recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rozdiely v koncentrácii iónov na oboch stranách plazmatickej membrány vytvára napätie označované ako membránový potenciál. Najvýznamnejší podiel na jeho hodnote majú ióny sodíka (Na+) a chlóru (Cl–) s vysokou koncentráciou mimo bunky, a draslíka (K+) spolu so záporne nabitými proteínmi s vysokou koncentráciou vo vnútri bunky.
**Membránový potenciál** je definovaný ako rozdiel elektrického potenciálu medzi vonkajšou a vnútornou stranou biologickej membrány. Fyzikálne ide o napätie polarizovanej polopriepustnej membrány – napríklad na membráne nervového vlákna je jeho hodnota cca 80 mV. Príčinou vzniku je odlišná koncentrácia iónov Na+, K+ a Cl- na oboch stranách membrány, pričom vonkajšia plocha nesie kladný a vnútorná záporný náboj. Táto nerovnováha koncentrácií je udržiavaná transportnými systémami plazmatickej membrány, ktoré aktívne prenášajú ióny do a z bunky.
  
Významnú úlohu pri udržiavaní membránového potenciálu zohrávajú aj ióny Ca2+, konkrétne ich koncentrácia v samotnej bunke. Nepodieľajú sa významnejšie na jeho hodnote priamo, no ovplyvňujú priepustnosť membrány pre Na+, K+ a Cl-.

*Veľkosť membránového potenciálu* určujú:

* rozdielne koncentrácie iónov na oboch stranách membrány (Na+ a Cl- mimo bunky, K+ a záporne nabité proteíny v bunke)
* vlastnosťami plazmatickej membrány, ktorá je rôzne priepustná pre rôzne ióny (tzv. semipermeabilná membrána); napr. je prakticky nepriepustná pre ióny sodíka
* činnosť Na-K pumpy, ktorá transportuje ióny v pomere: 3 Na+ von z bunky  –  2 K+ do bunky. Na túto činnosť je potrebná energia ATP.

Stabilná hodnota membránového potenciálu je riadená systémom negatívnej spätnej väzby.

Pozri aj
--------

* Akčný potenciál

Zdroj
-----

* KITTNAR, Otomar a kol. *Lékařská fyziologie*. Praha : Grada, 2011. ISBN 978-80-247-3068-4. (po česky)
**Sthenelos** (starogr. *Σθένελος* – *Sthenelos*) je v gréckej mytológii ligurský kráľ.

Sthenelos bol otcom Faethónovho priateľa Kykna. Faethón si jedného dňa požičal nebeský voz od svojho otca Hélia a vyšiel s ním na oblohu. Riadenie slnečného voza však nezvládol a jeho nebezpečná jazda ohrozila samotný život na zemi. Aby nenapáchal ďalšie škody, ukončil jeho jazdu sám najvyšší boh Zeus tak, že ho zrazil bleskom do hlbín mora.

Kyknos po strate priateľa prepadol veľkému žiaľu a takmer si vzal život. Boh Apolón ho preto z ľútosti nad jeho utrpením premenil na labuť a vyzdvihol na oblohu, kde dodnes svieti v podobe súhvezdia Labute.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 260.
2. 1 2 3  Ovidius, *Metamorphoses*, 2,1–394.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 142.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 317-318.
5. ↑  Hyginus, *Fabulae* 154.
Bellerofontes a Pegas
**Bellerofontes** alebo **Bellerofón** alebo **Bellerofontés** (starogr. *Βελλεροφῶν, Βελλεροφόντης* – *Bellerofón, Bellerofontes/iný prepis: Bellerofontés*, lat. *Bellerophon*) je v gréckej mytológii syn korintského kráľa Glauka a Eurymédy.

Z neopatrnosti usmrtil svojho brata, a preto utiekol ku kráľovi Proitovi do Argosu. Tam sa do neho ale zamilovala kráľova manželka Antea čiže Stheneboia. Bellerofontes jej lásku neopätoval. Antea ho z pomsty udala kráľovi, že sa pokúšal pripraviť ju o česť. Kráľ sa sám nechcel svojmu hosťovi pomstiť, ale poslal ho s listom ku kráľovninmu otcovi, kráľovi Iobatovi do Lýkie. List skrýval žiadosť, aby Iobates dal Bellerofonta popraviť. Ani ten nechcel hosťovi ublížiť, ale vystavil ho takým nebezpečenstvám, ktorým by mal podľa Iobatových predpokladov podľahnúť. Bohovia pomohli Bellerofontovi dokázať jeho nevinu, a zoslali mu okrídleného koňa Pegasa, na ktorom šťastne premohol ázijský kmeň Solymov, Amazonky aj Chiméru. To Iobata dojalo do tej miery, že dal Bellerofontovi za ženu svoju dcéru Filonoé a vymenoval ho za svojho nástupcu.

Bellerofontov koniec už nebol tak šťastný. Bohovia ho nenávideli za to, že sa stal miláčikom ľudí, a zrazili ho z Olympu a zmrzačili, keď tam chcel vzlietnuť na Pegasovi.

Filónoé mu porodila tri deti, Isandra, Hippollocha a Laodameiu. Ares usmrtil Isandera v bitke proti Solymom, Artemis ho pripravila o dcéru, ale Hippolochos zdedil otcovu ríšu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodóros z Atén, *Bibliotheca*, 1,9,3.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 90-92.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 6,186.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 6,197.

| * z
* d
* u
Grécka mytológia |
| --- |
| Prabohovia | 
* Ókeanos
* Téthys
* Chaos
* Erebos
* Gaia
* Eros
* Nyx
* Ouranos
* Aithér
* Hémera
* Kronos
* Titani

 | Zeus |
| Olympskí bohovia | 
* Zeus
* Héra
* Poseidón
* Ares
* Hermes
* Héfaistos
* Afrodita
* Aténa
* Apolón
* Artemis
* Hébé
* Hélios
* Hestia
* Démétér
* Dionýzos
* Hádes
* Persefoné
* Thaumas

 |
| Hrdinovia | 
* Herakles
* Achilles
* Iasón
* Argonauti
* Perseus
* Oidipus
* Théseus
* Triptolemos
* Bellerofontes

 |
| Bytosti | 
* satyrovia
* kentauri
* gorgony
* nymfy
* Medúza
* Minótauros
* Hydra
* chiméra
* kyklop
* múza

 |
| Ďalšie témy | 
* Dvanásť Heraklových úloh
* Trójska vojna
* Odysea
* Sedem proti Tébam
* Eleusínske mystériá

 |
**Koloman Slušný** (\* 3. máj 1884, Liptovský Trnovec – † 13. marec 1961, Bratislava) bol slovenský notár, úradník, župan a politik HSĽS v medzivojnovom Československu a v období Slovenského štátu.

Životopis
---------

Gymnázium absolvoval v Ružomberku a v Spišskej Novej Vsi. Po maturite začal študovať právo na univerzite v Budapešti. Avšak štúdium pre nedostatok finančných prostriedkov nemohol dokončiť, preto sa dal na notársku dráhu. Po absolvovaní vojenskej služby bol zvolený za podnotára v obci Párnica. O pol roka sa stal vedúcim notárom v Nižnej na Orave, kde pôsobil do vzniku Československa v roku 1918. Na začiatku roku 1919 na žiadosť župana Jána Sekáča odišiel pracovať na župný úrad do Košíc, kde pôsobil ako župný notár. Neskôr pôsobil v Podtatranskej župe so sídlom v Liptovskom Svätom Mikuláši. Po zrušení žúp a zavedení krajinského zriadenia prešiel pracovať na krajinský úrad, kde pôsobil ako hlavný komisár.

V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia republiky Československej za HSĽS. Kandidoval v XIX. volebnom kraji (Lipt. Sv. Mikuláš). Za poslanca bol zvolený aj v parlamentných voľbách v roku 1935. V snemovni pôsobil v dopravnom a rozpočtovom výbore.

Referencie
----------

1. ↑  URBAN, Milo. Slušný 60-ročný. *Gardista* (Bratislava), 3.5.1944, roč. VI. čís. 100, s. 5.
2. ↑   *Koloman Slušný* [online]. www.psp.cz, [cit. 2021-03-04]. Dostupné online.
3. ↑   *Koloman Slušný* [online]. www.psp.cz, [cit. 2021-03-04]. Dostupné online.
Sídlo spoločnosti v Pekingu
**Čínska aerokozmická spoločnosť pre vedu a technológie** (čín. 中国航天科技集团 – pchin-jin: *Zhōngguó hángtiān kējì jítuán* – *Čung-kuo chang-tchien kche-ťi ťi-tchuan*; angl. *China Aerospace Science and Technology Corporation*; skratka: *CASC*) je hlavným dodávateľom čínskeho vesmírneho programu. Je vo vlastníctve štátu a má množstvo podriadených subjektov, ktoré navrhujú, vyvíjajú a vyrábajú kozmické lode, nosné rakety, strategické a taktické raketové systémy a pozemné vybavenie. Spoločnosť oficiálne vznikla v júli 1999 v rámci reformy čínskej vlády. Predtým bola súčasťou Čínskej aerokozmickej spoločnosti (angl. *China Aerospace Corporation*). Rôzne inkarnácie programu siahajú až do roku 1956. Spolu s výrobou kozmickej a obrannej techniky CASC vyrába aj množstvo civilných produktov, ako sú stroje, chemikálie, komunikačné zariadenia, dopravné zariadenia, počítače, produkty pre zdravotnú starostlivosť a zariadenia na ochranu životného prostredia.

Referencie
----------

1. 1 2   *Company Profile* [online]. english.spacechina.com, [cit. 2022-04-08]. Dostupné online.
2. ↑  Bethany Allen-Ebrahimian,Zach Dorfman of the Aspen Institute. *Defense Department produces list of Chinese military-linked companies* [online]. axios.com, 2020-06-24, [cit. 2022-04-08]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Kuo-ťia chang-tchien ťü
* Čínska agentúra pre pilotované kozmické lety

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čínska aerokozmická spoločnosť pre vedu a technológie**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka – čínska verzia
* Oficiálna stránka – anglická verzia

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku China Aerospace Science and Technology Corporation na anglickej Wikipédii.*
**Paleomagnetika** je odvetvie geomagnetiky, ktoré skúma rozloženie geomagnetického poľa a jeho zmeny v jednotlivých geologických obdobiach na základe štúdia remanentného magnetizmu niektorých magnetických minerálov v horninách. Na základe výskumov si možno utvoriť predstavu o fungovaní mechanizmu geomagnetického dynama, o pohyboch zemskej kôry atď. Určité magnetické vlastnosti majú prakticky všetky horniny a minerály. Na štúdium paleomagnetiky sú však dôležité hlavne minerály so silnejšou odozvou na magnetické pole ako napr. magnetit, hematit, pyrotit, goethit, lepidokrokit a iné. Pričom pre štúdium sa používa hlavne magnetit a hematit. Dôležitým aspektom pri meraní paleomagnetizmu je Curieho teplota, rozdielna pri jednotlivých mineráloch, ktorá indikuje, kedy minerál nadobúda magnetické vlastnosti. Ak je Curieho teplota prekročená minerál stráca svoje magnetické vlastnosti. Naopak, ak minerál ochladne pod túto teplotu, môže získať remanentný alebo indukovaný magnetický signál.

Referencie
----------

1. ↑  GEOL5690 Class notes: Paleomagnetism; University of Colorado, Boulder, (prístup: 01.04.2016), Dostupné online

Literatúra
----------

* McElhinny, M. W.. 1973, Palaeomagnetism and plate tectonics, Cambridge University Press
* McElhinny, M. W. McFadden, P. L. 2000, Paleomagnetism: Continents and Oceans, Academic Press


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Aurélios Toalios** (starogr. *Αὐρήλιος Τοάλιος*) bol starogrécky pankratista.

Aurélios Toalios, zrejme rodák z Oinoandy, bol viacnásobný víťaz v pankratiu. Pripomína to nápis (z obdobia vlády rím. cisára Alexandra Severa, z rokov 222 až 235) z podstavca jeho sochy, ktorý objavili v archeologickej lokalite Oinoandy, starovekého mesta v Lýkii.

Tento nápis uvádza, že prvým vencom bol korunovaný za víťazstvo v pankratiu dorastencov (*παίδων πανκράτιον* - paidón pankration) na provinčných hrách známych ako *koina Lykión* a ďalšími piatimi (niektorými už možno v kategórii mužov), a to dvomi za *olympijské víťazstvá* (konaných na počesť Dia), dvomi z hier *Aktia* (hier na počesť Apolóna, pozostávajúcich okrem gymnických i z múzických a hippických agónov, t.j. hier) a jedným z *pýtických hier* (tiež zasvätených Apolónovi, hier zrejme lokálneho charakteru ). V uvedených olympijských víťazstvách mohlo ísť o víťazstvá z olympiád niektorých maloázijských miest, pravdepodobne neďaleko od seba vzdialených. Starovekí Gréci mali okrem panhelénskych hier i miestne slávnosti (hry), ktoré boli obmedzené na oblasť, kde sa konali.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 145-146.
2. ↑  Inscriptiones Asia Minor: Lycia, *BCH 10 (1886) 233,13*
3. ↑  Walter Woodburn Hyde. *Olympic Victor Monuments and Greek Athletic Art*. Washington : Carnegie Institution of Washington, 1921. S. 371.
4. ↑  Diterot. *Diterot: velká všeobecná encyklopedie*. Praha : Diderot, 2000. ISBN 80-902723-3-9. S. 103.
5. ↑  Jörg Frey, Daniel R. Schwartz, Stephanie Gripentrog. *Jewish Identity in the Greco-Roman World*. Leiden : BRILL, 2007. ISBN 978-90-0415-838-2. S. 222.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Vlajka Bugandy
Poloha kráľovstva **Buganda** na mape Ugandy
**Buganda** je kráľovstvo 52 klanov kmeňa **Baganda**; najväčšie a najvýznamnejšie z 5 tradičných kráľovstiev Ugandy.

Poloha
------

Rozkladá sa na juhu Ugandy na západnom a severnom pobreží Viktóriinho jazera, a v súčasnosti zahrnuje ugandské distrikty Kalangala, Kayunga, Kiboga, Luwero, Masaka, Mpigi, Mubende, Mukono, Nakasongola, Rakai, Sembabule a Wakiso. Pôvodne bol integrálnou súčasťou Bugandy tiež distrikt Kampala. Ten je však od obnovenia kráľovstva v roku 1993 uvedený v ugandskej ústave ako *„ugandský distrikt"*, ale nie ako distrikt Bugandy. Buganda požaduje od ugandskej vlády začlenenie distriktu späť do Bugandy. Buganda na západe hraničí s kráľovstvami Ankole, Toro a Buňorom-Kitarou, na severozápade s Buňorom-Kitarou, na severovýchode s územím bývalého distriktu Lango (moderné distrikty Apac a Lira), na východe s kráľovstvom Busoga, na juhu potom s Tanzániou. Súčasťou Bugandy je aj väčšina ugandskej časti Viktóriinho jazera. S výnimkou územia distriktu Kampala je teda Buganda totožná s formálnou ugandskou **Centrálnou oblasťou**. Metropolou Bugandy je Kampala, ktorá však od roku 1993 nie je súčasťou obnoveného kráľovstva.

Demografia
----------

Ako v celej Ugande je aj tu úradným jazykom angličtina. Inak sa tu hovorí hlavne bantuskými jazykmi. Bugandu obýva predovšetkým kmeň **Baganda** hovoriaci jazykom luganda. Na severe Bugandy žije kmeň *Baruli*, hovoriaci jazykom *ruruli*.

Politika
--------

Tunajší kráľ má titul *kabaka (Kabaka wa Buganda)*. Jeho sídlom je palác Twekobe. Tunajší parlament sa nazýva *lukiiko* a predseda vlády má označenie *katikkiro*. Od obnovenia kráľovstva v roku 1993 však žiadna z bugandských inštitúcií nemá reálnu moc. Kráľovstvo Buganda usiluje o autonómiu a premenu Ugandy na federáciu.
**Kawasaki Ki-45 *Torjú*** (jap. 屠龍; *Zabíjač drakov*) bolo japonské dvojmotorové ťažké stíhacie lietadlo druhej svetovej vojny.

Vznik a vývoj
-------------

Jeho začiatok bol v marci 1937, kedy japonská armáda požadovala dvojmotorový stíhač. Práca na Ki-45 bola spustená v roku 1938. 

Prvý prototyp vzlietol v roku 1939 poháňaný dvojicou motorov Ha 20b s výkonom po 820 k.
Výzbroj tvorili dva pevné guľomety Typ 89 kalibra 7,7 mm v hornej prednej časti trupu a kanón Ho-3 kalibra 20 mm situovaný v spodnej časti trupu.

Nasadenie
---------

Lietadlo bolo používané najmä proti americkým bombardovacím zväzom. Spojenci dali tomu rešpektovanému protivníkovi kódové meno Nick. Japonci sa Ki - 45 naučili používať aj k nočnému stíhaniu, kedy boli lietadlá navádzané pomocou rádiového spojenia z krajiny a na vyhľadávanie zažínal svetlomety umiestnené v prednej časti trupu. Ich nasadzovanie bolo pomerne úspešné aj voči americkým lietajúcim pevnostiam B-29 20. leteckej armády USAAF. Od jesene 1944 do konca vojny zostrelili Ki - 45 4. Sentai zo základne Usuki v prefektúre Óita viac ako 150 Boeingov B-29. K týmto úspechom dopomohla aj improvizovaná úprava, spočívajúca v odstránení trupovej nádrže, na ktorej miesto boli za kabínou pilota inštalované dva dopredu šikmo nahor zamerané guľomety typ 1 kalibru 12,7 mm (tzv. Schrage Musik). V závere vojny boli Ki - 45 používané i k samovražedným náletom japonských pilotov na americké lode pri Novej Guinei.

Technické údaje
---------------

Kawasaki Ki-45
Údaje platí pre Ki-45

* Dĺžka: 10,26 m
* Rozpätie: 14,50 m
* Výška: 3,57 m
* Nosná plocha: 29,00 m²
* Hmotnosť prázdneho lietadla: 2 500 kg
* Vzletová hmotnosť: 3 750 kg
* Maximálna vzletová hmotnosť: 2 120 k
* Maximálna rýchlosť vo výške 4 000 m: 480 km/h
* Výstup na 5 000 m: 10 min 12 s
* Praktický dostup: do 10 000 m
* Dolet: 1 750 km

Referencie
----------

1. ↑   Jaroslav Schmid, Letadla 1939-45 Stíhací a bombardovací letadla Japonska I. díl, Kawasaki Ki-45 KAI Torjú (Nick), 1998, s. 39

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kawasaki Ki-45**
Biely na ťahu dá mat: 1. Vd8#

**Dusený mat na poslednom rade** je označenie pre jednoduchý mat, pri ktorom veža alebo dáma stojaca na prvej alebo ôsmej rade (v závislosti od farby) útočí na súperovho kráľa na tomto rade a úniku kráľa zo šachu v tomto prípade fyzicky bránia jeho vlastní pešiaci. Tento spôsob matu často využívajú amatérski hráči, u silných šachistov býva motív slabého prvého/ôsmeho radu súčasťou zložitejších kombinácií.

 Bernstein−Capablanca, pozícia po 29. ťahu bieleho

V partii Ossip Bernstein − José Raúl Capablanca (Moskva, 1914) zahral po 29. ťahu bieleho Capablanca vyhrávajúci ťah **29… Db2!!**, ktorý využíva slabosť prvého radu. Čierna dáma napáda bielu dámu a vežu. Pokiaľ biely zahrá **30. Dxb2**, čierny dáva mat **30… Vd1#**. Pokiaľ biely zahrá **30. De1**, čierny vezme vežu **30… Dxc3** a dámu nie je možné opäť brať pre mat na d1, takže čierny získa rozhodujúcu materiálnu prevahu. Po inom možnom ťahu **30. Vc2** čierny zahrá **30… Db1+** a po pokračovaní **31. Df1 Dxc2** má čierny opäť vyhratú pozíciu.

Matu na poslednom rade je možné predchádzať postupom pešiakov pred kráľom, ktorí mu tak uvoľňujú ústupové pole. Tento postup pešiakov však môže v niektorých pozíciach vytvárať iné taktické slabiny okolo kráľa, napríklad pri malej rošáde a postupe g-pešiaka bývajú často slabé polia f3 a h3, respektíve f6 a h6.

Referencie
----------

1. 1 2  BURGESS, G. *The Mammoth Book of Chess*. [s.l.] : Running Press. [Cit. 2019-07-30]. ISBN 978-0-7624-3726-9. (anglický)
2. ↑   *14. lekce: Kombinace, mat na poslední řadě* [online]. Šachový svaz České republiky, [cit. 2019-08-02]. Dostupné online. (po česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mat na poslední řadě na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Motív slabého prvého/ôsmeho radu na chessgames.com

  



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Šachový portál |
**Bohuslav Žingor** (známy skôr ako **Bohuš Žingor**) (\* 26. máj 1910, Bystrička – † 3. november 1944, Pohronský Bukovec) bol úradník, protifašistický bojovník a účastník SNP.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Jozefa Žingora a Augusty rod. Korbeľovej. Bol bratom Viliama Žingora. Navštevoval ľudovú a meštiansku školu v Martine, absolvoval jednoročný kurz vo Vrútkach. Úradník mestskej správy, advokátskych kancelárií, neskôr v MS a v Neografii v Martine. Od roku 1939 účastník protifašistického hnutia, spolupracovník brata Viliama, od 1943 organizátor partizánskeho hnutia v Turci. Člen RNV v Bystričke. Príslušník partizánskej jednotky brata Viliama, počas jeho neprítomnosti jej veliteľ, spravodajca 2. čs. partizánskej brigády gen. M. R. Štefánika, po 16. septembri 1944 veliteľ spisovne Hlavného štábu partizánskych oddielov na Slovensku v Banskej Bystrici. Po ústupe povstalcov sa v skupine s deťmi Vilama Žingora uchýlil do kúpeľov Sliač a neskôr do chaty nad Pohronským Bukovcom. Po tom, čo oblasť obkľúčili 3. novembra Nemci poslali skupinu žien z chaty do obce, čím ich zrejme zachránil pred likvidáciou. Padol v boji pri Pohronskom Bukovci toho istého dňa spolu s Oldřichom Vorbom a Štefanom Kunom. Bol aj pochovaný v Bystričke.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. tr. in memoriam

Pamiatky
--------

* hrob s náhrobníkom na Bystričke
* meno na pamätných tabuliach na budove býv. RNV na Bystričke a na budove Neografie v Martine

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Mudrochov mlyn** je objekt mlyna z 19. storočia v obci Dechtice v okrese Trnava.

História
--------

Čas vzniku mlyna je zložité určiť, pretože záznamy o Neuwirth malom (Neuwirthovom mlyne) sa objavujú až v roku 1904, kedy ho od pôvodných majiteľov kúpil Ján Mudroch. Zachoval sa dokument o kúpe tohto mlynu. 

Obytná časť mlynu je murovaná, samotný mlyn je drevený omietnutý zvonku. Pôvodný mlyn zhorel pri požiari v roku 1934, no následne bol opäť postavený a zmodernizovaný. Plány rekonštrukcie sa zachovali dodnes. Činnosť mlyna bola pozastavená po znárodnení, ktoré spôsobilo chátranie, trvajúce do súčasnosti.

Súčasný stav
------------

Potomkovia Mudrochovcov usilujú o záchranu a rekonštrukciu mlyna, v ktorom by bolo následne zriadené múzeum mlynárstva a mlynárskych technológií. Pre tento účel založili *občianske združenie Mudrochov Mlyn*, ktorého cieľom je dosiahnuť zaradenie mlyna medzi pamiatkovo chránené objekty.

Pozri aj
--------

* Mlyn
* Vodný kolesový mlyn

Externé odkazy
--------------

* Stránky o mlyne

Súradnice: 48°33′07″S 17°35′08″V﻿ / ﻿48,552053°S 17,585523°V﻿ / 48.552053; 17.585523
Viacero druhov írskej whisky
**Írska whisky** **(Irish pot-still whiskey**) je tradičná írska liehovina vyrábaná kotlíkovým destilačným prístrojom. Írska whiskey sa od škótskej líši v tom, že v írskych sladovniach sa nepoužíva rašelinový oheň. To znamená, že v írskych whiskey chýba dymový tón. Pôvodne bola írska whisky vyrábaná iba destilovaním sladu. Pred 150 rokmi sa však kvôli vysokým daniam začal do sladu primiešavať surový jačmeň. Výsledkom tohto miešania sladu vznikol špecifický spôsob nazývaný pot-still whiskey, ktorý je značený aj na etiketách. Ďalším rozdielom medzi írskou a škótskou whisky je, že írska whiskey je trikrát pálená.

Definícia
---------

Aby mohla byť whisky nazývaná pravou írskou whiskey (pure pot-still whiskey), musí spĺňať nasledujúce kritériá:

* Musí byť vyrobená v Írsku
* Musí byť trikrát destilovaná
* Nesmie byť zrejmá rašelinová príchuť

Pravdou ale je, že týmito pravidlami sa riadia len dve značky – Green Spot a Redbreast. Roku 1989 vznikla spoločnosť Cooley Distillery a uviedla na trh silne rašelinovú čistú sladovú whisky Connemara. Táto whiskey získala rad ocenení a zlatých medailí, hoci nie je pravou pot-still whiskey. Ďalším príkladom írskej whiskey je Tullamore Dew s ľudovým označením Tarango (čítaj "ta ranč") podľa najžiarivejšej hviezdy súhvezdia Tullamore.

Írske pálenice a značky
-----------------------

V súčasnosti existuje viacero páleníc írskej whiskey, ale len štyri z nich sú dostatočne staré na to, aby mali dostatočne vyzretý destilát (aspoň tri roky). V každej sa však vyrába množstvo rôznych značiek.

* New Midleton (1843) – Old Dublin, Paddy, Jameson, Crested, Powers, Redbreast, Midleton, Dungourney, Old Midleton, Tullamore Dew, Green Spot
* Cooley (1989) – O'Hara’s, Kilbeggan, Locke’s, Inishowen, Millar’s Special Reserve, The Tyrconnell, Connemara
* Old Bushmills – Bushmills
* Kilbeggan – Kilbeggan

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Írska whisky**

Zdroje
------

* Průvodce světem whisky ISBN 80-7217-115-1
* Lexikon aperitivů a digestivů ISBN 80-7234-570-2
* Whiskyonline.cz - web o whisky (česky)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Irská whiskey na českej Wikipédii.*
**Sitemaps** je súbor, ktorý má za úlohu pomôcť internetovým vyhľadávačom spoznať štruktúru webovej lokality. 

V najjednoduchšej forme býva súbor Sitemaps spravidla v XML formáte a ukladá sa do koreňového adresára. Obsahuje zoznam URL jednotlivých podstránok spolu s ich ďalšími metadátami (poslednú aktualizáciu, plánovanú frekvenciu zmien a dôležitosť adresy podstránky vo vzťahu k indexovej stránke webovej lokality). Je teda predpoklad, že podľa tohto zoznamu sa zvýši efektívnosť a radenie výsledkov práce pre vyhľadávacích robotov (webcrawlery: Googlebot, YahooSeeker, Holmes, Jyxobot...). Roboti takto dokážu lepšie triediť stránky lokality a vyčleniť stránky, ktoré k lokalite nepatria. Hoci sa odporúča využívať formát XML, moderné vyhľadávače ako Google akceptujú aj formáty RSS, mRSS, Atom 1.0 či TXT.

Aj keď aplikácia súboru Sitemaps je súčasťou operácií spojených s optimalizáciou webovej lokality má iba podpornú funkciu, ktorá má zlepšiť prehľadnosť lokality a v žiadnom prípade nie je záväzným garantom toho, že stránky budú registrované v internetových prehliadačoch.

Referencie
----------

1. ↑   *▷ Sitemap: čo je to a načo slúži? | Július Jancsó* [online]. 2022-02-05, [cit. 2022-02-09]. Dostupné online.
2. ↑  sitemaps.org: What are Sitemaps?
**Lynkos** (starogr. *Λύγκος* – *Lynkos*, lat. *Lyncus*) je v gréckej mytológii skýtsky kráľ, premenený bohyňou Demeter na rysa.

Eleuzínsky kráľ Keleos so svojou manželkou Metaneirou poskytli prístrešie a pohostinnosť bohyni Demeter, ktorá v podobe obyčajnej ženy blúdila svetom a hľadala svoju dcéru Persefonu unesenú bohom podsvetia Hádom.

Demeter, bohyňa plodnosti zeme a úrody, preto z vďačnosti darovala staršiemu Triptolemovi zrná pšenice, naučila ho pestovať obilie a mnohé pre poľnohospodárov dôležité veci a prikázala mu, aby sa stal učiteľom poľnohospodárstva všetkým národom. Mladšiemu Démofoóntovi chcela darovať nesmrteľnosť, ale keď ju pri tajnom obrade mazania ambróziou a kalenia ohňom pristihla jeho matka, hrozne vykríkla a bohyňa sa zľakla, Démofoón jej spadol do ohňa a zhorel. Bohyňa mu tak nedarovala večný život, ale aspoň večnú slávu.

Triptolemos sa na svojich cestách za vzdelávaním roľníkov dostal so svojím čarovným vozom ťahaným okrídlenými drakmi až do ďalekej Skýtie, až na severnom pobreží Čierneho mora. Odovzdal svoje skúsenosti tamojšiemu kráľovi Lynkovi. Lenže tomu nestačili len nové znalosti, chcel mať aj Triptolemovu slávu a byť známy ako prvý učiteľ poľnohospodárstva.

V okamihu, keď sa v noci vkradol do jeho spálne s úmyslom Triptolema zabiť, bohyňa Demeter ho premenila na rysa a poliam sa musí navždy vyhýbať.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 277.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 245.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 109.
4. 1 2  Ovidius, *Metamorphoses*, 5,642.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 278.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lynkos na českej Wikipédii.*
Typický indukčný snímač polohy kľukového hriadeľa
**Snímač polohy kľukového hriadeľa** je elektronické zariadenie, používané v spaľovacom motore na monitorovanie polohy alebo otáčok kľukového hriadeľa. Informácie o polohe hriadeľa používa systém riadenia motora na reguláciu vstrekovania paliva, zapaľovacieho a ďalších systémov motora.

Snímač sa môže použiť v kombinácii s podobným snímačom polohy vačkového hriadeľa na monitorovanie vzťahu medzi piestami a ventilmi v motore, čo je obzvlášť dôležité v motoroch s variabilným časovaním ventilov. Táto metóda sa tiež používa na „synchronizáciu" štvortaktného motora po štarte, čo umožňuje riadiacemu systému optimalizovať vstrekovanie paliva. Bežne sa používa aj ako primárny zdroj na počítanie otáčok motora. Bežné montážne miesta snímača sú hlavná remenica, zotrvačník, vačkový hriadeľ alebo samotný kľukový hriadeľ. Vstrekovanie paliva alebo jej zapaľovanie sa zvyčajne časuje na základe signálu polohy snímača kľuky. Ukazovateľ rýchlosti motora berie indikácie o rýchlosti z tohto snímača.

Typy snímačov
-------------

Používa sa niekoľko typov snímačov:

* indukčný snímač
* hallova sonda
* magnetorezistívny snímač
* optický snímač

Indukčné snímače majú najjednoduchšiu konštrukciu a sú zvyčajne pasívne. Hallova sonda a magnetorezistívne snímače majú oproti induktívnym snímačom výhodu v tom, že dokážu detektovať statické magnetické polia. Optické snímače nemajú veľkú odolnosť proti znečisteniu, ale sú schopné poskytnúť najpresnejšiu detekciu hrán.

Niektoré motory používajú snímače polohy hriadeľa, ktoré snímajú redukčný krúžok, zabudovaný do harmonického vyrovnávača. Táto metóda je pomerne presná a umožňuje riadiacej jednotke určiť polohu kľukového hriadeľa s presnosťou niekoľkých stupňov (a tým aj všetkých pripojených komponentov) v ktoromkoľvek danom čase.

Funkcie
-------

Úlohou snímača polohy kľukového hriadeľa je určiť polohu a rýchlosť otáčania tejto dôležitej súčasti motora. Riadiace jednotky motora používajú informácie zo snímača na riadenie parametrov, ako je časovanie zapaľovania a vstrekovania paliva. Výstup zo snímača sa môže vzťahovať aj na ďalšie údaje, vrátane polohy vačkového hriadeľa, na optimalizáciu aktuálneho spaľovacieho cyklu.

Pri opakovanom vystavení vysokým teplotám môže dôjsť k poruche snímača, no medzi časté dôvody jeho nefunkčnosti patrí zničenie nadmernými vibráciami, spôsobujúcimi prasknutie alebo koróziu drôtu na kolíkoch konektorov snímača. Pri chybe snímača sa zastaví prenos dôležitých údajov riadiacej jednotke, ktorá zvyčajne odstaví pohonnú jednotku, čím zabráni možnému poškodeniu.

Použitie mimo pohonných jednotiek
---------------------------------

Iný typ snímača sa používa na bicykloch pri monitorovaní polohy kľuky, zvyčajne na odpočet kadencie (frekvencie záberu). Zvyčajne ide o jazýčkové spínače, namontované na ráme bicykla s príslušným magnetom, pripevneným k jednému z ramien kľuky pedála.

Externé odkazy
--------------

* Crankshaft & Camshaft Position Sensors (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Crankshaft position sensor na anglickej Wikipédii.*
**Miazga** alebo **lymfa** je mliečne biela telová tekutina fylogeneticky vyšších skupín živočíchov (vrátane človeka) nachádzajúca sa v miazgových (lymfatických) cievach.

Obeh lymfy
----------

Lymfa vzniká v medzibunkových priestoroch z tkanivového moku a zbiera sa do miazgových vlásočníc (lymfatických kapilár). Potom pokračuje ďalej širšími cievami, kde sa v rôznych úrovniach nachádzajú lymfatické uzliny, ako akési „filtračné stanice". Lymfatické cievy sa postupne spájajú do tzv. *ductus thoracicus*, ktorý lymfu odvádza do žilového systému. Lymfa teda necirkuluje v uzavretom obehu, ako je to napríklad u krvi.

Zloženie lymfy
--------------

Zloženie lymfy je variabilné – závisí od toho, v ktorom orgáne vzniká. Je do istej miery podobné zloženiu krvnej plazmy, má však oveľa menej bielkovín. Najviac ich je v lymfe prichádzajúcej z pečene. Lymfa, ktorá prichádza z tráviacej sústavy, má naopak vysoký obsah tukov. Lymfa v kapilárach neobsahuje bunky; tie sa do nej dostávajú až po prechode lymfatickou uzlinou. V ductus thoracicus má lymfa ružovkastú farbu, je kalná a obsahuje veľa rôznych buniek. Má i schopnosť zrážať sa, podobne ako krv. 99% jej buniek tvoria lymfocyty, z toho 95% sú malé lymfocyty. Ostatné bunky sú v lymfe ojedinelé.

Pozri aj
--------

* Lymfatický systém
* Lymfedém

Externé odkazy a zdroje
-----------------------

* Radovan Malina: Všeobecná zoológia – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* *Klika E*: Histológia (Osveta, 1988)
* *Feneis H*: Anatomický obrazový slovník (Avicenum, 1996)
**Ligatúra** (z lat. ligare „zviazať") sa označuje spojenie dvoch znakov v texte. 

V klasickej podobe ide o „zviazanie" dvoch znakov pri písaní – najviac sa v dnešnom latinskom písme prejavuje v tzv. „písanom" písme, kde sú spolu previazané všetky písmena v jednom slove. 

Pri kníhtlači sa ako ligatúra (po slovensky aj **zliatok**) označuje aj umiestenie dvoch písmen na jediný odliatok; tieto písmena sú obvykle nejako prepojené či upravené. V dnešnej typografii sa bežne zliatky používajú napr. pre dvojice fi a fl.

Ligatúry v latinke
------------------

Ligatúra **et**- ampersand (&)
Pôvodne v latinke existovali len veľké písmená, ktoré neboli prepojované (inak je tomu v kurzívnom písme). Za účelom rýchleho písania sa začali (hlavne niektoré) písmená prepojovať a začali dostávať nový tvar, vhodnejší pre ligatúry, čím sa objavili malé písmená. Písmo plne prispôsobené ligatúram je však kurzíva, t. j. písmo písané v rýchlosti rukou.

V latinskom písme sa ligatúry používali veľmi často v stredovekých rukopisoch, kde jedno písmeno môže mať až niekoľko tvarov a podôb podľa ligatúry, t. j. podľa toho, aké písmeno predchádza či nasleduje a ako je s ním spojené. Typickou a snáď najznámejšou ligatúrou písmen e + t je & (ampersand).

| kombinácia | bez ligatúry | ligatúra |
| --- | --- | --- |
| f+l | fl | ﬂ |
| f+f+l | ffl | ﬄ |
| f+i | fi | ﬁ |
| f+f+i | ffi | ﬃ |
| f+f | ff | ﬀ |
| s+t | st | ﬆ |
| ſ+t | ſt | ﬅ |
| o+e | oe | œ |

Ligatúry v slovenčine
---------------------

V modernej slovenčine sa v kvalitnej tlačenej typografii ligatúry používajú v kombináciách písmen fi, fj, fl, ff, fľ (a teoreticky aj fĺ), okrem prípadov, kedy by ligatúra vznikla na rozhraní dvoch slov v prípade zložených slov (napr. šé**fi**nšpektor). Vzhľadom na rozšírenie výpočtovej techniky v typografických procesoch v poslednej dobe sa často objavujú texty obsahujúce ligatúru *fl*, ale nie ligatúru *fľ* (ktorá sa v bežne používaných fontoch vyskytuje veľmi zriedkavo), čo pôsobí nevyrovnaným dojmom.

Ligatúra v arabskom písme
-------------------------

Arabské písmo je kurzíva (napodobňuje rukopisný text), takže celé slová alebo ich časti môžu byť preto pospájané ako ligatúry. Väčšina písmen má štyri formy podľa pozície v slove: samostatnú, počiatočnú, stredovú a koncovú. Ak stojí osamotene je bez ligatúry, na začiatku slova je s následnou ligatúrou, na konci slova s ligatúrou pred sebou, uprostred slova je s ligatúrou na obe strany.

Povinnou ligatúrou, ktorá má špeciálny tvar, je v arabčine ligatúra písmen lám (ل) a alif (ا).

| kombinácia | nesprávna ligatúra | špeciálna ligatúra |
| --- | --- | --- |
| ل + ا | ﻟﺎ | ﻻ |

Písma bez ligatúr
-----------------

Existujú písma, ktoré navzájom písmena nikdy neviažu, a to ani pri kurzívnom písaní. Sem patrí napríklad čínske písmo (ak za písmeno považujeme jeden znak) a ďalšie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ligatúra (písmo)**
Stegastein
**Stegastein** je vyhliadková plošina nad obcou Aurland v nórskom kraji Sogn og Fjordane s výhľadom na fjord Aurlandsfjorden. Nachádza sa pri ceste *Fylkesvei 243*, ktorá do dokončenia Lærdalského tunela slúžila ako hlavná dopravná spojnica obcí Aurland a Lærdal. 

Architektmi vyhliadkovej plošiny boli nórski architekti Todd Saunders a Tommie Wilhelmsen, stavba bola dokončená na jeseň 2005 a otvorená v júni 2006. Celková dĺžka plošiny je 31 m, šírka 3,3 m a maximálna výška nad úbočím je 13 m. Materiálom použitým pri výstavbe bolo borovicové drevo.

Cesta *Fylkesvei 243* je spolu so Stegasteinom zapísaná ako *Aurlandsfjellet* v zozname Národných turistických trás (*Nasjonale turistveger*) spravovaných Nórskou štátnou správou ciest (*Statens vegvesen*).

Referencie
----------

1. ↑   *Aurland Look out / Saunders arkitektur + Wilhelmsen arkitektur* [online]. Archdaily. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stegastein**

Súradnice: 60°54′31″S 7°12′43″V﻿ / ﻿60,908609°S 7,212009°V﻿ / 60.908609; 7.212009

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stegastein na nórskej Wikipédii.*
**Ursinus** alebo **Ursicinus** († po 384) bol protipápežom pápeža Damaza I.

O jeho živote nie sú takmer žiadne informácie. Pôsobil v službách pápeža Libéria. V deň Libériovej smrti (24. septembra 366) ho skupina prívržencov zvolila za jeho nástupcu a takmer okamžite ho v bazilike Santa Maria Maggiore aj vysvätili. Rímska cirkev tak mala súčasne dvoch protipápežov (okrem Ursina i Félixa II.)

Niekdajší prívrženci Félixa II. zvolili Libériovým nástupcom diakona Damaza (ako riadne zvolený pápež Damazus I.; vysviacka 1. októbra 366). Ten, v snahe zabezpečiť si svoju pozíciu, pomocou najatých rebelov vyvolal v Ríme krvavé pouličné boje. Ich výsledkom bolo vyhnanie Ursina a jeho prívržencov z mesta. Späť sa vrátili na príkaz cisára Valentiniána I. ktorý im po prísľube zachovania pokoja povolil návrat.

15. septembra nasledujúceho roku Ursinus vstúpil do mesta. Vzápätí však jeho pričinením opäť prepukli boje, ktoré vyústili v Ursinovo nové vyhnanstvo (tentoraz do Galie). Po zákaze vstupu do Ríma a do jeho predmestí sa ursiniáni usadili v severnej Itálii. Ani tu neostali dlho. Po Ursinovom vznesení nepravdivého obvinenia na pápeža Damaza I. bolo mu nariadené vyhostenie do Kolína. Odtiaľ podnikal kroky s nádejou, že sa dostane na pápežský trón (najmä po Damazovej smrti v decembri 384). Jeho túžba sa však nenaplnila, pretože zásluhou svojich odporcov bol za Damazovho nástupcu zvolený Siricius.

Zdroj
-----

* URSINUS. In: KELLY, J. N. D. *Pápeži dvoch tisícročí : od sv. Petra po Jána Pavla II*. Preklad Otto Havrila; ilustrácie Monika Čulenová. Vyd. 1. Bratislava : Roal, 1994. 288 s. ISBN 80-88706-00-9. S. 29 – 30.

  


| * z
* d
* u
Protipápeži |
| --- |
| 
* Hippolitos
* Novacián
* Félix II.
* Ursinus
* Eulalius
* Vavrinec
* Dioscorus
* Teodor
* Paschal
* Konštantín II.
* Filip
* Ján VIII.
* Anastasius
* Christoforus
* Bonifác VII.
* Ján XVI.
* Gregor VI.
* Benedikt X.
* Honorius II.
* Klement III.
* Theodorich
* Adalbert
* Silvester IV.
* Gregor VIII.
* Celestín II.
* Anaklét II.
* Viktor IV. (1138)
* Viktor IV. (1159 – 1164)
* Paschal III.
* Kalixt III.
* Inocent III.
* Mikuláš V.
* Klement VII.
* Benedikt XIII.
* Alexander V.
* Ján XXIII.
* Klement VIII.
* Benedikt XIV. (1424 - 1429)
* Benedikt XIV. (1430 - 1437)
* Félix V.

 |

Autoritné údaje: * GND: 119222868
* VIAF: 74658416
**Ural-4320** je sovietsky 8 tonový nákladný automobil s pohonom 6x6, vyvíjaný v Uralskom automobilovom závode od roku 1977. Ural-4320 začal v roku 1977 nahrádzať starší nákladný automobil Ural-375D. Ural-4320 bol hlavným modelom Uralského automobilového závodu až do jesene 2015, kedy bol nahradený za modernejší Ural Next.

Vozidlá Ural-4320 sú dodnes prevádzkované v mnohých krajinách Ázie, Afriky a Latinskej Ameriky.

História
--------

Nákladný automobil Ural-375, zavedený v sovietskej armáde v roku 1961, mal mimoriadne vysokú spotrebu paliva. Spotreba 50-70 litrov vysokooktánového benzínu na 100 kilometrov bola vysoká aj na armádne vozidlo v krajine, kde bol lacný štátom dotovaný benzín. Preto Sovietsky zväz na prelome 60. a 70. rokov začal uvažovať o výmene benzínového motora za praktickejší dieselový motor. Od jasného zámeru k jeho konkrétnej realizácii však prešla dlhá cesta a len na vývoji nového motora a prevodovky sa pracovalo v rokoch 1970-1976. Preto sa sériová výroba rodiny Ural-4320 začala až v novembri 1977.

Konštrukcia
-----------

Pohon vozidiel Ural-4320 zabezpečujú dva rôzne dieselové motory: osemvalec JaMZ-238 alebo šesťvalec JaMZ-236. Autá s JaMZ-236 sa dajú odlíšiť od vozidiel s osemvalcovým motorom podľa vzduchového filtra vyvedeného na pravej strane (kvôli horšiemu usporiadaniu motorového priestoru). Od roku 2000 sa všetky vozidlá Ural-4320 vyrábajú s predĺženým motorovým priestorom, bez ohľadu na typ motora, ktorý je tam nainštalovaný. Výkon motora JaMZ-236 je 169 kW (230 koní), u osemvalca je to 176 kW (240 koní). Objem palivovej nádrže - 200 litrov, s možnosťou inštalácie ďalších 60 litrov.

Ural-4320 je určený prepravu materiálu, ľudí, ťažných prívesov a rôznych zariadení na všetkých typoch ciest ako aj v teréne. Pohon 6x6, výkonný naftový motor a solídna svetlá výška dávajú tomuto autu výrazný terénny potenciál. Vozidlo je schopné prekonať mokrade, 1,6-metrové brody alebo 2-metrové priekopy. Hmotnosť prepravovaného nákladu je v závislosti od úpravy 7, 10 alebo 12 ton.

Používatelia
------------


### Súčasní používatelia

* Angola  Angola
* Arménsko  Arménsko
* Bangladéš  Bangladéš
* Burkina Faso  Burkina Faso
* Čína  Čína
* Filipíny  Filipíny
* Grécko  Grécko
* Gruzínsko  Gruzínsko
* Guatemala  Guatemala
* Jemen  Jemen
* Kolumbia  Kolumbia
* Kuba  Kuba
* Laos  Laos
* Mexiko  Mexiko
* Namíbia  Namíbia
* Rusko  Rusko
* Sýria  Sýria
* Ukrajina  Ukrajina
* Uruguaj  Uruguaj
* Venezuela  Venezuela

Referencie
----------

1. ↑  ЖЕЛОНКИН, Сергей. *Урал-4320: технические характеристики* [online]. trucksreview.ru, 2017-08-03, [cit. 2022-04-11]. Dostupné online.
**Ural-375D** je sovietsky 4,5 tonový nákladný automobil s pohonom 6x6, vyvíjaný v Uralskom automobilovom závode od roku 1961. Ural-375D nahradil v roku 1979 starší nákladný automobil ZIL-157, a po čase bol sám nahradený novším vozidlom Ural-4320. Jeho podvozok sa stal základom pre raketomet BM-21 Grad.

História
--------

### NAMI-020

Prvým predchodcom vozidla Ural-375D bol *NAMI-020*, vyvíjaný špecialistami z firmy NAMI (rus. Centraľnyj naučno-issledovateľnyj avtomobiľnyj i avtomotornyj institut - Центральный научно-исследовательский автомобильный и автомоторный институт). Vozidlo bolo predstavené v roku 1955. Malo pohon 6x6, používalo benzínový osemvalcový motor s výkonom 180 HP. Vozidlo malo trvalo zapnutý pohon prednej nápravy a zadná náprava mohla byť vypnutá a zapnutá. Aj napriek technickým nedostatkom sa nariadilo pokračovať vo vývoji, keďže v skúškach porazil konkurenčné vozidlá GAZ-63 a ZIS-151.

### Ural-375

V máji 1958 sa verejnosti predstavil nový upravený NAMI-020, ktorý dostal označenie Ural-375. Nové vozidlo malo oproti starému prototypu iné umiestnenie motora, chladiča, blatníkov a zásteriek a odlišnú konštrukciu kabíny a riadenia. Skúšky vozidla prebehli v apríli 1959. Boli testované dve verzie – *Ural-375* a *Ural-375T*. Prvý spomínaný prototyp mal nosnosť 4 500 kg a druhý 5 000 kg. Vozidlá mali byť určené pre armádu, preto začal povedľa vývoj *Ural-377* pre hospodárske účely.

Modely
------

Najviac vyrábaným modelom sa stal *Ural-375D*. Vzniklo niekoľko verzií pre rozličné klimatické pásma, akými boli napríklad *Ural-375Ju* pre tropické pásmo a *Ural-377K* pre Arktídu.

Nástupcovia
-----------

Hlavnou nevýhodou vozidla bolo použitie benzínového motora s veľkou spotrebou paliva. V roku 1977 sa preto objavil nový automobil Ural-4320 s dieselovým motorom. Posledné vozidlá Ural-375 boli vyrobené v roku 1988, výroba verzie *Ural-37KM* sa zastavila až v roku 1991.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ural-375D na anglickej Wikipédii.*

* www.valka.cz
**Mnéstra** (starogr. *Μνήστρα* – *Mnéstra*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky z Aithiopie.

Mnéstra bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Mnéstre za manžela vybrali Aigia, syna Aigypta a jeho fenickej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Seccu
Provincia **Seccu** (jap. 摂津国 – Seccu no kuni), nazývaná tiež **Senšú** (泉州), bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá východná časť prefektúry Hjógo a severná časť prefektúry Osaka. Tiež sa niekedy označovala ako **provincia Cu** (津国 *Cu no kuni*) alebo **Sesšu** (摂州 *Sesšú*).

Osaka a Osacký hrad boli hlavné centrum provincie. V priebehu obdobia Sengoku vládol provincii, ako aj susedným provinciám Izumi a Kawači klan Mijoši, až kým neboli obsadené Nobunagom Odom. Následne provincii vládol Hidejoši Tojotomi. Regenti Hidejošiho syna sa skoro pohádali a keď Micunari Išida prehral v bitke pri Sekigahare, oblasť dostali príbuzní Iejasua Tokugawu. Odvtedy bola rozdelená do niekoľkých panstiev (han), včítane panstva Asada.

V panstve Obama z provincie Seccu v období Edo bol pri výrobe sake praktizovaný Štýl Kohama.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
Súradnice: 49°11′33″S 20°03′18″V﻿ / ﻿49,1925°S 20,055°V﻿ / 49.1925; 20.055

**Mních** (poľ. *Mnich*, nem. *Mönch*,, maď. *Barát*) je samostatná skalná veža. Jej juhozápadný hrebeň sa stráca v suťoviskách pod Čubrinou a pod Druhým Mníchom a nespája sa s hlavným hrebeňom Vysokých Tatier. Nachádza sa na poľskom území Vysokých Tatier v Doline Rybiego Potoku nad juhozápadným brehom Morského oka. Nepatrne vyšší z dvoch vrcholov je severovýchodný.

Názov
-----

Názov mu pravdepodobne dali pastieri a poľovníci. Tvarmi pripomína postavu rehoľníka, odetého do plášťa s kapucňou na hlave. Názov si osvojili turisti a horolezci. K veži sa viažu mnohé povesti. Jedna z nich je o kamaldulskom frátrovi Cypriánovi z Červeného kláštora pri Dunajci, ktorý zostrojil „čertov voz" a z Troch korún doletel až k Morskému oku.

Výstupy
-------

Dlho mal povesť nedostupnej veže. Prvým na jeho vrchole bol študent práv a dejín na krakovskej univerzite Jan Gwalbert Pawlikowski (1860 – 1939) s horským vodcom Maciejom Sieczkom. V roku 1879 alebo 1880 vystupovali od západu z Dolinky za Mníchom, cez takzvanú płytu (dosku) v severozápadnej stene. V zime, v marci roku 1910 boli prví na vrchole Mnícha Henryk Bednarski, Jerzy Cybulski, Walery Goetel, Józef Lesiecki, Leon Loria a Stanisłav Zdyb.

Výstup na Mnícha je možný s horským vodcom.

Zaujímavosť
-----------

Poľský Mních má na slovenskej strane Vysokých Tatier dvojníka – Druhého Mnícha.

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.
2. 1 2  BOHUŠ, Ivan. *Tatranské štíty a ľudia*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : IaB, 2012. ISBN 978-80-969017-9-1. S. 159.

Externé odkazy
--------------

* Horolezecké výstupy
* Výstup na Mnícha
Súradnice: 48°51′31″S 13°53′36″V﻿ / ﻿48,85861°S 13,89333°V﻿ / 48.85861; 13.89333

**Studená Vltava** (nem. Kalte Moldau alebo Altwasser) je pravostranný prítok Teplej Vltavy, do ktorej sa vlieva uprostred 1. zóny NP Šumava v Prírodnej rezervácii Mrtvý luh v nadmorskej výške 734 m pri osade Chlum. Od ich sútoku nesie rieka meno už iba Vltava.

Studená Vltava vzniká sútokom potokov Goldgrubenbach a Rothbach v Bavorsku západne od obce Haidmühle. Preteká Haidmühle, v dĺžke 1,5 km tvorí nemecko-českú štátnu hranici a pri Novom Údolí vteká na územie Česka. Od štátnej hranice tečie do Stožca pri priemernom sklone dna 0,39 %, potom sa sklon v úseku do Černého Kříža prudko zvyšuje na 0,76 % a v poslednom úseku po sútok s Teplou Vltavou klesá na 0,17 %. Celková dĺžka Studenej Vltavy je približne 24 km (z toho 16 km v Česku).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Studená Vltava**

Externé odkazy
--------------

* Stránka Turistické regióny ČR
* Studená Vltava a okolie vo fotografii

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Studená Vltava na českej Wikipédii.*