recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Takt** v hudbe udáva striedanie prízvučných a neprízvučných nôt, čiže rytmus skladby.

Takt skladby je určený na začiatku skladby (za kľúčom a predznamenaním) dvoma číslami. Horné číslo udáva počet dôb v takte, spodné číslo udáva, na ktorú notu budeme počítať jednu dobu. Obyčajne to býva štvrťová alebo osminová nota, menej často aj polová. Jednotlivé takty od seba oddeľujeme zvislou *taktovou čiarou*.

Napríklad v trojštvrťovom takte môžu byť tri štvrťové noty. Štvrťové noty môžeme nahradiť aj inými notami či pauzami tak, aby ich celkové trvanie zodpovedalo trom štvťovým notám.

Jednoduché takty
----------------

Jednoduché takty sú dvojdobé, alebo trojdobé, ktoré majú jednu prízvučnú a jednu resp. dve neprízvučné doby. Používajú sa hlavne dvojštvrťové, trojštvťové, dvojosminové a trojosminové takty.

Zložené takty
-------------

Zložené takty vznikajú spojením dvoch, alebo viacerých jednoduchých taktov. Takéto takty majú hlavný prízvuk na prvej note a jeden alebo viac vedľajších prízvukov. Napríklad spojením dvoch dvojštvrťových taktov dostaneme často používaný štvorštvrťový takt:

Štvorštvrťový takt sa často označuje namiesto číslic písmenom „C": 

Ďalším často používaným taktom je šesťosminový takt, ktorý je zložený z dvoch trojosminových taktov (prípadne môže byť zložený aj z troch dvojosminových taktov).

Štvorštvrťový aj šesťosminový takt sú príkladmi pravidelne zložených taktov, pretože boli vytvorené z dvoch rovnakých jednoduchých taktov. Niekedy sa však v hudbe môžu vyskytovať aj nepravidelne zložené takty, napr. päťosminový (zložený z jedného dvojosminového a jedného trojosminového taktu).

Predtaktie
----------

**Predtaktie** je neúplný takt, ktorý sa môže nachádzať na začiatku skladby. Zvyšné noty taktu sa obyčajne nachádzajú na konci skladby (alebo nejakej jej ucelenej časti).
```
 Sahara ja hujovina ale ok dkdhfjdiwnwcvaslsnshskshdvhxndbdhdbdubd      ok papa Saharská púšť.]]
```

Atacamaská púšť.
Negevská púšť
**Púšť** je krajinná forma alebo región, na ktorom sa vyskytuje veľmi málo vodných zrážok – menej než 250 mm ročne. 14% Zeme tvoria púšte. Púšte majú povesť, že je na nich veľmi málo života. V porovnaní s vlhšími regiónmi to môže byť pravda, ale v skutočnosti sa na púšťach často vyskytuje bohatý život, ktorý zvyčajne ostáva skrytý (hlavne počas denného svetla), aby si zachoval vlhkosť. Približne jednu tretinu zemského povrchu tvoria púšte.

Delenie púští
-------------

Podľa veľkosti púštneho materiálu rozoznávame:

* erg (arabsky areg) – piesková púšť na Sahare. Nánosy naviateho piesku sú veľmi hrubé a súvislé a tvoria pieskové more. Vetrom vznikajú dlhé priečne presypy, ktoré sa sťahujú, časté sú aj barchany. Všetok jemnejší prachový materiál odvial vietor. Pieskové moria sa sústreďujú najmä okolo väčších masívov kryštalických hornín, ktoré ich zásobujú zvetralinami. Ak nie je hrúbka pieskov veľká, vyskytujú sa v ergu rastliny (trvalky a kríky), ktoré zadržujú pieskom. Ergy zaberajú 1/9 celkovej plochy Sahary, ostatné časti patria k iným typom púšte. Pieskové púšte typu ergov sa v strednej Ázii nazývajú *kum*. Rozlišujú sa:
	+ mladé, vyvíjajúce sa ergy (juhozápad Mauritánie), kde sa barchany pohybujú v priemere o 100 metrov ročne
	+ staré, relatívne stabilné ergy (Veľký západný erg)
	+ zanikajúce ergy, z ktorých vietor odnáša piesočný materiál do iných oblastí (západná časť Veľkého východného ergu)
	+ mŕtve ergy, ktorých vývoj sa zastavil a rastlinstvo ich stabilizovalo
* serir – štrkovitá púšť
* hamada – kamenistá púšť
* malal post
* dergen post
* filet dord

Rozšírenie púští
----------------

V Köppenovej klasifikácii podnebia sú púšte označované skratkou BWh (horúce púšte) alebo BWk (mierne púšte).
Púšte sú pri dnešnom rozšírení kontinentov väčšinou rozmiestnené medzi rovníkom a 40° zemepisnej šírky. Z dnešných púští sú to Gobi (Mongolsko), Atacama (Čile), Sahara (Afrika).

Život
-----

Kaktusy ako aj iné rastliny, ktoré sa vyskytujú na púštiach majú korene veľmi hlboko v pôde, na zachytávanie spodnej vlhkosti. Rastú od seba vo väčších vzdialenostiach aby mohli čo najlepšie využiť vodu (resp. aby sa o ňu nemuseli deliť s ostatnými rastlinami).

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **púšť**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **púšť**.
**Vitruviánsky muž** je pravdepodobne najslávnejšia ilustrácia Leonarda da Vinciho. V tejto práci použil obraz aj text na vyjadrenie myšlienky a teórie Vitruvia, rímskeho staviteľa prvého storočia a autora „De architectura libri X". Vitruviove myšlienky, ktoré prezentoval Leonardo, formovali základ teórie renesančného umenia a architektúry.

Vo svojej úvahe Vitruvius diskutoval o vlastnej symetrii a proporciách vo vzťahu k budovaniu chrámov. Architekt veril, že proporcie a miery ľudského tela, ktoré stvoril Boh, sú dokonalé a správne. Preto navrhol, že správne postavený chrám by mal odrážať a vzťahovať sa na časti ľudského tela. Podotkol, že ľudské telo môže byť symetrické, vpísané do kruhu aj štvorca. Táto myšlienka ovplyvnila jeho prax architekta.

Leonardova ilustrácia Vitruvia je perokresba tušom postavy muža, ktorého natiahnuté končatiny sa dotýkajú obvodu kruhu a okraja štvorca. Jeho pupok sa nachádza presne v strede kruhu. Tu je zmena perspektívy v práci. Je statická v štruktúre, ale dynamická v zobrazení pohybu živého človeka. Ručne písaný text obklopuje kresbu postavy. 

Rôzni umelci a architekti považujú ilustráciu Vitruviovej teórie za prioritnú pre Leonarda, ale da Vinciho kresby sa odlišujú od predchádzajúcich prác v tom, že postava muža je v dvoch rozličných polohách v rámci toho istého obrazu. Je súčasne v kruhu aj štvorci, pohyb a živosť zosobňujú aktívne ruky a nohy. Leonardova postava vyzerá ako živá bytosť s nepoddajnými vlasmi. 

Text, ktorý obklopuje postavu, parafrázuje Vitruviove teórie. Je zrejmé, že da Vinci napísal text po vytvorení výkresu, lebo slová sú šité na mieru obrysu kruhu a štvorca. Prítomnosť textu legitimuje obraz, orgán Vitruvius vysvetľuje, prečo Leonardo vytvoril výkres. No obraz je iba ilustrácia textu. Význam diela je v spojení medzi obrazom a slovom. 

Vitruviánsky muž je obraz da Vinciho názoru na proporcie človeka a na architektúru. Cieľom tejto ilustrácie je zhromaždiť názory na umenie, architektúru, anatómiu človeka a symetriu v jednom výraznom obraze. Týmto da Vinci pripomína význam, ktorý sa nedal vytvoriť len prostredníctvom slov alebo len obrázka.

Význam vitruviánskeho muža je v jasnom odraze myšlienky svojej doby. Ukazuje nadšenie pre Vitruviove teórie medzi da Vincim a jeho súčasníkmi.

Pozri aj
--------

* Modulor
* Marcus Vitruvius Pollio

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vitruviánsky muž**

Externé odkazy
--------------

* Latinský text
* Willamette University o vitruviánskom mužovi
* Stanford University o vitruviánskom mužovi
* Vitruviánsky muž Leonarda da Vinciho
**Šar pej** je psie plemeno pochádzajúce z Číny, uznané v FCI v 2. skupine pod číslom 309.

Vzhľad
------

Šar pej nosí chvost pretočený nad líniou chrbta.
Šar pej je pes strednej veľkosti, štvorcového rámca. Má mohutné telo s primerane veľkou hlavou. Šar pei má plochú a širokú lebku, malé tmavé oči a malé, klopené uši trojuholníkového tvaru. Má široký a tupý nos a mohutné pysky. Hrubý chvost nesie šar pej vysoko a pretočený nad líniou chrbta. Šar pej má typickú krátku a na dotyk tvrdú srsť v rôznych jednofarebných variáciách. Nezameniteľný vzhľad mu prepožičiava voľná koža, ktorá nesmie byť príliš voľná. Srsť nevyžaduje špeciálnu starostlivosť, jeho koži je však treba venovať zvýšenú starostlivosť, pretože je náchylná na rôzne kožné ochorenia.

Pôvod
-----

Prvé zmienky o šar pejoch pochádzajú z roku 206 pred Kr. kedy boli psy podobné šar pejom zobrazované v dielach epochy dynastie Chan. S veľkou pravdepodobnosťou ho Číňania a Tibeťania používali na psie zápasy. Až do roku 1947 patril medzi obľúbené plemená v Číne, avšak komunistická vláda zaviedla neúmernú daň za psa a tak sa spolu s ostatnými plemenami dostal až na pokraj vyhynutia. Chovateľovi Matgo Lawovi z Honkongu sa podarilo v 70. rokoch 20. storočia s pomocou amerických priateľov rasu obrodiť, avšak s pôvodným typom šar peja má dnešný typ neveľa spoločného. Trojuholníkové uši, modrý jazyk, tvrdá srsť a zakrútený chvost mu zostali, dnešný šar pej je však masívnejší, má väčšiu hlavu a menšieho vzrastu.

Povaha
------

Šar pej je priateľský pes, ktorý sa najlepšie cíti v kruhu svojej rodiny, pričom zvykne rešpektovať len jedného člena ako vodcu svorky. K cudzím sa správa rezervovane. Nie je vhodné cvičiť ho drezúrou, či inými donucovacími metódami. Pri dôslednej výchove a pozitívnej motivácii sa zo šar peja stáva vychovaný pes ochotný poslúchať akýkoľvek povel svojho pána. 

Dnes patrí šar pej medzi vyhľadávané spoločenské psy. Je veľmi živý a tempramentný, nepatrí medzi tzv. „gaučové psy".

Zdravie
-------

Šar pej je ešte relatívne zdravým plemenom, avšak je zaťažené rôznymi genetickými chorobami. Typickým, pravdepodobne genetickým ochorením je idiopatická mucinóza ku ktorého častým príznakom patrí škrabanie, pĺznutie, krvavé a hnisavé rany. Kožné choroby sa liečia veľmi dlho, ale neprenášajú sa na človeka. Štenatá sa narodia s kožnou chorobou ak sú ich predkovia nositeľmi génu pre ochorenie kože. 
V súčasnosti sa u šar pejov prejavuje aj tzv. dedičná horúčka (Familial Shar-Pei Fever, známa pod skratkou FSF) a amyloidóza.

Referencie
----------

1. ↑  Kobold, Hanspeter: Mucinosis
2. ↑  Kobold, Hanspeter: FAMILIAL SHAR-PEI FEVER
3. ↑  Šateková, J.: Amyloidóza[nefunkčný odkaz]
4. ↑  Kobold, Hanspeter: Amyloidosis / AA amyloidosis!

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šar pej**
Typické usporiadanie nanosprejovej desorpčnej ionizačnej elektrosprejovej sondy.
**Nanosprejová desorpčná ionizácia** **elektrosprejom** (**nano-DESI** ) je technika ionizácie pri tlaku rovnakom ako okolie používaná v hmotnostnej spektrometrii (MS) na chemickú analýzu organických molekúl.  Pri tejto technike sú analyty desorbované do tzv. kvapalného mostíka vytvoreného medzi dvoma kapilárami a povrchom vzorky.  Na rozdiel od desorpčnej ionizácie elektrosprejom (DESI), z ktorej je odvodená nano-DESI, nano-DESI využíva sekundárnu kapiláru, ktorá zlepšuje účinnosť vzorkovania.

Princíp fungovania
------------------

Typická nano-DESI sonda sa skladá z dvoch kapilár z taveného oxidu kremičitého (kremeňa) – **primárnej kapiláry**, ktorá dodáva rozpúšťadlo a udržiava kvapalný mostík; a **sekundárnej kapiláry**, ktorá dopravuje rozpustený analyt do hmotnostného spektrometra.  Vysoké napätie (niekoľko kV) je aplikované medzi vstupom hmotnostného spektrometra a primárnou kapilárou, čím sa vytvorí samonasávací nanosprej. Kvapalný mostík je udržiavaný kontinuálnym prietokom rozpúšťadla. Kontaktnú plochu medzi mostíkom rozpúšťadla a povrchom vzorky je možné regulovať zmenou rýchlosti prietoku rozpúšťadla, zmenou priemeru použitých kapilár a zmenou vzdialenosti medzi vzorkou a nano-DESI sondou.  Týmto spôsobom je možné zlepšiť priestorové rozlíšenie v aplikáciách zobrazovacej hmotnostnej spektrometrie s typickým rozlíšením v rozmedzí 100–150 μm.

Aplikácie
---------

Nano-DESI bola využitá na lokalizovanú analýzu komplexných molekúl a zobrazovanie tkanivových rezov, mikrobiálnych spoločenstiev a vzoriek prostredia.

Referencie
----------

1. 1 2 3  ROACH, Patrick J.; LASKIN, Julia; LASKIN, Alexander. Nanospray desorption electrospray ionization: an ambient method for liquid-extraction surface sampling in mass spectrometry. *The Analyst*, 2010, roč. 135, čís. 9, s. 2233. Dostupné online [cit. 2024-03-19]. ISSN 0003-2654. DOI: 10.1039/c0an00312c. (po anglicky)
2. ↑  HOTTA, Kazuyuki; TAKEDA, Kazuo; IINOYA, Koichi. The capillary binding force of a liquid bridge. *Powder Technology*, 1974-10, roč. 10, čís. 4-5, s. 231–242. Dostupné online [cit. 2024-03-19]. DOI: 10.1016/0032-5910(74)85047-3. (po anglicky)
3. ↑  LASKIN, Julia; LANEKOFF, Ingela. Ambient Mass Spectrometry Imaging Using Direct Liquid Extraction Techniques. *Analytical Chemistry*, 2016-01-05, roč. 88, čís. 1, s. 52–73. Dostupné online [cit. 2024-03-19]. ISSN 0003-2700. DOI: 10.1021/acs.analchem.5b04188. (po anglicky)
4. ↑  LANEKOFF, Ingela; LASKIN, Julia. *Imaging of Lipids and Metabolites Using Nanospray Desorption Electrospray Ionization Mass Spectrometry*. Zväzok 1203. New York, NY : Springer New York, 2015. DOI: 10.1007/978-1-4939-1357-2\_10. Dostupné online. ISBN 978-1-4939-1356-5. DOI:10.1007/978-1-4939-1357-2\_10. S. 99–106.
5. ↑  LANEKOFF, Ingela; HEATH, Brandi S.; LIYU, Andrey. Automated Platform for High-Resolution Tissue Imaging Using Nanospray Desorption Electrospray Ionization Mass Spectrometry. *Analytical Chemistry*, 2012-10-02, roč. 84, čís. 19, s. 8351–8356. Dostupné online [cit. 2024-03-19]. ISSN 0003-2700. DOI: 10.1021/ac301909a. (po anglicky)
Toto je článok o Františkovi I. O Františkovi II. pozri *František II. Nádašdy.*

**František I. Nádašdy** (\* 6. október 1555, Šárvár – † 4. január 1604 Sárvár) bol uhorský šľachtic, významný bojovník proti Osmanom, manžel Alžbety Bátoriovej.

Život
-----

Bol synom významného uhorského veľmoža Tomáša I. Nádašdyho. Bol hlavným županom v stoliciach Šopron, Vaš a Fogaraš a magistrom kráľovských koniarní, tiež kráľovským vojenským radcom. Bol aktívny počas celej 15-ročnej vojny s Osmanmi. Za svoju statočnosť vo vojne proti Turkom sa stal v roku 1578 hlavným veliteľom uhorských vojsk. V bojoch sa preukazoval veľkou statočnosťou a odvahou. Voči Turkom konal pomerne kruto. Po boji prikazoval hromadné popravy zajatcov. Jeho oddiel bol známy tým, že do útoku vyrážal s uťatými hlavami Turkov. V osmanskom vojsku vyvolával veľký rešpekt a bol známy ako *Čierny Beg*. V hodnosti hlavného veliteľa Zadunajských vojsk sa v roku 1602 zúčastnil bitky o Budín a Pešť proti Osmanskej ríši. Jeho vojská dobyli Pešť a úspešne odrazili predvoj Osmanov pri ich útoku na Budín.

Nádašdy bol verným stúpencom Habsburgovcov. Bol vychovávaný na kráľovskom dvore od svojich 12-tich rokov spolu s deťmi cisára Maximiliána II. Habsburského.

Dielo
-----

Zanechal po sebe *Pojednanie o vojenskej taktike* na základe svojich skúseností z protitureckých vojen obsahujúce kritiku vedenia cisárskych vojsk v poli. Na svojom vodnom hrade Sárvár podporoval rozvoj umení, udržiaval a rozvíjal tlač kníh. Hrad bol centrom, kde sa zdržiavali viacerí protestantskí uhorskí humanisti a učitelia, napr. Štefan Magyari - kňaz a spisovateľ, Ján Silvester - autor maďarsko-latinskej gramatiky.

Osobný život
------------

Od roku 1575 bol manželom Alžbety Bátoriovej, známej Čachtickej panej. Mal s ňou 5 detí, z ktorých dve zomreli v ranom veku. Maďarské pramene uvádzajú 6 potomkov: Andrej, Anna, Katarína, Pavol, Uršuľa, Mikuláš. Sobášom s Alžbetou Báthoryovou sa Nádašdy stal jedným z najbohatších mužov v monarchii. Nádašdyovci boli stúpencami reformácie kresťanskej cirkvi.

Hrady a kaštiele v majetku F. Nádašdyho po r. 1575
--------------------------------------------------

Šárvár - Nádašdyho hlavné sídlo.
erb rodu Nádašdy
Šárvár, Kápuvár, Velike, Čepreg, Egervár, Šoproň, Kerestúr (Deutschkreutz), Kysek, Léka (Lockenhaus), Nádasd, Zemplínska Teplica, Čachtice (hrad Čachtice, blízky kaštieľ Částkovce), Vranov, Ečed, Făgăras (vodný hrad na území dnešného Rumunska), Nyírbátor, Piešťany (kaštieľ), Bratislava (palác), Viedeň (palác), Buják, Füzér, Čókakó, Čičava

Externé odkazy
--------------

* Genealogický strom grófa Ferenc Nádasdy de Nádasd et Fogarasfold
* Erb rodu Nádasdy Archivované 2013-12-20 na Wayback Machine
* Wikisource - podrobný životopis (po nemecky)

Zdroje
------

* Pavel Dvořák a Karol Kállay: *Krvavá grófka Alžbeta Bátoryová. Fakty a výmysly.* ISBN 80-85501-07-4

  


Autoritné údaje: * GND: 118925741
* ISNI: 0000000051335434
* LCCN: nr90005667
* PIM: PIM94045
* VIAF: 37715336
* WorldCat: lccn-nr90005667
Rudolf Fiby na priečelí budovy Múzea obetí komunizmu v Košiciach
RNDr. **Rudolf Fiby**, SF (\* 4. apríl 1946, Nitra – † 9. október 2014, Košice) bol učiteľ, vedec, matematik, programátor, tajne vysvätený rímskokatolícky kňaz, spoluzakladateľ sekulárneho inštitútu Spoločenstvo Fatima a spoluorganizátor podzemnej katolíckej cirkvi na Slovensku a Sviečkovej manifestácie v období normalizácie.

Životopis
---------

Rudolf Fiby sa narodil 4. apríla 1946 v Nitre. Stredoškolské štúdium absolvoval na priemyselnej škole v Nitre a v Banskej Bystrici. V roku 1969 ukončil s vyznamenaním štúdium odboru matematika na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V študijnom odbore Algebra a teória čísiel získal titul RNDr. Po absolvovaní základnej vojenskej služby pôsobil na Katedre geometrie Prírodovedeckej fakulty UK ako asistent. V roku 1974, v rámci normalizačných politických previerok bol z univerzity prepustený. Potom do roku 1992 pracoval ako odborný pracovník v Ústave technickej kybernetiky Slovenskej akadémie vied v Bratislave. Následne vo firme Apex a.s. v Košiciach. Na Fakulte baníctva, ekológie, riadenia a geotechnológií Technickej univerzity v Košiciach prednášal externe predmet Sociálna etika.

Kňazskú vysviacku prijal tajne v poľskom Krakove z rúk tamojšieho pomocného biskupa 12. februára 1978. Bol začlenený do sekulárneho inštitútu Spoločenstvo Fatima a podliehal J. CH. Korcovi ako svojmu biskupovi.

V čase príprav Sviečkovej manifestácie, ktorá sa uskutočnila 25. marca 1988, bol predstaveným Spoločenstva Fatima a výrazným spôsobom sa zapojil do organizovania manifestácie. Vďaka jeho slovám „Sviečku a zápalky mám" bolo rozhodnuté, že do manifestácie sa zapoja širšie kresťanské spoločenstvá.

V decembri 2012 ho postihla náhla mozgová príhoda a musel byť hospitalizovaný na geriatrii sv. Lukáša v Košiciach. Umrel 9. októbra 2014 v Košiciach, kde bol aj 15. októbra 2014 pochovaný.

14. januára 2024 mu prezidentka Slovenskej republiky Zuzana Čaputová udelila Rad Ľudovíta Štúra II. triedy, in memoriam.

Referencie
----------

1. 1 2   *Zomrel kňaz Rudolf Fiby* [online]. Biskupstvo Nitra, [cit. 2015-10-09]. Dostupné online. Archivované 2016-09-11 z originálu.
2. ↑  ŠIMULČÍK, Ján. *Zápas o nádej : Z kroniky tajných kňazov 1969-1989*. Prešov : Vydavatel̕stvo Michala Vaška, 2000. ISBN 978-80-7165-234-2.
3. ↑  František Neupauer. Oprava tlačovej správy. Osobná komunikácia s redaktorom StareKolena
4. ↑   *ÚPN vyjadruje úprimnú sústrasť k úmrtiu Rudolfa Fibyho SF* [online]. ÚPN, [cit. 2015-10-09]. Dostupné online.
5. ↑  NEUPAUER, František. *Zomrel kňaz Rudolf Fiby SF – osobnosť Sviečkovej manifestácie* [online]. postoj.sk, 09. 10. 2014, [cit. 2015-10-10]. Dostupné online.
6. ↑  VANČO, Martin. *Vlhová, Bagala či Bieliková. Prezidentka naposledy udeľovala štátne vyznamenania* [online]. Denník SME, 14.01.2024, [cit. 2024-01-14]. Dostupné online.

Zdroje
------

* TASR. Zomrela kľúčová postava Sviečkovej manifestácie, kňaz Rudolf Fiby. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2014-10-09. Dostupné online [cit. 2015-10-09].

Autoritné údaje: * SNK: 153173
* VIAF: 3861156565694023500006
**Rotačné kovanie** je špeciálna forma strojového kovania. Vyrábajú sa ním valcové alebo kužeľové výkovky rotačného tvaru. Kovanie sa vykonáva mnohými údermi protibežných zápustiek, ktorú sú uložené v kovacej hlave. Zápustky v kovacej hlave rotujú okolo súosovo vloženého výkovku. Sú v nej uložené tak, aby sa mohli radiálne posúvať. Odstredivá sila ich odtláča od materiálu smerom k vonkajšiemu prstencu kovacej hlavy. Na vnútornom obvode tohoto prstenca sú vložené valčeky, ktoré zápustky odrazia smerom k výkovku. Pri rotačnom kovaní sa dosahuje rýchlosť až 60 úderov za minútu. Rotačné kovanie poskytuje úsporu materiálu, veľkú pracovnú rýchlosť, dobrú kvalitu povrchu výkovku a zlepšenie jeho mechnických vlastností. Medzi nevýhody rotačného kovania patria hluk, potreba výmen a opráv zápustiek a obmedzenie maximálneho priemeru výkovku.

Aj keď má rotačné kovanie špecifiká kovania, názvoslovná norma STN 22 6001 ho nezaraďuje medzi práce kovania ale medzi špeciálne tvárniace práce.

Referencie
----------

1. ↑   HLUCHÝ, Miroslav, a kol. *Technológia*. Bratislava : Alfa, vydavateľstvo technickej a ekonomickej literatúry, n.p. 1977. 368 s.
2. ↑   *STN 22 6001. Názvosloví technologie tváření kovů (prevzatá ČSN 22 6001).*. Praha : Vydavatelství Úřadu pro normalizaci a měření, 1967-8-2. 27 s. (česky)
Zdeněk Burian – pamätná tabuľa v Kopřivnici
**Zdeněk Michael František Burian** (\* 11. február 1905, Kopřivnice – † 1. júl 1981, Praha) bol český maliar a ilustrátor dobrodružných kníh. Do povedomia sa dostal najmä svojimi paleontologickými rekonštrukciami spoločne s profesorom Josefom Augustom.

Život
-----

Jeho výtvarný talent si všimli už na základnej škole, ako štrnásťročného ho (na odporúčanie ilustrátora Jana Gotha a Maxa Švabinského) prijali na AVU v Prahe, priamo do druhého ročníka. Na škole vydržal ale len necelé dva roky a už v šestnástich rokoch sa začal živiť ako ilustrátor. Ilustroval predovšetkým dobrodružnú literatúru. Medzinárodné uznanie získa za rekonštrukcie vyhynutých zvierat a rastlín, ktorým sa venoval v spolupráci s poprednými odborníkmi. Napriek tomu bol značne v úzadí, pretože režimu sa, okrem iného, nepáčila jeho orientácia na západnú literatúru.

Dielo
-----

Burianovo dielo je veľmi rozsiahle, vytvoril 10 tisíc diel určených na reprodukciu (vtedy ilustrácie a obálky pre knihy a časopisy, v tomto čísle je obsiahnutá aj prevažná väčšina jeho „pravekého" diela), navyše vytvoril ťažko zistiteľné množstvo (radovo stovky) diel v rámci takzvanej voľnej tvorby (tu možno rátať najrôznejši veci – od rozmerných olejov až po malé kresby obdivovateľom do pamätníkov či tie najjednoduchšie prípravné skice). Nebol experimentátor, zdokonaľoval iba svoju techniku, snažil sa, aby jeho dielo bolo prístupné každému. Ilustroval české vydania okolo 500 kníh (navrhol 600 knižných obálok), napríklad od autorov Foglara, Kiplinga, Londona, Maya, Štorcha alebo Verna. S paleontológom Josefom Augustom spolupracoval na mnohých paleontologických rekonštrukciách pravekých zvierat, najmä dinosaurov, a prispel tak k popularizácii tejto vednej disciplíny. Okrem toho namaľoval a ďalšie obrazy, hlavne portréty.

Poštové známky
--------------

* obraz od Zdeňka Buriana na poštovej známke (Česká republika, 2005)

Externé odkazy
--------------

* www.zdenekburian.cz – Múzeum Zdeňka Buriana, Štramberk
* Galerie
* www.zdenekburian.websndno.cz


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vied o Zemi |

Autoritné údaje: * abART: 8529
* BnF: 11894574f
* GND: 119281139
* ISNI: 0000000110794869
* LCCN: n79022823
* NK ČR: jk01020396
* SNK: 151385
* ULAN: 500129006
* VIAF: 100959889
* Web umenia: 1593359
* WorldCat: lccn-n79022823
Súradnice: 61°38′11″S 8°18′45″V﻿ / ﻿61,63639°S 8,31250°V﻿ / 61.63639; 8.31250

**Galdhøpiggen** je najvyšší vrch Nórska. Jeho výška je 2 464 m. Leží v samosprávnom území Lom, v kraji Oppland. Je súčasťou horskej oblasti Jotunheimen.

Prístup
-------

Dostupnosť vrcholu nie je obzvlášť náročná, výstup z Juvasshytta (1 850 m) trvá približne 4 hodiny podľa podmienok a zdatnosti, zostup trvá okolo 2 hodín. Tri hodiny z výstupu zaberie chôdza a 45 minút príprava k prechodu cez Styggebreen („stygge" znamená škaredý, nie nebezpečný), hodinu možno stráviť na vrchole a dve hodiny cesty späť na Juvasshytta. Z vrcholu možno pozorovať oblasť s rozlohou 35 000 km². 

### Prvovýstup

Na Galdhøpiggen prvýkrát vystúpili v júli 1850 Steinarom Sulheimom, S. Flaattenom a L. Arnesenom.

Výška
-----

Galdhøpiggen nebol vždy považovaný za najvyšší vrch Nórska, o pozíciu najvyššieho nórskeho vrcholu súperil s Glittertindom. Niektoré merania nadmorskej výšky naznačovali, že Glittertind je vďaka svojmu ľadovcu na vrchole nepatrne vyšší. Ľadovec sa o niečo zmenšil a dnes Glittertind meria 2 464 m vrátane ľadovca. Dnes je teda jednoznačne za najvyšší vrch považovaný Galdhøpiggen.

Turizmus
--------

Galdhøpiggen je populárnym cieľom turistiky. Väčšina turistov sa pohybuje vo veľkých skupinách s horskými vodcami, 
vzhľadom k nebezpečiu pádu do trhlín naviazaných na lane.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Galdhøpiggen na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Galdhøpiggen**

Externé odkazy
--------------

* Juvasshytta (nórsky - bokmål)
* Počítačovo generovaná panoráma
	+ Sever Archivované 2007-10-08 na Wayback Machine
	+ Juh Archivované 2007-10-08 na Wayback Machine
	+ Index
* Podrobný popis výstupu[nefunkčný odkaz] (po česky)

  


| * z
* d
* u
Najvyššie vrchy európskych krajín |
| --- |
| 
* Albánsko
* Andorra
* Belgicko
* Bielorusko
* Bosna a Hercegovina
* Bulharsko
* Cyprus
* Čierna Hora
* Česko
* Dánsko
* Estónsko
* Fínsko
* Francúzsko
* Grécko
* Holandsko
* Chorvátsko
* Írsko
* Island
* Taliansko
* Lichtenštajnsko
* Litva
* Lotyšsko
* Luxembursko
* Maďarsko
* Malta
* Moldavsko
* Monako
* Nemecko
* Nórsko
* Poľsko
* Portugalsko
* Rakúsko
* Rumunsko
* Rusko
* San Maríno
* Severné Macedónsko
* Slovensko
* Slovinsko
* Spojené kráľovstvo
* Srbsko
* Španielsko
* Švédsko
* Švajčiarsko
* Turecko
* Ukrajina
* Vatikán

 |  |
Langoš
**Langoš** alebo **podplamenník** je pôvodom slovenská smažená placka z kysnutého cesta. Langoše sú často podávané potreté cesnakom, cesnakovou šťavou, cesnakovým maslom, či kyslou smotanou a posypané strúhaným syrom, či inými prílohami (lečo, kečup, šunka a pod.). 

Slovo *langoš* pochádza z maďarského výrazu *láng*, slovensky plameň; podľa pôvodného spôsobu prípravy, ktorým bolo opekanie placiek v blízkosti plameňov. Hlavnou surovinou na prípravu langošov bolo chlebové cesto. Langoš bol podávaný na raňajky počas dní, keď sa na gazdovstvách piekol chlieb. Podobným spôsobom a z rovnakého cesta sa dodnes pripravujú podpecníky. V súčasnosti sa langoš vyrába pražením na oleji. 

Langoše sú predávané v stánkoch rýchleho občerstvenia (tzv. fast-foodoch). Okrem Maďarska, v Rumunsku a Srbsku, kde je známy pod názvom *languš*, je bežný ich predaj na Slovensku, v Česku, v Rakúsku (vo Viedni je populárny v zábavnom parku, v Prátri).

Referencie
----------

1. ↑  langoš. In: KRÁLIK, Ľubor. *Stručný etymologický slovník slovenčiny*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2015. 704 s. ISBN 978-80-224-1493-7. S. 317.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Langoš (jedlo)**
**Kardašovova škála** je škála, ktorú navrhol v 60. rokoch 20. storočia sovietsky a ruský astronóm Nikolaj Kardašov pod dojmom troj až štvorpercentného nárastu svetovej spotreby energie a pojednáva o stupni rozvoja danej civilizácie. Používa sa hlavne v science-fiction, SETI a futurológii, pretože jej rozmer je najlepšie použiteľný predovšetkým pre civilizácie veľmi vyspelé. Každá z civilizácií sa môže zaradiť do troch typov; hlavným meradlom je množstvo energie, ktoré je schopná využiť. Medzi jednotlivými stupňami toto množstvo exponenciálne narastá.

Jednotlivé stupne
-----------------

| Stupeň / typ (či medzistupeň / medzityp pre porovnanie) | Ekvivalentná civilizácia | Množstvo využitej energie |
| --- | --- | --- |
| 0,25 | Rímska ríša | 108 W |
| 0,5 | Svet v čase priemyselnej revolúcie | 1011 W |
| 0,73 | Súčasný svet | 1014 W |
| 1 | Civilizácia schopná využiť všetky zdroje svojej domovskej planéty | 4 · 1016 W |
| 2 | Civilizácia schopná využiť všetky zdroje svojej domovskej hviezdy | 4 · 1026 W |
| 3 | Civilizácia schopná využiť všetky zdroje svojej domovskej galaxie | 4 · 1037 W |
| 4 | Teoretická | > 4 · 1037 W |

Kardašov tiež vypočítal zhruba orientačné časy, kedy by sa mohla ľudská civilizácia zaradiť do typu 1 (2200), typu 2 (5200) a typu 3 (17800). Vzhľadom k obtiažnosti medzihviezdneho cestovania však je možné, že nebude typ 3 dosiahnuteľný v uvedenej dobe; ak nebude možné vyvinúť nadsvetelný pohon, tak sa dosiahnutie tohto stupňa pretiahne až na milióny rokov.

Prepočet spotreby energie podľa Kardašovovej škály v 20. a 21. storočí
----------------------------------------------------------------------

| Rok | Výroba energie | Hodnotenie podľa stupňov Kardašovovej škály |
| --- | --- | --- |
| Exajoulov za rok | Terrawatov |
| 1900 | 21 | 0.67 | 0,58 |
| 1970 | 190 | 6.0 | 0,67 |
| 1973 | 260 | 8.2 | 0,69 |
| 1985 | 290 | 9.2 | 0,69 |
| 1989 | 320 | 10 | 0,70 |
| 1993 | 340 | 11 | 0,70 |
| 1995 | 360 | 12 | 0,70 |
| 2000 | 420 | 13 | 0,71 |
| 2001 | 420 | 13 | 0,71 |
| 2002 | 430 | 14 | 0,71 |
| 2004 | 440 | 14 | 0,71 |
| 2010 | 510 | 16 | 0,72 |
| 2030 | 680 | 22 | 0,74 (predpoklad) |


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
Národný pamätník na Vítkove
Kopec Vítkov
Jazdecká socha Jana Žižku od Bohumila Kafku
Pamätník v noci
**Národný pamätník na Vítkove** je funkcionalistický pamätník, ktorý bol postavený v rokoch 1929 – 1932 na vrchu Vítkov v Prahe, podľa projektu Jana Zázvorku. Hlavným účelom malo byť uctenie pamiatky československých legionárov a československého odboja v období 1. svetovej vojny (1914 – 1918), rozšírený bol v rokoch 1946 – 1949. V rokoch 1954 – 1962 tu bolo umiestnené aj mauzóleum Klementa Gottwalda.

Príbeh kopca
------------

Husiti na Vítkove zaznamenali pod vedením Jana Žižku z Trocnova vojnový úspech: 14. júla 1420 tu porazili križiacke vojsko. Už vtedy bol jeho názov známy takmer storočie. Pomenovaný bol podľa pražského mešťana Vítka z Hory, ktorý tu vlastnil vinice. Najstaršia doložená správa o kopci nad pražským Žižkovom je z roku 1041.

Pomník vlasti
-------------

Myšlienka národného pamätníka, ktorý by na rozdiel od doterajších pripomenutí porážok poukazoval na hrdosť a odvahu českého národa, mala spočiatku rýdzo miestny charakter. V lete 1882 bol z popudu niekoľko sto miestnych občanov založený spolok pre vybudovanie pomníka Jana Žižku v Trocnova na vrchu Žižkove a nebyť budovateľského étosu novej Česko-slovenskej republiky, mohlo byť všetko úplne inak. Veľkolepú nekropolu synov národa, legionárov a osloboditeľov mala socha Jana Žižku iba otvárať.  Zároveň sa pamätník stal obľúbeným miestom mnohých Pražanov.

Výstavba pamätníka
------------------

Pri stavbe pamätníka bol v mimoriadnej miere použitý prírodný kameň, najmä žula a mramor domáceho pôvodu.

**Architektonické riešenie**: Jan Zázvorka.

**Umelecká výzdoba**: Vincenc Beneš, Josef Malejovský, Otakar Nejedlý, Karel Štípl, Otakar Švec, Jan Štrusa, Max Švabinský a ďalší. Staviteľom bol pan Kružek.

**Budova**: je orientovaná v osi kopca Vítkov, približne východo-západným smerom, *dĺžka* 143 m, *šírka* 27,6 m a *výška* 31,5 m.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národný pamätník na Vítkove**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Národní památník na Vítkově na českej Wikipédii.*
**Mopsos** (starogr. *Μόψος* – *Mopsos*, lat. *Mopsus*) je v gréckej mytológii syn boha Apolóna (podľa Pausania syn Rhakia) a tébskej veštice Manty, vnuk veštca Teiresia.

Mopsos sa za mlada zúčastnil slávnej výpravy Argonautov do Kolchidy, ako veštec.  Mopsos sa potom dožil vysokého veku. Ako jediný z posádky sa dožil trójskej vojny a aj víťazného návratu Achájcov. Keď sa z Tróje vracal veštec Kalchas, stretol Mopsa, ktorý ho na vešteckých pretekoch v maloázijskom Kolofóne porazil.Mopsos sa tak nechtiac stal príčinou jeho smrti, lebo podľa dávnej veštby mal žiť Kalchas dovtedy, kým nestretne veštca, ktorý ho vo vešteckom umení prevýši.

Podľa antických autorov založil Mopsos v Malej Ázii niekoľko miest, medzi nimi Mallos, alebo Mopsuestiu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 7,3,2.
2. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 305.
3. ↑  Strabón, *Geographica* 14, 5, 6.
4. ↑  Apollodóros, *Epitome*, E,6,3-4.
5. ↑  Strabón, *Geographica* 14, 6, 16.
**Kluby vysokých** existujú najmenej v 14 štátoch sveta, okrem spoločenského vyžitia sa snažia vplývať na politikov, výrobcov, architektov, aby vysokí ľudia mali v bežnom živote čo najmenej problémov, vyplývajúcich z ich nadmernej výšky.

Česko-Slovensko
---------------

Prvý klub vysokých v Česko-Slovensku vznikol v roku 1946 v Prahe. Podmienky členstva boli oveľa prísnejšie, ako sú dnes. Členom sa mohol stať muž s výškou aspoň 200 cm a žena s výškou aspoň 190 cm. Po februárových udalostiach v roku 1948 klub zanikol.

V roku 1969 vznikol klub znova, po článku v časopise *Mladý svět* sa doň prihlásilo 350 členov, klub poriadal mnohé akcie aj s medzinárodnou účasťou. V roku 1976 klub zanikol. 

V roku 1983 zase po výzve v Mladom světe, vznikol klub nanovo, vtedajšia legislatíva však neumožňovala slobodné združovanie, fungoval preto pod hlavičkou Domu kultúry ČKD v Prahe. V zmenených spoločenských podmienkach v roku 1991 bol Klub vysokých založený a zaregistrovaný ako samostatná spoločenská organizácia.

Slovensko
---------

Klub vysokých na Slovensku je neformálne združenie vysokých ľudí, ktorí sa pravidelne stretávajú, organizujú spoločné aktivity, zhromažďujú informácie užitočné pre vysokých ľudí (nadmerná obuv, šatstvo, nábytok a pod.).

### Členstvo v Klube

Podmienkou členstva je u žien výška minimálne 180 cm a u mužov 193 cm. Klub je určený každej vekovej kategórii a nie je napojený na žiadnu politickú stranu.

Česko
-----

Klub vysokých v Česku je občianske združenie registrované na ministerstve vnútra. Vznikol v roku 1991, ako pokračovateľ klubu, vzniknutého v roku 1983. Členmi môžu byť ženy vysoké aspoň 180 cm a muži aspoň 190 cm.

Kluby vysokých vo svete
-----------------------

V adresári Bratislavského klubu vysokých sú adresy podobných klubov v 14 štátoch sveta. V niektorých z nich existuje viacero klubov: Belgicko, Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Holandsko, Nemecko, Nórsko, Poľsko, Rakúsko, Švédsko, Švajčiarsko, Veľká Británia, USA (Chicago), Kanada.

Kluby vysokých v Európe spolupracujú a každoročne organizujú celoeurópske stretnutie vysokých. V roku 2007 sa uskutočnilo 40. spoločné stretnutie .

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Klubu vysokých v Bratislave Archivované 2007-07-14 na Wayback Machine
* Stránky klubu vysokých v Česku
**George Gershwin** (\* 26. september 1898, Brooklyn, New York – † 11. júl 1937, Hollywood, Los Angeles) bol americký hudobný skladateľ tvoriaci v prvej polovici 20. storočia.

Narodil sa v Brooklyne v New Yorku v emigrantskej rodine ruských Židov ako **Jacob Gershowitz**, druhé zo štyroch detí. Väčšinu svojich vokálnych a scénických diel napísal spoločne so svojim starším bratom a textárom Irom Gershwinom. Komponoval pre Broadway, klasickú hudbu, ale úspech mala aj jeho populárna hudba.

Jeho skladby sa často využívajú vo filme a televízii ako jazzové motívy – mnohí z najväčších spevákov ako Ella Fitzgeraldová, Frank Sinatra, Billie Holiday alebo Miles Davis ich nahrali ako svoje najúspešnejšie nahrávky.

Ako pocta prínosu bratov Gershwinových (spolu s jeho bratom Irom Gershwinom) je po nich pomenovaná Gershwinova cena pre hudobných skladateľov a interpretov za celoživotný prínos v populárnej hudbe.

Dielo
-----

* Rapsódia v modrom
* Američan v Paríži
* Porgy a Bess

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **George Gershwin**

Pozri aj
--------

* Gershwinova cena

Autoritné údaje: * abART: 29620
* BnF: 119493251
* GND: 118639226
* ISNI: 0000000121355968
* LCCN: n79077265
* NK ČR: jn19990002641
* SNK: 147955
* ULAN: 500050717
* VIAF: 61554329
* WorldCat: lccn-n79077265
**Periklymenos** (starogr. *Περικλύμενος* – *Periklymenos*, lat. *Periclymenus*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.

Periklymenos, najstarší z dvanástich synov Nélea, dostal od svojho starého otca boha Poseidóna schopnosť ľubovoľne sa premieňať na hada, leva alebo na včelu.

Periklymenos bol účastníkom výpravy Argonautov za zlatým rúnom do ďalekej Kolchidy. So svojimi desiatimi bratmi a s otcom sa na strane élidského kráľa Augeia zúčastnil vojny proti Heraklovi a táto vojenská výprava ich všetkých stála život. Herakles v boji zabil najprv jeho bratov i otca, a on sa pre svoju záchranu premenil na včelu, ale Heraklovi aj tak neunikol, ako si sadol na jedného zo zapriahnutých koňov, Herakles ho rozmliaždil dlaňou. (podľa inej verzie sa premenil na orla a smrti unikol)

Néleov rod však jeho smrťou nevymrel, lebo jeho najmladší brat Nestor prežil. Keďže bol ešte vtedy mladý a slabý, bojov sa nezúčastnil. Nestor sa následne ujal vlády v Pyle a po dlhých rokoch sa ako najstarší z achájskych vodcov preslávil v trójskej vojne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 371.
2. 1 2 3 4  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,68,6.
3. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,156.
4. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 10.
5. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 14.
*Cesta Argonautov, na ich spiatočnej ceste je ostrov Théra označený modrým štvorcom*
**Eufémos** (starogr. *Εὔφημος* – *Eufémos*, lat. *Euphemus*) je v gréckej mytológii syn boha mora Poseidóna a jeho milenky Európy, dcéry obra Titya.

Jeho otec Poseidón ho obdaril zvláštnou schopnosťou: ako jediný z hrdinov gréckej mytológie dokázal chodiť po hladine mora.

Zúčastnil sa výpravy Argonautov za zlatým rúnom do ďalekej Kolchidy. Na spiatočnej ceste sa ich loď Argó dostala do ťažkostí, posádka ju musela prenášať púšťou, aby sa dostala na vôd Tritónskeho jazera. Tam sa stretli s morským bohom Tritónom, Eufémovym nevlastným bratom. Tritón daroval Eufémovi hrudu zeme. Eufémovi neskôr hruda spadla pri plavbe Egejským morom a vznikol z nej ostrov, ktorý dostal meno Théra. Niektoré verzie tohto mýtu uvádzajú, že to bol Iasón, ktorý mu poradil hodiť hrudu do mora. Uvádza sa aj, že ostrov bol neskôr zaľudnený ľuďmi z Eufémovho rodu.

Meno Théra si ostrov nesie v Grécku až do dnešných čias.(Známy ako Santorín)

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 135.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 14.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,17,9.
4. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 4,1746–1764.
5. ↑  Herodotos, *História*, 4,150.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eufémos na českej Wikipédii.*
Kukučkové hodiny (koniec 19. storočia)
Drevené kukučkové hodiny, Schwarzwald, okolo 1770.
Kukučkové hodiny v obchode vo Freiburgu
**Kukučkové hodiny** (iné názvy: **kukučky**, zriedkavo **kukučka** ) je druh jednoduchých kyvadlových hodín v drevenej skrinke, ktorá vyzerá ako štít domčeku s ciferníkom a dvierkami hore nad ním. Na začiatku každej hodiny sa tieto malé dvierka otvoria, objaví sa v nich drevený vtáčik a z hodín sa ozve zvuk, pripomínajúci kukučku. Počet zakukaní udáva dennú alebo nočnú hodinu (1 až 12), podobne ako u bicích hodín.

Mechanizmus
-----------

Kukučkové hodiny majú jednoduchý "švarcvaldský" stroj s hákovým krokom a bežným bicím zariadením. Miesto úderu do gongu sa vystrčí vtáčik z dvierok a zdvihne doštičku dvojitého mechu, ktorý pri pohybe hore a dolu vydá dva krátke tóny, vzdialené o tercie. Prevedenie bolo veľmi jednoduché, vhodné pre domácku výrobu.

História
--------

Kukučkové hodiny sa prvýkrát spomínajú v 17. storočí ako kuriozita (Athanasius Kircher, 1650), rozšírili sa však až v období romantizmu začiatkom 19. storočia z nemeckého Schwarzwaldu, kde sa podomácky vyrábali drevené nástenné hodiny. Pôvodne mali aj drevená kolesá, od polovice 19. storočia sa do nich montovali továrensky vyrobené kovové. Vonkajší vzhľad a výzdoba pripomínala domček železničného strážcu, neskôr dostali vyrezávanú "poľovnícku" výzdobu. V súčasnosti sa vyrábajú aj z plastu, často s elektronickým strojom a bez kyvadla. Ak majú mechanickú kukučku, je mechanizmus prakticky bez zmeny.

Literatúra
----------

* S. Michal, *Hodiny*. Praha: SNTL 1980

Pozri aj
--------

* Hodiny
* Hodinový stroj

Externé odkazy
--------------

* Cuckooland Museum vo Veľkej Británii
* Cuckooland museum video 1
* Cuckooland museum video 2
* Deutsches Uhrenmuseum Furtwangen
* Súkromné ​​múzeum švarcvaldských hodín Archivované 2010-03-30 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kukačkové hodiny na českej Wikipédii.*
**Kastor**| Kastor |
| Pozorovacie dátaEpocha 2000,0 |
| **Súhvezdie** | Blíženci |
| **Rektascenzia** | 07h 34m 35,863s |
| **Deklinácia** | 31° 53′ 17,79″Súradnice: Hviezdna mapa 07h 34m 36s; 31° 53′ 18″ |
| **Zdanlivá magnitúda (V)** | 1,58 |
| Astrometria |
| **Radiálna rýchlosť (Rv)** | +5 km/s |
| **Vlastný pohyb (μ)** |  RA: ? mas/r  Dek.: ? mas/r |
| **Paralaxa (π)** | 63.27 ± 1.58 mas |
| **Vzdialenosť** | 52 ± 1 ly (15.8 ± 0.4 pc) |
| **Absolútna magnitúda (MV)** | Absolútna magnitúda |
| Iné označenia |
|  SAO 60198, GSC 2457:2407, HIP 36850, PPM 72938, B+32 1581, 
Flamsteed-Bayer: 66 (Alfa) Geminorum  |

**Kastor** alebo **Castor** (α Gem/α Geminorum/alfa Geminorum) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Blíženci a jedna z najjasnejších hviezd na oblohe. Spolu s Polluxom predstavuje dvojicu najjasnejších hviezd Blížencov. Patrí k najzaujímavejším viacnásobným hviezdam na oblohe. 

Je to vizuálna trojhviezda. Ďalekohľadom uvidíme dve hlavné modré zložky, Castor A a Castor B s jasnosťami 1,96 a 2,89 magnitúd. Neďaleko tejto dvojice je červený trpaslík Castor C alebo YY Geminorum typu M1. Uhlová vzdialenosť hlavných zložiek je 2,2" a navzájom sa obehnú raz za 340 až 400 rokov. Najmenšiu uhlovú vzdialenosť, 1,9" dosiahli v roku 1970 a odvtedy sa ich odstup stále zväčšuje. V roku 1985 bola 2,6" a v roku 2000 približne 3,8". Hmotnejšia z hviezd je 22-krát svietivejšia ako Slnko. Červený trpaslík je tejto dvojice vzdialený 73", má jasnosť vyše 9 magnitúd a dvojicu obehne za niekoľko tisíc rokov. Trpaslík je eruptívna, podľa iných zdrojov zákrytová premenná hviezda typu Algol. Jej jasnosť kolíše medzi 9,1 a 9,6 (8,6 až 9,1) magnitúd v perióde 19,5 hodiny. 

Všetky zložky tejto trojhviezdy sú navyše spektroskopickými dvojhviezdami. V prípade dvojhviezd A a B je vzdialenosť zložiek iba 10 miliónov km (menej než pätina vzdialenosti Merkúru od Slnka). Obeh zložiek systému A okolo spoločného ťažiska trvá 9,2 dňa, obeh zložiek B iba 2,9 dňa. Červený trpaslík C je v skutočnosti zložený z dvoch chladných trpaslíkov vzdialených od seba 3 milióny kilometrov a obiehajúcich sa raz za 19 (20) hodín, pričom spôsobujú periodické zmeny jasnosti. Castor je teda až šesťnásobný hviezdny systém zložený z troch veľmi tesných dvojhviezd.

Zdroj
-----

* PLAUCHOVÁ, Jana. *Súhvezdia od Andromedy po Žirafu*. Redakcia Eduard Koči; ilustrácie Peter Zimnikoval; Beata Zimnikovalová, Michal Mojžiš, Tibor Krátky. prvé vyd. Hurbanovo : Slovenská ústredná hvezdáreň Hurbanovo, 2023. 592 s. ISBN 978-80-89998-357. Kapitola Blíženci, s. 386 – 387.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálHviezdny portál |
**Eva Landlová** (\* 23. december 1931, Bratislava) je slovenská herečka a dabérka. ktorá je na scéne viac ako 70 rokov a v súčasnosti (2024) je najdlhšie pôsobiacou herečkou na Slovensku.

Životopis
---------

Landlová so svojimi dvomi sestrami v detstve navštevovala krasokorčuliarske tréningy. V roku 1948 sa Landlová stala majsterkou Slovenska v krasokorčuľovaní.

Navštevovala konzervatórium v Bratislave, kde študovala herectvo. Keď bola v druhom ročníku na konzervatóriu dostala sa do martinského divadla, kde pôsobila. 
Jej synom, je herec Matej Landl. Od roku 1952 pôsobila divadle Nová scéna. Krátko pred nežnou revolúciou v roku 1989, Landlová odišla do hereckého dôchodku a venovala sa prevažne dabingu. V súčasnosti účinkuje v televíznych seriáloch, kde hrá epizódne postavy.

Referencie
----------

1. ↑   *Landlová, Eva* [online]. Filmová databáze (FDb). Dostupné online.
2. ↑   *Landlová, Eva* [online]. Televízne noviny, 2024. Dostupné online.
3. ↑   *Landlová, Eva* [online]. Dobré noviny, 2023. Dostupné online.
4. ↑   *Landlová, Eva* [online]. Televízne noviny, 2024. Dostupné online.
5. ↑   *Landlová, Eva* [online]. Rádio Regina, 2021. Dostupné online.
6. ↑   *Landlová, Eva* [online]. Post Bellum Príbehy 20. storočia. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Eva Landlová v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Eva Landlová v Internet Movie Database (po anglicky)

Autoritné údaje:
**Göran Wahlenberg** (\* 1. október 1780, Skarphyttan / Värmland, Švédsko – † 23. marec 1851, Uppsala, Švédsko) bol švédsky geobotanik, ktorý pôsobil v Kežmarku. Venoval sa botanickému výskumu v Tatrách.

Už ako 12 ročný začal študovať na univerzite v Uppsale. Zameral sa na štúdium flóry. Po ukončení štúdia (mal 19 rokov) skúmal švédsku flóru. Na ostrove Gotland objavil dovtedy mnohé neznáme rastliny. V roku 1806 dostal doktorát a stal sa členom švédskej Kráľovskej akadémie vied. V tom čase sa intenzívne venoval laponskej flóre a rastlinám v okolí Sulitjelma.

V roku 1813 z poverenia Kráľovskej akadémie vied pricestoval do Kežmarku. Zaujímal sa o karpatskú prírodu a tu sa mu naskytla príležitosť bližšie sa zoznámiť s tatranskou flórou. Porovnával laponskú vegetáciu s karpatskou, meral výšku tatranských štítov, zhotovil prvú vrstevnicovú mapu Tatier. Spolupracoval s kežmarským botanikom Tomášom Maukschom a bratmi Generischovcami. Jeho menom boli pomenované tatranské endemity horčičník Wahlenbergov (*Erysimum wahlenbergii*; v Tatrách ho možno vidieť napríklad v doline Nefcerka) a lomikameň tatranský (*Saxifraga wahlenbergii Ball*). Vyskytuje sa len v Poľsku a na Slovensku v Malej Fatre, v Chočských vrchoch, v Tatrách a na Muránskej planine. Wahlenberg botanizoval aj v Doline siedmich prameňov, vo Furkotskej doline je po ňom pomenované Vyšné Wahlenbergovo pleso a Nižné Wahlenbergovo pleso. Vystúpil na Kriváň a na Lomnický štít.

Wahlenberg vydal dielo *Flora Carpatorum Principalium* (Karpatská flóra), na ktorom sa podieľal aj Kežmarčan Tomáš Mauksch. Vo Švédsku Wahlenberga pokladajú za zakladateľa homeopatie a turistiky.

Referencie
----------

1. ↑  Kajlert, Kerstin: Wahlenberg. Prednáška na 10. švédsko-tatranskom večere v Kežmarku 2005.
2. ↑  Krásy Slovenska 9/1987, 10/1987
3. ↑  Baráthová, Nora a kol. : Osobnosti Kežmarku, JADRO, 2009, ISBN 978-80-89426-02-7

Externé odkazy
--------------

* Online

Autoritné údaje: * BnF: 12564043s
* GND: 117560952
* ISNI: 0000000080029102
* LCCN: nr00020017
* NK ČR: nlk20010097841
* VIAF: 73969032
* WorldCat: lccn-nr00020017