recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Model hermetickej kabíny družice Sputnik 2 s Lajkou.
Replika družice Sputnik 2.
**Lajka** (rus. *Лайка*) bola túlavá sučka kríženca zrejme sibírskeho huskyho a teriéra, ktorá sa ako prvá živá bytosť dostala na obežnú dráhu Zeme. V skutočnosti ju pôvodne nazývali Kudriavka (po rusky *Кудрявка* – *Kučierka*), ale neskôr sa vžilo pomenovanie Lajka, čo je vlastne označenie ruského národného plemena.

V rámci misie Sputnik 2 ju sovietski vedci dňa 3. novembra 1957 vyslali do vesmíru. V tom čase mala asi 2 roky a vážila okolo 6 kg. Keďže v tom čase ešte neboli technické možnosti umožňujúce jej návrat z obežnej dráhy, už pri štarte sa vedelo, že Lajka vo vesmíre uhynie a neskôr zhorí pri záverečnom vstupe družice do atmosféry. Hoci sa plánovalo, že na obežnej dráhe bude udržovaná pri živote aspoň týždeň (po ktorom mala byť usmrtená podaním jedu do potravy), Lajka uhynula predčasne. Kvôli nesprávnej obežnej dráhe a s tým spojenými problémami s termoreguláciou vnútri lode podľahla veľkému stresu a prehriatiu už 5 – 7 hodín od štartu. Ruské úrady priznali túto skutočnosť až v roku 2002. Sputnik 2 spolu s Lajkiným mŕtvym telom zhorel v atmosfére 14. apríla 1958.

Napriek predčasnému uhynutiu dodal Lajkin let množstvo informácií, ktoré potvrdili možnosť prežitia živého organizmu na obežnej dráhe a bol tak prvým krokom, ktorý umožnil neskorší let človeka do vesmíru.

Na jar roku 2013 uviedla English Touring Opera operu *Laika the Spacedog* opisujúcu príbeh Lajky a vedcov v programe Sputnik. Dielo je určené pre deti a rodiny.

Referencie
----------

1. ↑   *Laika the Spacedog* [online]. Londýn: English Touring Opera, [cit. 2012-06-09]. Dostupné online. (po anglicky)

Pozri aj
--------

* Zvieratá vo vesmíre

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lajka**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* MITCHELL, Don P. *Sputnik 2* [online]. 2007, [cit. 2016-12-06]. Dostupné online. (anglicky)
Mons. ThDr. **Štefan Sečka**, PhD. (\* 6. júl 1953, Spišský Štvrtok – † 28. október 2020, Levoča) bol slovenský rímskokatolícký emeritný diecézny biskup Spišskej rímskokatolíckej diecézy.

Životopis
---------

Maturoval v roku 1971 na SVŠ v Spišskej Novej Vsi. Ordinovaný bol 6. júna 1976. Pôsobil ako kaplán v Spišskej Novej Vsi (1978 – 1980) a v Dolnom Kubíne (1980 – 1984). V roku 1984 sa stal správcom farnosti v Liptovských Revúcach a v roku 1990 vicerektorom Kňazského seminára biskupa Jána Vojtaššáka a odborným asistentom na Teologickom inštitúte Cyrilometodskej bohosloveckej fakulty UK v Bratislave. Za pomocného biskupa spišskej diecézy ho vymenoval pápež Ján Pavol II. dňa 28. júna 2002 a zveril mu titulárne sídlo Sita. 

Vysvätený na biskupa bol 27. júla 2002 v Spišskej Kapitule v Spišskom Podhradí. Hlavným konsekrátorom bol vtedajší spišský diecézny biskup Mons. František Tondra. Spolusvätiteľmi boli Mons. Henryk Józef Nowacki, apoštolský nuncius v SR a Mons. Alojz Tkáč, košický arcibiskup metropolita.

Dňa 4. augusta 2011 bol vymenovaný pápežom Benediktom XVI. za nástupcu Mons. Františka Tondru na spišskom biskupskom stolci. Úrad spišského diecézneho biskupa kánonicky prevzal 10. septembra pri svätej omši v Katedrále svätého Martina v Spišskej Kapitule. Jeho biskupským heslom je: „Crux Christi perficiat nos" (Kristov kríž nech nás zdokonalí).

Dňa 24. júna 2020 na Slávnosť Narodenia sv. Jána Krstiteľa v Katedrále sv. Martina v Spišskej Kapitule spolu s apoštolským nunciom na Slovensku Mons. Giacomom Guidom Ottonellom a emeritným spišským pomocným biskupom Mons. Andrejom Imrichom vysvätil nového spišského pomocného biskupa Mons. Jána Kuboša.

Dňa 28. októbra 2020 o tretej ráno zomrel v levočskej nemocnici po dlhodobých zdravotných problémoch so srdcom a krátkej hospitalizácii. Pochovaný bol 3. novembra 2020 v blízkosti Katedrály sv. Martina na Spišskej Kapitule, pohrebné obrady vykonal 
bratislavský arcibiskup-metropolita Mons. Stanislav Zvolenský, vtedajší predseda Konferencie biskupov Slovenska.

Referencie
----------

1. 1 2   *Úmrtie: Zomrel spišský diecézny biskup Mons. Štefan Sečka* [online]. Bratislava: TK KBS, 2020-10-28, [cit. 2020-10-28]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štefan Sečka**

Externé odkazy
--------------

* Rozhovor pre rádio Lumen 16. januára 2019

Autoritné údaje: * SNK: 199212
* VIAF: 721158369756501460000
**Zvislé nosné konštrukcie** sú konštrukcie v smere vertikálnom, ktoré prenášajú zaťaženie ostatných konštrukcií a vlastnú hmotnosť. Plnia nosnú, tepelnú, zvukovú, estetickú a architektonickú funkciu.

Rozdelenie zvislých nosných konštrukcií
---------------------------------------

### Múry

**-** pod pojmom múr označujeme stavebnú konštrukciu vymurovanú z umelých kusových stavív alebo kvádrov /z tehál, tehlových kvádrov, z kameňa, z tvaroviek, z obyčajného betónu/,kde dĺžka a výška sú väčšie ako tretí rozmer – hrúbka.

**-** používame v stenovej konštrukcii na základe pozdĺžneho alebo priečneho systému

### Piliere a stĺpy

**-** pri pilieroch a stĺpoch je výška väčšia ako ostatné 2 rozmery. Stĺpy sú štíhlejšie.

#### Stĺpy

**-** používame pri skeletových konštrukciách, kde stĺpy prenášajú zaťaženie.Obvodové steny tvoria len teploizolačný plášť, celé zaťaženie prenášajú od vodorovných konštrukcií stĺpy.

#### Piliere

**-** celé zaťaženie prenášajú od zvislých vodorovných konštrukcií piliere, ktoré sú masívne a používajú sa pri ťažkých skeletoch v priemyselných stavbách.

Rozdelenie nosných múrov
------------------------

* Podľa konštrukčného systému: stenový, skeletový a kombinovaný.
* Podľa použitého materiálu: železobetónové (monolitické/montované), tehlové, kamenné, kvádrové a zmiešané.
* Podľa pôdorysnej plochy v objekte: obvodový nosný, schodiskový, vnútorný nosný múr.
* Podľa použitej malty: murivo na maltu vápennú/vápennocementovú/cementovú/sadrovú/vápenno-sadrovú.
* Podľa úpravy povrchu: omietané, obkladané, pohľadový betón.
* Podľa technológie: monolitická, montovaná, murovaná.

Väzby tehál
-----------

* behúňová väzba
* vzájomná väzba
* polkrížová väzba
* krížová väzba

Druhy kamenného muriva
----------------------

* kyklopské murivo (v jednom bode sa stretajú tri styčné škáry)
* murivo z lomového kameňa
* riadkové murivo – hrubé, čisté, haklíkové
* kvádrové murivo

Prefabrikáty (montované)
------------------------

Ich výhoda je rýchla montáž, maximálne prenesenie staveniskovej prácnosti do výrobní a skrátenie doby výstavby. Nevýhodou sú vysoké náklady na dopravu a manipuláciu na stavenisku. Rozdeľujeme ich na prefabrikované steny a stĺpy. Montáž sa môže robiť za bezveterného počasia.

Zdroj
-----

* Hájek V. a kol: *Pozemné staviteľstvo I pre 1. roč. SPŠ stavebných* , Alfa, Bratislava, 1989
*
Súradnice: 8°41′13″S 19°56′13″V﻿ / ﻿8,68685°S 19,93698°V﻿ / 8.68685; 19.93698
**Furmanec** je potok v Malohonte, v najsevernejšej časti okresu Rimavská Sobota. Preteká katastrálnym územím mesta Tisovec. Je to pravostranný prítok Rimavy a meria 10,5 km. 

Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Fabova hoľa, na západnom svahu Kučalachu (1 141,3 m n. m.), v oblasti sedla Zbojská (725 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 780 m n. m. Najprv tečie severojužným smerom cez dolinu Furmanec, najprv jej hornou časťou zvanou Čertova dolina, kde zľava priberá Galičku a sprava prítok spod Remetiska (886,2 m n. m.). Ďalej preteká osadou Pod Dielom, sprava priberá prítok spod sedla Diel (822,5 m n. m.) a postupne sa stáča na juhojuhovýchod. Pokračuje cez rekreačnú osadu Bánovo, priberá pravostrannú Bánovú (568,3 m n. m.), ďalej v blízkosti železničnej stanice Tisovec-Bánovo ľavostranný prítok zo severozápadného svahu Magneta (964,3 m n. m.) a následne aj pravostranný prítok spod Kostolného vrchu (1 057,5 m n. m.), stáča sa viac na juhovýchod a vstupuje do Muránskej planiny. 

Priberá ďalší pravostranný prítok spod Javoriny (970,5 m n. m.) a preteká dolnou časťou doliny s viacerými krasovými prejavmi (bralá, skalné útvary, jaskyne). Z pravej strany potom priberá vody krasového potoka Teplica a stáča sa na východ. Priberá ešte pravostranný prítok spod Grúnikov (790,2 m n. m.) a v priestore medzi Hradovou (887,4 m n. m.) a Čremošnou (748,9 m n. m.), v severnej časti intravilánu mesta Tisovec, ústi v nadmorskej výške okolo 415 m n. m. do Rimavy.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Rimavy (od prameňa po Rimavicu) |
| --- |
| 
* Bánovský potok
* Banský potok
* Blatný potok
* Brezovec
* Bystrý potok
* Čechovský potok
* Dolina
* Dolinový potok
* **Furmanec**
* Galička
* Holubenec
* Homoľov potok
* Kačkava
* **Klenovská Rimava**
* Losinec
* Ľadový potok
* Ostriansky potok
* Palinový potok
* Rejkovský potok
* Repné
* **Rimavica**
* Skalička
* Slávča
* Strieborný potok
* Štropľová
* Uhrinovský potok
* Zárubný potok
* Zbojište

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Klenovskej Rimavy
Vodné toky v povodí Rimavice
Vodné toky v povodí Rimavy (2. časť)
 |
**Altermoderna** je pojem, ktorý použil Nicolas Bourriaud ako názov výstavy a rovnomennej eseje "Altermoderna". Pojem vysvetľuje z hľadiska významu predpony alter - čo znamená, iný. „Altermodernizmus možno definovať ako moment, od ktorého pre nás začalo byť nemožné vytvárať niečo, čo dáva zmysel z východzej perspektívy určitej heterochrónie, teda na základe predstavy ľudskej histórie, ktoré pozostáva z plurality
temporalít, predstavy opovrhujúcej nostalgiou po avandgarde a vlastne aj po akejkoľvek inej ére - pozitívna vízia chaosu a spletitosti." (Bourriaud, P. 2011, s. 89). Ďalej spomína pozitívnu skúsenosť z dezorientácie prostredníctvom umeleckej formy, ktorá sleduje všetky línie v čase aj priestore, pričom z umelca tvoriaceho takýmto spôsobom sa stáva kočujúci nomád, ktorý premiestňuje seba aj diela nielen v priestore, ale hlavne v čase (site specific, time specific). Každý umelec sa prejavuje na svojej vlnovej dĺžke a jeho hlavnou činnosťou sa stáva balenie, produkcia, rekoncepcia a distribúcia.

Znaky
-----

Altermodernu charakterizuje kolektívne autorstvo, fragmentalizácia, úplná decentralizácia, alterego-identifikácia, alternatívne formy výstavných priestorov a pod. Altermoderna ponúka skrátka množstvo alternatív, ktoré môžu spôsobovať v umeleckej tvorbe aj percepcii dezorientáciu. Reaguje a nadväzuje na postmodernu.

Pozri aj
--------

* postmodernizmus
* filozofický postmodernizmus

Zoznam literatúry
-----------------

* Bourriaud, P.: *Altermoderna. Sešit pro umění, teorii a příbuzné zóny,* 2011, roč. 5, č. 10, s. 89.
* Janečková, Z.: *ID-IDENTITA (NE) ZNÁMA (time specific in-cognito in-stantná id-entita)*, dizertačná práca, Brno: FaVU VUT, 2012, s. 12.
**Kočínsky potok** je potok na Dolnom Považí, v západnej časti okresu Piešťany. Je to ľavostranný prítok Lančárskeho potoka, má dĺžku 7,7 km a je tokom VI. rádu.

Prameň
------

Pramení v Trnavskej pahorkatine, v časti Podmalokarpatská pahorkatina, v ústí Krivej doliny, západne od kóty 259,6 m v nadmorskej výške približne 235 m n. m. severne od obce Kočín.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie na krátkom úseku na juh, na okraji Kočína sa stáča a pokračuje juhovýchodným smerom. Potom podteká cestu II. triedy č. 502, južne od obce Šterusy tečie popri chmeľnici na ľavom brehu a následne aj popri osade Rakovický háj na opačnom brehu, kde sprava priberá krátky kanál. Na dolnom toku tečie územím Trnavskej tabule a západne od obce Veselé ústi v nadmorskej výške cca 162 m n. m. do Lančárskeho potoka.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Chtelničky** |
| --- |
| *Chtelnička* → *Horný Dudváh* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
Borovský kanál · 
Bukovinský potok · 
**Chtelnička** · 
Kasovský potok · 
Kočínsky potok · 
Lančársky potok · 
Lopašovský potok · 
Ráztocký potok · 
Šteruský potok · 
Veselský kanál · 
Výsadbový kanál
 |
| Vodné plochy | 
Vodná nádrž Chtelnica · 
Vodná nádrž Výtok
 |
**Carlo Ponti** (\* 11. december 1912, Magenta, Taliansko – † 10. január 2007, Ženeva, Švajčiarsko) bol svetovo preslávený taliansky producent. Od roku 1941 produkoval viac ako 140 filmov, medzi nimi aj *Cestu* Federica Felliniho, *Včera, dnes a zajtra* Vittoria De Sicu, *Doktora Živaga* Davida Leana, alebo *Zväčšeninu* Michelangela Antonioniho.

Pri svojej producentskej tvorbe spolupracoval s najvýznamnejšími režisérmi svetovej kinematografie. Produkoval tiež snímku *Hoří, má panenko* režiséra Miloša Formana.

Životopis
---------

Po štúdiách práv na univerzite v Miláne a krátkodobej praxi v advokátskej kancelárii svojho otca (1935 – 1938) odštartoval svoju kariéru filmového producenta v spoločnosti *Artisti Tecnici Associati (ATA)* v Miláne.

Roku 1951 založil spoločne s Dino de Laurentiisom produkčnú spoločnosť *Ponti-De Laurentiis*, ktorá okrem iného so spoločnosťou *Toto a Colori* produkovala prvý taliansky farebný film.

V roku 1950 pri jednej zo súťaži krásy Miss Ríma stretol šestnásťročnú dievčinu Sofia Villani Scicolone. Neskôr pre ňu vymyslel pseudonym Sophia Loren. 17. septembra 1957 uzavreli manželstvo potom, čo sa nechal v Mexiku rozviesť so svojou prvou manželkou Giulianou Fiastri. Rozvod bol však v Taliansku anulovaný a neprijateľný, pretože katolícka cirkev vtedy rozvody neumožňovala, a Ponti bol obvinený z bigamie, čo malo v roku 1962 za následok tiež anulovanie sobáša so Sofiou Loren. On aj Sophia Loren, ako aj jeho prvá manželka sa v dôsledku toho rozhodli prijať francúzske štátne občianstvo. Vo Francúzsku im bol rozvod v roku 1966 umožnený a 9. apríla toho istého roku si sobáš so Sophiou Loren zopakovali.

Mal štyri deti. S prvou manželkou Giulianou Fiastri dcéru Guendalinu, právničku, a syna Alessandra, filmového producenta, so Sophiou Loren synov Carla, bývalého herca a dnes dirigenta kalifornského San Bernardino Symphony Orchestra, a Edoarda, režiséra a scenáristu.

Zomrel v noci na 10. januára 2007 na zápal pľúc. Pochovaný bol vo svojom rodnom meste Magenta v provincii Miláno.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel taliansky filmový producent Carlo Ponti, manžel Sophie Lorenovej. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2007-01-10. Dostupné online [cit. 2020-12-11]. ISSN 1335-4418.

Externé odkazy
--------------

Carlo Ponti v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Carlo Ponti na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14041680x
* GND: 12921518X
* ISNI: 0000 0001 0938 9292
* LCCN: n85201909
* NK ČR: js20070112010
* SNK: 153267
* VIAF: 117455224
* WorldCat: lccn-n85201909
Optická ilúzia. Autorom je Maďar Victor Vasarely
**Op-art** (skrátené z angl. *optical art* - optické umenie) je smer výtvarného umenia, ktorý sa začal rozvíjať koncom 50. a začiatkom 60. rokov 20. storočia.

Autori op-artových diel využívajú poznatky z geometrie, fyziognómie a optiky. Snažia sa pomocou väčšinou čiernobielych geometrických obrazcov, rastrov a vzájomne sa prekrývajúcich lineárnych a plošných útvarov dosiahnuť optický klam pohybu alebo nestability.

Názov bol použitý prvýkrát v roku 1964 na prípravách na výstavu The Responsive Eye (Reagujúce oko) v Múzeu moderného umenia v New Yorku. Názov je vlastne obdobou iného umeleckého smeru Pop art. 

Jedným z hlavných predstaviteľov op-artu je maďarský výtvarník Victor Vasarely, ďalej Bridget Riley, Jesús-Rafael Soto, Youri Messen-Jaschin, Richard Anuszkiewicz, Julian Stanczak a Carlos Cruz-Diez.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Op-art**
**Morča domáce** (iné názvy : **morča peruánske**, staršie **morča peruánske domáce**; ľudovo **morča**, **morské prasiatko**, **morské prasa**; lat. *Cavia porcellus*, *Cavia tschudii* f. *porcellus*; staršie: *Cavia aperea* f. *porcellus*, *Cavia aperea porcellus*, *Cavia porcellus porcellus*, *Cavia cobaya*, *Cavia cutleri*, *Mus porcellus*) je druh hlodavca patriaci do čeľade morčatovité (Caviidae). 

Pochádza z Južnej Ameriky, z oblasti Ánd. V súčasnosti sa chová ako domáce zviera pre okrasu, vo svojej domovine aj ako zdroj potravy, resp. v ľudovom liečiteľstve, ako aj pri niektorých náboženských obradoch. Môže mať mláďatá niekoľko krát do roka. Rodí 1- 6 mláďat.

V minulosti sa predpokladalo, že ide o domestikovanú formu druhu *Cavia aperea* a prípadne aj ďalších druhov, dnes sa uvádza, že ide o domestikovanú formu druhu *Cavia tschudii*.

Dejiny
------

Domestikované morča bolo prvýkrát vedecky popísané v roku 1758 ako *Mus porcellus* (Linné), nezávisle na tomto popise potom v roku 1766 ako *Cavia cobaya* (Pallas).

Morčatá boli pravdepodobne jeden z najdôležitejších potravinových zdrojov už v starom Peru, ešte dlho pred Inkami. Bohužiaľ malá veľkosť ich kostí a tiež spôsob zaobchádzania s odpadom po jedle môžu vysvetľovať, prečo ich kosti nenachádzajú archeológovia pri výskumoch tak často. Preto je tiež pomerne ťažké presne určiť domestikáciu morčaťa ako v priestore, tak v čase. Peruánski archeológovia však tvrdia, že domestikácia morčiat začala tesne po roku 5000 pred Kr. v oblasti Altiplano v južnom Peru a Bolívii. V tejto oblasti tiež stále žije divoká forma morčaťa - *Cavia tschudii*. Výskumy jednoznačne stanovujú, že morča bolo domestikované najneskôr okolo roku 900 pred Kr. (plastiky zobrazujúce morčatá sú známe z oblasti Moche na severnom pobreží Peru).

Po španielskom vstupe do nového sveta si morča čoskoro našlo svoju cestu na európsky kontinent, kde sa okamžite stalo populárne ako domáci maznáčik. Napríklad kráľovná Alžbeta I. vlastnila morča ako domáceho maznáčika, čo mohlo prispieť k jeho popularite.

Pôvodne boli domestikované ako dobytok ako zdroj mäsa a v niektorých častiach sveta sa stále konzumujú, boli tradične chované iba na spotrebu v domácnosti, často ako jediný zdroj bielkoviny, hoci sa tiež využívali ako platidlo pri výmennom obchode.

Základné biologické hodnoty
---------------------------

* Hmotnosť v dospelosti: 800 - 1200 g, ale môže byť až 1500 g (obezita)
* Hmotnosť pri narodení: 50 - 120 g
* Otvorenie očí: pri narodení
* Prijímajú tuhú potravu od 3. - 5. dňa
* Dĺžka života: priemerná 5-6 rokov, rozmedzí 4 až 8 rokov
* Pohlavné dospelosť: samec 8 týždňov, samice 10 týždňov
* Telesná dospelosť: samec 10 - 12 týždňov, samice 12 - 14 týždňov
* Dĺžka pohlavného cyklu: 16 - 23 dní
* Doba ruje: 6 - 15 hodín
* Doba gravidity: 63 - 72 dní
* Počet mláďat: 1 - 6
* Doba dojčenia: 3 - 5 týždňov
* Telesná teplota: 38 - 39 °C

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Morča domáce**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Morča domáce**
**Renesančný humanizmus** je ideové hnutie obdobia renesancie, významná súčasť renesančnej kultúry, ktorého obsahom je skúmanie a šírenie antických jazykov (gréčtiny, latinčiny) a antickej kultúry umožňujúce sprostredkovať nový obraz človeka a sveta, založený na vede a rozume a prelamujúce tak stredoveké scholastické chápanie miesta človeka vo svete.

Humanistické idey sa rozšírili najprv v Taliansku, kde sa prebudil veľký záujem o antické dedičstvo. Význam humanistov treba hľadať najmä v ich bádateľskej práci so starými textami.

Renesančný humanizmus je široké a závažné ideové hnutie vyjadrujúce osobitosť celej epochy; prebieha nielen v oblasti abstraktných ideí, neobmedzuje sa len na boj so stredovekým scholasticizmom, ani na návrat k vzorom starorímskej a starogréckej učenosti, ani na svetonázorovú syntézu antického platonizmu a kresťanstva. Je to ideové hnutie zamerané na riešenie prakticky významných úloh hospodárskeho a občianskeho života, vzdelania a výchovy, rôznych zvyklostí a morálky.

Renesančný humanizmus je určitý štýl myslenia a života. Uskutočnenie ideálov slobodnej a všestranne rozvinutej osobnosti si predstavovali cestou vzdelania a výchovy, opierajúcou sa o tvorivé možnosti praktického obnovenia sveta a vybudovania novej kultúry.

Renesančný humanizmus podľa Legowicza
-------------------------------------

Renesančný humanizmus je reakcia na stredoveký teologický teocentrizmus neuznávajúci ľudské hodnoty v človeku. Je to návrat ku starovekej koncepcii človeka a prírody, človeka spojeného s prírodou a usilujúceho sa prispôsobiť si ju. Z toho vyplýva obnovenie hesla návratu k prírode, k jej skúmaniu. Vychádza sa pritom z poznania starovekej vedy a z toho vyplýva presvedčenie, že človek sa len dôverným zoznámením s klasickou grécko-rímskou kultúrou môže vrátiť k ľudskosti, o ktorú ho obrala scholastika.

Človek získava právo pochybovať i nezávisle myslieť a toto právo mu dovoľuje oslobodzovať sa spod vplyvov kléru a samostatne riešiť svoju ľudskú problematiku. Za východisko sa prijíma nutnosť návratu ku starovekej filozofii, potreba obnoviť pojmy grécko-rímskej filozofie, návrat ku klasickým filozofickým systémom a smerom, na základe ktorých predstavitelia renesancie chcú vytvoriť antischolastickú filozofiu. Preto v dobe renesancie stoja proti sebe dva výrazne a jednoznačne odlišné tábory: scholastika, nevzdávajúca sa svojich práv, i keď jej doktrína je značne oslabená, a filozofické humanistické hnutie, začiatok novovekej filozofie v Európe i vo svete, ktorému bola cudzia strnulosť scholastiky a ktoré zasiahlo celé vtedajšie myslenie.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Cyklokorytnička** je cyklistická trasa, spájajúca Ružomberok s Korytnicou, vybudovaná prevažne na telese zaniknutej úzkorozchodnej železničnej trate.

Cyklokorytnička vznikla ako náučno-relaxačná cyklotrasa údolím Revúckej doliny, oddeľujúcej Veľkú Fatru od Nízkych Tatier. Trasa je svojím charakterom nenáročná a vyhovuje aj rodinám s deťmi (pozor však na miesta, kde cyklotrasa križuje cestu I/59). Prejazd je odporúčaný na horskom bicykli (a na vlastnú zodpovednosť). Na cyklotrase bolo osadených viacero tabúľ s informáciami o histórii pôvodnej železnice a s informáciami o okolitej krajine. Cieľ trasy je v Korytnici, ktorá je známa svojimi minerálnymi prameňmi. Občerstvenie popri trase sa nachádza aj v Liptovskej Osade, na Podsuchej, v Bielom Potoku a v Ružomberku. Trasa meria 23 km s prevýšením 400 m.

História
--------

V roku 1908 bola v Revúckej doline sprevádzkovaná úzkorozchodná miestna železničná trať z Ružomberka, ležiaceho na trase Košicko-bohumínskej železnice do kúpeľnej osady Korytnica. Trať bola v prevádzke do roku 1974, kedy bola zrušená a koľajový zvršok postupne znesený.

Pre cykloturistov bola trasa z Ružomberka po Liptovskú Osadu čiastočne upravená v roku 2001. Od Liptovskej Osady až po Korytnicu bola postupne upravovaná a budovaná od konca roku 2015 a na jar 2016. Otvorená bola v sobotu 11. júna 2016.

Trasa
-----

1. Ružomberok (ul. Šoltésova, smer Banská Bystrica)
2. Biely Potok
3. Jazierce
4. Podsuchá
5. Liptovská Osada
6. Patočiny
7. Korytnica Kúpele

Referencie
----------

1. 1 2   *Cyklokorytnička – úvod* [online]. ruzomberok.sk, [cit. 2016-08-30]. Dostupné online. Archivované 2019-02-22 z originálu.
2. ↑  TASR. Ružomberok: Namiesto úzkokoľajky funguje CykloKorytnička. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2016-06-11. Dostupné online [cit. 2016-08-30]. ISSN 1335-4418.

Externé odkazy
--------------

* Cyklokorytnička na webe mesta Ružomberok Archivované 2019-05-24 na Wayback Machine
* Facebooková stránka

Súradnice: 48°59′24″S 19°16′54″V﻿ / ﻿48,9900°S 19,2818°V﻿ / 48.9900; 19.2818
Súradnice: 47°49′13″S 18°47′51″V﻿ / ﻿47,820178°S 18,79755°V﻿ / 47.820178; 18.79755

**Chľabanský ostrov** (maď. *Helemba-sziget*) je zalesnený ostrov na ostrihomskom úseku Dunaja s rozlohou 20,767 ha.

Poloha
------

Ostrov sa nachádza oproti obci Chľaba, zhruba medzi riečnym kilometrom 1713 a 1711. Tiahne sa v smere východ-západ, jeho dĺžka je asi 1,6 kilometra a šírka sa pohybuje od 100 do 200 metrov. Asi tri kilometre nad ostrovom sa Hron vlieva do Dunaja, ktorý svojimi sedimentmi vybudoval útesové ostrovy. Najväčší z nich je Chľabanský. Vďaka svojim špeciálnym geologickým vlastnostiam nie je väčšina ostrova ponorená ani pri vysokej hladine vody. (Aj keď sa koryto Dunaja okolo mesta v priebehu storočí veľmi zmenilo.)

História
--------

Ostrov je veľmi bohatý na archeologické náleziská. Počas vykopávok sa našli praveké vidiecke domy, stredoveké pamiatky, kostolík z čias Arpádovcov, okolitý cintorín, základy arcibiskupského sídla a stopy po okolitom sade (pravdepodobne broskyne). Prvá zmienka o ostrove pochádza z roku 1234. Kamenný arcibiskupský dom bol jedinou budovou na ostrove, ktorá prežila tatársky vpád. Daňový súpis z roku 1570 ho spomína ako „lúku ostrova Kis Érsek veľkému ostrovu a dedine Helemba". Ostrov navštívili aj uhorský králi, a tak tu v roku 1270 Štefan V. vydal jeden zo svojich výnosov. 5. októbra 1570 tu predstavitelia Habsburskej ríše a Osmanskej ríše pokračovali v mierových rokovaniach, ktoré však zlyhali pre nedostatok vzájomných ústupkov. Po rozpade Rakúsko-Uhorska pripadol Maďarsku, Komárňansko-ostrihomskej župe.

Fauna, flóra
------------

Nachádza sa tu jediná volavčia kolónia na Dunajskej zákrute. Na lokalite vo veľkom hniezdia volavky popolavé a kormorány. V určitých rokoch tu hniezdia sokol sťahovavý a rybárik riečny.

Referencie
----------

1. ↑  Balogh Albin: Esztergom Árpád-kori helyrajzáról in Esztergom Évlapjai 1930, Esztergom, 1930, 34. old.
2. ↑   *Navrátenie ostrova pri obci Chľaba Ostrihomu | Turisticko-informačná stránka Štúrova* [online]. sturovo.com, [cit. 2023-11-01]. Dostupné online. Archivované 2023-11-01 z originálu.
**Ruža šípová** (lat. *Rosa canina*) je ker, ktorý dosahuje výšku 1-3 metre. Hovorí sa mu tiež *psia ruža*, čo údajne súvisí s tým, že ju starí Rimania používali proti besnote. Pod označenie *ruža šípková* patrí vyše 60 variet.

Ruža je takmer v celej Európe. Rastie na slnečných stráňach, medziach, v priekopách a na okrajoch lesov. Vyskytuje sa od nížin až do hôr do výšky 1 200 m n. m. Má rada vápenatú, hlbokú pôdu, jej korene siahajú až meter hlboko.

Opis
----

Šípková ruža má vzpriamené, alebo previsnuté tŕnisté vetvy. Dlhé výhony niekedy šplhajú po blízkych stromoch. Tŕne bývajú hákovito zahnuté. Listy sú tenké, päť- až sedempočetné, s relatívne úzkymi prílistkami a s elipsovitými, tupo končistými, ostro dvojito pílkovitými lístkami. Lístky sú eliptické až vajcovité, zašpicatené, s pílovitým okrajom, 2-4 cm dlhé a 1 až 2,5 cm široké.

Kvitne v máji a v júni. Voňavé kvety bohaté na nektár majú ružovú alebo bielu farbu, merajú asi 5 až 6 cm v priemere a vyrastajú po 1-3 na 0,5 až 2 cm dlhých stopkách. Korunné plátky sú 2 až 2,5 cm dlhé. 

Lesklé červené šípky, ktoré dozrievajú v auguste a septembri, sú 2-3 cm dlhé a ich tvar býva rôzny, od vajcovitého až po guľatý. Semená uložené vo vnútri šípok sú chránené ostrými chĺpkami. Šípky sú odolné proti mrazu.

Ker má hnedú kôru. Na vetvách tohto kríka sa objavujú výrastky, ktoré svojím vzhľadom pripomínajú jablko.

Použitie
--------

Šípky na kríku
Predtým sa v ružovej vode zo šípok umývali ruky. Bežné je dnes využitie v gastronómii. Je známy pokrm staršieho dáta *rosée*, čo bol ochutený kapún plnený okvetnými plátkami šípovej ruže. Do mnohých pokrmov sa používa ako voňavá prísada.

Šípky sú jedlé a bohaté na vitamíny, najmä na vitamín C. Varí sa z nich čaj na posilnenie organizmu a vzhľadom na to, že šípky pôsobia aj mierne močopudne, dá sa použiť aj pri ochoreniach močového ústrojenstva, alebo obličiek. Zo šípok je možné vyrábať tiež sirupy, zaváraniny, kompóty, domáce víno, alebo šípkový likér. Šípkový čaj pôsobí preventívne proti nachladnutiu a infekciám, spevňuje cievne steny a priaznivo pôsobí pri kŕčových žilách. Upokojuje a zlepšuje schopnosť sústredenia a pomáha proti jarnej únave.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  KYBAL, Jan; KAPLICKÁ, Jiřina. *Naše a cizí koření*. Praha : Státní zemědělské nakladatelství, 1988. Kapitola Růže šípková, s. 182.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ruža šípová**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Ruža šípová**

Externé odkazy
--------------

* "Ruža šípová" na prirodakarlovarska.cz Archivované 2016-03-07 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Růže šípková na českej Wikipédii.*
**Neorealizmus** je smer umenia (literatúra, hudba, maliarstvo, film a pod.) a filozofie na začiatku 20. storočia nadväzujúci na východiská realizmu. Zdôrazňuje nevyhnutnosť budovania základných poznatkov špeciálnych vied.

Neorealizmus vznikol v Taliansku koncom 2. svetovej vojny. Najviac sa uplatnil vo filme, ale aj v iných odvetviach umenia, hlavne v literatúre. Neorealistickí autori podávajú realitu surovo a neokrášlene, dej sa často odohráva v chudobných štvrtiach miest alebo na dedinách. Mnohé neorealistické diela sa tiež kriticky vyjadrovali voči fašistickému režimu v Taliansku. Neorealisti používajú bežný hovorový jazyk, dialekty a slang. Vyvinul sa *introspektívny román* (intro = dovnútra, spectare = hľadieť), v ktorom hrdina formuje okolitú skutočnosť. Vyjadruje to vo svojich myšlienkach, citoch a analyzuje svoje vnútro.

Predstavitelia
--------------

**Film**

* Alessandro Blasetti
* Giuseppe de Santis
* Vittorio de Sica
* Luchino Visconti
* Roberto Rossellini
* Michelangelo Antonioni
* Federico Fellini

**Literatúra**

* Alberto Moravia
* Curzio Malaparte
* Vasco Pratolini
* Roberto Rossellini
* Cesare Zavattini
* Pier Paolo Pasolini
* Giovanni Arpino

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* Neorealizmus (filozofia)
* Realizmus
**Joseph Stepling** (\* 29. jún 1716, Regensburg, Nemecko - † 11. júl 1778, Praha) bol český astronóm. 

Joseph Stepling bol žiakom jezuitskej školy a jeho obľúbené predmety boli matematika a prírodné vedy. Už ako šestnásťročný dokázal vypočítať zatmenie Mesiaca ku ktorému došlo v Prahe 28. marca 1733. 9. októbra 1733 vstúpil do jezuitského rádu. V rokoch 1734 – 1735 absolvoval noviciát v Brne, 1736 – 1738 štúdium filozofie v Olomouci. Po pôsobení v poľskom Kladsku a Świdnici študoval v rokoch 1742 – 1746 teológiu v Prahe. V roku 1747 bol vysvätený za kňaza a začal prednášať matematiku a fyziku.  

V roku 1748 odmietol verejne vyučovať aristotelovu filozofiu, lebo nechcel iným vnucovať náuku, ktorá bola proti jeho presvedčeniu. Na jeho žiadosť mu predstavení rádu povolili prednášať pre jeho spolubratov matematiku a fyziku v newtonovskom duchu, navyše ho menovali riaditeľom matematicko-fyzikálnych štúdii na pražskej univerzite. Na univerzite zostal aj po zrušení jezuitského rádu v roku 1773.
V roku 1751 sa významne podieľal na vybudovaní klementinskej hvezdárne, kde sa stal riaditeľom. 

Je autorom latinsky písaných spisov. Bol členom *Soukromé učené společnosti pro rozvoj matematiky, vlasteneckých dějin a přírodovědy* z roku 1773 z ktorej sa neskôr vyvinula *Královská česká společnost nauk*. Jeho vedecká práca bola zameraná najmä na astronómiu. Po roku 1748 meral zemepisnú dĺžku Prahy, študoval aberáciu svetla hviezd, kolísania zemskej osi ap. Zaslúžil sa o to, že od roku 1752 sa uskutočňujú v Klementinu meteorologické pozorovania. Od roku 1775 vykonával aj geofyzikálne merania.

Referencie
----------

1. ↑  Český rozhlas. *573. schůzka: V Čechách věčně tvoje jméno od potomků budiž ctěno* [online]. [Cit. 2013-03-08]. Dostupné online.
2. ↑  FFMU Brno katedra filozofie. *Joseph Stepling* [online]. [Cit. 2013-03-08]. Dostupné online.
3. ↑  ŠTOLL, I. *Praha - jeviště vědy*. Praha : Fakulta jaderná a fyzikálně inženýrská Českého vysokého učení technického v nakladatelství Malá Skála, 2005. S. 112.

Literatúra
----------

* Liber II. Euclidis algebraicae demonstratus (1756)
* Miscellanea philosophica tam mathematica quam physica (1759, 1763)
* Differentiarum minimarum quantitatum variantium calculus directus vulgo differentialis (1765).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joseph Stepling**

Externé odkazy
--------------

* Stepling, Josef. De pluvia lapidea anni MDCC. LIII. ad Strkow et ejus causis meditatio ... Archivované 2014-04-03 na Wayback Machine elektronická kniha v katalógu Vědecké knihovny v Olomouci, digitalizovaná v rámci služby eBooks on Demand

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joseph Stepling na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 56640
* GND: 100814921
* ISNI: 0000 0000 7252 9633
* LCCN: no2013092948
* NK ČR: jk01121150
* VIAF: 7739838
* WorldCat: lccn-no2013092948
**Slovenské plynárenské múzeum** je múzeum plynárenstva v Bratislave.

Zriadila ho v marci roku 1996 pri príležitosti 140 rokov plynárenstva na Slovensku spoločnosť Slovenský plynárenský priemysel. Múzeum sídli v Bratislave na ulici Mlynské nivy, pri centrále SPP. Múzeum je rozčlenené na niekoľko expozícií. Histórii svietiplynu je venovaný Pavilón histórie. Kancelária prokuristu dáva príležitosť nahliadnuť do dobovej atmosféry najvýznamnejšieho fabrického úradníka v plynárni zo začiatku 20. storočia. Expozícia Laboratória dotvára ucelený obraz prevádzkovej spoľahlivosti výroby svietiplynu. Múzeum zhromažďuje aj dokumentačný materiál vo fotografiách, v dobových dokumentoch, odbornej literatúre, plynárenských časopisoch a videozáznamoch. Pavilón súčasnosti stále rozširuje zbierku exponátov, ktoré dokumentujú plynárenské zariadenia na ťažbu, prepravu, úpravu a využitie zemného plynu. Vzhľadom sa svoje rozmery  a obmedzený priestor expozície Pavilónu súčasnosti sú zdokumentované v modeloch a maketách. Koncom roka 2010 pribudla do múzea Vonkajšia expozícia so zbierkou 18 historicky vzácnych plynárenských zariadení s reálnymi rozmermi. Začiatkom roku 2013 bola dokončená rekonštrukcia celého komplexu uličného osvetlenia, ktoré reprezentujú dve vzácne repliky plynových uličných lámp – Pražský typ a SUGG z konca 19. storočia. Zbierka múzea vychádza zo zberateľskej vášne plynárenského seniora Pavla Hrádka. V súčasnosti obsahuje viac ako 400 exponátov. Sprievodcovskú činnosť v múzeu vykonávajú členovia Klubu plynárenských seniorov. Vstup do múzea je voľný.

Pavilón histórie
----------------

Expozícia histórie sa zameriava primárne na využívanie svietiplynu na Slovensku od polovice 18. storočia až po 20. storočie. Zobrazuje proces výroby svietiplynu a jeho využitie v domácnostiach, ale aj pri verejnom využití. Súčasťou pavilónu je originál plynovej lampy, ktorá osvetľovala ulice Bratislavy. K zaujímavostiam patrí žehlička alebo chladnička na plyn. Na galérii pavilónu sú umiestnené rôzne historické plynomery a staré plagáty propagujúce využívanie plynu v domácnostiach.

Pavilón súčasnosti
------------------

Expozícia súčasnosti sa venuje spracovaniu a využitiu zemného plynu od ťažby cez prepravu, distribúciu, skladovanie po dodávku koncovému odberateľovi. Návštevníci múzea si vidia archívne zábery z budovania tranzitného plynovodu cez Slovensko v sedemdesiatych rokoch. Medzi vystavenými exponátmi je aj model odorizačnej jednotky. Táto jednotka zabezpečuje pridávanie odorizantu do distribuovaného zemnému plynu, vďaka čomu je zemný plyn ľahšie identifikovaný pri prípadnom úniku. Samotný zemný plyn je totiž bez zápachu.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Slovenského plynárenského múzea

Súradnice: 48°08′36″S 17°08′15″V﻿ / ﻿48,143317°S 17,137604°V﻿ / 48.143317; 17.137604
Súradnice: 48°08′28″S 17°06′24″V﻿ / ﻿48,141014°S 17,106598°V﻿ / 48.141014; 17.106598

**Pomník Johanna Nepomuka Hummela** je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Hviezdoslavovom námestí pred ambasádou Spolkovej republiky Nemecko. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.

Pomník, ktorý pochádza z roku 1887, je venovaný významnému rakúskemu skladateľovi Johannovi Nepomukovi Hummelovi (1778 – 1837), ktorý sa narodil v Bratislave. Odhalili ho pri príležitosti 50. výročia jeho úmrtia. Autorom pomníka je bratislavský sochár Viktor Tilgner.

Vyrobili ho z kararského mramoru, na jeho vrchu sa nachádza bronzová busta v nadživotnej veľkosti a postavený je v realistickom štýle. Finančné prostriedky potrebné na jeho zhotovenie sa podarilo získať vďaka bratislavskému archivárovi Johannovi Batkovi mladšiemu, ktorý na tento účel zorganizoval niekoľko benefičných koncertov a rôznych výstav.

Pomník sa v priebehu času niekoľkokrát sťahoval – pôvodne stálo pred pred dnešným Slovenským národným divadlom oproti fontáne, v roku 1904 ho presťahovali do parku pred kostolom Notre Dame. Po roku 1945 musel uvoľniť miesto pomníku osloboditeľov, a tak ho premiestnili na Rybné námestie pred Neszterov palác (v súčasnosti tam sídli Veľvyslanectvo Spolkovej republiky Nemecko). Ďalším miestom pobytu pomníka bola záhrada za Grasalkovičovým palácom. Po poslednej rekonštrukcii ho presťahovali naspäť pred budovu nemeckého veľvyslanectva.

V roku 2002 prešiel pomník výraznou rekonštrukciou, nakoľko bol v dosť dezolátnom stave, na ktorom sa okrem času podpísali aj vandali.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   *Pomník Jána Nepomuka Hummela* [online]. Generálny investor Bratislavy, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *Pamiatkový objekt - podrobnosti* [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
3. 1 2   *Odhalili pomník J. N. Hummela* [online]. bratislava.sme.sk, 2002-05-09, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
4. ↑  HOLČÍK, Štefan. *Na mieste domu na Baštovej stála zbrojnica* [online]. Bratislava: Bratislavské noviny, 2002-09-26, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
5. 1 2 3  HOLČÍK, Štefan. *Hummelov pomník nemá dôstojné miesto* [online]. Bratislavské noviny, 2002-04-25, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
Konfigurácia reproduktorov 5.1
**AC-3**, možno známejší pod marketingovým označením **Dolby Digital**, je zvukový formát podporujúci v najlepšom režime až 6 nezávislých kanálov. V označení 5.1 hovoríme o ľavom prednom, centrálnom, pravom prednom, ľavom zadnom a pravom zadnom reproduktore plus o subwooferi pre reprodukciu hlbokých tónov.

Ďalšie možnosti: 2.1, 2.0, alebo aj "obyčajné" stereo a mono.

AC-3 podporuje vzorkovaciu frekvenciu audia až do 48 kHz.

AC-3 štandard povoľuje maximálny kódovaný bit-rate (dátový tok) do 640 Kbit/s, pričom disky HD DVD a DVD-Video sú limitované na 448 Kbit/s. Z tejto hodnoty sa vytvoril aj oficiálny štandard, pričom Blu-ray prehrávače, Sony Playstation 3 a Microsoft Xbox herná konzola dokážu vysielať až 640 kbit/s.

Zvuk je vedený na SPDIF (digital) výstup a prenášaný do receivera (AV prijímača) alebo domáceho kina SPDIF (koaxiálnym) káblom.

| * z
* d
* u
Audiovizuálna kompresia dát |
| --- |
| Obrázky | 
* APNG
* BMP
* GIF
* JPEG XR
* JPEG
* JPEG 2000
* MNG
* PCX
* PNG
* SVG
* TIFF
* WBMP
* XPM

 |
| Video | 
* MPEG-1
* MPEG-2
* MPEG-4
* MPEG-5 = part1 (EVC) + part2 (LC EVC)
* H.264/MPEG-4 AVC
* H.265/mpegH HEVC
* H.266/MPEGi VVC
* VP8
* VP9
* AV1
* HuffYUV
* RealVideo
* Theora
* Dirac
* WMV
* Apple ProRes

 |
| Zvuk | 
* AAC
* Apple Lossless
* AC-3
* AMR
* ATRAC
* CELT
* FLAC
* G.711
* G.729
* MP3
* MOD
* Opus
* Speex
* Vorbis
* TAK
* WAV
* WMA
* Musepack

 |
| Kontajnery | 
* AVI
* Ogg
* MPEG
* QuickTime
* ASF
* MP4
* Matroska
* VOB

 |
**Elitefilm** bola požičovňa filmov pôsobiaca na území Slovenska v rokoch 1927 - 1940. Spočiatku išlo o zastúpenie nemeckej spoločnosti *UFA*.

Dejiny
------

Od roku 1932 sa stal majiteľom Elitefilmu Josef Čeřovský. V roku 1939 mala požičovňa mesačný obrat 450 celovečerných filmov, navyše na základe ríšsko-nemeckej dodávky zásobovala pätnástimi filmovými programami nemecké posádky od Bratislavy po Žilinu. Elitefilm predstavoval v roku 1939 kapitál 3 milióny korún.

K pozitívnym impulzom Čeřovského aktivity patrí podľa svedectva Tibora Špánika aj finančná podpora časopisu *Slovenský filmový kuriér*, ktorý vychádzal v období 1940-1944. Jeho zakladateľom bol Rudolf Lieskovský. 

Najdôležitejší prínos majiteľa Elitefilmu do dejín slovenskej kinematografie súvisí s jeho ambíciou rozšíriť pole pôsobnosti aj na filmovú výrobu. V roku 1938 vyšlo celoštátne nariadenie o tom, že aj zahraničné žurnály musia obsahovať aspoň 20% materiálu z Česko-Slovenska. Žurnál firmy UFA a ani ostatných sa nemohol premietať bez šotov z tuzemska. Už chýbal iba krok k tomu, aby namiesto slovenskej mutácie zahraničného žurnálu začal majiteľ požičovne sprostredkúvajúcej na slovenskom filmovom trhu produkciu veľkej nemeckej firmy vydávať samostatný týždenník na báze „UFA-žurnálu". Čeřovský určite bral do úvahy aj fakt rastúcej národnej hrdosti na Slovensku a očakával, že o jeho týždenník bude medzi kinomajiteľmi dostatočný záujem. Z týchto zdrojov sa zrodilo vydávanie týždenníka so slovenským komentárom a vždy aj s niekoľkými šotmi z Česko-Slovenska. Podľa svedectva Júliusa Kovačeviča výrobu „Elite-žurnálu" spolufinancovala UFA, finančný vklad Čeřovského teda nebol osamotený. Kovačevič spolupracoval so žurnálom v začiatkoch jeho výroby. Nedá sa jednoznačne rozhodnúť či, ako sám tvrdí, pre „Elite-žurnál" aj nakrúcal, aj strihal, aj nahovoril komentár.

Prvé číslo „Elite-žurnálu" uviedli do kín vo februári 1938. Premietli ho aj na schôdzi Zväzu majiteľov biografov na Slovensku v dňoch 28. februára - 1. marca 1938 v Bratislave. „Elite-žurnál" (Prvý slovenský hovorený zvukový týždenník) vychádzal od februára 1938 do júna 1939. Potom sa zmenil na „Slovenský zvukový týždenník UFA", ktorý vychádzal až do roku 1940.

Zdroj
-----

Václav Macek, Jelena Paštéková: *Dejiny slovenskej kinematografie*, Osveta, 1997, ISBN 9788021704008
**Bitka národov** alebo **bitka pri Lipsku**, sa odohrala medzi 16. a 19. októbrom 1813 pri Lipsku (Sasko). Armády protifrancúzskej koalície (Rusko, Prusko, Rakúsko, Anglicko) v nej porazili podstatne slabšie armády Napoleona. Bitky sa zúčastnilo asi 510 000 vojakov. Zahynulo asi 110 000 vojakov. Koaličným vojskám velil knieža Karol Filip von Schwarzenberg, autorom spojeneckých plánov (v priebehu bitky modifikovaných) bol náčelník jeho štábu Josef Václav Radecký z Radče.

Priebeh
-------

Bitka sa začala 16. októbra útokom 78 000 spojeneckých vojakov z juhu a 54 000 zo severu. Napoleon mal väčšie množstvo svojej armády na juhu. Spojenecký útok nebol veľmi úspešný a bol prinútený ustúpiť. Napoleonovým oddielom sa však rovnako nepodarilo prelomiť početnejšie protivníkove línie. Výsledkom 1. dňa bojov bol pat.

Následujúcí deň 17. október bol v pomerne pokojný, keďže obe strany organizovali svoje posily. Francúzske vojsko bolo posílené o 14 000 mužov, zatiaľ čo spojenci o 145 000.

18. októbra začali spojenci masívnu ofenzívu zo všetkých smerov. Rozhorel sa tvrdý deväťhodinový boj, ktorý vyústil do ťažkých strát na oboch stranách. Napriek tomu, že boli Francúzi početne slabší, ich jednotky sa udatne bránili a zamedzili tým rozbitiu svojich zostáv. Keď si Napoleon uvedomil, že je bitka stratená, začal v noci z 18. na 19. októbra ústup cez rieku Elster. Ústup pokračoval až do ranných hodín, kedy sa pod časťou vojska preboril most. Časť vojakov tak padla do zajatia, alebo sa utopila pri pokuse preplávať rieku.

Napoleon krátko po bitke rezignoval a bol umiestený vo vyhnanstve na ostrove Elba. 

Pred prvou svetovou vojnu bola bitka národov pri Lipsku údajne najväčšia bitka svetovej histórie. V roku 1913 sa v Lipsku dostaval 91 m vysoký pamätník pripomínajúci bitku národov. Je postavený na mieste, kde zahynulo najviac vojakov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bitka národov**

Externé odkazy
--------------

* Bitva národů u Lipska v roce 1813
* VHÚ Praha – Zdeněk Munzar: 200. výročí světodějného střetu: bitva národů u Lipska
**Microsoft PowerPoint** je program na tvorenie prezentácií od spoločnosti Microsoft. Je súčasťou balíka Microsoft Office, a beží pod operačnými systémami Microsoft Windows a Mac OS.

PowerPoint používa široká skupina ľudí od podnikateľov, pedagógov, študentov až po inštruktorov a patrí medzi najrozšírenejšie prezentačné programy. 

Prvú verziu PowerPointu, ktorá sa vtedy volala „Presenter" navrhli 14.8.1984 Dennis Austin a Robert Gaskins z firmy Forethought, Inc. (sro) v Sunnyvale v Kalifornii. Počítačovú verziu vyvíjali Austin s Thomasom Rudkinom. V roku 1987 ho premenovali na „PowerPoint" pre problém s ochranou známkou (pozri web stránku Roberta Gaskinsa ). Prvá verzia PowerPointu 1.0 bola vydaná v apríli 1987. Bola určená pre počítače Macintosh. V auguste 1987 program predali Microsoftu za 14 miliónov USD a skupina okolo Guskinsa sa stala Graphics Business oddelením Microsoftu a ďalej pracovala na vývoji PowerPointu.

Pred PowerPoint-om 97 bola prezentácia lineárna, vždy prebiehala od jednej snímky k nasledovnej. PowerPoint 97 predstavil hypertextové odkazy, makro programovací jazyk VBA a vlastné animácie, ktoré umožňujú užívateľom skočiť počas prezentácie na ľubovoľné miesto alebo vytvoriť animáciu na snímke. 

Verzia 2010 bola doplnená o možnosť zachytávania obrazovky (Screen capture) priamo v PowerPointe a pridávanie efektov k obrázkom. Ďalšími vylepšeniami sú nové vlastné animácie a možnosť komprimovaním vložených obrázkov a odstránením histórie ich zmien zmenšiť celkovú veľkosť prezentácie.

Vo verzii 2013 bol vylepšený nástroj Zobrazenie pre prezentujúceho, kde už nie je viac potrebné mať viac monitorov. Je tu možné aj približovanie v snímke, rýchle prepínanie medzi snímkami vďaka Slide Navigator.

Automaticky je tu už nastavená širokouhlá snímka 16:9. Boli pridané aj nové návrhy a ich variácie. Pribudli komentáre, zdieľanie súborov Office s cloudovými službami, kde je možné naraz pracovať s ostatnými ľuďmi na jednej prezentácii, kde zmeny vidíte hneď, ako sú vykonané.

Referencie
----------

1. ↑  Robert Gaskins Home Page www.robertgaskins.com
2. ↑   *What's new in PowerPoint 2013* [online]. [Cit. 2018-01-25]. Dostupné online. (po anglicky)

| * z
* d
* u
Microsoft Office |
| --- |
| Desktopové produkty | 
* Access
* Excel
* OneNote
* Outlook
* PowerPoint
* Project
* Publisher
* Skype for Business
* Teams
* Visio
* Word

 |  |
| Serverové produkty | 
* Skype for Business Server
* Project Server
* SharePoint

 |
| Ukončené produkty | 
* Entourage
* FrontPage
* Groove
* InfoPath
* InterConnect
* Live Meeting
* Mail
* MapPoint
* Office Assistant
* Office Live
* PhotoDraw
* SharePoint Designer
* Schedule+
* Vizact

 |