, Lipsko 1928, Bautzen 1929 a Lipsko 1930. Získal tiež 11. miesto v Breslau v roku 1925 (24. kongres DSB, vyhral Efim Bogoljubow), 9. miesto v Drážďanoch v roku 1926 (vyhral Aron Nimzowitsch), delil 10. – 11. miesto vo Viedni v roku 1926 (vyhrali Karl Gilg a Heinrich Wagner), 10. miesto v Duisburgu v roku 1929 (26. kongres DSB, vyhral Carl Ahues), ďalej skončil tretí v Zwickau v roku 1930 (vyhral Karl Helling), delil 4 – 6. miesto v meste Bad Liebenwerda v roku 1934 (vyhral Salo Flohr), na 14 – 15. skončil na turnaji v Bad Aachen v roku 1935 (3. nemecké šachové majstrovstvá, vyhral Kurt Richter) a na 7. mieste v turnaji v meste Bad Elster v roku 1937 (vyhrali Ludwig Rellstab a Bogoljubow).

Reinhold Max Bluemich zastupoval Nemecko v zápasoch proti Holandsku v Berlíne v roku 1922 a v Rakúsku vo Viedni v roku 1926. Hral za Nemecko aj na 2. šachovej olympiáde v Haagu v roku 1928 s výsledkom +5–4 = 4.

Počas druhej svetovej vojny delil 5. – 8. miesto na turnaji v Krakove / Krynici / Varšave v roku 1940 (1. šachový turnaj verejnej správy, vyhral Bogoljubow a Anton Kohler), získal 7. miesto v Bad Elster v roku 1941 (vyhral Klaus Junge) a delil 7. – 9. miesto v Krakove / Varšave 1941 (zvíťazili Alexander Alekhine a Paul Felix Schmidt).

V rokoch 1925 – 1942 bol redaktorom prvého nemeckého šachového časopisu *Deutsche Schachzeitung*. Bol autorom neslávne známeho vydania *Kleine Lehrbuch des Schachspiels* z roku 1941, ktoré napísali Jean Dufresne a Jacques Mieses a ktorý oportunisticky zmenil, vynechal a upravil odkazy na šachové osobnosti so židovským pôvodom.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Max Blümich na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 126646287
* ISNI: 0000 0003 7799 2821
* NK ČR: mzk2010570083
* VIAF: 255996717
**Manuel Antônio Álvares de Azevedo** (12. september 1831, São Paulo – 25. apríl 1852, Rio de Janeiro) bol brazílsky básnik, poviedkar a dramatik, jeden z najvýznamnejších predstaviteľov druhej generácie brazílskeho romantizmu.

Život a dielo
-------------

Veľa čítal a už v 10 rokoch rozprával po francúzsky, po anglicky a po latinsky. Žil rušným životom a je známy ako "*brazílsky Byron*".

Študoval právo na Právnickej fakulte v São Paulo, kde napísal väčšinu svojho diela, ale len niekoľko mesiacov po ukončení štvrtého ročníka zomrel vo veku 21 rokov na tuberkulózu. Až o dva roky neskôr bola publikovaná jeho romantická tvorba rozdelená na *Ariel* (dobro) a *Caliban* (zlo).

Jeho básne vyšli posmrtne v zbierke *Lira dos Vinte Anos* (1853, Lýra dvadsaťročného), ktorá zožala veľký úspech. Okrem toho mu vyšla zbierka poviedok *A Noite na Taverna* (1855, Noc v krčme) a dráma *Macário* (1855). Až v roku 1942 vyšlo jeho kompletné dielo.

Bibliografia
------------

### Poézia

* *Lira dos Vinte Anos* 1853
* *Poesias Diversas a Poemas do Frade* (spolu s *Lira dos Vinte Anos*) 1873

### Poviedky

* *A noite na Taverna* 1855
* *O livro de Fra-Gondicário* 1942

### Divadlo

* *Macário* 1855
* *Conde Lopo* 1866

### Slovenský

* ALVESS, Cilaine. *O belo e o disforme*. São Paulo: EDUSP, 2000.
* BELÚZIO, Rafael Fava. *Uma lira de duas cordas*. Belo Horizonte: Scriptum, 2015.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Álvares de Azevedo**

Autoritné údaje: * BnF: 119698114
* GND: 124040632
* ISNI: 0000 0001 1028 8034
* LCCN: n50058176
* NK ČR: kup19990000003401
* VIAF: 68937811
* WorldCat: lccn-n50058176
| BTR-70 |
| --- |
| BTR-70BTR-70 |
| **Základná charakteristika** |
| Posádka | 11 (veliteľ, vodič, 9 členov výsadkového družstva) |
| Dĺžka | 7,535 m |
| Šírka | 2,8 m |
| Výška | 2,32 m |
| Hmotnosť | 11 500 kg |
| **Pancierovanie a výzbroj** |
| Pancierovanie | 9 mm predná časť, 7 mm boky |
| Hlavná zbraň | 14,5 mm KPVT guľomet |
| Sekundárne zbrane | 7,62 mm PKT guľomet |
| **Pohon a pohyb** |
| Pohon | 2x zážihový vodou chladený 6-válec ZMZ-4905 88,2 kW (120 ks) (x2) |
| Odpruženie | 8 x 8 |
| Max. rýchlosť | 80 km/h, 9 km/h pri plavbe |
| Pomer výkon/hmotnosť | 20 ks/ton |
| Dojazd | 600 km |
| Priechodnosť |  |

**BTR-70** (z ruskej skratky BTR pre bronetransporter - obrnený transportér) je osemkolesový obrnený transportér vyvinutý v bývalom Sovietskom zväze. Pri jeho vývoji boli využité skúsenosti s jeho predchodcom BTR-60PB. BTR-70 bol prvýkrát predvedený v roku 1980 v Moskve na vojenskej prehliadke. Rovnako ako jeho predchodca aj toto vozidlo je určené na prepravu mechanizovaných jednotiek a ich priamu podporu.

Vybavenie
---------

BTR 70 má rovnakú vežičku ako BTR-60 a BRDM-2. Výzbroj tvorí jeden spriahnutý 7,62 mm guľomet PKT a jeden 14,5 mm guľomet KPVT. Zvýšená ochrana prednej nápravy je dosiahnutá znížením predku korby. Oproti jeho predchodcovi je u BTR-70 použitý silnejší motor o výkone 89 kW. Na každej strane korby je navyše pridaný jeden otvor na vedenie streľby, tiež je u vozidla zlepšený výhľad na prepravovanú posádku. Vozidlo je vybavené prístrojmi na nočné videnie, zvýšeným pancierovaním bokov a stropu. Napriek tomu najväčšou slabinou BTR-70 je práve jeho pancierovanie. Ako jeho predchodca je plne obojživelné.

Sovietske skúsenosti s nasadením BTR-70 počas vojny v Afganistane viedli k výrobe vylepšenej verzie BTR-80.

Verzie
------

* **BTR 70 KM (KŠM)** je veliteľská verzia
* **BTR 70 Ch** je verzia na chemický a radiačný prieskum
* **BTR 70 BREM** je vyslobodzovacia verzia
* **BTR 70 MS** je spojovacia verzia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **BTR-70**
**No Doubt** je rocková kapela z Anaheimu v Kalifornii v Spojených štátoch, založená v roku 1986. Ska-rockový zvuk ich prvého albumu bol neúspešný, pretože v tej dobe bolo populárne hnutie grunge. Diamantový album kapely nazvaný *Tragic Kingdom* pomohol v 90-tych rokoch oživiť štýl ska, a „Don´t Speak", tretí singel z tohto albumu stanovil rekord, keď strávil 16 týždňov na prvom mieste hitparády *Billboard* Hot 100 Airplay. Neskôr bol porazený piesňou "Iris" od Goo Goo Dolls. Ďalším známym singlom z albumu bol „Just a Girl", ktorého rýchlejšie tempo spojené so zvukmi new wave dostalo nakoniec na 3. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart.

O štyri roky neskôr vydala skupina svoj ďalší album, *Return of Saturn*, ale napriek pozitívnym očakávaniam bol album považovaný za komerčný prepadák. O pätnásť mesiacov neskôr sa skupina objavila s albumom *Rock Steady*, ktorý bol spojením reggae a tanečnej hudby. Album bol pôvodne nahrávaný na Jamajke a doznalo sa spolupráce s jamajským umelcami Bountym Killerom, Sly and Robbie a Lady Saw. Album zahŕňal dva single, ktoré vyhrali Grammy – „Hey Baby" a „Underneath It All".

V roku 2003 vydali No Doubt kompiláciu *The Singles 1992-2003* a box set Boom Box, oba obsahovali coververziu songu „It’s My Life" zo synthpopovej skupiny Talk Talk. O rok neskôr sa vydala frontmanka Gwen Stefani na sólovú dráhu a pracovala pritom s niekoľkými ľuďmi, vrátane priateľov z kapely Tonyho Kanala a Neptuneho Pharrell, zatiaľ čo gitarista Tom Dumont začal svoj vedľajší projekt Invicible Overlord. Počas svojej kariéry vyhrala kapela dve ceny Grammy a predala dodnes po celom svete 27 miliónov platní.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **No Doubt**

Externé odkazy
--------------

* No Doubt – webstránka skupiny
* Kanál na You Tube

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku No Doubt na českej Wikipédii.*
Generálporučík v.v. Ing. **Leopold Bilčík** (\* 17. február 1949, Sládkovičovo – † 12. júl 2010, Abrahám) bol slovenský generál a bývalý riaditeľ sekcie Ministerstva obrany Slovenskej republiky.

Život
-----

Roku 1967 ukončil Vojenskú školu Jana Žižku z Trocnova v Moravskej Třebovej. Vojenskú akadémiu Antonína Zápotockého v Brne ukončil v roku 1972 a sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručík. Následne do roku 1985 vykonával vojenské technické funkcie na úrovni prápor, pluk a divízia. V období od roku 1985 až do roku 1990 bol náčelníkom štábu výzbroje a technického zabezpečenia Veliteľstva Východného vojenského okruhu Trenčíne a v roku 1990 absolvoval trojsemestrálne postgraduálne interné štúdium na Vojenskej akadémii v Brne. V rokoch 1991 až 1993 vykonával funkciu zástupca veliteľa pre výzbroj na veliteľstve Východného vojenského okruhu v Trenčíne. Od roku 1993 bol riaditeľom sekcie logistiky Ministerstva obrany Slovenskej republiky. Roku 1994 dosiahol prvú generálsku hodnosť.

Ovládal ruský jazyk. Bol ženatý, otec troch detí. Zomrel 12. júla 2010.

Miesta vojenského pôsobenia
---------------------------

Bratislava, Moravská Třebová, Trenčín, Brno

Zdroj
-----

* Armádna ročenka 1995
* parte

Autoritné údaje: * SNK: 150623
* VIAF: 9364156565739123500003
**Pomorančina** je súhrnné označenie pre vymreté západoslovanské nárečia, ktorými hovorili Slovania na pobreží Baltského mora západne od dolnej Visly a východne od Trave v dnešnom Meklenbursku-Predpomoransku v Nemecku a Západnom Pomoransku v Poľsku v 6. - cca. 18 stor. (väčšina pomoransky hovoriacich prešla na nemčinu už na začiatku novoveku). Na západe pomorančina hraničila s polabčinou, na východe s kašubčinou a severnou slovinčinou. 

Menšina autorov zaraďuje najmä kašubčinu, ale aj severnú slovinčinu, pod pomorančinu. Keďže kašubčina nie je vymretý jazyk, možno v takomto chápaní aj pomorančinu chápať ako živý jazyk či živé nárečie. Ojedinele sa možno stretnúť aj s rozšírením pojmu pomorančina na všetky slovanské (aj typicky poľské) nárečia Pomoranska.


| * z
* d
* u
Slovanské jazyky |
| --- |
| Prajazyk | 
* praslovančina †

 |
| Západoslovanské jazyky | 

|  |  |
| --- | --- |
| Česko-slovenské | 
* čeština
* slovenčina
* knaančina †

 |
| Lužickosrbské | 
* hornolužická srbčina
* dolnolužická srbčina

 |
| Lechické | 
* poľština
* polabčina †
* pomorančina
* kašubčina
* sliezština
* severná slovinčina †

 |

 |
| Južnoslovanské jazyky | 

|  |  |
| --- | --- |
| Západné | 
* čiernohorčina
* chorvátčina
* srbčina
* bosniačtina
* slovinčina
* prekmurčina

 |
| Východné | 
* macedónčina
* bulharčina
* staroslovienčina †
* cirkevná slovančina

 |

 |
| Východoslovanské jazyky | 
* stará bieloruština †
* bieloruština
* ukrajinčina
* rusínčina
* stará ruština †
* ruština
* staronovgorodský dialekt †

 |
| Pidžiny | 
* russenorsk

 |
| Umelé slovanské jazyky | 

|  |  |
| --- | --- |
| Medzinárodné | 
* medzislovančina
* slovio

 |
| Severoslovanské | 
* lydnevi
* našština
* skuodčina
* vozgičtina

 |

 |
**Piper Perabová** (angl. Piper Lisa Perabo; \* 31. október 1976, Dallas, Texas, USA) je americká herečka, ktorá je známa svojou rolou Annie Walker, v televíznom seriály *Agentka bez minulosti* (2010 – 2014).

Detstvo a mladosť
-----------------

Perabová sa narodila v meste Dallas, v štáte Texas ale vyrastala v Toms River, v New Jersey. Jej matka je fyzioterapeutka a otec je lektor poézie. Perabová dostala meno po herečke Piper Laurie a má dvoch mladších bratov.

Jej priezvisko sa vyslovuje portugalsky ale má nórsky, anglický, nemecký a írsky pôvod. Strednú školu vyštudovala v roku 1994 a v roku 1998 získala bakalársky titul v divadle Honors Tutorial College na Ohio University.

Kariéra
-------

Perabová sa po skončení školy presťahovala do New Yorku. Dodatočne študovala herectvo a hrala v rôznych divadelných hrách. V roku 1999 bola obsadená do prvého filmu *Bieli chlapci*. O rok neskôr, bola obsadená do filmu *Divoké kočky*, ktorý aj napriek zmiešaným recenziám sa stal veľmi úspešným a Perabovej zaistil cenu MTV za najlepší hudobný moment.

V roku 2002 stvárnila Francúzsku Genevieve, v komédii *Udri ju, je to Francúzska!*. O rok neskôr bola obsadená do komédie *Dvanásť do tucta*, kde si zahrala po boku Bonnie Hunt a Stevea Martina. Film sa dočkal aj druhého pokračovania v roku 2005, v ktorom si Perabová zahrala tiež.

V roku 2006 si zahrala vo filme *Dokonalý trik* a o rok neskôr bola obsadená k hereckému obsadeniu ako Diane Keaton, Mandy Moore v romantickej komédii *Vydáš sa a basta!*. Po boku Paula Walkera si zahrala v dráme *Rozsudok smrti* z roku 2008. V rovnakom roku si zahrala opatrovateľku čivavy Chloe v komédii *Čivava z Beverly Hills*.

Perabová bola obsadená do hlavnej úlohy v televíznom seriály *Agentka bez minulosti*, kde za svoj herecký výkon získala nomináciu na Zlatý glóbus. Seriál mal päť sérii a natáčal sa v rokoch 2010 až 2014. V roku 2015 si zahrala hlavnú úlohu v dobrodružnom filme *Grizzly*.

V roku 2020 stvárnila rolu Lindy Craftovej v mysterióznom seriály *Penny Dreadful: mesto anjelov*. V rovnakom roku si zahrala aj v komédii *Spontaneous*.

Súkromný život
--------------

V roku 2013 sa Perabová zasnúbila s režisérom Stephenom Kayom, s ktorým sa spoznala počas natáčania televízneho seriálu *Agentka bez minulosti*. V roku 2014 sa zosobášili. Nemajú žiadne spoločné deti ale Perabová je nevlastnou matkou Kayovej dcéry z predchádzajúceho vzťahu.

Jej dobrou kamarátkou je herečka Lena Headey. Perabová hovorí plynule po francúzsky a obhajuje práva LGBT a politické vedenie žien. Bola dvakrát zatknutá za účasť na protestoch. Prvý krát v roku 2018 a druhý krát v roku 2019, keď sa zúčastnila protestu, ktorý iniciovala Jane Fonda, proti zmene klímy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Piper Perabová**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Perabo Piper na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 142149372
* GND: 1012413896
* ISNI: 0000 0001 2059 6006
* LCCN: no00094494
* NK ČR: xx0062916
* VIAF: 66677039
* WorldCat: lccn-no00094494
**Grigorij Alexejevič Javlinskij** (rus. Григорий Алексеевич Явлинский; \* 10. apríl 1952, Ľvov, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je ruský liberálny ekonóm a politik ukrajinského pôvodu, bývalý predseda liberálneho opozičného politického hnutia Jabloko. Ide o prozápadne orientovaného liberálneho politika.

Život
-----

V roku 1992 vtedajší ruský prezident Boris Jeľcin zvažoval možnosť ponúknuť Grigorijovi funkciu predsedu vlády Ruskej federácie, ale nakoniec sa predsedom vlády stal Jegor Gajdar.

V roku 1996 neúspešne kandidoval na funkciu prezidenta Ruskej federácie, vtedy získal celkovo 7,3% hlasov, čo znamenalo 5,5 mil. voličov, znova potom v roku 2000, kedy dostal 5,8% hlasov, čo je presne 4 351 450 voličov. V roku 2018 kandidoval znovu na post prezidenta a podľa oficiálnych výsledkov získal okolo 1% hlasov.

V rokoch 1993 – 2008 bol predsedom politickej strany Jabloko. Niekoľkokrát vystúpil aj na pražskej konferencii Forum 2000.

Referencie
----------

1. ↑  СИРИН, Л.. *Михаил Полторанин: Ельцину было всё равно, какое государство возглавлять* [online]. Фонтанка.ру, 2011-12-08, [cit. 2013-08-20]. Dostupné online. (po rusky)

Iné proejkty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Grigorij Alexejevič Javlinskij**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Grogorija Javlinského (po rusky)
* Anglická verzia oficiálneho webu (po anglicky)
* (po česky) Grigorij Javlinskij: Ropa a plyn pomáhají propagandě

Autoritné údaje: * GND: 122425154
* Google Scholar: IPGZcuAAAAAJ
* ISNI: 0000 0001 0997 9663
* LCCN: n91076394
* NK ČR: jn20010525302
* VIAF: 91969337
* WorldCat: lccn-n91076394
Súradnice: 48°02′31″S 24°37′32″V﻿ / ﻿48,0419444°S 24,6255556°V﻿ / 48.0419444; 24.6255556

Ruiny observatória, 2003
**Pip Ivan** (ukr. Піп Іван) alebo **Pip Ivan Čornohorskyj** (ukr. Піп Іван Чорногорський), niekedy tiež nazývaný *Čorna Hora* (ukr. Чорна Гора), je vrch nachádzajúci sa v pohorí Čornohora na hranici Zakarpatskej a Ivanofrankivskej oblasti na Ukrajine. So svojou výškou 2 022 m ide o tretiu najvyššiu ukrajinskú horu. V medzivojnovom období (1918 – 1939) viedla cez vrchol poľsko-česko-slovenská hranica. Na vrchole je kamenná stavba. Bola vybudovaná ako meteorologická stanica a patrila Poľsku.

Kamenná stavba
--------------

Astronomické a meteorologické observatórium nechala postaviť poľská vláda v rokoch 1936 – 1938. Svojmu účelu slúžila len rok do začiatku druhej svetovej vojny. V súčasnosti je to chátrajúca stavba s prepadnutými stropmi, napriek tomu sa v nej dá prečkať prípadná nepriazeň počasia.

Stavbe miestni hovoria "Biely slon" (ukr. Білий Слон). Pohľad z diaľky z údolia na zasnežené observatórium totiž pripomína bieleho slona.

Názov vrchu
-----------

Pôvod mena "Pip Ivan" nie je celkom jasný. Jednou možnosťou je, že kamene pod vrcholom pripomínajú kľačiaceho človeka v sutane. Názov tiež mohol vzniknúť zo zvuku vydávaného vetrom, keď naráža do vrcholku vrchu. Vietor si tam vraj "pospevuje" (ukrajinsky "popivuje").

Turistika
---------

Hora je súčasťou hrebeňovej trasy, ktorá spája tri najvyššie hory Ukrajiny, t. j. Hoverla (2 061 m), Brebeneskul (2 037 m) a Pip Ivan. Táto trasa vedie po bývalej poľsko-československej hranici a sú na nej zvyšky červeného turistického značenia.

Vrchol je prístupný tiež od rumunských hraníc (od vrcholu Stih) alebo z hornej časti údolia Bilej Tisy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pip Ivan (Čornohora)**

Externé odkazy
--------------

* Čornohora na Karpaty.net

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pop Ivan na českej Wikipédii.*
**Silas** (starogr. *Σίλας* – *Silas* alebo Σιλουανός  – *Silouanos*) bol jedným z členov prvej kresťanskej komunity v Jeruzaleme, misionárom a pravdepodobne biskupom v Korinte.

Život
-----

Silas pravdepodobne pochádzal z Jeruzalema. Bol podľa tradície medzi vybranými sedemdesiatimi Ježišovými učeníkmi. V Skutkoch apoštoloch (15.-16. kapitola) sa spomína, že ho spoločenstvo zvolilo, aby sprevádzal na cestách Pavla z Tarzu. Išlo o dve Pavlove cesty: prvá viedla do Antiochie, druhá do Galatie spolu s Timotejom. Takisto sprevádzal počas svojich ciest misionárov v Sýrii, Cilícii et Macedónii.

V meste Philippes boli obvinení z agitácie medzi ľuďmi (pravdepodobne po uzdravení posadnutého otroka), zbití palicami a hodení do väzenia. Podľa Biblie prišlo o polnoci, keď sa modlili, silné zemetrasenie. Spadli im reťaze a dvere sa otvorili. Väzenský strážca, ktorí sa domnieval, že väzni ušli, sa chcel zabiť, ale Pavol mu v tom zabránil. Vrhol sa im teda k nohám, zaviedol ich k seba a keď im umyl rany, bol on i všetci v dome pokrstení.

Po udalostiach vo Philippes pokračovali vo svojej ceste do Amfipola, Apolonia et do Solúna, v ktorom obrátili na vieru mnohých ľudí.

Sílas bol údajne následne vysvätený za biskupa Korintu, kde po mnohých zázrakoch zavŕšil svoj život.

Význam mena
-----------

Meno Silas je gréckou obmenou pre latinské meno *Silvanus*, ktoré znamená „z lesa". Hoci sa v Biblii uvádza meno ako rímske, „Silas" by mohlo pochádzať z predrímskeho jazyka v Itálii, ako to naznačuje osoba s „Asilas", etruský veliteľ a bojovník, ktorý hrá dôležitú rolu v epopeji Eneida od Vergília.

Uctievanie
----------

Katolícka cirkev oslavuje svätého Silasa 13. júla; východné cirkvi ho uctievajú 30. júla (spolu s ďalšími Ježišovými učeníkmi: Silvanom,Kassadinom,Twitchom,hardstuck silver4 Mairom Popkom, Luxou Krescensom a Andronikom)

Referencie
----------

1. ↑   *Sílas : Životopisy svätých* [online]. [Cit. 2021-01-25]. Dostupné online.
2. ↑  SKUTKY APOŠTOLOV. *Dokumenty Katolíckej Cirkvi* [online]. dkc.kbs.sk, [cit. 2021-01-25]. Dostupné online.
3. ↑   *Saint Silas | Biography, Missions, & Facts* [online]. Encyclopedia Britannica, [cit. 2021-01-25]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Sílas : Životopisy svätých* [online]. [Cit. 2021-01-25]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Silas (Nouveau Testament) na francúzskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 124087035
* LCCN: n92009070
* NK ČR: mzk2015870170
* VIAF: 11494936
* WorldCat: lccn-n92009070
Súradnice: 42°36′25″S 24°27′40″V﻿ / ﻿42,607°S 24,461°V﻿ / 42.607; 24.461

**Goľam Bogdan** (bulh. Голям Богдан) je s výškou 1 603,4 m n. m. najvyšší vrch pohoria Sredna gora. 

Nachádza sa v strednom Bulharsku v Sofijskej oblasti, asi 6 km juhovýchodne od mesta Koprivšica. Celý masív pokrývajú husté, najmä bukové lesy a z vrcholu sú zaujímavé výhľady najmä severným a južným smerom. V južnej časti vrcholu sa nachádzajú mohutné skalné bralá. Vrch nesie meno rebelského vodcu Bogdana a na jeho území pramenia rieky Pjasčnik, Kriva reka a Luda Jana.

Ochrana prírody
---------------

Rezervácia *Bogdan* bola vyhlásená v roku 1972 za účelom ochrany bukových porastov. Ďalšou chránenou oblasťou je *Donkina gora*, vyhlásená v roku 1979, kde sa vyskytuje ohrozený orol kráľovský (Aquila heliacal).

Cestovný ruch
-------------

Vrch Bogdan je jedna zo 100 národných turistických lokalít v Bulharsku, ktorých zoznam zostavil Bulharský turistický zväz. Vrch je súčasťou iniciatívy *Pokoriteľ 10. najvyšších vrchov pohorí* a výstup naň je možné potvrdiť pečiatkou v ubytovní Vojvodenec, Bogdan a v chate Srednogorec.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Голям Богдан na bulharskej Wikipédii.*