recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 50°10′09″S 14°22′25″V﻿ / ﻿50,1691°S 14,3736°V﻿ / 50.1691; 14.3736

Pohľad z Levého Hradce do údolia Vltavy
Zvyšky valu, oddeľujúceho akropolu od predhradia
**Levý Hradec** bolo ranostredoveké ostrožné hradisko, situované na území mesta Roztoky pri Prahe, vysoko nad ľavým brehom Vltavy. Toto hradisko bolo pravdepodobne pôvodným sídlom kniežaťa Bořivoja I. ktorý tu dal v 80. rokoch 9. storočia vybudovať prvý kresťanský kostol v Čechách, zasvätený Sv. Klimentovi. Hradisko malo rozlohu 6,4 ha.

História
--------

Levý Hradec vznikol pravdepodobne v polovici 9. storočia. Kronikár Kosmas ho spomína v súvislosti s bájnou *luckou vojnou*, no najstarším doloženým údajom je až stavba kostola Sv. Klimenta. Písomne doložená je i voľba Slavníkovca Vojtecha za druhého pražského biskupa 19. februára 982 práve na Levém Hradci. 

Hradisko bolo Přemyslovcami opustené začiatkom 10. storočia, no jeho význam nepoklesol. Sídelná aktivita tu po celé 10. storočie zostala rovnako intenzívna ako v predošlom storočí, boli vybudované nové stavby a opevnenie bolo pravidelne opravované. S přemyslovským hradiskom v Starej Boleslavi ho spájala cesta *Boleslavka*. K zániku došlo zrejme koncom 11. storočia, kedy sa ukončila výstavba i opravy, no jeho dôvod je neznámy.

### Archeológia

Prvý komplexný prieskum hradiska bol vykonaný na konci 19. storočia archeológmi Rýznerom a Píčom, ale hlavné objavy uskutočnil v 30. - 50. rokoch 20. storočia Ivan Borkovský. Zistil, že hradisko malo akropolu a opevnené podhradie. Akropola mala rozlohu 3,6 ha a bola na lepšie chránenej východnej strane, navyše opevnená drevohlinenou hradbou s kamenným čelom. Stáli tam zrubové stavby s drevenými podlahami. Podhradie malo opevnenie vybudované v niekoľkých etapách a viacpriestorové domy s hospodárskymi i obytnými miestnosťami s vypletanými stenami z prútia.

### Kostol Sv. Klimenta

Pod podlahou dnešného kostola Sv. Klimenta boli v rokoch 1939–1941 objavené a preskúmané základy rotundy s kruhovou loďou a podkovovitou apsidou. Vynorili sa otázky, či ide o pôvodnú podobu kostola z konca 9. storočia. Dnes je prijímaná teória Petra Sommera o dobe vzniku archeologicky preskúmanej rotundy najskôr v 11. storočí, čo podporuje skutočnosť, že okolo kostola Sv. Klimenta sa začalo pochovávať až v 11. storočí. Je tak pravdepodobné, že pôvodný nezachovaný kostol bol drevený.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Levý Hradec**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky Levého Hradce
* Podrobné informácie o výskumoch na hradišti Archivované 2010-09-20 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Levý Hradec na českej Wikipédii.*
Schematická značka cievky
Rôzne druhy cievok
**Remko**

je pasívny elektrický (elektrotechnický) prvok, ktorý je reálnou reprezentáciou indukčnosti v elektrickom obvode.

Cievka sa v elektrotechnike využíva trojako:

* pre vytvorenie magnetického poľa elektrického prúdu, pričom sa využíva vzniknutá magnetická sila, vťahujúca jadro (kotvu). Cievka slúži ako elektromagnet. Variantom je ovládanie zariadení, elektrický zvonček, elektromotor a pod.
* pre vytvorenie indukcie elektrického prúdu magnetickým poľom – cievka slúži ako **induktor** (nositeľ indukčnosti). Vlastnosť indukcia sa využíva v LC obvodoch, rádiotechnike a pod.
* pre transformáciu napätia v transformátoroch. Indukcia vytvorí striedavé magnetické pole v primárnej cievke, ktoré v druhej cievke transformátora (sekundárne vinutie) generuje elektrické napätie, pričom pomer napätia je priamo úmerný pomeru počtu závitov cievok.

Konštrukcia
-----------

Technicky sa cievka skladá z izolovaného vodiča navinutého na nevodivú nosnú kostru. Vinutie môže byť *jednovrstvové* alebo *viacvrstvové*. Navinutý vodič môže byť konštrukčne aj *samonosné* – bez kostry, závity cievky sú navzájom zlepené. Vlastnosti cievky výrazne ovplyvňuje prítomnosť magnetického jadra (jeho permeabilita) (cievka bez jadra sa nazýva aj *vzduchová cievka*).

Základnou fyzikálnou veličinou pri cievke je indukčnosť (meraná v jednotkách henry), ktorá závisí od rozmerov cievky, počtu závitov a permeability jadra. Vzhľadom na konečnú vodivosť vodiča, z ktorého je cievka zhotovená, má táto aj odpor, ktorý sa vo výpočtoch nahrádza sériovým rezistorom. V mnohých aplikáciách, kde nepretekajú veľké prúdy, však možno tento odpor cievky zanedbať. Vodič v cievke má mať čo najmenší odpor, aby v cievke nedochádzalo k veľkým tepelným stratám. Najčastejšie používaným materiálom je meď. Závity cievky musia byť navzájom izolované. Izolácia je väčšinou tvorená vrstvou izolačného laku.

Na zväčšenie magnetických vlastností sa dovnútra cievky vkladá **jadro** z *magneticky mäkkej ocele*, tzn. z feromagnetickej látky. Kvôli obmedzeniu vzniku vírivých prúdov v magnetickom jadre cievky sa jadro skladá z niekoľkých vrstiev (transformátorových plechov) oddelených elektrickým izolantom alebo z jemných železných čiastočiek spojených izolačnou hmotou (tzv. feritové jadro).

Vlastnosti
----------

V realite treba uvažovať aj s ďalšími neideálnymi vlastnosťami cievok. Pri veľmi vysokých pracovných frekvenciách sa môže (v závislosti od jej vlastností) cievka začať javiť pre striedavý prúd ako kondenzátor. Podobne treba zohľadniť aj magnetické nasýtenie jadra cievky a ďalšie vplyvy. Odpor cievky závisí aj od frekvencie napätia. S rastúcou frekvenciou rastie jej odpor lineárne, podľa vzťahu {\displaystyle X\_{L}=2.\pi .f.L} (kde f je frekvencia, L je indukčnosť cievky). Na rozdiel od iných elektrických súčiastok je možné cievku (ak nie sú potrebné špičkové vlastnosti) vyrobiť v prípade potreby aj v amatérskych podmienkach.

Zdroje
------

* Křišťan, L. Vachala, V.: Příručka pro navrhování elektronických obvodů. Praha, SNTL 1982, s. 80 – 97

Pozri aj
--------

* transformátor
* elektromotor
* Obvod LC
**Valaský potok** je potok v dolnom Turci, v západnej časti okresu Martin. Je to ľavostranný prítok Bystričky, meria 5,8 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Lúčanské Veterné hole, na východojuhovýchodnom svahu Podkovy (1 436,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 230 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu juhovýchodným smerom cez Valaskú dolinu, postupne vteká do geomorfologickej časti Martinské predhorie a preteká chatovou oblasťou Predvalaská. Z pravej strany potom priberá Zárubok, následne preteká osadou Lázky, kde sprava priberá Príslopský potok. Ďalej tečie okrajom Turčianskej kotliny, priberá ešte krátky pravostranný prítok zo severovýchodného svahu Hrádku (676 m n. m.) a preteká intravilánom obce Bystrička, kde sa v nadmorskej výške cca 442 m n. m. vlieva do potoka Bystrička.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Bystričky (Turiec) |
| --- |
| *Bystrička* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* **Bystrička**
* Končiarový potok
* Príslopský potok
* Topolec
* Valaský potok
* Zárubok

 |
Súradnice: 48°09′30″S 17°05′27″V﻿ / ﻿48,158442°S 17,090771°V﻿ / 48.158442; 17.090771

**Pomník s portrétnym reliéfom Heinricha Justiho** je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto v Horskom parku. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.

Postavili ho v roku 1908 alebo 1909 z niekoľkých veľkých neotesaných blokov prírodného kameňa, ktoré dohromady tvoria umelé bralo. Na ňom sa nachádza bronzový reliéf mešťanostu Heinricha Justiho (1804 – 1878), na pamiatku ktorého bolo pomník postavený. Heinrich Justi je spoluzakladateľ Horského parku.

Autorom pomníka je známy bratislavský sochár Alojz Rigele.

Súčasťou pomníka je aj polkruhová terasa pred ním. Na opornom múre pod terasou bývala umiestnená tabuľa s maďarským pamätným nápisom. Tú však odstránili, ale inú so zodpovedajúcim slovenským textom dodnes nikto nedodal. Okolie pomníka a terasy pôvodne nebolo zarastené, takže bolo zďaleka viditeľné z protiľahlého svahu Malých Karpát.

Pomník inštalovali až dvadsať rokov po jeho smrti. 13. mája 1908 ho slávnostne odhalil (a odovzdal mestu) podpredseda Okrášľovacieho spolku Julius von Simonyi so slovami: 

> „Je to práve 41 rokov, čo sa stal Justi mešťanostom nášho mesta a s ním začala v jeho dejinách nová éra! Justi bol nielen výnimočný mešťanosta, ale aj tvorca Horského parku a zakladateľ nášho Okrášľovacieho spolku. Okrem nezničiteľných spomienok a okrem jeho diela vlastníme iba jeho jednu skromnú fotografiu, podľa ktorej vytvoril Alojz Rigele Justiho železnú podobu.
> 
>

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Justiho pomník je ozdobou Horského parku* [online]. Bratislavské noviny, 2004-08-28, [cit. 2014-04-14]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Pamiatkový objekt - podrobnosti* [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky, [cit. 2014-04-14]. Dostupné online.
3. ↑   *Justiho pomník je ozdobou Horského parku | História | Bratislavské noviny* [online]. www.bratislavskenoviny.sk, 7.10.2006, [cit. 2020-10-08]. Dostupné online.
4. ↑  VYHNÁNEK, Ján. *Heinrich Justi – najlepší mešťanosta Bratislavy?* [online]. Bratislavské rožky, 2019-04-02, [cit. 2020-10-08]. Dostupné online.
**Rotavírus** (*Rotavirus*) je rod RNA- vírusov z čeľade Reoviridae. 

Je veľmi odolný aj voči éteru, chlórovanej pitnej vode, ale je citlivý na roztoky jódu a alkoholu. Rotavírus je agresívny vírus, ktorý spôsobuje najmä u detí od 6 mesiacov do 5 rokov nepríjemné gastroenteritídy sprevádzané nevoľnosťou a vážnymi hnačkami. Existuje niekoľko sérologických skupín označených A až G, pričom pre ľudí sú nebezpečné typy A, B a C, ktoré jestvujú vo viacerých zemepisných variantoch. V Európe sa najčastejšie vyskytuje v jesennom a zimnom období, v iných častiach sveta v chladnejších obdobiach alebo v obdobiach dažďov. Rotavírus má pod mikroskopom tvar kolesa s lúčmi. Vstupuje do tela pomocou znečistených rúk a predmetov. Na vzduchu dokáže prežiť niekoľko dní. Rotavírus je najčastejším pôvodcom hnačky u detí na celom svete. Človek si imunitu buduje postupne, v dospelosti sa ťažší priebeh vyskytuje len ojedinele, skôr pri stretnutí s exotickými kmeňmi (napr. v cudzine).

Až 95 % detí prekoná rotavírusovú gastroenteritídu pred dožitým 5. rokom života. Najčastejšie však ide o deti vo veku do dvoch rokov. Najmä prvý kontakt s rotavírusmi u najmenších detí sa môže premeniť na ťažký stav, ktorý sprevádzajú silné hnačky, vracanie a dehydratácia organizmu.

Príznaky
--------

Rotavírus sa dostáva do tela z okolitého prostredia prostredníctvom zažívacieho traktu. Aktivácia a symptómy sú evidentné od 24 do 48 hodín. Rotavírus postihuje sliznicu tráviaceho systému. 

Infekcia sa prejavuje viacerými symptómami. Od vracania a krátkotrvajúcej miernej vodnatej hnačky až po závažný zápal tenkého čreva, ktorý je sprevádzaný životohrozujúcou stratou tekutín. Okrem toho sa často vyskytujú bolesti brucha a horúčka. Vracanie a horúčka ustupujú v priebehu 2-3 dní, kým hnačka pretrváva 5-8 dní. 

Pri bežnej rotavírusovej infekcii choroba odznie do siedmich dní.

### Následky komplikovanejšej rotavírusovej infekcie

Rotavírusová infekcia môže zanechať aj nepríjemné následky. Často sa hnačka podpíše na stave tenkého čreva. Pri jeho poškodení je nutné dodržovať bezlaktózovú diétu počas celého života. Rotavírusová infekcia je rizikovým faktorom autoimúnne podmienených ochorení, napr. celiakie a cukrovky I. typu.

Prevencia
---------

Pod prevenciou sa rozumejú zvýšené hygienické opatrenia ako umývanie rúk, eliminovanie kontaktu rúk a úst, dezinfekcia využívaných plôch a priestorov. Najúčinnejšie je však očkovanie vakcínami proti rotavírusom. V súčasnosti sa podáva vakcína bezbolestne a teda bez použitia injekčnej ihly. V Európe je najpoužívanejšia vakcína Rotarix. Archivované 2015-04-01 na Wayback Machine

Referencie
----------

1. ↑  J. Beran, J. Havlík a kol.: *Lexikon očkování*, Maxdorf Jessenius, Praha 2008

Pozri aj
--------

* rotavírusová gastroenteritída

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rotavírus**
**Cirkusová princezná** (***Die Zirkusprinzessin***) je opereta, ktorú skomponoval Emmerich Kálmán. Premiéra sa konala 26. marca 1926 v Theater an der Wien. Libreto napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald. Opereta mala veľký úspech a dodnes patrí medzi najviac hrané Kálmánové diela (za Čardášovou princeznou a Grófkou Maricou).

Postavy
-------

| Postava | Hlasový rozsah | Obsadenie na premiére,  26. Marec 1926 |
| --- | --- | --- |
| *Mr. X* | tenor | Hubert Marischka |
| kňažná Fedora Palinská | soprán | Betty Fischer |
| Miss Mabel Gibsonová *subreta* | soprán | Elsie Altmann |
| Toni Schlumberger | tenor | Fritz Steiner |
| Princ Sergej Vladimír | barytón |  |
| gróf Sakusin | hlavne činoherná postava |  |
| poručík Petrovič *husár* | hlavne činoherná postava |  |
| riaditeľ Stanislawski | bas alebo barytón |  |
| Karolína Schlumbergerová, *managerka hotela* | contralt |  |
| Pelikán, *vrchný čašník* | hlavne činoherná postava |  |
| barón Bruzovský | hlavne činoherná postava |  |
| Luigi Pinelli | tenor |  |
| *Dámy z manéže* |

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Fedja, dôstojník cárskej armády, je zaľúbený do Fedory Palinskej, ktorú si však vyhliadol jeho starý strýko. Keď sa dozvie o Fedjovej láske, zničí jeho vojenskú kariéru a Fedoru si vezme za ženu. Zničený a sklamaný Fedja dosiahne veľkú kariéru v Petrohradskom cirkuse pod pseudonymom "Mr. X" ako akrobatický jazdec. Svoju tvár zakrýva maskou, ktorú v blízkosti cirkusu nikdy nedáva dole. 

Fedora medzitým ovdovela a Cár ju zavolá späť z Paríža, aby sa v záujme ríše opäť vydala. Ako diváčka sa v cirkuse stretáva s Fedjom, ale v maske ho nespozná. Správa sa k nemu povýšenecky a jeho dvorenie odmieta. Knieža Vladimír Sergius má o Fedoru tiež záujem. Keď je odmietnutý, vymyslí plán, v ktorom ju dá dokopy s Fedjom (teraz už ako aristokratom bez masky).

O šesť týždňov sú Fedja a Fedora do seba zaľúbení a Sergius Fedoru nahovorí, aby si vybrala muža skôr, ako to za ňu urobí cár. Usporiadajú teda svadbu. Hneď po obrade príde Sergiova chvíľa pomsty, keď pozve cirkusantov, aby zagratulovali svojmu bývalému "kolegovi", čím vyvolá škandál.

Tretie dejstvo sa odohráva vo Viedni, kde vo Fedore zvíťazí láska a udobrí sa s Fedjom.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
**Poľana** je potok v najvýchodnejšej časti Slovenska, preteká územím okresu Snina. Je to ľavostranný prítok Luhu, meria 3,4 km a je tokom IX. rádu. 

Preteká Beskydským predhorím, podcelkom Ublianska pahorkatina, kde pramení na juhovýchodnom svahu Doliny (540,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 385 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom, sprava priberá tri krátke prítoky zo severných svahov Kýčerky (441 m n. m.) a pokračuje viac juhojuhovýchodným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok z juhovýchodného svahu Kýčerky a východne od obce Ladomirov ústi v nadmorskej výške približne 264 m n. m. do Luhu.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ublianky |
| --- |
| *Ublianka* → *Uh* → *Laborec* → *Latorica* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| 
* Brezovčík
* Brusný potok (prítok Stežnej)
* Brusný potok (prítok Ublianky)
* Hrabinský potok
* Hrabový potok
* Chmeľnica
* Inovský potok
* Kalniansky potok
* Kamenný potok
* Kertinovatec
* Klenovský potok
* Koniarov potok
* Ladomirovský potok
* Luh
* Luhy
* Malý Tapovec
* Markov potok
* Murovaná voda
* Poľana
* Popov potok
* Radovský potok
* Ráztočka
* Ráztočky
* Rovný potok
* Savkov potok
* Stavenec
* Stežná
* Stredná
* Strihovský potok
* Šimunovský potok
* Široký potok
* Tapovec
* Tichý potok
* **Ublianka**
* Voličín
* Volovský potok
* Zásedný potok
* Žľabina

 |
**Peter Mayhew** (\* 19. máj 1944, Barnes, Spojené kráľovstvo – † 30. apríl 2019, Boyd, Texas, Spojené štáty) bol britsko-americký filmový a televízny herec, ktorý sa preslávil hlavne vďaka úlohe Chewbaccu v filmovej ságe Star Wars.

Život
-----

Peter Mayhew sa narodil 19. mája 1944 a dorástol do značnej výšky 218 centimetrov. Jeho otec pracoval ako policajt a matka bola ženou v domácnosti a společne s Peterom se starala ešte o jeho staršieho brata. Vďaka jeho výške sa mu podarilo získať svoju prvú úlohu. V roku 1976 stvárnil Minotaura vo filme Sindibád a Tigrie oči. Neskôr si ho vybral režisér George Lucas do úlohy Chewbaccu do série Star Wars. Lucas ho pri obsadzovaní do filmu objavil v jednej z londýnskych nemocníc, kde neskorší predstaviteľ Wookieho Chewbaccu pracoval ako ošetrovateľ na oddelení rádiológie. Svojou výškou Mayhew presne zodpovedal Lucasovým predstavám o postave Chewbaccu, urasteného humanoida z planéty Kashyyyk.Chewbaccu si Mayhew zahral aj v ďalších dvoch pokračovaniach pôvodnej trilógie Impérium vracia úder (1980) a Návrat Jediho (1983). V roku 2005 nasledovala Pomsta Sithov a v roku 2015 Sila sa prebúdza. V epizóde 8 Star Wars: Poslední Jediovia si Chewbaccu zahral jeho nástupca, fínsky herec a basketbalista Joonas Suatoamo, ktorému počas natáčania robil konzultanta a mentora. Okrem hviezdnych vojen sa Mayhew objavil aj v horore britského režiséra Normana Warrena Terror (1978) a je autorom dvoch kníh pre deti a mládež (Growing Up Giant a My Favorite Giant).

Peter Mayhew získal roku 2005 aj americké občianstvo. Zomrel 30. apríla 2019 vo veku 74 rokov na infarkt myokardu vo svojom dome v americkom Texase.

Ocenenia
--------

V roku 1997 mu za účinkovanie v pôvodnej trilógii Star Wars udelili filmovú cenu MTV Movie Awards za celoživotné dielo.

Osobný život
------------

Počas natáčania Star Wars sa zoznámil s Angie Luker, s ktorou sa v roku 1999 oženil. Mali spolu 3 deti.

Referencie
----------

1. 1 2   Zomrel herec Peter Mayhew, bol známy ako Chewbacca zo Star Wars. *WebNoviny.sk* (Bratislava: iSITA), 2019-05-03. Dostupné online [cit. 2022-12-13].
2. 1 2 3 4 5 6   *Zemřel Peter Mayhew* [online]. divadelni-noviny.cz, [cit. 2022-12-13]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4  TASR. Zomrel herec známy z Hviezdnych vojen. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2019-05-03. Dostupné online [cit. 2022-12-13].
4. 1 2 3 4   *Zemřel Peter Mayhew, představitel Žvejkala z Hvězdných válek* [online]. Praha: Česká televize, 2019-05-03, [cit. 2022-12-13]. Dostupné online.
5. ↑  TASR. Zomrel herec Peter Mayhew, predstaviteľ Chewbaccu z Hviezdnych vojen. *Pravda* (Bratislava: OUR MEDIA SR), 2019-05-03. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 1336-197X.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peter Mayhew**

Externé odkazy
--------------

* Peter Mayhew v Internet Movie Database (po anglicky)
* Peter Mayhew v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Peter Mayhew na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 4782 2634
* LCCN: no97051934
* NK ČR: xx0284110
* VIAF: 315534422
* WorldCat: lccn-no97051934
Súradnice: 49°28′23″S 15°00′09″V﻿ / ﻿49,473130°S 15,002604°V﻿ / 49.473130; 15.002604

**Kláštorný kostol svätého Václava** je budova bývalého barokového rímskokatolíckeho a neskôr husitského kostola nachádzajúca sa na námestí Slobody v historickej mestskej pamiatkovej zóne mesta Pacov v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Kostol bol postavený v roku 1719 karmelitánskym rádovým architektom Martinom Wittwerom.

Kostol stojí na námestí vedľa pacovského zámku. Na mieste zámku kedysi stával hrad, ktorý bol neskôr prestavaný na barokový zámok, ktorý bol v roku 1666 upravený na kláštor bosých karmelitánov. V roku 1719 bol kláštor rozšírený a v jeho juhozápadnej časti bol postavený barokový kláštorný kostol svätého Václava. 

Kostol postihol v roku 1727 spolu s väčšinou mesta veľký požiar a tak bol 1727 - 1732 renovovaný rádovým staviteľom Calaberom de Mante Carmelo.

Samotný kláštor bol zrušený v roku 1787 a stavba slúžila opäť ako zámok. Samotný kostol po zrušení kláštora už nefungoval ako kostol, ale bol využívaný ako reprezentatívna miestnosť a skladisko.

V období medzi dvoma svetovými vojnami sa v kostole slúžili bohoslužby Československej cirkvi husitskej. Po druhej svetovej vojne sa do kostola Československá cirkvev husitská vrátila a pôsobila tam medzi rokmi 1947 - 1974.

3. 5. 1958 bola budova zapísaná ako kultúrna pamiatka.

Medzi rokmi 1979 - 1994 prešiel kostol kompletnou reštauráciou.

V súčasnej dobe budova nefunguje ako kostol, inventár je dávno vysťahovaný. Budova patrí mestu Pacov a a využíva sa ako výstavná sieň a galéria.

Kostol je barokový s bohato zdobeným priečelím, ktoré je obrátené k juhu smerom k námestiu Slobody. Veža je hranolového tvaru s cibuľovitým zakončením strechy. V interiéri kostola sa nachádzajú po stranách štyri oválne kaplnky a pravoúhle presbytérium. Pôdorys tohto kostola z obdobia vrcholového baroka je oválny.

Zaujímavosti
------------

* Na priečelí kostola sa nachádza niekoľko barokových sôch. Ide o sochy svätej Terézie, svätého Jána z Kríža, svätého Václava, svätej Anny, svätého Jáchyma a Panny Márie s Ježiškom a anjelmi, ktorí ich obkolesujú. Okrem týchto sôch sa na priečelí chrámu nachádza aj znak Myslíka z Hyršova.

Galéria
-------

* Pohľad na prednú fasádu kostola s priečelímPohľad na prednú fasádu kostola s priečelím
* Detailný pohľad na priečelie kostolaDetailný pohľad na priečelie kostola
* Pohľad na kostol z východu s priliehajúcou južnou fasádou pacovského zámkuPohľad na kostol z východu s priliehajúcou južnou fasádou pacovského zámku
* Pohľad na vežu kostola z juhovýchoduPohľad na vežu kostola z juhovýchodu

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   *zamekpacov.cz* [online]. [Cit. 2019-05-03]. Dostupné online. Archivované 2019-05-03 z originálu.
2. 1 2 3 4 5 6 7  turistika.cz
3. 1 2 3 4 5  kudyznudy.cz
4. 1 2 3  pamatkovykatalog.cz
5. 1 2  farnostpacov.cz
Súradnice: 44°49′23″S 20°26′52″V﻿ / ﻿44,823028°S 20,447694°V﻿ / 44.823028; 20.447694

Víťaz, v pozadí Nový Belehrad a Veža Ušće.
**Víťaz** (srbsky v latinke **Pobednik**, v cyrilike **Победник**) je názov sochy, ktorá sa nachádza na sútoku riek Dunaj a Sáva na pevnosti Kalemegdan. Socha je symbolom srbskej metropoly Belehradu. Jej autorom je chorvátsky sochár Ivan Meštrović. Symbolizuje oslobodenie mesta od tureckej nadvlády.

Socha víťaza s výškou 14 m drží v ľavej ruke holubicu mieru a pozerá sa smerom na západ, k bývalému územiu Rakúsko-Uhorska. V pravej ruke drží meč. Pôvodne mala byť umiestnená na Námestí republiky, no Kalemegdan bol nakoniec zvolený ako dôstojnejšie miesto, lebo ho dobre vidno z väčšiny srbskej metropoly.

Socha bola slávnostne odhalená v roku 1928 k desiatemu výročiu prelomenia Solúnskeho frontu. Odvtedy sa objavuje veľmi často v súvislosti s Belehradom. Dlhý čas bola zobrazená pri znelke spravodajskej relácie Juhoslovanské televízie.

Referencie
----------

1. ↑  Článok o pamiatkách srbskej metropoly na portáli mesta Beograd (po anglicky)
2. ↑  Článok na portáli secanja.com (po srbsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Víťaz (Belehrad)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vítěz (Bělehrad) na českej Wikipédii.*
Nápisy na vešteckej kosti
**Nápisy na vešteckých kostiach** (čín. 甲骨文, pchin-jin: *Jiǎgǔ Wén* - ťia-ku wen) pochádzajú z obdobia dynastie Šang a sú najstaršími záznamami čínskeho písomníctva.

Veštecké kosti, spravidla hovädzie lopatky a korytnačie panciery, boli objavené na konci 19. storočia blízko šangského hlavného mesta An-jangu. Pôvodne ich volali dračie kosti a predávali sa v lekárňach, rozomieľali sa na prach a pridávali do liekov. Najstaršie kosti pochádzajú z polovice tretieho tisícročia pred naším letopočtom, najviac ich je z obdobia dynastie Šang, tradícia zápisov na veštecké kosti pretrvala až do obdobia jari a jesene. 

Na kostiach sú jednoduché štandardizované texty úzko súvisiace s veštbou. Nachádza sa tam meno toho, kto pripravil kosť, kto vykonal veštbu, datovanie veštby a samotný obsah veštby. Veštby sa týkali tém ako počasie, úroda, obete nebesiam, vojny či dátumy pôrodov. Týkali sa bezprostredne blízkej budúcnosti, udalosti, ktoré sa mali udiať za mesiac a dlhšie sú výnimočné.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nápisy na vešteckých kostiach**

Externé odkazy
--------------

* O počátcích čínského písma
**UH-1Y Venom** je americký dvojmotorový viacúčelový vrtuľník, ktorý bol vyvinutý pre United States Marine Corps s ohľadom na podporu globálnych misií nasledujúce štyri desaťročia. 

Venom je najmladším členom rodiny vrtuľníkov Huey a následovník veterána z vietnamskej vojny UH-1 Iroquois. Predstavuje v súčasnosti najvýznamnejšie vylepšenie bojom preverených vrtuľníkov rodiny Huey. Srdcom modernizácie je nový štvorlistý, kompozitný rotorový systém, ktorý sa vyznačuje balistickou odolnosťou proti palným zbraniam až do kalibru 23 mm. Má tiež vylepšené motory a prevodovky, integrovaný digitálny kokpit s viacúčelovými displejmi. V porovnaní s UH-1N má Venom väčšie užitočné zaťaženie, takmer o 50% väčší operačný dolet, vyššiu cestovnú rýchlosť a znížené vibrácie. Zdieľa až 84% svojich súčiastok (vrátane avioniky) s bojovým vrtuľníkom AH-1Z Viper.

UH-1Y je známy aj pod prezývkou "Yankee". Dokáže operovať aj v tých najnáročnejších klimatických podmienkach, od arktického chladu až po púštne horúčavy. V americkej námornej pechote nahradil zastaraný typ UH-1N Twin Huey.

Konštrukcia
-----------

UH-1Y
V prednej časti kokpitu sedia dvaja piloti vedľa seba a vďaka rozmerným čelným sklám majú výborný výhľad. V zadnej časti kabíny je priestor pre prepravu cestujúcich alebo materiálu. 

Dvojica turbohriadeľových motorov T700-GE-401C s výkonom 1800 koní poháňa hlavný štvorlistý rotor ako aj menší chvostový rotor. Venom dosahuje maximálnu rýchlosť 314 km/h a cestovnú rýchlosť 272 km/h. Vrtuľník vydrží vo vzduchu 3,3 hodiny, má dostup viac ako 6 100 m a stúpavosť 12,8 m/s.

Optický senzor sa nachádza v prednej časti pod trupom stroja a na boku vrtuľníka sú dva závesné body pre výzbroj. Venom môže byť vyzbrojený dvojicou guľometov M240 kalibru 7,62×51 mm, GAU-21 kalibru 12,7 mm alebo GAU17/A Gatling kalibru 7,62×51 mm. Pozemné ciele však dokáže veľmi účinne eliminovať aj neriadenými raketami vzduch-zem Hydra70 alebo raketami s laserovým navádzaním APKWS.

Používatelia
------------

USA  USA

* United States Marine Corps

Špecifikácie
------------

### Technické údaje

* **Posádka:** 2 piloti
* **Dĺžka trupu:** 17,8 m
* **Priemer rotora:** 14,88 m
* **Výška:** 4,5 m
* **Kapacita paliva:** 1468 litrov
* **Užitočné zaťaženie:** 3 020 kg
* **Max. vzletová hmotnosť :** 8 391 kg
* **Pohonná jednotka:** 2x turbohriadeľový motor T700-GE-401C
* **Výkon pohonnej jednotky:** 1 800 koní

### Výkony

* **Maximálna rýchlosť:** 314 km/h
* **Cestovná rýchlosť:** 272 km/h
* **Akčný rádius:** 220 km
* **Letová vytrvalosť:** 3,3 hodiny
* **Praktický dostup:** viac ako 6 100 m
* **Maximálne preťaženie:** -0,5/+2,3 g
* **Stúpavosť:** > 12,8 m/s

### Výzbroj

* 2 guľomety 12.7 mm GAU-21, 7.62×51 mm M240D, alebo 7.62×51 mm NATO GAU-17/A Gatling
	+ neriadené rakety vzduch-zem Hydra70 kalibru 70 mm
	+ rakiet so súpravou APKWS (laserové navádzanie)

Referencie
----------

1. ↑   *UH-1Y Venom* [online]. [Cit. 2018-12-04]. Dostupné online. Archivované 2018-10-17 z originálu.
2. ↑  Bell UH-1Y Venom (Super Huey)
3. ↑  BELL UH-1Y The Utility Helicopter For Any Mission

Pozri aj
--------

* Sikorsky UH-60 Black Hawk
* AgustaWestland AW139
* Eurocopter EC725
* KAI KUH-1 Surion
**Coulombov zákon** je fyzikálny zákon vyjadrujúci veľkosť a smer sily (tzv. Coulombova sila), ktorou pôsobí statický elektricky nabitý objekt veľmi malých rozmerov (v ideálnom prípade bod) na iný objekt veľmi malých rozmerov. Zákon je pomenovaný podľa svojho autora menom Charles Augustin de Coulomb.

Znenie Coulombovho zákona je nasledovné:

*Veľkosť sily medzi dvoma bodovými nábojmi je priamo úmerná veľkostiam súčinu nábojov a nepriamo úmerná druhej mocnine vzdialenosti medzi nimi.*
Je to analógia Newtonovho tretieho zákona v mechanike a jeho zápis je jeho ekvivalentom. Elektrická sila, ktorou pôsobí jeden náboj na druhý je rovnaká ako sila, ktorou pôsobí druhý náboj na prvý.

Vektorový (t. j. úplný) zápis
-----------------------------

{\displaystyle {\vec {F}}={\frac {1}{4\pi \epsilon \_{0}}}{\frac {Q\_{1}Q\_{2}}{|{\vec {r}}|^{3}}}{\vec {r}}={\frac {1}{4\pi \epsilon \_{0}}}{\frac {Q\_{1}Q\_{2}}{|{\vec {r}}|^{2}}}{\hat {r}}}

  

pričom

  

{\displaystyle {\vec {F}}} vektor sily medzi dvoma bodovými nábojmi, t.j. Coulombova sila
{\displaystyle Q\_{1}} náboj, na ktorý sila pôsobí
{\displaystyle Q\_{2}} pôsobiaci náboj
{\displaystyle {\vec {r}}={\vec {r\_{1}}}-{\vec {r\_{2}}}} vektor vzdialenosti medzi dvoma nábojmi
{\displaystyle {\vec {r\_{1}}}\ } polohový vektor náboja {\displaystyle Q\_{1}},
{\displaystyle {\vec {r\_{2}}}\ } polohový vektor náboja {\displaystyle Q\_{2}},
{\displaystyle {\hat {r}}} jednotkový vektor orientovaný v smere {\displaystyle {\vec {r}}}
{\displaystyle \epsilon \_{0}} permitivita vákua
Výraz {\displaystyle {\frac {1}{4\pi \epsilon \_{0}}}} sa označuje aj ako **Coulombova konštanta**.

Ak je súčin Q1 a Q2 záporný, sila F je príťažlivá, ak je kladný, sila je odpudivá.

Skalárny zápis
--------------

Ak nás nezaujíma smer, ale len veľkosť sily, zredukuje sa vyššie uvedený vzorec na:

{\displaystyle F={\frac {1}{4\pi \epsilon \_{0}}}{\frac {|Q\_{1}||Q\_{2}|}{r^{2}}}}
**Ján Guráň** (\* 17. november 1960, Ružomberok – † 29. august 2017) bol slovenský umelecký maliar.

Životopis
---------

Ján Guráň sa narodil v Ružomberku, detstvo prežil najskôr v obci Liptovská Štiavnica a potom v obci Likavka, kde aj navštevoval Základnú školu. Už od útleho detstva sa venoval maľovaniu, modelovaniu a svojimi malými dielkami, už vtedy získal nejedno ocenenie. V rokoch 1971 – 1977 navštevoval Ľudovú školu umenia. Jeho učiteľom kresby a maľby bol významný reštaurátor diel Majstra Pavla z Levoče – Juraj Maták.

Modelovaniu sa priúčal pri Kataríne Zajacovej a akademickom maliarovi Jánovi Kudličkovi. Od roku 1976 – 1980 študoval na Strednej priemyselnej škole stavebnej. Začiatkom 80. rokov sa zoznámil s prof. Kornelom Smržíkom a bol spoluorganizátorom tvorivých stretnutí v krajine pri Oravskej priehrade.

Za jeho prvé úspechy môžeme považovať roky, keď bol na vojenskej službe, kedy začal maľovať na keramické taniere a dostal ocenenie za najkrajšie olejomaľby. Neskôr sa dostal k maľbe na plátno a maľoval aj na steny. Na začiatku tvoril maľbu na tanieroch, fľašiach a rôzne malé miniatúry s motívmi kvetov, zátiší a portrétov pre kamarátov. Jeho maľované miniatúry zdobia nejednu domácnosť. Počas výstavby sídliska Tvrdošín – Medvedzie sa zoznámil s akad. maliarkou Máriou Medveckou, viackrát Jána Guráňa pozvala do svojho rozľahlého a presvetleného ateliéra.

Neskôr sa venoval svojej milovanej záľube – stvárňoval olejomaľbu na plátne, kde predstavoval krajinky a architektúru Liptova. Obľúbeným motívom sú monumentálne školské schody s balustrádou a dominantným kostolom sv. Andreja. Svoje diela vystavoval v spolupráci s riaditeľom Galérie umenia vo Vlkolínci p. Marcelom Koleštíkom, no nielen tam.

4. – 5. júna 2010 bol pozvaný na návštevu do moravského mesta Kroměříž, ktoré patrí do zoznamu UNESCO, kde vystavoval svoje diela spolu s ostatnými amatérskymi maliarmi a maľovali aj naživo. V lete 8. augusta 2010 v Galérii ľudového umenia vo Vlkolínci sa konala vernisáž výstavy *Srdce na dlani*, kde vystavoval svoje diela, ktoré boli predmetom výmennej výstavy v Báčskom Petrovci vo Vojvodine v Srbsku.

Galéria
-------

* Portrét dievčatka v slamenom klobúku na farme so zajacomPortrét dievčatka v slamenom klobúku na farme so zajacom
* Vlkolínec a chalupyVlkolínec a chalupy
* PoľovníkPoľovník
* Triptych kvetínTriptych kvetín
* RodostromRodostrom

Referencie
----------

1. ↑   *Posledná rozlúčka s neprofesionálnym maliarom J. Guráňom z Likavky* [online]. sns.sk, 2017-09-03, [cit. 2023-09-24]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Ján Guráň – oficiálna stránka
**Kongo** je tretia najvodnatejšia rieka sveta (priemerný prietok pri ústí 41 800 m³), druhá najdlhšia rieka Afriky (4 700 km) a jej povodie je druhým najväčším na svete (3 680 000 km²). 

Rieka a väčšina jej prítokov preteká Konžským dažďovým pralesom, ktorý je (po Amazonskom pralese) druhým najväčším tropickým dažďovým pralesom na svete. 

Rieka tvorí prirodzenú hranicu medzi Kongom a Konžskou demokratickou republikou a v poslednej časti pred ústím severnú hranicu Angoly. Na jeho brehoch sa nachádzajú hlavné mestá Brazzaville a Kinshasa. 
Dolný tok Konga ponúka jedny z najlepších podmienok pre budovanie vodných elektrární na svete – s prevýšením 96 m na 15 km, by tu mohla vzniknúť svojou produkciou najväčšia sústava vodných elektrární na svete. Už vybudované elektrárne Inga I a Inga II slúžia prevažne Kinshase. 
Elektrárne boli vybudované pre provinciu Katanga, ktorá vďaka ťažbe medi, patrí medzi hospodárske základne krajiny. Bolo tu vybudované 1 800 km elektrického vedenia (700 000 V pre zníženie strát na tejto veľkej vzdialenosti). Vedenie neslúži k napájaniu oblasti medzi Kinshasou a Katangou – cieľom bolo zvýšiť kontrolu hlavného mesta nad touto oblasťou, ktorá sa už v minulosti snažila o odtrhnutie. 

Vďaka znižovaniu produkcie baní ale zostalo najväčším spotrebiteľom mesto Kinshasa, ktoré má dobré verejné osvetlenie aj v najodľahlejších častiach.

Názov rieky Kongo na hornom toku je *Lualaba*.

Prietok
-------

**Mesačný priemerný prietok (m³/s), zmeraný v hydrologickej stanici v Kinshase**

**priemer 81 rokov (1903-1983)**.

Hlavné prítoky
--------------

* Inkisi
* Nsele
* Bombo
* Kasai
* Likouala
* Sangha
* Ubangi
* Ruki
* Lulonga
* Mongala (s prítokom Ebola)
* Itimbiri
* Aruwimi
* Lomami
* Lindi
* Tshopo

Referencie
----------

1. ↑  GRDC - Le Congo à Kinshasa

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kongo (rieka)**
**Leňoch dvojprstý** (lat. *Choloepus didactylus*) je druh z čeľade *Choloepodidae* (pozri aj leňoch (biológia)).

Leňochy dvojprsté majú dlhú a hustú hnedú srsť, ktorá rastie opačným smerom, ako je to obvyklé. To leňochy chráni pred dažďom, pretože môže voda stekať smerom od brucha k Chrbtu a na zem a preto sa srsť nepremočí. V prírode majú srsť zelenkastú, čo však nespôsobuje farbivo srsti, ale zelené riasy, ktoré na leňochoch rastú na povrchu v zvláštnych žľaboch a poskytujú tým leňochom ochranné sfarbenie. V zoologických záhradách však toto sfarbenie nájdeme len zriedka, keďže sú riasy veľmi citlivé na vlhkosť vzduchu a rastú iba v takej vlhkosti, aká je v pralese. Jeho srsť sa však stáva domovom aj hmyzu, napr. motýľov. Jeho telo dorastá na dĺžku približne 60 až 64 cm a jeho hmotnosť sa pohybuje okolo 6 – 8 kg.

Majú dlhé končatiny s dvomi (na predných končatinách) a tromi (na zadných končatinách) zahnutými pazúrmi, ktoré slúžia ako háčiky pri zavesení na stromoch. Leňochy dvojprsté nemajú chvost, ktorý vo vývoji pomaly úplne zakrpatel.

Leňochy majú celkovo dvadsať zubov. Zaujímavé sú aj tým, že zuby nemajú potiahnuté sklovinou, ale riedkou a pórovitou zubovinou, do ktorej prenikajú šťavy z potravy a preto získavajú zuby tmavohnedú farbu. Leňochy majú v pomere k svojmu telu obrovský žalúdok, ktorý keď je naplnený môže zaberať aj celú brušnú dutinu. Ich žalúdok je rozdelený na tri oddiely a jeden slepý výbežok. Ťažko stráviteľnú stravu trávi pomocou zvláštnych baktérií a prvokov a leňoch dvojprstý sa vyprázdňuje zhruba raz za desať dní, ale veľkou výnimkou nebolo ani raz za tridsať dní. Majú aj premenlivú teplotu tela, ktorá aj počas dňa môže kolísať medzi 27 až 35 °C a pri veľkom kolísaní teploty upadajú leňochy dvojprsté do strnulosti, 
ktorá sa na prvý pohľad podobá zimnému spánku. Vtedy prespia celý deň. Aj mimo tohto obdobia spávajú veľmi dlho a prespia aj viac ako 22 hodín.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leňoch dvojprstý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Leňoch dvojprstý**
**Chu Jao-pang** (čín. 胡耀邦 – Chu Jao-pang, pchin-jin: *Hú Yàobāng*, \* 20. november 1915 - †15. apríl 1989) bol čínsky politik, bývalý generálny tajomník Ústredného výboru Komunistickej strany Číny, úzky spolupracovník Teng Siao-pchinga. Bol predstaviteľom druhej generácie vedenia Komunistickej strany, ktorá podporovala hospodárske reformy v Číne.

Životopis
---------

Chu Jao-pang pochádzal z chudobnej rodiny z juhočínskej provincie Chu-nan a do Komunistickej strany vstúpil už ako 14. ročný. Zúčastnil sa Dlhého pochodu v rokoch 1934 - 1935 a neskôr pôsobil v Červenej armáde pod velením Teng Siao-pchinga.[chýba zdroj]

Po založení Čínskej ľudovej republiky v roku 1949 Chu rýchlo rástol v straníckej hierarchii až do začatia Kultúrnej revolúcie v šesťdesiatych rokoch, počas ktorej bol dvakrát poslaný na vidiek a dvakrát rehabilitovaný. Po smrti Mao Ce-tunga postupne prevzal moc v strane a štáte Teng Siao-pching. Chu Jao-pang, ktorý bol jedným z jeho najbližších spolupracovníkov, pomohol Tengovi v politickom boji s Chua Kuo-fengom, ktorý bol od smrti Mao Ce-tunga predsedom Komunistickej strany Číny. Po odstavení Chua Kuo-fenga od moci roku 1981 prevzali Tengovi spojenci Chu Jao-pang najvyššiu pozíciu v strane a Čao C'-jang v štáte, reálna moc ale ostala u Teng Siao-pchinga, ktorý kontroloval diane z pozadia.[chýba zdroj]

Počas svojho pôsobenia rehabilitoval Chu Jao-pang množstvo obetí Kultúrnej revolúcie, medzi inými bývalého prezidenta Liou Šao-čchiho. Vďaka svojej podpore liberálnych reforiem v ekonomike a spoločnosti rástla jeho popularita. Po študentských nepokojoch v roku 1986 ho však Teng Siao-pching odvolal kvôli prílišnej podpore liberálnych a západných myšlienok.

Chu Jao-pang zomrel v roku 1989 na zlyhanie srdca. Zhromaždenia študentov na jeho pamiatku postupne prerástli v protesty na Námestí nebeského pokoja v júni 1989.

Referencie
----------

1. ↑   *BBCCzech.com | Svět | Peking prolomil mlčení o Chu Jao-pangovi* [online]. www.bbc.co.uk, [cit. 2023-11-03]. Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chu Jao-pang**

Autoritné údaje: * BnF: 125068348
* GND: 118873199
* ISNI: 0000 0001 0078 152X
* LCCN: n82001330
* NK ČR: jx20140423002
* VIAF: 362149196261174790419
* WorldCat: lccn-n82001330
Jeruzalem - posvätné miesto troch monoteistických náboženstiev
**Monoteizmus** alebo **jednobožstvo** je viera v jediného Boha charakteristická najmä pre judaizmus, kresťanstvo a islam.

Prvým pokusom o zbdhsvjdvxjxzdhgdjdvdudgdmonoteizmu sa preslávil egyptský faraón Achnaton, ktorý zaviedol kult boha Atona z čisto politických dôvodov, aby oslabil kňazov. Jeho náboženskú reformu zrušil jeho syn Tutanchamón.

Pokusy hľadať v atonizme začiatky monoteistických svetových náboženstiev niektorí bádatelia spochybňujú.

Dnešné tri najvýznamnejšie monoteistické náboženstvá pochádzajú z rovnakého základu, z judaizmu. Na prelome letopočtu sa z neho vyvinulo kresťanstvo. Išlo o časť Židov presvedčených o božskom pôvode Ježiša Nazaretského. Títo učeníci Ježiša Krista boli presvedčení o tom, že Ježiš Nazaretský je Boh zjavený v tele. 

V 7. storočí vznikol podľa kázní proroka Mohameda Korán, v ktorom došlo k zmiešaniu biblických zásad s tradíciami Beduínov.

Referencie
----------

1. ↑  ASSMANN, Jan. *Egypt: theologie a zbožnost rané civilizace*. Praha : Oikuméné, 2002. 328 s. ISBN 80-7298-052-1. S. 256.

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Monoteizmus**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Monoteizmus****

Externé odkazy
--------------

* Monoteismus a starověký Egypt
* Pětidílné pojednání o Jediném Bohu z tradičního pohledu římskokatolické církve Archivované 2013-12-15 na Wayback Machine
**Jozef Beňka** (\* 6. marec 1933, Malacky – † 26. január 2000, Bratislava) bol ložiskový geológ a mineralóg.

Životopis
---------

Je absolventom Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského Bratislava, katedry mineralógie a geochémie. Pôsobil ako geológ a mineralóg na Geologickom ústave Dionýza Štúra Bratislava. V okolí Banskej Bystrice sa podieľal na metalogenetickom výskume nerastných surovín. Výsledky výskumov boli publikované v monografii *Topografická mineralógia Slovenska*. Autor a spoluautor viacerých príspevkov v zborníkoch, spoluautor knihy *Ore Texture in the Western Karpathians*. Člen pléna Odborového zväzu pracovníkov baní a a energetiky, člen jeho predsedníctva (do roku 1990).

Referencie
----------

1. ↑  Slavkay, M.; Határ, J. (2000), „Za RNDr. Jozefom Beňkom, CSc.", *Mineralia Slovaca, príloha Geovestník* 32 (2): 18 – 21,

Literatúra
----------

* Významní slovenskí geológovia

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 0958 0855
* SNK: 158130
* VIAF: 18662060
Podoba odznaku
Eduard, Princ von Anhalt, súčasná hlava rodu
Joachim Ernst, vojvoda z Anhaltu, otec vojvodu Eduarda
**Pamätný odznak vojvodu Joachima Ernsta** (nemecky: *Herzog Joachim Ernst Erinnerungszeichen*) je ocenenie, ktoré 11. januára 2021 vytvoril Eduard Princ von Anhalt pri príležitosti narodenín svojho otca Joachima Ernsta, vojvodu z Anhaltu (11. januára 1901 – 18. februára 1947), posledného vládcu Anhaltského vojvodstva, ktorého historické územie je dnes je súčasťou spolkovej krajiny Sasko-Anhaltsko. Vojvoda Eduard si takto v roku 2021 pripomenul 120. výročie narodenia svojho otca.

Pamätný odznak, môžu získať tie osobnosti, ktoré nejakým spôsobom prispeli k zachovaniu pamiatky vojvodu Joachima Ernsta. Vzhľadom na malý počet udelených odznakov ide o vzácne ocenenie Anhaltského vojvodského domu.

Vzhľad
------

Pamätný odznak má podobu 16 milimetrov vysokého oválu vyrazeného z obyčajného kovu. Na averze sú do ozdobného monogramu spojené písmená „J" a „E" obklopené vinutým vavrínovým vencom. Na reverze sú dátumy 1901, 11. január a 2021. Odznaky vytvoril klenotník podľa historických predlôh a zvykov bývalého vojvodského domu. Ku každému Pamätnému odznaku je vydaný dekrét podpísaný Jeho Výsosťou Eduardom Princom von Anhalt, Hlavou bývalého bývalého panovníckeho Askánskeho vojvodského domu.

Takéto a podobné pamätné odznaky boli a sú venované výročiam vlád a svadieb v kniežacích či kráľovských domoch, ako aj pri príležitostiach mimoriadnych ocenení vernosti a v neposlednom rade sú razené k narodeninám príslušníkov kráľovských, kniežacích resp. veľkovojvodských rodín. V súčasnosti sa vydávajú zriedkavo a len vo výnimočných prípadoch.

Nositelia
---------

* Julius Maxime Laszlo princ z Anhaltu, vnuk vojvodu Eduarda
* Leopold princ z Anhaltu, vnuk vojvodu Eduarda
* Michael Knoppik, starosta mesta Ballenstedt
* Wolfgang Fischer
* Christiane Pels
* Angelika Nier
* Thomas Schilling
* Wolfram Babinecz
* Eberhard Pilz
* Jürgen Meusel
* Marek Sobola, honorárny konzul Rumunska na Slovensku, jediný slovenský nositeľ

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Investitur 2021 - Albrecht der Baer* [online]. www.albrechtderbaer.de, [cit. 2024-01-02]. Dostupné online.
2. ↑  KORN, Petra. *Zeichen der Erinnerung: Aufnahme in den Herzoglich Anhaltischen Hausorden* [online]. www.mz.de, [cit. 2024-01-02]. Dostupné online. (po nemecky)
3. 1 2  SERVARE ET MANERE. *Slávnostná investitúra Vojvodského anhaltského domáceho rádu Albrechta Medveďa* [online]. [Cit. 2024-01-02]. Dostupné online.
4. ↑   *www.georgengarteninfo.de - Blog* [online]. georgengarteninfo.de, [cit. 2024-01-02]. Dostupné online.
5. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  KUNZE, Rita. *Hausorden Albrechts des Bären dankt Männern und Frauen für Engagement* [online]. www.mz.de, [cit. 2024-01-02]. Dostupné online. (po nemecky)
Východoslovenské štedrovečerné bobáľky
**Opekance** (iné názvy v nárečiach: **bobáľky, pupáky, pupáčiky, pupáčky**) sú malé guľôčky z kysnutého cesta pečené v pekáči tak, že sú k sebe jemne pritlačené.

Vianočné opekance
-----------------

Recept pochádza pravdepodobne zo severného Spiša. Opekance sa zvyknú podávať ako pôstne jedlo počas Štedrého dňa alebo ako osobitné jedlo štedrovečernej večere. Je to múčne jedlo v podobe upečených a obarených kúskov. Odjakživa sa piekli z chlebového cesta v peci v tvare dlhších šúľkov alebo menších paličiek. Z pripraveného chlebového cesta sa najprv odkrojili kúsky vo veľkosti orecha a tie sa následne upiekli v peci. Tradične sa zalievajú horúcim mliekom a posypávajú sa mletými orechami, makom, tvarohom alebo iným druhom posýpky zmiešaným s cukrom. Ako náhrada kysnutých opekancov môžu byť využité aj nakrájané rožky.

Opekance sa tradične jedia z jednej misy, aby bola rodina súdržná a ich jedenie počas štedrovečernej večere malo našim predkom zabezpečiť hojnú úrodu obilia v nasledujúcom roku.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *8 vianočných otázok, na ktoré často nemáme odpoveď: Ak sa dieťa začne pýtať, povedzte mu TOTO* [online]. casprezeny.pluska.sk, 2019-12-16, [cit. 2023-12-19]. Dostupné online.
2. 1 2   *Sladké Vianoce na záhorácky spôsob* [online]. Drive Magazine, 2020-12-12, [cit. 2020-12-25]. Dostupné online.
3. ↑  „opekanec". In: *Krátky slovník slovenského jazyka*. Red. J. Kačala – M. Pisárčiková – M. Považaj. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava: Veda 2003. 985 s. ISBN 80-224-0750-X (autorský kolektív: J. Doruľa, J. Kačala, M. Marsinová, I. Masár, Š. Michalus, Š. Peciar, M. Pisárčiková, M. Považaj, V. Slivková, E. Smiešková, E. Tibenská, M. Urbančok)
4. ↑   *Najfantastickejšie koláčiky a vianočné jedlá* [online]. *Piešťanský denník*, 2016-12-22, [cit. 2020-12-25]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Kultúra slova, 1971, 5 - str. 173
Súradnice: 48°11′05″S 17°11′22″V﻿ / ﻿48,184722°S 17,189444°V﻿ / 48.184722; 17.189444

Zlaté piesky, ostrovček v strede jazera
**Zlaté piesky** sú oblasť pri jazere, v Bratislave v mestskej časti Ružinov. 

V Areáli zdravia Zlaté Piesky, ktorý prevádzkuje Správa telovýchovných a rekreačných zariadení hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy (STARZ) sú možnosti na rekreáciu - požičovňa vodných bicyklov, člnkov, paddleboardov, tobogány, plážový volejbal, stolný tenis, bufety, reštaurácia. Konajú sa v ňom kultúrne podujatia. V severnej časti je v prevádzke vlek na vodné lyžovanie.

Vody južnej a východnej časti, ktoré STARZ neprevádzkuje a sú verejne prístupné, sú vhodné na lov rýb.

Prístup je možný verejnou dopravou električkou a autobusom zo zastávky Zlaté Piesky. Auto sa dá zaparkovať na miestach s nespevneným a asfaltovým povrchom.

Jazero vzniklo po vyťažení štrku, ktoré sa udialo v 50-tych rokoch 20. storočia. Vodná plocha má nepravidelný tvar s dĺžkou 1 kilometer, šírkou 340 až 900 metrov a voda má maximálnu hĺbku 11 metrov. V strede jazera je ostrov.

V roku 1976 sa po chybe pristávania do jazera zrútilo lietadlo na linke Praha – Bratislava.

Začiatkom 21. storočia bolo v blízkosti jazera postavené veľké nákupné centrum Shopping Palace.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných nádrží* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2017-10-11, [cit. 2019-09-27]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zlaté piesky (Bratislava)**

Externé odkazy
--------------

* Zlaté piesky - fotoreportáž – Zo života známeho bratislavského kempu
* 
* 
* 
* 

| * z
* d
* u
Vodné diela na Slovensku |
| --- |
| Vodné nádrže | 
* Baračka
* Bátovce
* Bešeňová
* Boleráz
* Buková
* Čerenec
* Čierny Váh
* Drahovce-Madunice
* Dubník I, Dubník II
* Duchonka
* Gabčíkovo
* Horné Orešany
* Hrhovské rybníky
* Hričov
* Kráľová
* Krpeľany
* Kuchyňa
* Kunov
* Liptovská Mara
* Lozorno
* Ľuboreč
* Malá Domaša
* Malá Lodina
* Môťová
* Nitrianske Rudno
* Nosice
* Orava
* Palcmanská Maša
* Petrova Ves
* Petrovce
* Pod Bukovcom
* Ružín
* Ružiná
* Sečovce
* Senianske rybníky
* Slepčany
* Slnečné jazerá
* Sĺňava
* Stará Myjava
* Dolná a Horná Studená voda
* Teplý Vrch
* Tvrdošín
* Veľká Domaša
* Vinianske jazero
* Vývrat
* Zemplínska šírava
* Zlaté piesky
* Žilina

 |
| Vodárenské nádrže | 
* Bukovec
* Hriňová
* Klenovec
* Málinec
* Nová Bystrica
* Starina
* Štiavnické jazero
* Turček

 |
| Plánované | Slatinka |