recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barbara Vlasitsová** (maď. *Vlasits Barbara*; \* 20. september 1988, Vesprém) je maďarská divadelná, v menšej miere i televízna herečka.

Životopis
---------

Narodila sa v rodine elektrikára a kaderníčky. Vo Vespréme absolvovala základnoškolské a gymnaziálne štúdium na Padányi Biró Márton Római Katolikus Gimnázium („Rímskokatolícke gymnázium Mártona Biró Padányiho"). Následne študovala herectvo na Kaposvári Egyetem („Univerzita v Kaposvári"). V divadle účinkuje od roku 2010. Od roku 2011 pôsobí v Pécsi Nemzeti Színház („Národné divadlo v Pécsi"), kde sa predstavila napr. v roli jedného z tučniakov v komédii Ulricha Huba *Traja tučniaci*, ako Dorotka v Baumovom muzikáli *Čarodejník z krajiny Oz*, ako Rosemary Mortimorová v Cooneyho komédii *It Runs In The Family*, ako Lenke v burleske Ferenca Molnára *A doktor úr*, ako Agácska v rovnomennom muzikáli Istvána Csukása atď. Adaptácia Feydeauovej frašky *Chrobák v hlave*, v ktorej účinkovala, bola natočená a predstavená ako televízny film *Georges Feydeau: Bolha a fülbe* (2012).

V televíznej produkcii debutovala v maďarskom muzikálovom seriáli zo stredoškolského prostredia *Karádysokk* (2011), kde stvárnila postavu Lili. Predstavila sa v menšej úlohe v maďarskej romantickej komédii *Nejem, nőm, csajom* (2012) a v úlohe Anett v dvoch epizódach maďarského mládežníckeho komediálneho televízneho seriálu *Egynyári kaland* (2015).

Referencie
----------

1. 1 2  *Vlasits Barbara* [online]. Pécs : Pécsi Nemzeti Szinház, [s. a.] [cit. 2016-04-10].Dostupné online.
2. 1 2 3  Vlasits Barabara [online]. In *PORT.hu*. Budapest : PORT.hu [s. a.] [cit. 2018-04-02]. Dostupné online.
3. ↑  Mészáros, B. Endre. Valaki mindig felfigyel rá a színpadon [online]. In *BAMA : a Baranya megyei hírportál*. 2013-08-29 [cit. 2018-04-02]. Dostupné online.
4. ↑  Gaál, Julianna. Szavalás közben kitárulkozom [online]. In *VEOL : a Veszprém megyei hírportál*. 2008-09-11 [cit. 2018-04-02]. Dostupné online.
5. ↑  Mészáros, B. Endre. Híres párok: Vlasits Barbara és Vidákovics Szláven [online]. In *BAMA : a Baranya megyei hírportál*. 2015-10-06 [cit. 2018-04-02]. Dostupné online.
6. ↑  B. Kiss, Csaba. „Itt sokkal nagyobb a forgás és a merítés" [online]. In *7óra7 : színház és pont*. 2017-03-01 [cit. 2018-04-02]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlasits Barbara na maďarskej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Barbara Vlasitsová**

Externé odkazy
--------------

* Barbara Vlasits v Internet Movie Database (po anglicky)
Akronym ALF
**Animal Liberation Front** (ALF) je skupina radikálnych ochrancov práv zvierat, ktorí uskutočňujú priame akcie na ich oslobodenie a ochranu. Ich konania sú často v rozpore so zákonom ako napríklad oslobodzovanie zvierat z laboratórií a kožušinových fariem, sabotáže testovacích a výskumných zariadení a ďalšie. Tieto akcie bývajú označované ako ekoterorizmus.

Za zakladateľa organizácie je považovaný britský aktivista za práva zvierat Ronnie Lee, ktorý ju v roku 1976 pomenoval. Podľa ALF filozofie môže byť akýkoľvek čin, ktorý podporí oslobodenie zvierat bez ublíženia ľudí a zvierat, považovaný za ALF akciu.

ALF nie je členská organizácia ale skupina odporu bez vodcu. Pôsobí ako zastrešenie pre činy aktivistov. Bunky ALF sú aktívne v 42 krajinách, vrátane Slovenska. Podľa dokumentu *Behind the Mask* z roku 2006 je celé hnutie decentralizované a bez vodcu. Bunky operujú samostatne a môžu sa skladať iba z jedného člena.

V januári 2005 označilo *Americké ministerstvo pre vnútornú bezpečnosť* ALF ako teroristickú hrozbu.

Referencie
----------

1. ↑  Best, Steven & Nocella, Anthony J. (eds), *Terrorists or Freedom Fighters?*, Lantern Books, 2004, s. 8.
2. ↑  www.directaction.info denník akcií (9. 3. 2008)

Pozri aj
--------

* Práva zvierat
* Ekoterorizmus

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Animal Liberation Front**

Ďalšia literatúra a zdroje
--------------------------

**Knihy**

* Keith Mann (2007): *From Dusk 'til Dawn*
* Ingrid Newkirk (2000): *Free the Animals: The Story of the Animal Liberation Front*
* Peter Singer (1975): *Animal Liberation*. České vydanie: Osvobození zvířat
* Steven Best (2004): *Terrorists or Freedom Fighters?*

**Filmy (hrané)**

* Jérôme Lescure (2012): *A.L.F. (Animal Liberation Front)*
* Piercarlo Paderno (2011): *Aurora: Il sogno della liberazione*
* Denis Hennelly (2010): *Bold Native*
* Scott Cardinal (2008): *Saints & Angels*

Externé odkazy
--------------

* Animal Liberation Frontline (po anglicky)
* North American Animal Liberation Press Office (po anglicky)
* Talon Conspiracy Archivované 2020-12-05 na Wayback Machine (po anglicky)
* dokumentárne filmy na *Internet Movie Database* (po anglicky)
**Bitka pri Tymbre** bola rozhodujúcim vojenským stretom vojny medzi lýdskym kráľom Krézom a perzským kráľom Kýrom II. Veľkým. Odohrala sa v posledných týždňoch roku 547 pred Kr.. Kýros, ktorý prenasledoval Kréza do Lýdie po Bitke pri Pterii, sa stretol so zvyškami jeho armády v bitke na rovine severne od Sardisu a na hlavu ho porazil. To sa ukázalo ako rozhodujúci okamih celej vojny, Sardis bol obsadený a Lýdia dobytá Perziou.

Kýros údajne porazil lýdsku jazdu, pretože zápach jeho tiav vystrašil lýdske kone. Po boji bolo celé územie Lýdie pripojené k Perzskej ríši, vrátane gréckych miest v Malej Ázii, čo vyvolalo postupne eskalujúci konflikt medzi Gréckom a Perziou.

Podľa Herodota, sa Kýros po bitke choval k zajatému Krézovi s rešpektom a úctou, no je to v rozpore s Nabonidovou kronikou , jednou z babylonských kroník (hoci nie je jasné, či sa text vzťahuje na Lýdiu alebo nie).

Externé odkazy
--------------

* Obrázky Archivované 2006-09-02 na Wayback Machine

Referencie
----------

1. ↑
**Baofeng UV-5R** je ručná rádiostanica čínskej výroby určená primárne pre rádioamatérov.

Charakteristika
---------------

Táto dvojpásmová rádiostanica sa stala celosvetovo populárnou najmä pre svoje technické parametre a bohatú funkcionalitu v danej cenovej hladine. Ponúka množstvo dôležitých funkcií. Za zmienku určite stojí frekvenčný rozsah, možnosť vysielať DTMF, nastavenia pre použitie s prevádzačmi alebo pokročilá programovateľnosť cez PC. Obľúbená je preto hlavne medzi rádioamatérmi začiatočníkmi, teší sa však aj pozornosti profesionálov.[1]

Výhody
------

* Cena
* Kvalitné mechanické prevedenie
* FM rádio
* LED svetlo
* Frekvenčný rozsah (136–174 / 400–520 MHz)[2]
* K dispozícii bohaté príslušenstvo za výhodnú cenu
* Pokročilé možnosti nastavenia

Nevýhody
--------

* Podľa mnohých užívateľov horšie vlastnosti prijímača (za istých podmienok citlivosť, selektivita)[3] [4]

Verzie
------

Rádiostanica je vyrábaná v rôznych prevedeniach a predávaná pod rôznymi značkami. Rozdiely sú predovšetkým v dizajne, pričom vnútro, teda samotná doska plošných spojov je rovnaká. Výnimku môže tvoriť invertovaný LCD displej alebo rozdielny tvar batérie.[5] Výber je preto zväčša otázkou vkusu, preferovanou verziou je napríklad UV5RE-PLUS-UU.

Používanie
----------

Prevádzkovateľ tejto rádiostanice potrebuje mať pre vysielanie na Slovensku potrebné povolenie, ako napríklad licencia, rádioamatérske skúšky. Na niektorých frekvenciách je dokonca vysielanie zakázané. Rádiostanicu taktiež nie je možné používať na vysielanie v pásme PMR 446, pretože porušuje pravidlá všeobecného povolenia.[6]

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Barton Swing Aqueduct** je priehradový otočný akvadukt premosťujúci Manchester Ship Canal pri predmestí Manchesteru Barton upon Irwell. Je prvým a jediným otočným akvaduktom na svete.

Dnešný most bol postavený na mieste staršieho oblúkového akvaduktu, ktorý tu stál v rokoch 1761 – 1893. Bol súčasťou plavebného kanálu Bridgewater Canal, ktorý slúžil na prepavu uhlia z baní vo Worsley do Manchesteru. Dnes Bridgewater Canal slúži len pre menšie lode. Na konci 19. storočia bol v Manchesteri vybudovaný vnútrozemský prístav spojený s Írskym morom kanálom Manchester Ship Canal, ktorý bol vybudovaný v rokoch 1887 – 1893 a približne opisuje pôvodnú trasu rieky Irwell. Kvôli jeho výstavbe musel byť pôvodný akvadukt zničený a na jeho mieste postavený nový. Nový advadukt bol navrhnutý Edwardom Leaderom Williamsom, ktorý bol hlavným inžinierom samotného kanálu a jeho výstavba prebiehala medzi rokmi 1890 – 1893.

Hlavnú časť akvaduktu tvorí 71,6 m dlhé, 5,5 m široké a 2,1 m hlboké koryto, v ktorom je 800 t vody. Toto koryto sa nachádza na otočnom podstavci vybudovanom na umelom ostrove uprostred kanálu. Neďaleko od mosta sa nachádza cestný most Barton Road Swing Bridge, ktorý je taktiež otočný. Oba mosty sú ovládané z trojposchodovej riadiacej veže postavenej na umelom ostrove.

Referencie
----------

1. ↑  PENBERTHY, Ian. *Mosty*. Brno : Computer Press, 2009. ISBN 978-80-251-2201-3. S. 59. (po česky)
2. ↑   *Northwest Firsts – Facts and Figures* [online]. ModernHistory.co.uk. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Barton Swing Aqueduct* [online]. Engineering-Timelines.com. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Facts and Figures* [online]. Manchester Ship Canal. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Barton Swing Aqueduct**

Externé odkazy
--------------

* 

* Barton Swing Aqueduct v databáze *Structurae*
Ruská ikona proroka Barucha, 17. stor.
**Baruch** je jeden z prorokov a zároveň hlavný predstaviteľ *Knihy Baruch(ovej)* (resp. *Knihy proroka Barucha*), ktorá je deuterokánonickou knihou Starého zákona. Protestanti túto knihu radia medzi apokryfy. Židia ho však za proroka nepovažujú.

Niektoré Baruchove texty boli vylúčené z Biblie a šírili sa starožidovským písomníctvom. Týkali sa asi roku 586 pred Kr. a volali sa „Zvyšok slov Baruchových" alebo „Dodatok k prorokovi Jeremiášovi".

Baruch bol sekretárom proroka Jeremiáša. Nepredpokladá sa, že spis napísal celý on, lebo má 4 časti z rôznych období a asi od rôznych autorov. Hovorí zvlášť o pokání. Konštatuje, že hriechy zrušili vzťah k Bohu. V exile sa Izraeliti vzdialili od Boha a nabáda ich, aby sa vrátili, nabáda k láske a vernosti Bohu. Keď zachovávame zákon, dosiahneme múdrosť. Sú tu zaznamenané aj modlitby exilantov, meditácie o múdrosti. Múdrosť sa zjavila na zemi a prebývala medzi nami.

Pozri aj
--------

* Kniha proroka Barucha

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Baruch (prorok)**

Externé odkazy
--------------

* Kniha proroka Barucha, iný link Archivované 2011-06-05 na Wayback Machine - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
**Becquerel** je impaktný kráter Marsu s priemerom 167 km nachádzajúci sa v oblasti Arabia Terra. Fotografie sondy Mars Global Surveyor odhalili obrovské vrstvy usadenín v tomto kráteri. Tieto usadeniny sa javia len niekoľko metrov hrubé s rôznymi druhmi hrubosti. Najnovšie výskumy stanovili presnú hrúbku usadenín v kráteri. 66 druhov usadenín patrí do jednej skupiny s hrúbkou približne 3,6 m, do ďalšej skupiny patria usadeniny s hrúbkou až do 36 m. Modely na takéto výpočty sú zvyčajne vytvorené na Zemi pomocou pohybu vody. Vulkanické usadeniny nevytvárajú prúdy popola a lávy takejto pravidelnej hrúbky a žiadne ďalšie prírodné javy sa ani zďaleka nepribližujú sopečnej činnosti.

Existujú tu cyklické premeny v hrúbke vyvrhnutých sedimentárnych usadenín, ktoré pravdepodobne poukazujú na cyklické premeny v prostredí počas ukladania usadenín. Väčšina usadenín sú paralelné navzájom, čo bolo spôsobené vertikálnym usadzovaním, ale niektoré, usadené priečne, naznačujú, že v čase vzniku boli presúvané po povrchu vetrom alebo vodou. Usadený materiál je ľahko erodovaný a aktívna veterná erózia môže pokračovať až dodnes.

Je pomenovaný po Antoinovi H. Becquerelovi

Vrstvy usadenín v kráteri Becquerel
Vrstvy usadenín v kráteri Becquerel

Externé odkazy
--------------

* Prieskum Marsu (po anglicky)
* Množstvo usadenín v kráteri Becquerel (po anglicky)

Referencie
----------

1. ↑  Mars Exploration: Multimedia
2. ↑  Lewis, K. et al. 2008. Quasi-Periodic Bedding in the Sedimentary Rock Record of Mars. Science. 322:1532-1535
3. ↑  HiRISE | Lots of Layering in Becquerel (PSP\_003656\_2015)
4. ↑   *Mars Odyssey Mission THEMIS: Feature Image: Becquerel Crater Deposit (Released 28 May 2002)* [online]. [Cit. 2010-01-11]. Dostupné online. Archivované 2006-09-08 z originálu.
Belém
Poloha mesta na mape Brazílie
**Belém** je mesto v severnej časti Brazílie, hlavné a najväčšie mesto štátu Pará. V meste žije v súčasnosti zhruba 1 430 000 obyvateľov, v celej metropolitnej oblasti tak asi 2 090 000; okrem mesta Manaus je najväčším mestom Amazónie; býva označované ako „metropola Amazónie". Ďalšou prezývkou je „mesto mangovníkov", odkazujúc na množstvo týchto stromov v uliciach. Veľkú časť obyvateľstva tvoria miešanci portugalských imigrantov a domorodých indiánov Tupinamba. 

Mesto leží na polostrove tvoreného sútokom niekoľkých riek, z ktorých najväčšia je Guamá, prítok rieky Pará, ramena delty Amazonky.

Mesto bolo založené v januári 1616, teda v časoch Iberskej únie. Pôvodný názov *Feliz Lusitânia* bol niekoľkokrát zmenený až do dnešnej podoby; Belém je portugalským názvom mesta Betlém.

V meste sa nachádza medzinárodné letisko. Vďaka cestnému a riečnemu spojeniu je jednou z hlavných brán celej severnej Brazílie. Železnica sa tu neprevádzkuje.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Belém**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky prefektúry Archivované 2010-10-30 na Wayback Machine
**Anna Nalicková**, plným menom **Anna Christine Nalicková** (\* 30. marec 1984, Glendora, Kalifornia, USA) je americká pesničkárka.

Životopis a tvorba
------------------

Už ako malá prejavila záujem o písanie textov. V škole ju dokonca podporovali a vraveli jej, že to v živote niekam dotiahne, len musí zotrvať. Anna sa nikdy nevzdávala a dnes má na svojom vrube prvý album so svojou hudbou a svojimi textami, ktorými okúzľuje nielen Ameriku, ale celý svet. V domácnosti Nalickovcov sa vždy zmietali rozličné hudobné žánre a skupiny. Annina matka bola zástankyňou skôr tvrdšieho rocku, a jej otec počúval radšej skupiny typu Beatles. To, prečo sa Anna rozhodla byť textárkou z veľmi príjemnou hudbou, sama prisudzuje vrodenej túžbe. Po niekoľkých úspešných rokoch písania sa Anne konečne podarilo preraziť a to v roku 2005, kedy za pomoci vydavateľstva *Sony BMG Music entertainment* vydala svoj debutový album z názvom *Wreck of the Day*, ktorý by sa dal volne preložiť ako "stroskotaný deň". Jeho melancholické texty, ktoré rozprávajú o ľudských životoch, zožali na domácej pôde úspech. Taktiež sa umiestnila aj vo vrchných priečkach hitparád, čo jej pridalo na popularite. Annini fanúšikovia však netrpezlivo čakajú, či nás táto mladá nádejná hudobníčka poctí aj ďalším albumom. Zatiaľ sa jej podarilo iba znovuvydanie albumu v roku 2006, na ktorý umiestnila 2 nové skladby a jednu live verziu a v roku 2007 vydala song "Versus".

Svet filmu
----------

Annino meno nie je vo svete moc známe, je skôr lokálnou, národnou speváčkou. Nie, že by jej hudba nedosahovala dostatočnej kvality, skôr ešte jej hudba nedozrela a na svetovej popovej scéne je čím ďalej ťažšie sa uchytiť. No faktom ostáva, že jej hudba sa dostáva do uší miliónov ľudí, len, žiaľ, ani nevedia, že je to ona. Ide o mnohé filmy a televízne seriáli, ako napríklad seriál *Smallvile*, kde sa na výberoch vyskytujú aj jej piesne.

Diskografia
-----------

### Albumy

| Rok | Album |  **The Billboard 200**  | Label |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | *Wreck of the Day* | 20 | Columbia Records |
|  | Broken Doll |  |  |
| 2011 | Broken Doll & Odds & Ends |  | Nyctograph Records, Inc. |

### Single

| Rok | Singel |  **U.S. Hot 100**  |  **Adult Top 40**  |  **Adult Contemporary**  | Album |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Breathe (2 AM) | 45 | 6 | 4 | *Wreck of the Day* |
| 2005 | In The Rough | - | 15 | - | *Wreck of the Day* |
| 2006 | Wreck of the Day | - | 39 | - | *Wreck of the Day* |
| 2007 | Versus | - | TBR | - | *Acceptance* |

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránky Anny Nalick
* Oficiálne fórum Anny Nalick[nefunkčný odkaz]
* Stránky Anny Nalick na MySpace

Autoritné údaje: * BnF: 150254655
* GND: 135441439
* ISNI: 0000 0000 5351 3871
* LCCN: no2005036509
* VIAF: 4660039
* WorldCat: lccn-no2005036509
**Anna Ondrejková** (\* 28. apríl 1954, Liptovský Mikuláš) je slovenská poetka.

„ Bojím sa že keď zomriem, tak sa ma Boh neopýta na to, ako som poctivo urovnávala knihy v regáloch, s akou ochotou a nadšením som obsluhovala čitateľov, ale na to, čo som urobila s talentami, ktoré mi zveril. Napísala som všetko? Zatancovala? Zahrala? Nakreslila? A bojím sa, že budem zatratená, pretože nemám dosť času a hlavne mi nezostane takmer žiadna energia, aby som to všetko urobila."

Životopis
---------

Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získavala v Bobrovci, Liptovskom Mikuláši a v Martine, kde absolvovala nadstavbové štúdium v odbore knihovníctvo. Od získania maturity na nadstavbovom štúdiu pracuje v knižnici v Liptovskom Mikuláši. Žije v neďalekom Bobrovci.
Okrem literatúry sa venuje aj divadlu ako herečka, dramaturgička a autorka textov (Malá morská panna na motívy H. CH. Andersena pre Bábkové divadlo na Rázcestí, Hra pre troch podľa posledných zápiskov M. Durasovej). Okrem literatúry a divadla sa zaujíma aj o výtvarné umenie – je autorkou ilustrácií, koláží a grafiky.

Tvorba
------

Prvé verše začala publikovať v roku 1972 v časopise Nové slovo, ale svojou poetickou výbavou, vrúcnosťou a intenzitou výpovede i svetonázorom toto zoskupenie rýchlo prekonala. Knižne debutovala v roku 1975 zbierkou básní *Kým trvá pieseň*. Odvtedy formuluje svoj vnútorný svet, ktorý sa neodtŕha od vonkajšej reality, ale citlivo a často bolestivo naň reaguje. Hlavnými motívmi jej tvorby sú láska (väčšinou nenaplnená a túžiaca), samota a jej prekonávanie, zlo a tragika sveta. Sporadické historické či literárne motívy (Tristan a Izolda) pretavuje do vlastného, neopakovateľného tvaru. V Anne Ondrejkovej má slovenská poézia silnú ženskú osobnosť, ktorá trvá na hĺbke poézie i života.

Dielo
-----

* 1975 – *Kým trvá pieseň*
* 1978 – *Snežná nevesta*
* 1984 – *Plánka*
* 1993 – *Sneh alebo Smutná jabloň plná nedozretých pávov*
* 1994 – *Nespavosť*
* 1998 – *Skoromed skorokrv*
* 2007 – *Havrania, snová*
* 2010 – *Izolda: sny, listy Tristanovi*
* 2013 - *Úzkosť*
* 2014 - *December: Izoldine vlasy horia*

Referencie
----------

1. ↑  Prozaický život básnikov

Autoritné údaje: * GND: 1132107024
* ISNI: 0000 0000 5568 0972
* LCCN: nr91037245
* NK ČR: mzk2002148047
* SNK: 173807
* VIAF: 66327390
* WorldCat: lccn-nr91037245
Rusko a štáty „blízkeho zahraničia"
**Blízke zahraničie** (rus. ближнее зарубежье – bližneje zarubežie) je politologický termín prevzatý z ruštiny. Súhrnne označuje všetky štáty (z pohľadu Ruska), ktoré boli spolu s Ruskom súčasťou Sovietskeho zväzu. 

Termín treba chápať predovšetkým v historicko-kultúrnom a politickom význame slova, než v geografickom. Do „blízkeho zahraničia" totiž patria aj štáty, ktoré geograficky s Ruskom vôbec nesusedia (napr. Moldavsko či Tadžikistan), a naopak termín nezahŕňa niektoré štáty, s ktorými má Ruská federácia spoločnú hranicu (napr. Fínsko či Čína). Označenie „*blízke zahraničie*" má silný politický náboj - pripomína bývalú príslušnosť zahraničných území k jednému štátnemu útvaru, ktorého vedúcou zložkou bolo Rusko. V Ruskej federácii je tento termín bežne používaný v hovorovom aj v úradnom styku a často slúži len ako súhrnné označenie krajín, ktoré s Ruskom tvorili spoločný štátny útvar. V zahraničí je však tento termín často interpretovaný ako prejav ruských mocenských ambícií, ktorý jednostranne označuje územia patriace pod „ruskú sféru vplyvu"
. 

Štátmi blízkeho zahraničia sú:

* Pobaltské štáty - Litva, Lotyšsko, Estónsko (na obrázku modré)
* Východoeurópske štáty - Bielorusko, Ukrajina, Moldavsko (na obrázku žlté)
* Kaukazské štáty - Arménsko, Azerbajdžan, Gruzínsko (na obrázku ružové)
* Stredoázijské štáty - Kazachstan, Turkménsko, Tadžikistan, Uzbekistan, Kirgizsko (na obrázku zelené)

Referencie
----------

1. ↑  SAFIRE, William. *ON LANGUAGE; The Near Abroad* [online]. New York: New York Times, 22.05.1994, [cit. 2011-08-11]. [ Dostupné online.] (v angličtine)
2. ↑  
TEURTRIE, David. *Géopolitique de la Russie et de son étranger proche (CEI)* [online]. 2008, [cit. 2011-08-11]. [ Dostupné online.] (vo francúzštine)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ближнее зарубежье na ruskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portál |
Jeden z Jaroněkových obrazov
**Bohumír Jaroněk** (\* 23. apríl 1866, Zlín – † 18. január 1933, Zlín) bol český maliar, grafik, umeleckopriemyselný výtvarník, fotograf a publicista.

Život
-----

Bohumír Jaroněk sa narodil v rodine farbiara, v Zlíne na Morave. Najprv študoval na nemeckej nižšej reálke v Novom Jičíne, potom vo Valašskom Meziříčí na Štátnej odbornej umeleckopriemyselnej škole pre spracovanie dreva. Na tomto dobrom remeselnom základe začal stavať, získavajúc vedomosti počas svojich neobvyklých ciest. Najprv, v rokoch 1889 až 1896, pracoval v ateliéri fotografa Streliského v Budapešti, pretože na umelecké štúdiá v Paríži alebo v Mníchove, kam sa sústreďovala väčšina adeptov umeleckej dráhy, nemal prostriedky. Po tejto životnej etape sa začal venovať svojej záľube, cestovaniu. Bohumír Jaroněk precestoval skoro celú Európu i časť Orientu. Navštívil Káhiru, kde mal možnosť pôsobiť v poprednom káhirskom salóne, spomína sa Dubrovník i Paríž.

V roku 1896 sa vrátil na Moravu a vo Valašskom Meziříčí začal pracovať v ateliéri svojho staršieho brata Alojza, ktorý sa venoval zdobeniu porcelánu, a svojej sestry Júlie, ktorá tkala gobelíny. Od roku 1909 fungovala rodinná dielňa Jaroňkovcov v Rožnove pod Radhoštěm. Tam sa súrodenci Jaroňkovci ešte viac priblížili ku koreňom valašskej ľudovej kultúry a pracovali na tom, aby sa zachovali a zachraňovali pamiatky ľudovej architektúry. Dôsledkom ich snaženia bolo v roku 1925 založenie Valašského múzea v prírode. 

Bohumír Jaroněk sa venoval predovšetkým grafike, ale zhotovoval i temperové návrhy alebo skice pre riešenie gobelínov. Bol maliarom krajinných krás Valašska, autor temperových malieb, akvarelov (od roku 1894), olejomalieb a drevorytov. Námety čerpal predovšetkým zo Štramberska a Rožnovska. V jeho drevorytoch sa zachovala tá jednoduchosť, s akou príroda v spojení s ľudovou architektúrou tvorí jeden citový celok. Celé Jaroňkovo dielo charakterizuje štylizovane zjednodušená kresba, doplnená len niekoľkými málo farbami, odvodenými z pohľadu na prírodu. 

Bohumír Jaroněk zomrel 18. januára 1933 a pochovaný je na Valašskom Slavíne v Rožnove pod Radhošťom.

Externé odkazy
--------------

* Životopis B. Jaroňka Archivované 2008-10-22 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * abART: 9527
* GND: 140909753
* ISNI: 0000 0000 7737 2970
* NK ČR: jk01051236
* SNK: 171597
* ULAN: 500202419
* VIAF: 83754569
* Web umenia: 4473
Súradnice: 37°24′21″J 71°20′57″Z﻿ / ﻿37,40583°J 71,34917°Z﻿ / -37.40583; -71.34917

**Antuco** je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti Čile, na juhozápadnom brehu jazera Laguna de la Laja. Sopka má pomerne komplikovaný vývoj. Jej história siaha až do konca pliocénu, keď bol vytvorené prvotné stratovulkány *Sierra Veluda* a *Cerro Condor* bazaltovo andezitového zloženia. Samotný vulkán Antuco sa začal formovať neskôr, po deštrukcii starších foriem a vytvorení kaldery s priemerom 5 km. Počas 18. a 19. storočia bolo zaznamenaných niekoľko erupcií, posledná v roku 1869.

Sopka Antuco je spomínaná aj v literatúre, vo verneovke *Deti kapitána Granta*.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2007-06-10 na Wayback Machine - stratovulkán Antuco na Global Volcanism Program (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antuco**
**Apollo 5** bola nepilotovaná misia programu Apollo.

Ciele misie
-----------

Štart Apolla 5, 22. január 1968
Rok po tragickej smrti astronautov v Apolle 1 pred jeho štartom z rampy LC-34 na Cape Kennedy bola vyslaná na obežnú dráhu Zeme loď bez astronautov s cieľom otestovať 14 360 kg ťažký lunárny modul (LM-1), vyrobený americkou firmou Grumman. Počas testu sa mali vyskúšať motory oboch stupňov mesačnej sekcie v prostredí vesmírneho vákua. Štart sa uskutočnil pomocou nosnej rakety Saturn IB, ktorá mala byť pôvodne použitá pre Apollo 1. Odklad letu až na január 1968 bol spôsobený vynútenými prestavbami podľa požiadaviek vyšetrovacej komisie aj prejavujúcimi sa drobnými závadami počas odpočítavania. Modul bol identický s verziou plánovanou pre použitie pri lete na Mesiac, chýbali mu iba pre tento skúšobný let nepotrebné podperné nohy.

Priebeh letu
------------

Raketa Saturn IB (SA-204) odštartovala s loďou a lunárnym modulom v pondelok 22. januára 1968 o 22:48:09 svetového času (UTC) z Cape Kennedy. Po postupnom odhodení oboch stupňov nosnej rakety sa Apollo dostalo na obežnú dráhu vo výške 162 – 214 km nad povrchom Zeme. Z austrálskej sledovacej stanice v Canberre sa na pokyn aktivoval adaptér modulu SLA, odpojil sa tretí stupeň nosnej rakety (zanikol v atmosfére po troch rokoch), kužeľový kryt nahrádzajúci veliteľskú a servisnú sekciu a potom už lunárny modul letel samostatne. Tým bol program letu naplnený a NASA vyhlásila, že lunárny modul už nepotrebuje skúšať v bezpilotnom režime druhýkrát (ušetrí sa tak jedna raketa). Apollo 5 aj oddelene letiaci lunárny modul po úspešnej skúške na druhý deň zanikli v atmosfére. Pristátie žiadnej časti tohto Apolla na Zemi nebolo v pláne.

Galéria
-------

* Lunárny modul (LM-1) počas príprav na letLunárny modul (LM-1) počas príprav na let
* Nočný pohľad na raketu Saturn IB na štartovacom komplexe 37BNočný pohľad na raketu Saturn IB na štartovacom komplexe 37B
* Štart nosnej rakety Saturn IB s Apollom 5Štart nosnej rakety Saturn IB s Apollom 5

Literatúra
----------

* BENSON, Charles D.; FAHERTY, William B.. *Moonport: A History of Apollo Launch Facilities and Operations*. [s.l.] : NASA, 1978. Dostupné online. (po anglicky)

Pozri aj
--------

* Program Apollo
* Saturn IB
* Lunárny modul

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Apollo 5**

Externé odkazy
--------------

* Apollo 5 v Malej encyklopédii kozmonautiky (po česky)

| * z
* d
* u
Misie programu Apollo |
| --- |
| Skúšky rakiet | 
* SA-1
* SA-2
* SA-3
* SA-4
* SA-5
* AS-203 (Apollo 2)

 |  |
| Skúšky záchranného systému | 
* QTV
* Pad Abort Test-1
* A-001
* A-002
* A-003
* Pad Abort Test-2
* A-004

 |
| Skúšky s maketou lode | 
* A-101
* A-102
* A-103
* A-104
* A-105

 |
| Nepilotované misie | 
* AS-201
* AS-202 (Apollo 3)
* Apollo 4
* Apollo 5
* Apollo 6

 |
| Misie na nízku orbitu Zeme | 
* Apollo 1 †
* Apollo 7
* Apollo 9

 |
| Lunárne misie | 
* Apollo 8
* Apollo 10
* Apollo 11
* Apollo 12
* Apollo 13
* Apollo 14
* Apollo 15
* Apollo 16
* Apollo 17

 |
| † posádka zahynula počas predletovej skúšky na štartovacej rampe |
**Dalibor Miloš Krno** (pseudonym: *Miloševič*; \* 12. august 1901, Novi Sad – † 6. september 1983, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, publicista, vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

Jeho otec bol Miloš Krno (1869 – 1917), advokát a matka Oľga rod. Beniačová. V roku 1919 – 1920 študoval na Právnickej fakulte Karlovej univerzity, 1920 – 1922 architektúru na ČVUT v Prahe. Vysokoškolský pedagóg a prodekan Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Zaoberal sa otázkami medzinárodných vzťahov a práva, dejinami svetového novinárstva. Účastník protifašistického odboja, počas SNP pracovník Povereníctva hospodárstva a zásobovania potravinami na povstaleckom území (1944). Spoluzakladateľ a člen redakčného kruhu *Nového slova* v Banskej Bystrici (september 1944). Autor vysokoškolských kníh, skrípt, štúdií a publicistiky.

Ocenenie
--------

* Roku 1946 Radom SNP I. triedy, 1959 čestným strieborným odznakom Svetovej rady mieru, 1964 Čs. cenou mieru, 1966 Zlatou medailou Univerzity Komenského

Literatúra
----------

* KRNO, Dalibor Miloš. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok III. K – L. Martin : Matica slovenská, 1989. 484 s. ISBN 80-7090-019-9. S. 271 – 272.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 127368310
* ISNI: 0000 0000 8398 0956
* LCCN: nr89007392
* NK ČR: mzk2002109939
* SNK: 176214
* VIAF: 84514039
* WorldCat: lccn-nr89007392
*Zeus premieňa Lykaóna na* vlka, rytinu zhotovil Hendrik Goltzius.
**Lykaón** alebo **Lykaon** (starogr. Λυκάων – *Lykaón*, latinsky *Lycaon*) bol v gréckej mytológii potomkom Pelasga.

Niektoré grécke mýty uvádzajú, že Pelasgos bol prvým človekom. Stvorila ho zo zeme bohyňa Eurynomé a rovnako tak zo zeme povstali aj ďalší ľudia, kmeň Pelasgov.

Lykaón sa stal kráľom v arkádskom meste Lykosúry, mal dcéru Kallistó, ktorá sa stala milenkou najvyššieho boha Dia a bola družkou bohyne lovu Artemidy Keď bolo vidieť, že čaká dieťa, vyhnala ju bohyňa Artemis zo svojej loveckej družiny. Kallistó potom porodila v lese syna Arkada a hneď ako sa to dozvedela bohyňa Héra, potrestala manželovu neveru tak, že premenila Kallistó na medvedicu. Keď Arkas dospel, stal sa vášnivým lovcom a raz zazrel túto medvedicu a chcel ju zabiť, ale v poslednej chvíli tomu zabránil Zeus, premenil ho tiež na medveďa a potom ich oboch preniesol na oblohu, kde ako súhvezdia Veľká medvedica a Malý medveď (dnes Veľký a Malý voz) žiaria dodnes.

Kráľ Lykaón bol veľmi krutý muž, mal asi päťdesiat synov a tí boli, ako hovoria mýty, ešte horší ako on. Zeus to všetko videl a bol veľmi nespokojný s ľudským pokolením, ktoré neuctievalo bohov, vyvyšovalo sa nad nich a páchalo násilie a zločiny. Zeus preto Lykaónovú rodinu navštívil v podobe obyčajného pocestného. Lykaón však jeho božský pôvod spoznal, ale žiadnu úctu ani bázeň nepocítil. Rozhodol sa preveriť jeho božskú všemohúcnosť a tak – zrejme aj so svojimi synmi – zabili najmladšieho Nyktima a pripravili z neho jedlo, ktoré predložili Diovi. Ten sa strašne rozzúril, bleskom spálil Lykaónove sídlo a kráľa aj so zvyšnými synmi premenil na vlkov.

Pre najvyššieho boha Dia to už bola posledná kvapka a rozhodol sa ľudský rod vyhubiť potopou sveta. Potopu sveta prežili len Deukalión a jeho manželka Pyrrha, ktorých včas varoval Prometeus. Tak mohli prežiť a znovu zaľudniť svet, ktorý už mal mať lepších obyvateľov než dovtedy.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lykáón na českej Wikipédii.*
**Bass Communion** je názov projektu lídra skupiny Porcupine Tree, Stevena Wilsona. Nahrávky, ktoré sú produkované pod hlavičkou tohto projektu sa vyznačujú tým, že sú prúdmi ťažkých dlhých kompozícií ambientnych elektronických zvukov. Pochádzajú zo snahy vo vytváraní textúr z priestorovým efektom modulovaných reálnych zvukov.

Na projekte Bass Communion spolu s Wilsonom kolaborujú viacerí hosťujúci muzikanti ako napríklad Robert Fripp z kapely King Crimson, saxofonista Theo Travis, Bryn Jones (známy skôr ako Muslimgauze), a Vidna Obmana.

Projekt Bass Communion má svoj pôvod vo Wilsonových hudobných začiatkoch. V roku 1983 Wilson spolu so svojim kamarátom z detstva, Simonom Vockingsom, založili hudobnú formáciu *Altamont*. Ich inšpiráciou bola tvorba hudobníkov ako boli nemeckí experimentálni umelci elektronickej hudby Tangerine Dream, Klaus Schulze a Conrad Schnitzler. Wilson a Vockings experimentovali v hre na primitívnych analógových syntetizátorch. Svoje kompozície nahrávali naživo bez pomoci viacstopého magnetofónu. V septembri roku 1983 nahrávky zozbierali na audio kazetu do kompilácie *Prayer for the Soul*, ktorá vyšla pod hlavičkou vydavateľa Acid Tapes, ktorého vlastníkom bol Alan Duffy, neskorší šéf Imaginary Records.

V 90. rokoch 20. storočia si Wilson všimol, že narastá hudobná produkcia, ktorá je zjavne ovplyvnená tými istými experimentálnymi umelcami, ktorí boli vzorom pre *Altamont*. Pri počúvaní umelcov ako Paul Schutze a Biosphere dospel k názor, že je ideálny čas k návratu k experimentálnej elektronickej hudbe. Prvý album projektu Bass Communion, ktorý býva označovaný ako *Bass Communion I*, vyšiel v apríli roku 1998.

Diskografia
-----------

Štúdiové albumy
* 1998 - *I*
* 1999 - *II*
* 2001 - *III*
* 2004 - *Ghosts on Magnetic Tape*
* 2005 - *Indicates Void*
* 2006 - *Loss*
* 2008 - *Pacific Codex*
* 2008 - *Molotov and Haze*
* 2009 - *Chiaroscuro*
* 2001 - *Cenotaph*

Kompilačné albumy
* 1999 - *Atmospherics*

EP a single
* 2004 -*Vajrayana*
* 2005 - *Dronework*
* 2008 - *Haze Shrapnel*
* 2009 - *Litany*

Spoločné projekty
* 1999 - *Bass Communion V Muslimgauze*
* 2003 - *Bass Communion (Reconstructions and Recycling)*
* 2003 - *Jonathan Coleclough / Bass Communion / Colin Potter*
* 2005 - *Continuum 1*
* 2006 - *BCVSMGCD*
* 2007 - *Continuum 2*
* 2008 - *Bass Communion / Pig - Live in Mexico City*
* 2008 - *Bass Communion / Fear Falls Burning*
* 2009 - *Freiband/Bass Communion - Headwind/Tailwind*

Remixy
* 2006 - *The Continuum Recyclings, Volume One*
* 2010 - *The Continuum Recyclings, Volume Two*

Referencie
----------

1. 1 2  HÄBERLE, Uwe. *The Complete SW Discography* [online]. March 2009, [cit. 2010-08-04]. S. 243, 328. Dostupné online.
2. 1 2  KIEFFER, Geoff. *Chasing Ghosts in the Dark: A interview with Steven Wilson regarding Bass Communion* [online]. October 2004, [cit. 2010-08-04]. Dostupné online. Archivované 2010-07-24 z originálu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bass Communion na anglickej Wikipédii.*
**Belanská** je sídlisko nachádzajúce sa v meste Liptovský Hrádok, susedí s riekou Belá.

Dejiny
------

História sídliska sa začala písať už pred naším letopočtom. Usadili sa tu totiž ľudia púchovskej kultúry, o čom svedči nález 70 pohrebných urien v tejto lokalite. Potom bola dosť dlho zalesnená, a ten les tu bol do roku 1777, kedy sa les skultúrnil, aby mohlo vzniknúť Hrádocké arborétum. To tu bolo až do roku 1969, kedy tu bol postavený prvý panelový dom v meste.

Súčasnosť
---------

### Vybavenosť sídliska

Na sídlisku sa nachádzajú rôzne predajne, ako CBA Verex, Lippek Včela, darčekové obchody. V blizkosti sa nachádza škola, priamo na sídlisku sa nachádza materská škola. Tiež tu sídli Športový klub mesta, Telovýchovná jednota Tesla, dve reštaurácia, a dokonca aj kultúrny dom.

### Ďalší vývoj sídliska

Do roku 2020 by mali byť postavené ďalšie bytové domy.

Zdroje a referencie
-------------------

 Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine

Súradnice: 49°02′24″S 19°43′21″V﻿ / ﻿49,040026°S 19,722369°V﻿ / 49.040026; 19.722369
Plienenie turko-tatárskych kmeňov vyobrazené v kronike Jána Thurza z roku 1488.
**Bezerenbam** alebo **Bazaram-bam** boli spoločne s Mişelavom kniežatá Valašského kniežatstva. V perzskej kronike Rashid-al-Din Hamadaniho z roku 1241 sa obaja spomínajú pod titulom bán a v spojitosti s inváziou turko-tatárskych kmeňov do Uhorska.

> 
> *„V polovici jari (1240) knieža prekročilo (...) hory a vošlo do krajiny Bulharov a Uhrov. Orda, ktorá mašírovala po pravej strane, prešla cez krajinu Ilaut, stretla sa s Bezerenbamom a s jeho armádou. Neskôr bol porazený. Cardan a Buri išli na Sasov a porazili ich po troch bitkách. Budjek podľa plánu prešiel cez vrchy a vstúpil do Kara-Ulagu* (pravdepodobne Sedmohradsko a Valašsko*, porazil Ulagov (Valasi), prekročil (...) hory a dostal sa do krajiny Mişelava, kde porazil čakajúceho protivníka."*
> 
> 
> 

Vo svojej práci - Dejiny Rumunov - si Alexandru Dimitrie Xenopol myslí, že je možné označiť Bezerenbama alebo Basaraba za totožnú osobu - Litovoia, - ktorý sa v dokumente spomína od roku 1247 ako vládca tej istej krajiny.

Neagu Djuvara tvrdí, že Mişelav je tá istá osoba ako Seneslav, iný vlašský vládca, súčasník a sused kniežaťa Litovoia.

Zdroj
-----

* James Berry - Transylvania and its relations to ancient Dacia and modern Rumania. (po anglicky)
* Al. Xenopol, *History of the Romanians*, Jassy, 1888, vol I, chapter II.2, p. 531 - 532 and chapter III.2, p. 550 - 552. (po rumunsky)
* Neagu Djuvara, *Iarăşi despre Negru Vodă şi "Descălecătoare" Archivované 2007-09-18 na Wayback Machine*, in "Magazin Istoric", nr. 8/2000. (po rumunsky)
* Constantin Mouradgea d'Ohsson, *Histoire des Mongols depuis Tchinguiz-Khan jusqu'à Timour Bey ou Tamerlan*, II, Elibron Classics, 2002, ISBN 0543942430. (po francúzsky)

Referencie
----------

1. ↑  d'Ohsson str. 627 - 628.
2. ↑  Xenopol, str. 552.

Poznámky
--------

**^**  Boli to pravdepodobne Sedmohradskí Sasi, ktorí obývali východné oblasti Uhorska a boli napadnutí Cardanom.

Pozri aj
--------

* Mişelav

  


|  |
| --- |
| Bezerenbam |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**-** | **knieža**12?? – 1241 | Nástupca**Litovoi** |
Maketa nosnej rakety Ariane 5 v múzeu v meste Le Bourget, Francúzsko
Nosná raketa **Ariane 5** je súčasťou vesmírneho programu Európskej vesmírnej agentúry. Raketa je konštruovaná najmä na vynášanie telekomunikačných družic na geostacionárnu dráhu z kozmodrómu Kourou vo Francúzskej Güyane na americkom kontinente.

Základná charakteristika
------------------------

Nosná raketa Ariane 5 sa konštrukčne veľmi podobá americkej rakete Titan 3. Hmotnosť celej rakety je takmer 700 ton. Nosnosť na geostacionárnu dráhu je 6 200 kg pri štarte s jednou družicou a alebo 5 700 kg pri štarte s viacerými družicami naraz.

Konštrukcia
-----------

### Centrálny stupeň

Centrálny (prvý stupeň) nosnej rakety Ariane 5 sa označuje ako *H-155* a poháňa ho kryogénny motor Vulcain Mk. 1 s ťahom 1 440 kN. Počas svojej činnosti motor spotrebuje približne 150 ton pohonnej zmesi, ktorú tvorí kvapalný kyslík a kvapalný vodík. 

### Pomocné štartovacie bloky

Spoločne s centrálnym stupňom pracujú pri štarte aj dva mohutné urýchľovacie motory P-230 na pevné pohonné látky. Každý z týchto motorov vyvinie ťah 5,4 MN a za 130 sekúnd svojho chodu spotrebuje 240 ton HTPB.

### Druhý stupeň

Druhý stupeň *L-9* slúži na konečné navedenie užitočného zaťaženia na požadovanú obežnú dráhu okolo Zeme. Pohonnú jednotku tvorí motor Aestus s ťahom 27 kN. Ako pohonná zmes sa využíva monometylhydrazín a oxid dusičitý.

Testovacie lety
---------------

### AR-501

Prvý testovací let Ariane-5 zo dňa 4. júna 1996 bol neúspešný a skončil niekoľko desiatok sekúnd po štarte explóziou vo výške 3500 metrov a to vrátane družíc Cluster za 500 miliónov dolárov.

### AR-502

Druhý testovací let bol úspešnejší. Raketa odštartovala vo štvrtok 30. októbra 1997 o 14:34 SEČ z kozmodrómu Kourou vo Francúzskej Guyane. Na obežnú dráhu sa tak dostali dve nefunkčné makety a malý experimentálny vedecký satelit. Raketa však vypla o 7 sekúnd skôr a dosiahla výšku iba 27 000 km namiesto plánovaných 35 000 km.

### AR-503

Tretí testovací, tzv. kvalifikačný let odštartoval 21. októbra 1998 a bol úspešný. Preto bola raketa kvalifikovaná na komerčné lety.

Komerčné využitie
-----------------

Raketa Ariane 5 s označením AR-503 absolvovala prvý úspešný komerčný let 10. decembra 1999, na obežnú dráhu vyniesla družicu XMM.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* (po slovensky) Matej Gavlák, Rakety Európskej vesmírnej agentúry Archivované 2014-05-21 na Wayback Machine
* (po česky) Raketa Ariane v Malej encyklopédii kozmonatiky
* (po anglicky) Oficiálne stránky spoločnosti Arianespace Archivované 2007-04-10 na Wayback Machine
* (po česky) M. Václavík, Kosmonautika XVIII - Čtvrtstoletí s Ariane, Hvězdárna Vsetín, 2004
**Bezmocná hŕstka** je názov projektu voľného združenia hudobníkov hrajúcich alternatívnu hudbu, ktoré v 90. rokoch založil Marián Hečko (člen Free Faces), gitarista Igor Kuhn, Roman Gál a violončelista Roman Harvan...

O projekte
----------

Združenie nahralo štyri regulárne štúdiové albumy, na nahrávaní ktorých sa podieľali špičkové osobnosti profesionálnej hudobnej scény ako sú Martin Burlas, Marcel Buntaj, Martin Gašpar a ďalší. Producentsky a aj ako spoluhráč na klávesové nástroje so skupinou spolupracoval aj Oskar Rózsa, bubeník Marcel Buntaj na albume *Platňa pre dospelé deti* debutoval v skladbe „Utajený bubeník prehovoril" aj ako spevák. Kapela hrá experimentálnu alternatívnu hudbu, okrem vlastného kreatívneho prístupu berie inšpirácie z tvorby hudobníkov ako Bowie, Sylvian, Ursiny, Varga, Gabriel...

Niektoré skladby Bezmocnej hŕstky vznikali už v roku 1990, t. j. v období, keď Roman Harvan a Marián Hečko boli absolventami základnej vojenskej služby vo Vojenskom umeleckom súbore. Bolo to niekoľko piesní z ich prvého albumu *Usual Songs* vydaného až v roku 1996. Skupina nevydáva svoje projetky u mainstreamových vydavateľov. Všetky albumy Bezmocnej hŕstky vyšli vo vlastnom vydavateľstve, a najnovšie u nezávislého labelu Azyl Music, ktorý od svojho založenia v roku 2005 vydal 15 albumov od 11 slovenských interpretov. Ambíciou združenia bolo v domácich podmienkach tvoriť úplne slobodným spôsobom bez snahy prezentovať túto hudbu na koncertných pódiách. Až predposledný album *Platňa pre dospelé deti*, nahrávaný deväťčlennou kapelou bez inštrumentálnych plejbekov a produkovaný Oskarom Rózsom mal niekoľko koncertných premiér pre najbližší okruh známych. Kapela oficiálne vystúpila na verejnosti až na krste štvrtého radového albumu, v rámci ktorého boli v klube *A4 - nultý priestor* odprezentované najnovšie skladby v inštrumentálnej úprave pre klavír a violončelo. Na tomto albume, tak ako aj na predchádzajúcich platniach, spievajú všetci členovia združenia.

Dňa 23. mája 2009 skupina vydala po deviatich rokoch nový album nazvaný *Európou*. Skladby aranžované pre sláčikový kvintet a kapelu napísal Roman Harvan. Piesne aranžovali: Roman Harvan, klavirista Vladislav Šarišský a Marián Hečko, ktorý je zároveň producentom albumu. Nahrávania, ktoré prebehlo pod záštitou Slovenského rozhlasu, sa okrem súčasných členov zostavy zúčastnili aj členovia orchestra SND a Slovenskej filharmónie - Vlado Harvan, Arpád Patkoló, Tomáš Kaiser, Tomáš Horkavý a riaditeľ *Janáčkovej filharmónie Ostrava*, Peter Krajniak.

Diskografia
-----------

* 1996 - *Usual Songs* - Silberman
* 1997 - *Closed Society* - Silberman
* 2000 - *Platňa pre dospelé deti*
* 2009 - *Európou*

Pozri aj
--------

* Mocná hŕstka

Zdroje
------

* inzine.sk-Marian Jaslovský: Silná Bezmocná hŕstka (17.1.2001)
* SME.sk: V A4-ke pokrstia sedem albumov
* azylmusic.azyl.sk: Bezmocná hŕstka Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine
Kráľ Oinomaos, Hippodamia a olympskí bohovia, farebná litografia
**Oinomaos** alebo **Oinomáos** (starogr. *Οἰνόμαος* – *Oinomaos*) je v gréckej mytológii syn boha Area a jeho milenky Harpiny alebo v inej verzii Asteropy. Bol kráľ élidskej Pisy. Podľa antického autora Pausania Alxión bol otec Oinomaa, kráľa Pisy.

Kráľ Oinomaos mal krásnu dcéru Hippodameiu, o ktorej ruku sa uchádzalo mnoho pytačov. Podľa veštby sa však jej manžel mal stať príčinou jeho smrti, a aby sa takému osudu vyhol, vyzval každého uchádzača na rýchlostné preteky na voze, v čom ho doposiaľ nik neprekonal a pripojil podmienku, že víťaz smie porazeného prepichnúť oštepom. O život tak pripravil trinásť mladých mužov, ich hlavy potom napichol na kôl a vystavil ich pred bránou svojho paláca.

Do Élidy potom prišiel Tantalov syn Pelops a Hippodameia sa mu tiež zapáčila. Keďže Pelops bol vyhnanec zo svojho kráľovstva, mal nádej s jej rukou získať trón v Pise, a preto požiadal Oinomaa o jej ruku. Oinomaos ho podľa osvedčeného zvyku vyzval na preteky, presvedčený o tom, že rýchlosť jeho koní, darovaných od boha vojny Area, nemôže prekonať. Lenže Pelops mal rovnako rýchle kone, ktoré dostal od boha Poseidóna a navyše bol aj ľstivý. Pred pretekmi pre istotu podplatil Oinomaovho vozataja Myrtila, aby uvolnil v osi kráľovho voza zákolesník. Podľa inej verzie ho o to požiadala Hippodameia, ktorá sa do Pelopa zaľúbila.

Ako obvykle dal Oinomaos svojmu súperovi počas pretekov náskok, a potom sa za ním pustil. Dohnal ho až tesne pred cieľom na rovine pred Apolónovým chrámom, a keď sa rozohnal, aby ho prepichol oštepom, odletelo mu koleso z osi a pri páde zahynul. Pelops následne jeho telo slávnostne pochoval a po stanovenom smútku sa s Hippodameiou oženil. Keď sa stal kráľom, na pamiatku svojho víťazstva v údolí medzi riekami Alfeiom a Kladeom založil olympijské hry (podľa inej verzie hry založil Herakles).

Vozataja Myrtila, ktorý zradil svojho kráľa, dal Pelops zhodiť z vysokej skaly do mora. Myrtilos však ešte pred smrťou stihol Pelopa a s ním aj celý jeho rod prekliať.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,73,1.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,22,6.
3. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 84.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,1.
5. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 337-338.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,1,6.
7. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,2,4.
8. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,2,3.
9. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 340.
10. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,752–756.
11. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 364-366.
12. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,2,7-8.
**Arshile Gorky**, rodným menom **Vosdanig Manoug Adoian** (armén. Ոստանիկ Մանուկ Ադոյան, \* 15. apríl 1904 – † 21. júl 1948) bol americký maliar arménskeho pôvodu, predstaviteľ abstraktného expresionizmu.

Život
-----

Dátum jeho narodenia je neisté. Sám uvádzal rôzne roky, najčastejšie 1902 a 1904. Narodil sa v dedine Khorgom na brehu Vanského jazera v Osmanskej ríši. Roku 1908 jeho otec utiekol do Spojených štátov amerických a zvyšok rodiny nechal v meste Van.  

Roku 1915 utiekol aj s matkou a tromi sestrami počas arménskej genocídy na územie spadajúce pod Rusko. Roku 1920 odišiel do USA, kde sa stretol s otcom; jeho matka zomrela v predchádzajúcom roku v dôsledku vyhladovania. Tu si zmenil svoje doterajšie meno Vosdanig Manoug Adoian na Arshile Gorky a označoval sa za gruzínskeho šľachtica; inokedy tvrdil, že je príbuzný ruského spisovateľa Maxima Gorkého. Hoci študoval na niekoľkých školách, na žiadnej z nich nevydržal príliš dlho a jeho jediným vzdelaním bolo navštevovanie galérií.

Od roku 1946 sa v jeho živote začali objavovať rôzne problémy, vyhorel mu ateliér, bola mu diagnostikovaná rakovina, poranil sa pri autonehode a opustila ho manželka s deťmi. To všetko viedlo k tomu, že sa Arshile Gorky v júli 1948 obesil.

Referencie
----------

1. ↑  FEAVER, William. *The mysterious art of Arshile Gorky* [online]. London: The Guardian, 2010-02-06, [cit. 2015-02-08]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  LEVY, Paul. *Mougouch Fielding: Painter who became muse to Arshile Gorky* [online]. London: The Independent, 2013-08-04, [cit. 2015-02-08]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Art review: 'Arshile Gorky: A Retrospective' @ MOCA* [online]. Los Angeles: Los Angeles Times, 2010-06-07, [cit. 2015-02-08]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  GLENN, Martina. *Arshile Gorky* [online]. Artmuseum, 2008-07-17, [cit. 2015-02-08]. Dostupné online. Archivované 2015-02-08 z originálu.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Arshile Gorky na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Arshile Gorky**

Externé odkazy
--------------

* The Arshile Gorky Foundation (po anglicky)

Autoritné údaje: * abART: 59009
* BnF: 11943578q
* GND: 118718185
* ISNI: 0000 0000 8100 6025
* LCCN: n79082320
* NK ČR: ola2003192315
* ULAN: 500021392
* VIAF: 22150791
* WorldCat: lccn-n79082320