recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ján VII. Palaiologos** (starogr. Ιωάννης Ζ' Παλαιολόγος – *Ióannes VII. Palaiologos*; \* okolo 1370 – † 22./23. september 1408, Solún) bol byzantský cisár (uzurpátor) v roku 1390. Neskôr pôsobil ako regent svojho strýka Manuela II. počas jeho cesty po Európe. Po víťazstve nad Osmanmi bol menovaný aj despotom a basileom celej Thesálie. Podľa niektorých historikov sa tiež volal **Andronikos**.

Životopis
---------

Ján sa narodil okolo roku 1370 ako jediný syn byzantského cisára Andronika IV. a bulharskej princeznej Kerace. Už počas detstva bol spolu so svojim otcom čiastočne oslepený Jánom V. Po Andronikovej smrti v roku 1385 sa jediným vládcom Byzantskej ríše stal Ján V. Andronikov syn získal do správy len mesto Selymbria (Silivri), čo ešte viac umocnilo jeho odpor voči cisárovi. Zosnoval preto plán a v apríli 1390 sa s pomocou Osmanov a Janovčanov zmocnil vlády v Konštantínopole. Už v septembri toho istého roku bol však zvrhnutý svojim príbuzným Manuelom, ktorý na trón znovu dosadil svojho otca Jána V. Po tom, čo sa Manuel o rok neskôr stal novým cisárom došlo medzi nimi k zmiereniu. Keď následne Manuel v roku 1399 odišiel do Európy hľadať pomoc proti Turkom, menoval Jána za svojho regenta a odovzdal mu obranu Konštantínopola. Mesto čoskoro obľahli vojská sultána Bajazida I. V roku 1402 však boli Turci pri Ankare porazení Tímúrom a ich moc bola oslabená natoľko, že súhlasili s uzavretím mieru (1403). Zmluvu vyjednal Ján, ktorému následne po Manuelovom návrate pripadla správa znovunadobudnutého Solúna a Thesálie. Zomrel v roku 1408 krátko po tom, čo zomrel aj jeho syn.

Referencie
----------

1. 1 2 3  JOHN VII PALAIOLOGOS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1052. (po anglicky)
2. 1 2  Ioannes VII. Palaiologos In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 219.
3. 1 2  JOHN VII PALAIOLOGOS. In:  *Historical Dictionary of Byzantium*. Ed. John R. Rosser. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 2001. 536 s. ISBN 978-0810839793,  0810839792. S. 217 – 218. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* John VII Palaiologos na Encyclopedia Britannica (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 119554135
* ISNI: 0000 0000 6154 8468
* LCCN: n98065311
* NK ČR: js2015882952
* VIAF: 262064096
* WorldCat: lccn-n98065311
**Hypoplázia a aplázia hypofýzy** patria do skupiny vrodených chýb podmozgovej žľazy. *Hypoplázia* je nedostatočné, neúplné vytvorenie hypofýzy počas vnútromaternicového vývoja jedinca; *aplázia* je úplné nevyvinutie tejto žľazy s vnútornou sekréciou. Pojmom aplázia sa môže v užšom slova zmysle označovať i úplné chýbanie niektorého z typov buniek hypofýzy. V literatúre je popisovaná i izolovaná aplázia predného laloka - adehohypofýzy.

Oba typy sú zriedkavé a väčšinou sprevádzajú ťažké formy vrodených chýb (malformácií) mozgu, akými sú kyklopia a anencefália. Súčasne vznikajú poruchy vývoja endokrinných žliaz, ktoré sú riadené práve hypofýzou. Aplázia hypofýzy je takmer vždy smrteľná veľmi krátko po narodení, zväčša v dôsledku ťažkého vrodeného poškodenia mozgu a často i ostatných orgánov. Pri hypoplázii sa v dôsledku nedostatočnej tvorby hormónov hypofýzy klinicky prejavia rôzne ťažké stupne panhypopituitarizmu.

Referencie
----------

1. ↑  MOISÉS, V. Rebage; ALONSO, J M Arnal; FERNÁNDEZ-ESPINAL, J Fuertes, et al. Isolated congenital aplasia of the anterior hypophysis and neonatal hypoglycemia. Report of a case with review of the literature. *Anales Españoles De Pediatría*, december 1986, roč. 25, čís. 6, s. 471–476. ISSN 0302-4342. PMID 3548513. (po španielsky)

| * z
* d
* u
Podmozgová žľaza\* hypofýza |
| --- |
| Hormóny adenohypofýzy | 
* somatotropín
* tyreotropín
* kortikotropín
* prolaktín
* folikulostimulačný hormón
* luteinizačný hormón

 | Podmozgová žľaza z Grayovej anatómie |
| Hormóny pars intermedia hypofýzy | 
* melanotropín

 |
| Hormóny neurohypofýzy | 
* vazopresín
* oxytocín

 |
| Choroby | 
* aplázia a hypoplázia
* cysty
* syndróm prázdneho sedla
* atrofia
* nekróza
* ischémia
* krvácanie
* akútne zápaly
* chronické zápaly
* hyperplázia

 |
| Nádory | 
* adenómy
* kraniofaryngeóm
* karcinómy
* metastázy
* sarkómy
* germinatívne nádory
* neurogénne nádory

 |
Jedna z prvých sád Lego Technic
**Lego Technic** je rad stavebníc Lego, ktoré obsahujú plastové tyče a časti. Účelom tejto série je možnosť vytvorenia pokročilejších modelov so zložitejšími pohyblivými časťami, ako sú rôzne stroje s kolesami, na rozdiel od jednoduchších tehličkových modelov klasického Lega. Tento koncept bol uvedený ako *Expert Builder* v roku 1977 a v roku 1984 bol premenovaný na *Technic*.

Sady Lego Technic sú charakteristické prítomnosťou zvláštnych častí ako sú rôzne ozubené kolieska, nápravy, kolíky a trámy. Niektoré sady obsahujú pneumatické časti alebo elektrické motory. V posledných rokoch začali prenikať niektoré časti z Lego Technic aj do iných sád, hlavne do sád Bionicle, z ktorých niektoré sa predávali ako časti radu Technic.

Štýl Lego Technic sa časom menil. Sady uvedené po roku 2000 používajú odlišnú konštrukčnú metodiku, ktorá sa opisuje ako "studless construction" (vo voľnom preklade ako bezkolíková konštrukcia). Táto metóda používa trámy a iné kolíky ako klasické.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lego Technic**
Legionella v UV žiarení
**Legionela** (lat. *Legionella*) je rod baktérií z čeľade Legionellaceae. V starších systémoch bol jediným rodom tejto čeľade. 

Sú to patogénne fakultatívne gramnegatívne baktérie. Do tohto rodu patria aj druhy spôsobujúce legionelózu (čiže buď legionársku chorobu alebo pontiacku horúčku), najmä druh *Legionella pneumophila*. Legionely možno ľahko zviditeľňovať strieborným farbivom.

Legionela sa bežne vyskytuje v rôznych prostrediach, Je známych minimálne 50 druhov a 70 sérotypov. Postranné reťazce v bunkovej stene nesú bázy zodpovedné za somatickú antigénnu špecifickosť týchto organizmov. Chemické zloženie reťazcov, tak z hľadiska súčastí, ako aj usporiadania sacharidov, určuje povahu antigénnych determinantov, ktoré sú základom sérologickej klasifikácie mnohých gramnegatívnych baktérií.

Rod *Legionella* získal svoj názov po júli 1976, podľa záhadného ochorenia, ktoré postihlo 211 osôb, z ktorých 34 zomrelo. Prepuknutie choroby bolo najskôr hlásené u osôb pôsobiacich v organizácii American Legion – asociácií amerických vojenských veteránov. Spomínaná organizácia sa zúčastnila na oslavách US Bicentennial (200. výročie udalostí, ktoré viedli k nezávislosti USA) vo Philadelphii. Epidémia choroby, ktorá vypukla práve v dňoch 200-ročného výročia podpísania Deklarácie nezávislosti, získala veľkú publicitu a spôsobila v USA veľké obavy. 18. januára 1977 bola ako pôvodca identifikovaná dovtedy neznáma baktéria, neskôr nazvaná *Legionella*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Legionella na českej Wikipédii.*

Ďalšie zdroje
-------------

1. ↑  legionela. In: ŠALING, Samo et al. Veľký slovník cudzích slov 2000, S. 707
2. ↑  ŠPALEKOVÁ, M. Legionelová infekcia, diagnostika a environmentálne riziko expozície. In: inVitro 2/2021
**Kultúra Suciu de Sus** alebo **skupina Suciu de Sus** (v Maďarsku nazývaná **felsöszöcsská kultúra/skupina**) bola kultúra v strednej bronzovej dobe v severovýchodnom Maďarsku, Podkarpatskej Rusi, severozápadnom Sedmohradsku a na východnom Slovensku (Východoslovenská nížina). Je súčasť okruhu (kultúrneho komplexu) juhovýchodných popolnicových polí.

Pomenovaná je podľa náleziska Suciu de Sus v Sedmohradsku.

Vyvinula sa sčasti z otomanskej kultúry.

Stavala tellovité osady na brehoch riek a na vyvýšeninách s nadzemnými príbytkami. Pochovávala v mohylách a v žiarových popolnicových a jamových hroboch. Sú pre ňu typické žiaroviská v tesnej blízkosti žiarových hrobov a keramika s kurvolineárnymi výzdobnými motívmi vyplnenými bielou inkrustáciou.

Slovensko
---------

Náleziská sú najmä žiarové pohrebiská Bracovce, Budkovce, Zemplínske Kopčany, Veľké Raškovce, Viničky. Vo Veľkých Raškovciach sa v hrobe z 15. stor. pred Kr. našla amfora, na ktorej je zobrazený epický príbeh, ktorý sa prekvapivo zhoduje s Homérovým opisom pohrebu Patrokla. Je to najstarší príklad napodobenia starogréckeho prvku v kultúrach súvekej strednej Európy.
Námestie s palácom Flagey v pozadí.
**Námestie Flagey** (franc. *Place Eugène Flagey*, hol. *Flageyplein*) je námestie v juhovýchodnej časti belgickej metropoly Bruselu. Administratívne je súčasťou obce Ixelles, ktorá spadá pod Bruselský región. Námestie nesie názov podľa starostu Ixelles, Eugèna Flageya. 

Námestie sa nachádza na pomyselnej priečke medzi Európskym parlamentom (parkom Leopold) a Ixelleskými rybníkmi. Celkom do seba prepája desať ulíc z okolitých štvrtí a je tak jednou z významnejších dopravných križovatiek belgickej metropoly. 

Dlhú dobu sa volalo podľa neďalekého hospicu Svätého kríža (franc. *Place Saint Croix*). Na námestí bol v roku 1957 otvorený prvý viacposchodový obchodný dom v Belgicku.

Námestie, ktorého dominantným objektom je Palác Flagey, slúžilo dlho len ako parkovisko a električková zastávka. V roku 2008 bola vykonaná jeho rozsiahla rekonštrukcia, ktorá bola dlho odkladaná, predovšetkým kvôli protestom miestnych obyvateľov. Namiesto parkoviska vznikla pešia zóna a pôvodné parkovisko bolo presunuté do podzemia. Pod pešou zónou sa nachádza tiež veľký podzemný rezervoár vody vzhľadom na riziko možných záplav (námestie sa nachádza veľmi nízko v porovnaní s okolitým terénom a je tu vysoká hladina spodnej vody).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Námestie Flagey**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Belgický portál |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Náměstí Flagey na českej Wikipédii.*
**Kultúra 19. storočia** je agresívne sa šíriaca kultúra Európy, najmä západná kultúra, kultúra západnej Európy ako mocenského a hospodárskeho centra európskej civilizácie, sa stretáva s mnohosťou tradičných kultúr, najmä Východu. V krajinách starých rozvinutých kultúrnych foriem, najmä v Číne, Indii, Japonsku a krajinách islamu, došlo k dvojakej reakcii - k tendencii prijať nové výrazové formy, ale aj k zvýšenému záujmu o vlastné tradície a k vedomému tradicionalizmu ako hrádzi proti cudziemu vplyvu. Len veľmi vzácne dochádzalo k pokusom o syntézu. Medzi také kultúrne významné výnimky možno rátať najmä dielo Rabíndranátha Thákura.

Myslenie 19. storočia už na rozdiel od 18. storočia zohľadňovalo nekonečnú zložitosť sveta, čo vidno vo vede i filozofii, v krásnej literatúre a dokonca aj v každodennom myslení ľudí. Absolútna jednoznačnosť, s ktorou sa stretávame v 18. storočí sa ukázala ako iluzórna. Umeleckým dielom, v ktorom sa odzrkadlil nový, v 18. storočí, neznámy pocit nekonečnej zložitosti skutočného, mnohostranného sveta, jestvovanie nelineárnych závislostí, vzájomných pôsobení, premenlivých vzťahov, nespočetných *priečnych*  súvislostí, bol Goetheho *Faust*.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Ivan Šišman
**Ivan Šišman** alebo **Ján Šišman** (bulh. *Иван Шишман*; \* 1350/1 – † 3. jún 1395) bol v rokoch 1371 až 1395 bulharský cár.

Ivan Šišman bol prvorodený syn z druhého manželstva cára Ivana Alexandra. Po otcovej smrti zdedil centrálnu časť Bulharska, ktoré sa rozpadlo na nezávislé územie Ivana Šišmana, Vidinskú oblasť pod vládou Ivana Sracimira a Dobrudžu pod vládou despotu Dobroticu.

Bitka pri rieke Marica
----------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Bitka pri rieke Marica*
Bulharsko bolo v tom čase pod nátlakom tureckej ofenzívy. Koncom septembra roku 1371 v bitke pri rieke Marica sultán Murad I. porazil spojené balkánske protiturecké armády pod vedením prilepského despotu Vukašina a jeho brata Uglješu. V dôsledku toho Severné Trácko a oblasť Zagory pripadli Osmanskej ríši.

Postup Osmanskej ríše
---------------------

Ivan Šišman sa stal vazalom tureckého sultána a musel mu dať svoju sestru Keru Tamarou za „manželku" (t. j. do háremu). Musel opustiť mestá Ichtiman, Samokov a Sofia a dať ich sultánovi. Muradova armáda obsadili mestá Niš a Pirot a zastavila sa až v strede Bulharska.

Srbský kráľ Lazar I. bosniansky kráľ a dobrudžanský despota Ivanko ponúkli bulharskému cárovi vstup do zväzu. V roku 1387 sa im spolu podarilo poraziť Turkov pri meste Pločnik (dnes mesto v Srbsku). Turecká armáda však znova zaútočila. Obsadila pevnosti na severovýchode krajiny pri Dunaji. Ivan Šišman sa musel ešte viac podriadiť sultánovi.

Po prehratom boji na Kosovom poli (v dnešnom Srbsku) v júni roku 1389 sa cárove vojská vrátili do Bulharska. Ich porážka absolútne ovplyvnila Bulharsko Turkami.

V júli roku 1393, po trojmesačnom obliehaní padlo hlavné mesto Veliko Tărnovo. V tej chvíli bol cár Ivan Alexander v pevnosti Nikopol.

Mesiace držal nad vodou toto posledné miesto bulharskej krajiny, až kým sa ho Turkom nepodarilo dobyť. Vstúpil do zväzu s uhorským kráľom Žigmundom. Neskôr padol aj Vidin a začala sa rúcať aj druhá bulharská ríša. V roku 1395 Ivan Šišman dobrovoľne odišiel k sultánovi Muradovi do zajatia, kde aj umrel.

Genealógia
----------

* otec Ivan Alexander
* matka Theodora of Wallachia
* nevlastný brat Ivan Sracimir
* manželka Kera Marija
* manželka Dragana, dcéra srbského despotu a cára Lazara I.
	+ syn Alexander, neskôr guvernér Samsunu
	+ syn Fružin, neskôr vodca protitureckého povstania

  


|  |
| --- |
| Ivan Šišman |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Ivan Alexander** | **cár**1371 – 1395 | Nástupca**Ivan Sracimir** |

Autoritné údaje: * GND: 118984128
* ISNI: 0000 0000 2572 4110
* LCCN: n85264615
* VIAF: 75303765
* WorldCat: lccn-n85264615
**John Wiley & Sons, Inc.** alebo **Wiley** je medzinárodné vydavateľstvo, ktoré sa špecializuje na vedecké práce, pričom svoje výrobky zameriava na odbornú verejnosť, študentov a pedagógov vo vysokom školstve, výskumníkov a odborníkov z praxe v prírodných, technických, lekárskych a ďalších vedeckých odborov. Vydavateľstvo publikuje vedecké časopisy a encyklopédie v papierovej aj elektronickej podobe, ponúka aj ďalšie online produkty (napr. online databázu Wiley Online Library), učebné materiály pre rôzne stupne vysokoškolského štúdia.

Vydavateľstvo založil v roku 1807 Charles Wiley v newyorskom Manhattane. V roku 2012 firma zamestnávala okolo 5200 zamestnancov a mala príjmy okolo 1 782 700 amerických dolárov. Spoločnosť Wiley's je rozdelená do troch obchodných divízií:

* Vedecká, technická a medicínska divízia, známa aj ako Wiley-Blackwell. V roku 2007 táto divízia výrazne expandovala akvizíciou vydavateľstva Blackwell Publishing.
* Profesný rozvoj
* Globálne vzdelávanie

Spolu s vydavateľstvami Reed-Elsevier, Springer a Taylor & Francis patril v roku 2013 medzi najväčších vydavateľov vedeckých prác.

Referencie
----------

1. ↑   *Narrative History* [online]. wiley.com, [cit. 2016-11-02]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *John Wiley & Sons, Inc. and subsidaries Form 10-K for the fiscal year ended April 30, 2012* [online]. wiley.com, [cit. 2016-11-02]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Wiley to Acquire Blackwell Publishing (Holdings) Ltd.* [online]. blackwellpublishing.com, [cit. 2016-11-02]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  Larivière, V. Haustein, S. Mongeon, P. 2015, The Oligopoly of Academic Publishers in the Digital Era. PLoS ONE. PLOS. 10, 1 - 15
**The Orange Alabaster Mushroom** je virtuálny hudobný projekt kanadského skladateľa a speváka Grega Watsona, hrajúci autentickú, psychedelickú rockovú hudbu z konca šesťdesiatych rokov 20. storočia, založený v deväťdesiatych rokoch 20. storočia. Skupina vydala dve EP platne v roku 1996 a 1998. Významnou sa stala až výberová LP s názvom "*Space & Time: A Compendium Of The Orange Alabaster Mushroom*" vydaná pod značkou Earworm Records. Skupina je špecifická najmä autentickosťou zvuku, ktorý do veľkej miery ovplyvnilo aj vydávanie nahrávok na klasických vinylových platniach, čím si získala popularitou najmä medzi fanúšikmi psychedelického roku. Skupina využíva zvuk tzv. tremolo gitár, klávesových nástrojov farfisa, orientálnej sitár a garážových bicích. V neposlednom rade na celkový dojem pôsobí obal platne a taktiež texty založené na meta-fyzických, filozofických a iných témach, odkazujúcich na šesťdesiate roky 20. storočia.

Členovia skupiny
----------------

* Greg "Grog" Watson - spevm gitara, organ
* Gord Mylks - gitara, spev
* Mark "Fuzzy" Fraser - bicie
* Ryan Bol - organ, spev
* Andy Shurvell - basgitara

Diskografia
-----------

* *The Psychedelic Bedroom EP*, Perfect Pop (1996)
* *The Slug (7", Ltd)*, (1998)
* *Space & Time: A Compendium Of The Orange Alabaster Mushroom* , Earworm, (2000, 2001)

Referencie
----------

1. ↑  *Orange Alabaster Mushroom Discography.* Discogs.com. Dostupné online

Iné projekty
------------
**Kultúra so západnou lineárnou keramikou** (iné názvy: **kultúra s lineárnou keramikou v užšom zmysle**, **kultúra so zadunajskou lineárnou keramikou**, staršie: **kultúra s volútovou keramikou, volútová kultúra**) bola neolitická kultúra v strednej Európe, súčasť kultúry s lineárnou keramikou v širšom zmysle. Datuje sa do cca 5700 pred Kr. – 5000 pred Kr. (resp. do 4700 pred Kr. vrátane želiezovskej skupiny) podľa novšieho datovania, resp. 5000 – 4200 pred Kr. (resp. do 3900 pred Kr. vrátane želiezovskej skupiny) podľa staršieho datovania. Pojem *kultúra so zadunajskou linárnou keramikou* sa v užšom zmysle vzťahuje len na oblasť Zadunajska a jej blízke okolie.

Charakteristika kultúry so západnou lineárnou keramikou
-------------------------------------------------------

Kultúra so západnou lineárnou keramikou bola spočiatku rozšíená v okolí západného Maďarska, nakoniec od severovýchodného Francúzska, cez Nemecko, južné Poľsko po Rakúsko, Maďarsko, Srbsko a Moldavsko (okrem územia kultúry s východnou lineárnou keramikou). Nadviazala na starčevsko-krišskú kultúru Veľkej dunajskej kotliny.

Jadro kultúry so západnou lineárnou keramikou tvoria dve fázy:

* stará lineárna keramika
* mladá lineárna keramika

Kultúra so západnou lineárnou keramikou na Slovensku
----------------------------------------------------

Kultúra so západnou lineárnou keramikou sa vyskytovala na západnom Slovensku (ku koncu aj na strednom Slovensku a na Spiši). Prenikala sem z juhu smerom proti povodiam Moravy, Hrona a Nitry.

Z prvého štádia kultúry (stará lineárna keramika, starý neolit) sa na západnom Slovensku našlo asi 50 osád roľníkov. Väčšinou pretrvali asi 300/400 rokov. Nachádzali sa na sprašových terasách pri tokoch (Morava, Dudváh, Hron, Nitra), menej často na hnedozemných pahorkoch alebo piesočných dunách veľkých nív riek. Z najstaršieho obdobia je keramika ešte veľmi zle vypálená, väčšinou hrubostenná, s drsným nezdobeným povrchom.

Z mladšieho štádia kultúry (mladá lineárna keramika, po novom 5300 – 5000, po starom 4600 – 4300 pred Kr. a želiezovská skupina, po novom 5000 – 4700, po starom 4300 – 3900/3800 pred Kr.), ktoré už máme doložené aj zo stredného Slovenska (Liptov, Zvolen) a zo Spiša, sa zachovalo už viac sídlisk – na rovinách juhozápadného Slovenska bolo asi 300 osád (prakticky po dve/tri v každom katastri dnešnej obce). Keramika je už často vyzdobená okrúhlymi jamkami na strete dvoch línií, ktoré postupne prerastajú do súvislého vrypu (tzv. notové hlavičky). V tomto období neolitickí roľníci kvôli získaniu polí odlesnili rozsiahle územia juhozápadného Slovenska a zdá sa, že sú to územia, na ktorých dodnes les nie je, namiesto neho sa tam vytvorila černozem. Významné sídliská sú Blatné, Čataj, Patince, Cífer-Pác a Bratislava-Mlynská dolina s typickými neolitickými dlhými (až 45 m) domami. Z tohto obdobia sa našli početné plastiky (hlavičky ženy, plastiky s rytím motívu rybej kosti na chrbte, aplikovaná plastika na nádobách, zoomorfná plastika).

Pozri aj
--------

O želiezovskej skupine, považovanej buď za súčasť kultúry so západnou lineárnou keramikou alebo za samostatnú kultúru, pozri želiezovská skupina.
**John Tucker Mugabi Sentamu** (\* 10. júna 1949, Kampala) je anglikánsky teológ a biskup, emeritný arcibiskup yorský a metropolita, 97. v tejto funkcii.

Život
-----

Narodil sa blízko Kampaly v dnešnej Ugande. Vyštudoval práva na univerzite Makerere a stal sa právnikom Najvyššieho súdu Ugandy. Za kritiku režimu prezidenta Idi Amina bol krátko väznený. Keď roku 1974 utiekol do Spojeného kráľovstva, začal študovať teológiu na Selwyn College v Cambridge. Vysvätený za kňaza bol v roku 1979 a v roku 1997 na biskupa. Pôsobil v Stepney. V roku 2002 zastával post biskupa Birminghamu a roku 2005 bol menovaný do funkcie yorského arcibiskupa. Pre svoje konzervatívne morálne postoje je považovaný za tradicionalistu.

Je ženatý a má dve vlastné a dve adoptované deti. 

### Verejný krst

Na Veľkonočnú nedeľu v roku 2008 pokrstil 20 ľudí plným ponorením do nádoby s vodou pred kostolom St Michael-le-Belfrey v Yorku. Obrad sledovali stovky ľudí.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **John Sentamu**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku John Sentamu na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5078 1571
* LCCN: nb2003021030
* VIAF: 19191107
* WorldCat: lccn-nb2003021030
**John Singer Sargent** (12. január 1856, Florencia – 14. apríl 1925, Londýn) bol jeden z najúspešnejších amerických portrétistov vo svojej dobe, neskôr pôsobil skôr ako nadaný krajinkár. Sargent sa narodil vo Florencii v Taliansku americkým rodičom. Zo začiatku študoval v Taliansku a Nemecku, neskôr v Paríži u Emile Auguste Carolus-Durana.

Tvorba
------

Zhruba od roku 1880 začal Sargent pravidelne vystavovať svoje portréty, predovšetkým žien (*Madame Edouard Pailleron*, 1880; *Madame Ramón Subercaseaux*, 1881; *Dáma s Rose*, 1882) v salóne. V jeho diele možno rozpoznať predovšetkým vplyv jeho učiteľa a Velázqueza. Väčšina jeho diel sú portréty, z čoho vytvoril zhruba 900 olejomalieb a viac ako 2 000 akvarelov, rovnako ako množstvo náčrtkov. Od roku 1907 sa Sargent rozhodol opustiť portrétovanie a zameral sa skôr na krajinomaľby, ktoré tvoril až do konca svojho života; neskôr začal tiež vyrezávať. Jeho portréty sú jemné, dôkladne vypracované a medzi najznámejšie diela patrí *Madame X* (1884), *Portrét Fredericka Law Olmsteda* (1895), *Portrét Gabriela Faurého* (1889) alebo *Portrét markízy Curzon z Kedlestonu* (1925).

John Singer Sargent zomrel v roku 1925 v Londýne a je pochovaný na Brookwoodskom cintoríne blízko Wokingu v Surrey.

Galéria
-------

* Madame X (1884)*Madame X* (1884)
* Portrét Fredericka Law Olmsteda (1895)*Portrét Fredericka Law Olmsteda* (1895)
* Portrét Gabriela Faurého (1889)*Portrét Gabriela Faurého* (1889)
* Portrét markízy Curzon z Kedlestonu (1925)*Portrét markízy Curzon z Kedlestonu* (1925)

Externé odkazy
--------------

* John Singer Sargent Virtual Gallery

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **John Singer Sargent**

Autoritné údaje: * abART: 87022
* BnF: 13528875w
* GND: 118794582
* ISNI: 0000 0001 0870 9581
* LCCN: n50019335
* NK ČR: ola2003192344
* ULAN: 500023972
* VIAF: 12466780
* WorldCat: lccn-n50019335
Sídlo CIT UK
**Centrum informačných technológií Univerzity Komenského** (skr. **CIT UK**) zabezpečuje prevádzku a rozvoj informačných a komunikačných systémov univerzity. Prevádzka informačných systémov a služieb IT sa riadi katalógom služieb (prehľad poskytovaných služieb). 

Na čele centra stojí riaditeľ CIT, ktorý podlieha prorektorovi UK pre informačné technológie. 

CIT zabezpečuje nevyhnutnú spoluprácu všetkých informačných pracovísk univerzity a jej fakúlt a prispieva k rozvoju univerzity pri rastúcich nárokoch na komunikáciu, spracovanie údajov, zavádzanie hardvérových a softvérových inovácií. CIT má tiež na starosti prevádzku a servis počítačov a počítačovej siete na RUK. 

Na každej fakulte UK a na niektorých iných súčastiach univerzity (napr. v študentských domovoch) je zriadené miesto technického správcu IIKS. Technickí správcovia IIKS na fakultách sú za svoju činnosť zodpovední prodekanovi fakulty pre informačné technológie. Všetci technickí správcovia sú pod priamym metodickým vedením Centra informačných technológií. 

V posledných rokoch CIT UK usporadúva celouniverzitnú konferenciu na pozdvihnutie spolupráce a zvýšenie informovanosti pracovníkov z oblasti IT zo všetkých súčastí UK.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Bratislavský portál |

* Oficiálna stránka CIT UK

| * z
* d
* u
Univerzita Komenského v Bratislave |
| --- |
| Fakulty | 
* Evanjelická bohoslovecká fakulta
* Fakulta managementu
* Fakulta matematiky, fyziky a informatiky
* Fakulta sociálnych a ekonomických vied
* Fakulta telesnej výchovy a športu
* Farmaceutická fakulta
* Filozofická fakulta
* Jesseniova lekárska fakulta v Martine
* Lekárska fakulta
* Pedagogická fakulta
* Právnická fakulta
* Prírodovedecká fakulta
* Rímskokatolícka cyrilometodská bohoslovecká fakulta

 |
| Ľudia | 
* Rektor: Marek Števček
* Kategória Absolventi
* Kategória Dekani
* Kategória Vyučujúci

 |
| Ostatné | 
* Botanická záhrada
* Centrum ďalšieho vzdelávania
* Centrum informačných technológií
* Detská univerzita
* Informačné centrum
* Ústredná knižnica
* Vedecký park
* Vydavateľstvo

 |

Súradnice: 48°08′29″S 17°06′58″V﻿ / ﻿48,1413°S 17,115986°V﻿ / 48.1413; 17.115986
**José Freire Falcão** (\* 23. október 1925, Ererê – 26. september 2021) bol brazílsky kardinál, emeritný arcibiskup Brazílie.

Životopis
---------

Narodil sa v Ererê. Študoval teológiu v seminári v Prainhe. Za kňaza pre diecézu Limoeiro do Norte bol vysvätený 19. júna 1949. Po vysviacke pracoval ako pastoračný kňaz, neskôr tiež pôsobil v kňazskom seminári a ako duchovný Katolíckej akcie.

V roku 1967 ho pápež Pavol VI. vymenoval za titulárneho biskupa Vardimissy a koadjútora diecézy Limoeiro do Norte. Za biskupa ho vysvätil arcibiskup Fortalezy José de Medeiros Delgado 17. júna 1967. Jeho predchodca v úrade zomrel 19. augusta toho istého roku a José Freire Falcão sa stal sídelným biskupom. O štyri roky neskôr, 25. novembra 1971 bol menovaný za arcibiskupa Teresiny. Pápež Ján Pavol II. ho menoval 15. februára 1984 za arcibiskupa Brazílie a 28. júna 1988 sa stal členom kardinálskeho kolégia ako kardinál-kňaz s titulárnym kostolom San Luca a Via Prenestina.

V roku 2000 požiadal o uvoľnenie z funkcie, čomu však pápež vyhovel až 28. januára 2004.

V úlohe voliča sa zúčastnil konkláve, ktoré vybralo Benedikta XVI. Bol v tom čase jedným z najstarších kardinálov-voličov, keďže veku 80 rokov, po dosiahnutí ktorého kardináli nemajú právo voliť pápeža, sa dožil 6 mesiacov po konkláve.

Referencie
----------

1. ↑   *The Cardinals of the Holy Roman Church* [online].. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Cardinals Created by John Paul II.* [online].. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *RINUNCE E NOMINE* [online].. Dostupné online. (taliansky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **José Freire Falcão**

Externé odkazy
--------------

* Profil v biografickom slovníku kardinálov Salvadora Mirandu
* Biografia na catholic-hierarchy.org

Autoritné údaje: * GND: 1063991544
* VIAF: 313405347
**Apollinaris z Laodikeie** (alebo **Apollinarios/Apollinar**) (310 – † 390) bol grécky teológ, biskup z Laodikeie (alebo nesprávne **…z Laodiceie/Laodiceje**) v Sýrii a zakladateľom apollinarizmu a syn kresťanského kňaza rovnakého mena.

Keď rímsky cisár Iulianus Apostata v roku 361 zakázal, aby kresťania vo svojich školách používali spisy klasických gréckych básnikov, Apollinarios spolu so svojím otcom básnicky spracoval rad biblických kníh, najmä žalmov, a previedol do formy platónskeho dialógu obsah evanjelií.

Ako lektor cirkevnej obce v Laodikeii bol roku 361 (alebo 360) zvolený nikajskou stranou za biskupa. Dôvodom bol jeho rozhodný odpor proti pohanskej reakcii a boj s ariánstvom. V ariánskej kríze podporoval homoúsiánsku pozíciu v prostredí, ktoré veľmi nahrávalo ariánstvu. To spôsobilo, že bol s hlavným odporcom ariánstva, Atanázom, ariánskou stranou exkomunikovaný.

Apollinaris hájil vo svojich spisoch kresťanstvo proti novoplatónskemu filozofovi Porfyriovi a rímskemu cisárovi Iulianovi Apostatovi. Tieto spisy prezrádzajú jeho filozofické vzdelanie, prepísal napríklad veľkú časť biblie do klasickej gréckej formy. Priatelil sa s Athanasiom, s Basilom z Cézarey bol v písomnom kontakte a v roku 373 alebo 374 patril medzi jeho žiakov aj Hieronymus (Hieroným).

Nakoniec sa odlúčil od učenia 1. nikajského koncilu tvrdením, že božstvo a ľudstvo nemôžu byť v osobe Ježiša Krista spojené. Namiesto toho sám učil, že v Kristovi bola síce ľudská duša a ľudské telo, avšak nie ľudský duch, ale božský Logos (pozri: trichotomizmus)

Apollinarios dostal do rozporu s názormi všeobecne prijímanými v cirkvi. Jeho učením, ktoré vlastne začalo christologické spory v cirkvi, sa zaoberalo viacero cirkevných synód (375 a 382 v Ríme, Alexandrijská synoda roku 378, 1. konštantínopolský koncil roku 381), ktoré ho odsúdili.

Referencie
----------

1. ↑  BORECKÝ, Bořivoj; DOSTÁLOVÁ, Růžena, a kol. *Slovník spisovatelů. Řecko: antická, byzantská a novořecká literatura*. 1. vyd. Praha : Odeon, 1975. 668 s. (Slovníky spisovatelů.) S. 115. (po česky)

Pozri aj
--------

* 1. konštantínopolský koncil
* Apollinarizmus

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 11995288q
* GND: 118649817
* ISNI: 0000 0003 8164 669X
* LCCN: n50052496
* VIAF: 261762494
* WorldCat: lccn-n50052496
**John Sherwood de Lancie, Jr.** (\* 20. marec 1948, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americký herec.

Kariéra
-------

Narodil sa v rodine hobojistu Johna de Lancie a jeho manželky Andrey. Ako herec debutoval vo filme *Legacy* (1975) a od tej doby hral v mnohých filmoch a hosťoval či hral v mnohých seriáloch ako sú *Sudkyňa Amy*, *Hill Street Blues*, *Západné krídlo*, *Uzavretý prípad*, *L.A. Law*, *MacGyver*, *Čarodejnice*, *To je vražda, napísala*, *Battlestar Galactica* (seriál z roku 1978), *Touched by an Angel*, *Nulová šanca*, *Tak plynie čas*, *Andromeda*, či *Hviezdna brána*.

V 80. a 90. rokoch hosťoval v sci-fi seriáloch zo sveta Star Treku ako záhadná a takmer všemocná bytosť Q. Objavil sa v ôsmich epizódach seriálu *Star Trek: Nová generácia*, jednej epizóde *Star Trek – Vesmírna stanica D.S. 9* a troch epizódach *Star Trek: Voyager*.

V roko 2011 daboval v oboch častiach premiérového dvojdielu 2. rady animovaného seriálu *My Little Pony* draconequusa Discorda, ktorý bol inšpirovaný ním stvárnenou postavou Q zo *Star Treku*. Ako Discord sa v seriáli objavil aj o rok neskôr ve 3. rade.

So svojou manželkou, herečkou a speváčkou Marnie Mosimanovou, má dvoch synov Keegana a Owena.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **John de Lancie**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* John de Lancie v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* John de Lancie v Internet Movie Database (po anglicky)
* John de Lancie na Memory Alpha

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku John de Lancie na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 14169837v
* GND: 140136096
* ISNI: 0000 0000 7839 8806
* LCCN: n95026954
* VIAF: 103436740
* WorldCat: lccn-n95026954
**Seel** je rozprávková postavička z anime Pokémon.

Seel je vodný ( *Water* ) Pokémon, pripomínajúc tuleňa. Žije v blízkosti vôd a vo vodách. Je bielej farby a na vrchu hlavy má maličký roh. Rád vyplazuje jazyk. Pochádza z prvej generácie Pokémonov. Je to obľúbený Pokémon. Na úrovni 34 sa vyvíja na väčšieho tuleňa Dewgonga. Dewgong je na rozdiel od Seela aj ľadový Pokémon, ale aj Seel sa môže naučiť ľadové útoky ako sú napríklad Ľadový lúč (angl. Ice Beam) a Aurora lúč (angl. Aurora Beam). Seela prezývajú aj niektorý ľudia morský lev ( *Sea Lion* ). Seel sa dá chytiť v hrách Red, Blue, Green a Yellow na Game Boy
, v hrách Gold, Silver a Crystal na Game Boy Color
, ale aj v hrách Fire Red a Leaf Green na Game Boy Advance
, v hre Pokémon XD a nakoniec v hre Diamond na Nintendo DS
. Seel patrí medzi pokojných a priateľských Pokémonov.

* 086 : Seel ( po japonsky *Pauwavu* )

Seelove typové výhody :

* Ohniví ( *Fire* ) - Arcanine, Charmander, Flareon, Numel, Torchick...
* Oceľoví ( *Steel* ) - Skarmory, Registeel, Mawile, Dalgia, Aron...
* Zemní ( *Ground* ) - Sandslash, Camerupt, Diglett, Geodude, Onix...
* Kamenní ( *Rock* ) - Onix, Golem, Steelix, Regirock, Baltoy...

Seelove typové slabosti :

* Trávoví ( *Grass* ) - Chikorita, Bulbasaur, Meganium, Venusaur, Ivysaur...
* Elektrickí ( *Elektric* ) - Manectric, Pichu, Pikachu, Rentoraa, Magnemite...

Schopnosť : *Thick Fat* - Tlstý tuk - Ohnivé a ľadové útoky Seela zraňujú o 50% menej.
*Hydration* - Hydrácia - Všetky statusové problémy sú v daždi vyliečené.
Čiernofigúrový trojnohý exaleiptron, cca 580 – 570 pred Kr. Musée du Louvre
**Exaleiptron** (starogr. εξάλειπτρον – exaleiptron) je typ starogréckej nádoby.

Exaleiptron (od slovesa „*namazať, natrieť*"), okrúhla keramická nádoba bez úch na jednej alebo troch vyšších nohách s vekom, bola nádobou na parfumované tekutiny a masti v ženských spálňach. V starovekom Grécku boli parfumy spravidla oleje aromatizované voňavými kvetmi (bylinkami) a používali sa na telo alebo vlasy. Exaleiptron patril aj medzi pohrebné nádoby, určené ako dar pre zosnulé ženy.

Nádoba je známa aj pod názvom plémochoé či kóthón, aj keď sa väčšina znalcov na tom nezhoduje. Názov exaleiptron pri tejto forme nádoby je už všeobecne uznaný a uprednostňuje sa pred inými termínmi používanými v minulosti.

Obyčajný a trojnohý exaleiptron
-------------------------------

* Obyčajný exaleiptronObyčajný exaleiptron
* 
* Trojnohý exaleiptronTrojnohý exaleiptron
*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 379.
2. ↑  Alexandra Alexandridou. *The Early Black-Figured Pottery of Attika in Context*. Leiden : BRILL, 2007. ISBN 978-90-0419-231-7. S. 29.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 437.
4. ↑  Oliver Pilz, Gunnar Seelentag. *Cultural Practices and Material Culture in Archaic and Classical Crete*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2014. ISBN 978-31-1033-178-3. S. 268.
5. ↑  Toby Schreiber. *Athenian Vase Construction: A Potter's Analysis*. Santa Monica : Getty Publications, 1999. ISBN 978-08-9236-465-7. S. 107.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Exaleiptron**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Seefestspiele Mörbisch** je rakúsky letný operetný festival. Koná sa v mesiacoch júl a august v amfiteátri mestečka Mörbisch am See, ktoré sa nachádza pri jazere Neusiedler See, asi 70 km južne od Bratislavy, pri rakúsko-maďarských hraniciach.

Festival je najvýznamnejším operetným festivalom a preto je Mörbisch nazývaný aj "Mekkou operety". Na festivale sa každoročne vystrieda asi 200 000 divákov.

Samotný amfiteáter sa nachádza na brehu jazera, pričom javisko je umelým polostrovom s hladinou jazera v pozadí. Kapacita amfiteátra je približne 6000 miest.

Vznik festivalu
---------------

Predstavenie operety Viedenská krv, 2007
Nápad zorganizovať operetný festival pod otvoreným nebom, dostali v roku 1955 manželia Herbert a Gisela Alsenovci, počas svojej dovolenky v Mörbischi. Prvý festival zorganizovali v roku 1957, predstavením operety Cigánsky barón. Pôvodná kapacita amfiteátra bola 1200 miest, v roku 1959 bol rozšírený na 3000 miest a od roku 2000 má až 6000 miest.

### Predstavenia operiet od roku 2000

* 2000 - Cigánsky barón, Johann Strauss ml.
* 2001 - Zem úsmevov, Franz Lehár
* 2002 - Čardášová princezná, Emmerich Kálmán
* 2003 - Giuditta, Franz Lehár
* 2004 - Grófka Marica, Emmerich Kálmán
* 2005 - Veselá vdova, Franz Lehár
* 2006 - Gróf Luxemburský, Franz Lehár
* 2007 - Viedenská krv, Johann Strauss ml.; oslava 50. výročia konania festivalu
* 2008 - U bieleho Koníčka, Ralph Benatzky
* 2009 - My Fair Lady, Frederick Loewe
* 2010 - Cárovič, Franz Lehár
* 2011 - Cigánsky barón, Johann Strauss ml.
* 2012 - Netopier, Johann Strauss ml.
* 2013 - Žobravý študent, Karl Millöcker
* 2014 - Anatevka, Jerry Bock
* 2015 - Noc v Benátkach, Johann Strauss ml.
* 2016 - Viktória a jej husár, Paul Abraham
* 2017 - Vtáčnik, Carl Zeller
* 2018 - Grófka Marica, Emmerich Kálmán

Externé odkazy
--------------

* - web stránka festivalu

Súradnice: 47°45′14″S 16°41′57″V﻿ / ﻿47,75395°S 16,69905°V﻿ / 47.75395; 16.69905
Bronx Zoo
**Bronx Zoo** (iné, staršie názvy: *Bronx Zoological Park* – Bronxský zoologický park, *Bronx Zoological Gardens* – Bronxské zoologické záhrady) je zoologická záhrada v Bronxe, najsevernejšej štvrti mesta New York v Spojených štátoch. Patrí medzi najväčšie mestské zoologické záhrady vo svete. Žije tu asi 4 000 kusov zvierat zastupujúcich okolo 650 druhov z celého sveta. Zoologická záhrada sa rozprestiera na území parku o rozlohe 107 ha a preteká cez ňu rieka Bronx. Je súčasťou integrovaného systému štyroch zoologických záhrad a jedného akvária manažovaných organizáciou Wildlife Conservation Society. Bola založená v roku 1899.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bronx Zoo**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bronx Zoo na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* oficiálna webová stránka
**Université de Bourgogne** verejná univerzita so sídlom v Dijone vo Francúzsku.

Humanitné vedy a vedy sú dobre zastúpené v hlavnom kampuse, ako aj právo, medicína a literatúra v samostatných budovách.

Je to jediná univerzita v Burgundsku. V roku 1806 z neho Napoleon urobil jedno z centier právnického vzdelávania vo Francúzsku. Dnes je to univerzita s 27 000 študentmi, rozdelená medzi Dijon a päť ďalších miest v Burgundsku (Chalon-sur-Saône, Le Creusot, Mâcon, Auxerre, Nevers).

Slávni absolventi
-----------------

* Roger Guillemin, francúzsko-americký lekár a endokrinológ

Referencie
----------

1. ↑  L'université de Bourgogne bien placée dans le "classement de Shangai" : quel intérêt ?
2. ↑  L'université de Bourgogne grimpe dans le classement de Shanghai
3. ↑  Classement de Shanghaï : l'université de Bourgogne progresse

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Université de Bourgogne**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 12007542f
* GND: 5008398-3
* ISNI: 0000 0001 2298 9313
* LCCN: n79065185
* NK ČR: ko2010558689
* VIAF: 155475736
* WorldCat: lccn-n79065185
**Univerzita Bilkent**, turecky **Ibsan Doğramacı Bilkent Üniversitesi**, je súkromná univerzita v Ankare, hlavnom meste Turecka. Založil ju 20. októbra 1984 İhsan Doğramacı. Prvé prípravy na založenie univerzity prebehli už v roku 1967. Prvý študenti boli prijatí v roku 1986. V tomto roku bolo zapísaných 386 študentov. Dnes má univerzita viac ako 12000 študentov na deviatich fakultách. Zahraniční študenti pochádzajú z 72 rôznych krajín. Univerzita oznámila, že poskytuje viac ako 2500 plných štipendií.

Podľa *World University Rankings 2010/2011* Times Higher Education bola univerzita Bilkent na 112. mieste a tým aj najlepšia medzi tureckými univerzitami.

Prednášky sú v angličtine. Jedinými výnimkami sú jazykové kurzy a turecké právo na právnickej fakulte.

Známi absolventi
----------------

* Başak Köklükaya, herečka
* Basak Senova, umelecký kurátor
* Binnur Kaya, herečka
* Demir Demirkan, hudobník
* Emrah Yucel, grafický dizajnér
* Erdem Baške, guvernér centrálnej banky
* Fadik Sevin Atasoy, herečka
* Haluk Akakçe, maliar
* Hande Dalkılıç, klavirista
* Jehan Barbur, hudobník
* Nasuh Mahruki, horolezec
* Orkut Büyükkökten, turecký zamestnanec firmy Google, ktorý vyvinul Orkut
* Sahan Gökbakar, komik
* Tamer Karadağlı, herec
* Ceyhun Bozkurt, skladateľ
* Tarkan Gözübüyük, hudobník
* Yigit Bulut, novinár
* Zeynep Koltuk, herečka

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky školy

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Univerzita Bilkent na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 2111989-2
* ISNI: 0000 0001 0723 2427
* LCCN: n2004054475
* VIAF: 135247490
* WorldCat: lccn-n2004054475
**Bromios** (starogr. *Βρομίος* – *Bromios*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.

Bromios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Bromios si bral za manželku Erato, dcéru Danaa a najády Polyxo, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Mijuki** (jap. : 深雪) bol štvrtý torpédoborec prvej série triedy *Fubuki* imperiálneho loďstva. Bol dokončený v júni 1929 a nešťastne stratený pri kolízii s torpédoborcom *Inazuma* 29. júna 1934.

Popis
-----

*Mijuki* bol dokončený v základnej konfigurácii typickej pre prvé jednotky triedy *Fubuki*. To zahŕňalo hlavňovú výzbroj zloženú zo šiestich 127mm kanónov modelu 1914 v troch dvojhlavňových uzavretých delových vežiach modelu A (jedna na prove a dve vzadu), ktoré doplňovali dva guľomety. Torpédovú výzbroj tvorili tri 610mm trojhlavňové torpédomety.
Stavba nového „torpédoborca číslo 38" (第三十八号駆逐艦 *Dai-sandžúhači-gó kučikukan*) začala 30. apríla 1927 v lodeniciach Uraga v Jokosuka na základe plánu doplnenia loďstva z fiškálneho roku 1923 (大正12年度艦艇補充計画 *Taišó džúni-nendo kantei hodžú keikaku*). Krátko po spustení na vodu v júni 1928 upustilo cisárske námorníctvo od pomenovávania torpédoborcov len podľa priradeného čísla a rozostavanému torpédoborcu bolo pridelené meno *Mijuki*. *Mijuki* bol dokončený a prijatý do služby 29. júna 1929.

Služba
------

Po prijatia do služby bol *Mijuki* spolu so sesterskými loďami *Fubuki*, *Širajuki* a *Hacujuki* pridelený k 2. eskadre torpédoborcov, ktorá podliehala 2. loďstvu. Od 10. októbra 1931 až do 8. júla sa *Mijuki* podrobil údržbe a úpravám v námornom arzenále v Kure, počas ktorých boli taktiež upravené kotle.

### Zrážka

Počas rutinného cvičenia juhozápadne od ostrova Čedžu sa 29. júna 1934 *Mijuki* zrazil s torpédoborcom *Inazuma* a po kolízii sa potopil. Presné údaje o počte obetí neexistujú, ale pravdepodobne zahynulo najmenej 5 námorníkov.

Torpédoborec *Inazuma* mal po kolízii ťažko poškodenú prednú časť, stratil chod a ťažký krížnik *Nači* ho musel odvliecť do Saseba, kde následne podstúpil rozsiahle opravy. *Mijuki* bol jediným moderným torpédoborcom, ktorý sa nedožil druhej svetovej vojny a tiež to bol jediný prípad straty torpédobrca pri zrážke s iným torpédoborcom. 

Dňa 15. augusta 1934 bol *Mijuki* vyškrtnutý zo zoznamu lodí cisárskeho námorníctva.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mijuki (1928) na českej Wikipédii.*
Lena Olin v roku 2013 a jej manžel Lasse Hallström.
**Lena Maria Jonna Olin** (\* 22. marec 1955, Štokholm, Švédsko) je švédska herečka.

Životopis
---------

Olinová je najmladšou z troch detí a narodila sa v Štokholme, v Švédsku. Jej starší brat zomrel ako desaťročný na rakovinu v roku 1960. Jej matkou je herečka Britt Holmberg a jej otec je režisér Stig Olin. Vyštudovala herectvo na Švédskej národnej akadémií dramatických umení. Ako devätnásťročná vyhrala súťaž Miss Scandinavia 1974, ktorá sa konala v Helsinkách.

Kariéra
-------

Predtým ako sa Olinová stala herečkou pracovala ako nemocničná sestra. Desať rokov hrala so švédskym Kráľovským dramatickým divadelným zborom, ktorý hrával klasické hry Williama Shakespeara. 

Ingmar Bergman ju v roku 1976 obsadil v menšej roli vo filme *Ansikte mot ansikte*. 

V roku 1980 Olinová bola jedna z prvých herečiek ktoré získali Cenu Ingmara Bergmana. Medzinárodný debut Olinová dostala vo filme *Efter repetitionen*. V roku 1988 Olinová hral po boku Daniela Day-Lewisa v americkom filme *The Unbearable Lightness of Being*. Za svoj herecký výkon získala nomináciu na Zlatý glóbus. 

V roku 1989 získala svoju prvú nomináciu na Oscara, za film *Enemies: A Love Story*, kde si zahrala po boku Anjelici Houston a Rona Silvera.

V roku 1994 Olinová hrala vo filme *Romeo Is Bleeding*. Objavila sa v roku 2000 vo filme *Chocolat*, ktorý získal päť nominácií na Oscara, z toho Olinová získala nomináciu na cenu BAFTA.

Od roku 2002 do roku 2006 sa Olinová objavila po boku Jennifer Garner, v seriály *Alias*. Jej postava bola ruská špiónka, Irina Derevko. Za svoju hereckú rolu získala nomináciu v roku 2003 na cenu Emmy. 

V roku 2008 získala Olinová menšiu, no za to významnú úlohu vo filme *The Reader*, po boku Kate Winslet a Ralpha Fiennesa.

Osobný život
------------

Od polovice sedemdesiatych rokov do konca osemdesiatych rokov Olinová chodila so švédskym hercom Örjanom Rambergom. Majú spolu syna Auguste Rahmberga. Predtým, ako sa v roku 1994 vydala za Lasseho Hallströmova, mala tiež krátky románik s hercom Richardom Gereom. Spoločne s Hallströmom má dcéru Toru (\* 1995) a spoločne žijú v Bedforde, v New Yorku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lena Olin**

Externé odkazy
--------------

* Lena Olin v Internet Movie Database (po anglicky)
* Lena Olin v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lena Olin na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14032721q
* GND: 129709689
* ISNI: 0000 0001 2141 9247
* LCCN: no96026905
* NK ČR: pna2005261901
* VIAF: 85081333
* WorldCat: lccn-no96026905