recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Exilová vláda** je skupina ľudí, ktorá vystupuje ako vláda danej krajiny, hoci svoju činnosť musí vykonávať inde, v exile. Najčastejšie je to vláda, ktorá bola vo vlastnej krajine zbavená moci buď revolúciou alebo občianskou vojnou, alebo vojenskou okupáciou cudzej mocnosti. To bol prípad mnohých európskych krajín, okupovaných počas druhej svetovej vojny nacistickým Nemeckom. Aj Česko-Slovensko malo v rokoch 1940 - 1945 svoje Dočasné štátne zriadenie so sídlom v Londýne, vedené prezidentom Edvardom Benešom a premiérom Janom Šramkom.

Funkcia exilovej vlády
----------------------

Exilová vláda nemôže vládnuť vo svojej krajine a jej možnosti sú veľmi obmedzené. Jej cieľom preto musí byť zmena pomerov vo vlastnej krajine, obnovenie jej nezávislosti a podobne. Túto zmenu môže pripravovať a podporovať z cudziny diplomatickým jednaním i účinnou pomocou, za vojny napríklad vytváraním vlastných vojenských jednotiek. Jej možnosti v zahraničí závisia na celkovej politickej situácii, na miere podpory domácej - a z hľadiska exilovej vlády nelegitímnej - vlády v zahraničí i na podpore, akú má exilová vláda vo svojej krajine. Prvou úlohou exilovej vlády je teda presviedčať zahraničné vlády o nelegitímnosti domácej vlády a naopak o vlastnej legitimite. To je ľahšie počas vojny, ak je domáca vláda dosadená nepriateľom, alebo po revolúcii, ktorú významné krajiny považujú za nelegitímny prevrat. Legitimitu exilovej vlády nemožno pochopiteľne overiť slobodnými voľbami a podporuje sa najmä, ak sa môže preukázať kontinuitou s predchádzajúcou riadnou vládou.

História
--------

Predchodcom exilových vlád boli panovníci na úteku a pretendenti na trón. V zápasoch o následníctvo po zosnulom panovníkovi sa porazení uchádzači mohli uchýliť napríklad k susednému panovníkovi a presviedčať ho, aby v ich prospech zasiahol. Tak tomu bolo ešte v prípade anglického kráľa Karola II. ktorý sa v rokoch 1649 - 1660 z Holandska domáhal svojho návratu na trón, alebo francúzskych Bourbonovcov v rokoch 1789 - 1814. 

Niekoľko exilových vlád vzniklo po prvej svetovej vojne, keď bolo Bielorusko, Ukrajina a Gruzínsko pripojené k Sovietskemu zväzu. V roku 1939 vznikla španielska republikánska vláda v Mexiku a poľská exilová vláda v Paríži a neskôr v Londýne. Roku 1940 vznikli exilové vlády Belgicka, Česko-Slovenska, Francúzska, Holandska, Luxemburska, Nórska a Grécka a rok neskôr ešte Juhoslávie a Filipín. Väčšina z nich dosiahla svoj cieľ, poľská však zostala v exile a rozpustila sa až po zvolení Lecha Wałęsu za prezidenta Poľska v roku 1990. Roku 1943 vytvorili v Japoncami obsadenom Singapure exilovú vládu indickí nacionalisti. Do Londýna tiež emigroval albánsky kráľ Zog a etiópsky cisár Haile Selassie, ktorý sa po vojne vrátil, ale po prevrate roku 1974 založil novú exilovú vládu. 

V súčasnej dobe existuje množstvo exilových vlád, najmä afrických a ázijských krajín, napríklad Tibetu .

Referencie
----------

1. ↑   K. Žaloudek, *Encyklopédia politiky*, s. 124
2. ↑  Oficiálne stránky Ústrednej tibetskej správy (exilovej vlády Tibetu)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Exilová vláda na českej Wikipédii.*
**Jozef Mocák** (\* 17. jún 1917, Michalovce) je slovenský pedagóg, redaktor a protifašistický bojovník.

Životopis
---------

Učiteľský ústav v Prešove absolvoval roku 1933, Pedagogickú fakultu UK v Bratislave roku 1956, Prírodovedeckú fakultu UK v Bratislave roku 1959. Učiteľ na ľudovej škole vo Veľkých Zalužiciach, na meštianskych školách v Michalovciach a v Banskej Bystrici. Počas SNP a v roku 1945-1952 pracovník Povereníctva školstva a osvety. V roku 1952-1966 redaktor Slovenského pedagogického nakladateľstva v Bratislave, 1966-1974 vedúci oddelenia a zástupca riaditeľa Ústavu pre učiteľské vzdelávanie v Bratislave, 1975-1979 zástupca riaditeľa Ústredného ústavu pre vzdelávanie učiteľov v Bratislave. Venoval sa tvorbe učebníc, didaktike chémie a otázkam ďalšieho vzdelávania učiteľov. Publikoval v zborníkoch a pedagogických časopisoch.

Ocenenie
--------

* 1964 - Zaslúžilý školský pracovník
* 1974 - Strieborná medaila UK

Literatúra
----------

* *Pedagogická encyklopédia Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Jozef Néčei** (*Jozef Nécsey*, \* 27. august 1842 Oslany – † 17. január 1929 Vráble) bol uhorský kráľovský poštmajster, zberateľ starožitností a zakladateľ Tekovského múzea v Leviciach zemianskeho pôvodu.

Život
-----

Rod Néčeiovcov pochádzal zo zemianskej rodiny z Oslian. Narodil sa v rodine Jána Néčeia a jeho manželky Antónie rod. Hirošovej. V roku 1862 sa vyučil za poštmajstra. Najskôr pôsobil na poštách v Komárne a Dunamenti Iszák. V roku 1869 nastúpil na Kráľovskú poštu do Vrábeľ. Funkciu vedúceho pošty vykonával 43 rokov.

Na Požitaví zbieral starožitnosti a sám uskutočňoval amatérske archeologické prieskumy. Nazhromaždil obrovské množstvo starožitností, tieto sa neskôr stali základom pre založenie Tekovského múzea v Leviciach, ktoré založili krátko pred jeho smrťou v roku 1927.

Spolu so svojou manželkou Idou rod. Agárdyovou mal šesť detí: Antóniu, Vojtecha, Ernesta, Šarlotu, Štefana a Ladislava. Ich rodinu však postihlo niekoľko tragédii. Po úmrtí Ernesta a Vojtecha nasledovali úmrtia ďalších členov rodu. Najskôr to bola smrť syna Ladislava, ktorý zomrel na tuberkulózu v Budapešti. Neskôr syn Štefan, ktorý pre neopätovanú lásku spáchal v Mníchove v roku 1902 samovraždu. Šarlota bola mentálne postihnutá, nemala žiadnych potomkov. Antónia odišla do Austrálie. Smrťou Jozefa Néčeia vymrela vrábeľská vetva rodu po meči.

Pochovaný je spolu s rodinou v rodinnej hrobke vo vrábeľských vinohradoch.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosťi Oslany

Autoritné údaje: * SNK: 163004
* VIAF: 9617156565739923500003
Exeterská katedrála
**Exeterská katedrála** je anglikánska katedrála v meste Exeter na juhozápade Anglicka a sídlo biskupa exeterského. Súčasná budova bola dokončená okolo roku 1400 a jej zvláštnosťou je okrem iného najdlhší neprerušovaný klenutý strop v Anglicku.

Dejiny
------

Založenie katedrály, zasvätenej sv. Petrovi, je datované do roku 1050, kedy sem bolo presunuté, z obáv pred útokmi z mora sídlo biskupa Devonu a Cornwallu. Už predtým existoval v Exetere saský chrám v ktorom sídlil biskup Leofric, ale bohoslužby sa často konali na otvorenom priestranstve neďaleko miesta, kde teraz stojí katedrála. Menovanie synovca Viliama I. do exeterskej diecézy bolo impulzom ku stavbe katedrály v normanskom slohu, ktorá bola začatá v roku 1133. Po menovaní nového biskupa v roku 1258 bola stavba označená za zastaranú a bola rekonštruovaná v gotickom slohu. Väčšia časť normanskej stavby, dve masívne štvorcové veže a časť múrov, bola zachovaná. Nová katedrála bola dokončená okolo roku 1400.

Podobne ako ostatné anglické katedrály bola aj exeterská poškodená v čase rušenia anglických kláštorov za Henricha VIII. ale pretože nebola kláštorom, nebola škoda veľká. Počas občianskej vojny bola zničená krížová chodba. Po menovaní Karola II. bola katedrála vybavená veľkolepými organmi. Bombardovanie za druhej svetovej vojny spôsobilo veľké poškodenie katedrály, boli zničené najmä mozaikové okná.

Medzi zvláštnosti katedrály patria veľké hodiny (jedny z niekoľkých astronomických hodín pochádzajúcich z čias 14. až 16. storočia v západnom Anglicku), balkóny a zdobený strop na ktorom je okrem iného zobrazená vražda Tomáša Becketa. Vzhľadom na to, že katedrála nemá centrálnu vežu, je tento zdobený strop najdlhším neprerušeným klenutým stropom v Anglicku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Exeterská katedrála**

Externé odkazy
--------------

* Exeterská katedrála

Súradnice: 50°43′21″S 3°31′48″Z﻿ / ﻿50,7225°S 3,5299°Z﻿ / 50.7225; -3.5299

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Exeterská katedrála na českej Wikipédii.*
**Zväz pre spoluprácu s armádou** alebo skrátene **Zväzarm** (po čes. *Svaz pro spolupráci s armádou; Svazarm*) bola jednotná dobrovoľná branno-spoločenská organizácia v ČSSR. 

Zväzarm bol založený 4. novembra 1951 na základe zákona č. 92/1951 o brannej výchove. Vtedy združoval 10 spoločenských organizácií ako kolektívnych členov, v r. 1952 na zlučovacom zjazde prešiel na individuálne členstvo. 

Zväzarm plnil niektoré úlohy obrany štátu. Zastrešoval branné športy a technickú záujmovú činnosť, najmä:

* cyklotrial
* elektronika
* hi-fi kluby
* kynológia
* letectvo
* modelárstvo
* motorizmus
* orientačné preteky
* parašutizmus
* potápačstvo
* rádioamatérstvo
* strelectvo
* závesné lietanie
* a veľa ďalších

Zväzarm organizoval Sokolovské a Dukelské preteky brannej zdatnosti a Týždne brannej aktivity.

Vyznamenania:

* Rad Práce (1955)
* Rad červenej hviezdy (1967)
* Rad republiky (1976)

Zväzarm vydával týždenníky: Svazarmovec a Obranca vlasti

Hoci bol Zväzarm nástroj ideologického manipulovania, významnou mierou prispieval k rozvoju uvedených záujmových činností.

V Česku sa Zväzarm v roku 1990 pretransformoval v Združenie technických športov a činností (STSČ), ktoré v roku 2003 zmenilo názov na Združenie športových zväzov Českej republiky (SSS ČR).

Referencie
----------

1. ↑  Sdružení sportovních svazů České republiky
Súradnice: 48°20′50″S 19°43′10″V﻿ / ﻿48,34722°S 19,71944°V﻿ / 48.34722; 19.71944

**Lučenská kotlina** alebo **Lučenecká kotlina** je geomorfologický podcelok Juhoslovenskej kotliny.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vnútorné Západné Karpaty* → *Lučensko-košická zníženina* → *Juhoslovenská kotlina* → ***Lučenská kotlina***
\*\*\*
Zaberá jej strednú časť v širšom okolí mesta Lučenec. Z juhu je ohraničená riekou Ipeľ a podcelkami Cerovej vrchoviny Mučínska vrchovina, Fiľakovská brázda a Bučenská vrchovina. Na severozápade ležia Ostrôžky a Cinobanské predhorie, podcelok Revúckej vrchoviny. Západným smerom pokračuje Juhoslovenská kotlina podcelkom Ipeľská kotlina, východným smerom nadväzuje Rimavská kotlina. Kotlinou preteká rieka Ipeľ s prítokmi Slatinka a Suchá.

Delenie
-------

* Novohradské terasy
* Poltárska pahorkatina
* Jelšovská pahorkatina

Chránené územia
---------------

* Dálovský močiar – prírodná rezervácia
* Volavčia kolónia – chránený areál
* Hrabovo – prírodná rezervácia
* Pod šťavicou – chránený areál

Sídla v Lučenskej kotline
-------------------------

Lučenská kotlina patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu mestá Lučenec, Fiľakovo a Poltár, z významnejších sídiel napríklad Divín, Halič, Ožďany, Tomášovce a Vidiná.

Doprava
-------

Územím vedie dôležitá dopravná spojnica stredného a východného Slovenska, dnes medzinárodná cesta E 58, vedúca po ceste I/16. Spája Zvolen cez Lučenec a Rimavskú Sobotu s Košicami. Od Veľkého Krtíša vedie do Lučenca cesta I/75 a cez Fiľakovo do Maďarska vedie cesta I/71. Nezastupiteľnú úlohu zohráva železničná trať Zvolen - Košice, ktorá je súčasťou južného prepojenia západného a východného Slovenska. V Lučenci sa pripája trať do Veľkého Krtíša a Poltára, vo Fiľakove trať do Maďarska.

Pozri aj
--------

* Geomorfologické členenie Slovenska
* Juhoslovenská kotlina

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-05-13]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-03-23]. Dostupné online.
3. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-03-25]. Dostupné online.
**Fotonásobič** alebo **fotoelektrický násobič** alebo **násobič elektrónov** je veľmi citlivý detektor žiarenia využívaný vo fyzike častíc, ktorý registruje a zosilňuje žiarenie v ultrafialovej, viditeľnej a blízkej infračervenej časti spektra. Tieto detektory zosilňujú signál vytváraný dopadajúcim žiarením faktorom až 108, a tak je možné registrovať prítomnosť čo i len jedného fotónu. Výhodou fotonásobiča je okrem vysokého zisku aj nízky šum a rýchle čítanie dát.

Štruktúra a operačný princíp
----------------------------

Schéma fotonásobiča napojeného na scintilátor.
Fotonásobiče sú konštruované zo sklenenej vákuovej trubice, ktorá obsahuje fotokatódu, niekoľko dynód a anódu. Fotóny dopadajúce na materiál tenkej fotokatódy pri vstupe do prístroja z nej vyrážajú elektróny produkované v dôsledku fotoelektrického javu. Tieto elektróny sú usmerňované fokusačnými elektródami smerom k elektrónovému zosilňovaču, kde je elektrónový signál vďaka sekundárnej emisii zosilnený.
**Echión** alebo **Echion** (starogr. Ἐχίων – Echión, lat. *Echion*) bol bojovník zrodený z dračej sejby kráľa Kadma.

Keď Kadmos zabil posvätného draka boha vojny Area, bohyňa Aténa mu poradila, aby vytrhal z dračej papule zuby a zasial ich na poli. Na jeho prekvapenie z tejto dračej sejby vyrástli bojovníci a ako sa na bojovníkov patrí, pustili sa do boja a vzájomne sa zabíjali. Nakoniec zostalo len päť najsilnejších bojovníkov a tí zložili zbrane a prisahali vernosť Kadmovi. S ich pomocou potom Kadmos založil Téby a stal sa prvým tébskym kráľom.

Echión bol jeden z týchto bojovníkov. Oženil sa s Kadmovou dcérou Agauou a narodil sa im syn Pentheus, ktorý sa stal tébskym kráľom. Ich rodinný život však skončil nešťastne. Pentheus bol strašne mrzutý človek, nemal zmysel pre zábavy a neznášal oslavy Dionýza a jeho bujarej družiny. Jeho matka tá zase naopak bola nadšenou ctiteľkou Dionýza. 

Raz sa stalo, že pri bujarých oslavách Dionýza si rozjarené tébske ženy preoblečené za Bakchantky v opilosti pomýlili Penthea s levom a na čele s jeho matkou ho utĺkli na smrť a odrezali mu hlavu.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 3,4,1.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 178.
3. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,4,2.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 184.
5. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,5,2.
6. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 3,708.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
**Echinodon** (známy aj pod menom **Saurechinodon**) je vyhynutý rod malého vtákopanvového dinosaura, patriaceho do čeľade Heterodontosauridae. Žil v období spodnej kriedy (pred približne 140 Ma) na území dnešnej západnej Európy. Jeho jediným druhom je **Echinodon becklesii**.

Dejiny
------

Typový materiál objavil Samuel Beckles neďaleko lokality Swanage v Spojenom kráľovstve. Išlo o veľmi malého dvojnohého dinosaura s dĺžkou len asi 60 centimetrov. Na oboch kostiach hornej čeľuste vykazoval neobvyklú prítomnosť ostrých zubov, čo je typickým znakom len pre túto čeľaď. Zuby boli relatívne veľké a hlava pomerne krátka.

Pozostatky dinosaura podobného Echinodonovi boli nájdené aj v americkom Colorade a bolo preň stanovené meno Fruitadens.

Klasifikácia
------------

Echinodon bol pôvodne považovaný za veľmi primitívneho príslušníka skupiny Thyreophora. V roku 1991 preradil tento rod do čeľade Heterodontosauridae americký paleontológ Paul Sereno a v roku 2002 bola vykonaná ďalšia fylogenetická analýza, ktorá túto klasifikáciu potvrdila, hoci na základe iných skúmaných údajov. Ak je Echinodon skutočne heterodontosaurid, potom je s veľkým odstupom najstarším známym zástupcom celej skupiny.

Galéria
-------

* Fragmenty čeľuste a zubov.Fragmenty čeľuste a zubov.
* Ľavá zubná kosť (NHMUK 48215b) pri pohľade z bočných strán a zhora.Ľavá zubná kosť (NHMUK 48215b) pri pohľade z bočných strán a zhora.

Referencie
----------

1. ↑  BUTLER, R. J. GALTON, P. M. PORRO, L. B. CHIAPPE, L. M. HENDERSON, D. M. a ERICKSON, G. M.. Lower limits of ornithischian dinosaur body size inferred from a new Upper Jurassic heterodontosaurid from North America. *Proceedings of the Royal Society B*, 2009, roč. 277, čís. 1680, s. 375 – 381. DOI: 10.1098/rspb.2009.1494.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Echinodon na českej Wikipédii.*
**Echekratidas** (starogr. *Εχεκρατίδας* – *Echekratidas*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v 5. stor. pred Kr.

Olympijské víťazstvo Echekratida z Tesálie zaznamenal rímsky spisovateľ Plínius vo svojom diele *Naturalis Historia*. Plínius píše, že Echekratidas súťažil s kobylou, ktorá bola v prvých týždňoch gravidity. Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho sa to stalo pravdepodobne na 79. olympijských hrách v roku 464 pred Kr. (Moretti datuje jeho víťazstvo približne do doby smrti básnika Simónida z Keu. Na olympijských hrách dostihy (kelés) ako súťažnú disciplínu predstavili divákom po prvýkrát v roku 648 pred Kr. Pretekári na hrách boli väčšinou námezdní, len zriedkavo súťažili majitelia koní osobne. Olympijský veniec si ale vždy odniesol len majiteľ koňa.

Keďže dostihové preteky boli privilégiom bohatých a vplyvných ľudí, rakúsky historik Werner Petermandl vyslovil domnienku, že Echekratidas bol tesálsky kráľ a otec Oresta, ktorého uvádza Thukydides v historickom diele *Dejiny peloponézskej vojny*. Sám autor o tom píše: „*Orestes, syn kráľa Echekratida, vyhnaný z Tesálie, prehovoril Aténčanov, aby ho pustili domov. Aténčania spolu s Boióťanmi a Fókajčanmi (svojimi spojencami) sa dali na pochod k Farsalu v Tesálii. Obsadili tam neveľké územie nepriateľov v okolí svojho tábora. Tesálski jazdci im bránili robiť výpady. Mesto sa im nepodarilo dobyť. Pochod sa vcelku nevydaril, nič nedobyli, preto sa Aténčania s Orestom museli vrátiť.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Filippo Canali De Rossi, *Hippiká II*, str.26.
2. 1 2  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 10,180.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 248.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 157 – 158.
6. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny I-IV*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 82.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Alexandr Jevgenjevič Lebedev** (rus. Александр Евгеньевич Лебедев; \* 16. december 1959, Moskva, Rusko) je ruský podnikateľ a politik považovaný za jedného z ruských oligarchov. Predseda predstavenstva holdingu Nacionaľnaja rezervnaja korporacia (NRK), bývalý poslanec ruskej štátnej Dumy. Majiteľ časopisu The Independent a britského vydania Evening Standard. Najväčší súkromný akcionár a investor časopisu Novaja Gazeta.

Životopis
---------

Narodil sa v Moskve. V mladosti aktívne hrával vodné pólo a bol členom sovietskej reprezentácie v tomto športe. Je absolventom Moskovského štátneho inštitútu medzinárodných vzťahov (MGIMO), kde študoval v rokoch 1977 až 1982. 

Po skončení štúdia v rokoch 1983 - 1992 pracoval ako prekladateľ na Ministerstve vnútra ZSSR, pričom postupne pracoval na viacerých sovietskych veľvyslanectvách. V roku 1984 skončil štúdium na Inštitúte KGB ZSSR a pracoval aj vo Výbore pre štátnu bezpečnosť (KGB). V rokoch 1979 — 1991 člen Komunistickej strany. V roku 1987 pracoval na sovietskom veľvyslanectve v Londýne, kde nadviazal blízke vzťahy s A. L. Kostinom. V Londýne sa začala rozvíjať jeho kariéra ekonomického atašé. Od roku 1987 zároveň pracoval pre domácu rozviedku až do roku 1992.

Po odchode zo služieb ruskej rozviedky začal podnikať. V roku 1995 jeho firma kúpila ruskú Národnú rezervnú banku (Nacionaľnyj rezervnyj bank), ktorá sa v tej dobe nachádzala v problémoch. Z banky neskôr vyrástla jedna z najväčších ruských bánk, ktorá spolu s Alfa Bankou ako jediné ruské väčšie banky prežili ruskú menovú krízu. Banke patrí 11% spoločnosti Aeroflot, 44% leteckej firmy Iliušin, časti Sberbank, Gazpromu a ďalších obchodných spoločností.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alexandr Jevgenjevič Lebedev**

Externé odkazy
--------------

* The spy who loves media, Ian Cobain, *The Guardian*, 12. októbra 2009

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Лебедев, Александр Евгеньевич na ruskej Wikipédii a Alexander Lebedev na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1027070973
* ISNI: 0000 0000 3837 9360
* LCCN: n2002113726
* VIAF: 41207207
* WorldCat: lccn-n2002113726
Modelka Gisele Bündchen

**Modelka** je žena, ktorá propaguje módu (oblečenie na módnych prehliadkach), robí reklamu rôznym výrobkom (tlačená reklama v médiach, výstava automobilov a pod.) a svojou prítomnosťou pomáha propagovať významné spoločenské a podnikové akcie. Niektoré z nich sa stanú široko známymi. Mužský náprotivok sa nazýva **model**.

Hoci termín *modelka* a *supermodelka* sa výrazne spopularizoval v 80. rokoch, niekoľko prvých modeliek získalo slávu už počas 50. rokov 20. storočia.

Medzi prvými modelkami, ktorých meno a tvár boli dôverne známe všetkým ľuďom mimo módneho priemyslu, boli Suzy Parker (okolo roku 1955) a Cheryl Tiegs (okolo roku 1968). V roku 1979 začala rozširovať tento termín Janice Dickinson, sama ale túto frázu nevytvorila, dostala sa však do povedomia tým, že samu seba prehlasovala za „Prvú supermodelku na svete". Rovnako aj modelky - Jean Shrimpton, Colleen Corby a Twiggy (všetky z polovice 60. rokov minulého storočia) si môžu uplatňovať svoje právo na titul Supermodelka.

Najlepším obdobím supermodeliek boli celé 80. a 90. roky minulého storočia, ktorému kraľovala slávna trojica supermodeliek - Linda Evangelista, Naomi Campbell a Christy Turlington. V tom čase aj supermodelky ako Paulina Porizkova pripravili cestu na príliv špičkových modeliek z východnej a strednej Európy. V rovnakom čase výrazne stúpala sláva už dobre známych supermodeliek ako Cindy Crawford.

Všetky supermodelky sú dnes takmer okamžite považované za sexuálne symboly. Sú globálne slávne a často sa výrazne presadzujú v komerčnej sfére pri predaji luxusných výrobkov, v reklame alebo ako špičkové herečky. Príkladom môže byť - Milla Jovovich, Elle Macpherson, Rebecca Romijn, Tatiana Sorokko, Tricia Helfer alebo česká Alena Šeredová.

Hlavné súťaže krásy
-------------------

* Miss Universe
* Miss World

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Modelka**
Existujú emocionálne poruchy, ktoré postihujú tých, ktorí vykonávajú moc v akejkoľvek forme, medzi ktorými vyniká arogantný syndróm, megalománia, hamartia alebo narcizmus.
**Moc** je schopnosť dosiahnuť požadovaný výsledok (najmä ovplyvňovať činnosť a správanie ľudí), a to takmer za všetkých okolností, napr. aj navzdory opozícii. Moc je neoddiskutovateľnou skutočnosťou, možno jej porozumieť ako takej, zriedkakedy existuje bez toho, že by bola vykonávaná. Príklady moci: moc charizmatickej osobnosti, ekonomická moc, politická moc, osobná moc atď.

Delenie
-------

* udelená (neobmedzená)
* delegovaná (časť svojej moci určitý subjekt spoločne)
* obmedzená

Pojem moci podľa Maxa Webera
----------------------------

Nemecký sociológ, ekonóm a politik Max Weber špecifikoval pojem autorita, resp. moc, ktorú spája s pojmom panstvo. Moc a panstvo rozlišuje. Moc chápe ako každú šancu presadiť v rámci spoločenského vzťahu vlastnú vôľu aj proti odporu, bez ohľadu na to v čom táto šanca spočíva. Panstvo chápe ako šancu nájsť pre príkaz určitého obsahu poslušnosť u určitých osôb. Vytvoril 3 typy panstva: 

1. tradičné (panstvo založené na tradičných vzťahoch, odvodené z každodennej viery v posvätnosť oddávna platných tradícií),
2. legálne (stáva sa z titulu legality, spočíva v dôvere v zákonnosť stanovených poriadkov a v právo tých, ktorí sú na ich základe povolaní vykonávať moc),
3. charizmatické (založené na nevšednej oddanosti, posvätnosti, hrdinskej sile alebo na príklade určitej osobnosti a poriadkov, ktoré hlása)

Pozri aj
--------

* Deľba moci
* Suverenita
* Štátna moc
* Verejná moc
* Výkonná moc
* Zákonodarná moc
* Súdna moc
* Demokracia
* Právny štát
* Moc hlavy rodiny

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Moc**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
*
**Mod** (od slova modifikácia) je termín používaný pre úpravu počítačovej hry, ktorú vykonal niekto iný ako pôvodný tvorca hry. Mod niekedy môže tvoriť aj úplne originálnu hru, iba postavenú na základe hry pôvodnej.

Tvorcovia moderných počítačových hier navrhujú softvérovú architektúru hry s dôrazom na možnosť jednoduchej úpravy bez nutnosti rekompilácie celého projektu. Táto otvorenosť zmenám zostane v hre aj po jej vydaní, takže aj hráči môžu hru meniť bez väčšej námahy.

Rôzne profesionálne firmy (napr. Id Software, Valve Corporation, Bethesda Softworks a Epic Games) venujú veľkú starostlivosť nástrojom pre vytváranie modov k ich vlastným hrám s tým, že aj neoficiálne mody prinesú úspech pôvodnej hre. Najznámejším takýmto modom je pravdepodobne *Counter-Strike*, odvodený od hry *Half-Life*.

Externé odkazy
--------------

* Mod DB – databáza modov k mnohým hrám (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mod na českej Wikipédii.*
**Modelovanie založené na pravidlách** využíva pravidlá, ktoré nepriamo opisujú matematický model. Takto zapísaný model môže byť buď preložený ako Markovov reťazec alebo diferenciálne rovnice. Možnosťou je aj priame manipulovanie s pravidlami. Modelovanie založené na pravidlách je efektívne predovšetkým v prípadoch, kedy je model nimi implikovaný výrazne väčší v tom význame, že výsledný model je iba mnohonásobným aplikovaním niekoľkých rovnakých vzorov.

Biochemické systémy
-------------------

Modelovanie komplexných systémov v biológii je nevyhnutné vzhľadom k ich zložitosti a veľkosti. Problémom je, že čím je systém väčší, tým ťažšie je ho zapísať v zrozumiteľnej forme. Typickou formou zápisu modelov je opísanie diskrétnych objektov v reakciách alebo diferenciálnych rovniciach. Počet objektov a reakcií je ale často tak veľký, že nie je možné ich všetky efektívne vypísať. Modelovanie založené na pravidlách ponúka rozšírenie tejto notácie tak, že objektom môžu byť pripisované premenné, ktoré sú definované ich typom. Dynamika modelu je potom definovaná pravidlami nad týmito typmi – platia pre všetky objekty daného typu.

Zástupcami jazykov založených na pravidlách sú BioChemical Space language,[1] Kappa,[2] BioNetGen Language[3] a iné. Všetky sa líšia v syntaxi a abstrakcii, ktorú používajú, no ich spoločnou črtou je pravidlo "*don't care, don't write*". Znamená to, že kontext pravidla sa zvyšuje, čím menej je toho v ňom zapísané.

Referencie
----------

1. ↑  Děd et al. (2016) Formal Biochemical Space with Semantics in Kappa and BNGL ENTCS 326:27-49.
2. ↑  Kappa
3. ↑  BioNetGen
**Moc bezmocných** je text Václava Havla, napísaný v októbri 1978 na Hrádečku. Autor bol jedným z prvých hovorcov Charty 77 a v tomto texte sa venoval jej myšlienkam i pôsobeniu a to na základe rozboru vtedajšieho politického režimu, pozície disidentstva. Bol preložený do viacerých jazykov (nie do slovenčiny). Pred Novembrom 1989 bol publikovaný prvýkrát knižne vo vydavateľstve Index v Kolíne nad Rýnom v roku 1980, v prvom preklade do cudzieho jazyka a to do poľštiny vyšiel v časopise *Krytyka: kwartalnik polytyczny* č. 5 v roku 1980 (v tomto časopise bol Havel členom redakčného kolektívu) pod názvom Siła bezsilnych. Po novembri 1989 vyšiel knižne po prvýkrát vo vtedajšom Československu vo vydavateľstve Lidové noviny v roku 1990.

Obsah
-----

Uvedený text, ktorí viacerí autori označujú ako esej, bol venovaný „pamiatke Jana Patočku". V úvode popisuje nový jav „disidentstva" a charakterizuje ho ako politické pôsobenie skupín, ktoré sa v „post-totalitných režimoch" snažia byť politicky aktívne, ale bez toho aby sa chceli priamo podieľať na výkone štátnej moci. Stadiaľ aj názov Moc bezmocných.

Pri charakteristike vtedajších východoeurópskych režimov, ktoré autor označuje ako „post-totalitné" a odlišuje ich od známych diktatúr, použil príklad so zeleninárom, ktorý dá do výlohy heslo Proletári všetkých krajín, spojte sa! Heslo pre neho nemá žiadny význam a je len gestom prispôsobenia sa a vyjadrením lojality voči panujúcemu režimu. K tomuto príkladu sa autor opakovane vracia a ukazuje na ňom rozpor medzi „intenciami života" a „intenciami systému".

Proti tejto verejnej lži Havel stavia – nadväzuje tak na Alexandra Solženicyna – „život v pravde" ako nárok a možný politický program, ktorý sa však nechce uchádzať o štátnu moc.

Autor rozoberá povahu možnej opozície a význam pojmu „disident" vo vtedajších pomeroch, a to práve na príklade Charty 77.

Zmieňuje sa tiež o pojme „drobnej práce" v reakcii na tézy Tomáša Garrique Masaryka a ukazuje na ich obmedzenia v daných pomeroch: i drobná poctivá práca tu musí naraziť na bariéry režimu. Ako protiklad tomu autor stavia možnosti „nezávislého spoločenského života" či „spoločenskej sebaobrany", v duchu formulácii poľského Výboru spoločenskej sebaobrany Výboru obrany robotníkov (KSS KOR).

Záver patrí otázkam mravnej obnovy spoločnosti, ekologického hnutia a pozitívneho programu samosprávnych disidentských skupín.

Posolstvom textu je, aby sa ľudia o verejné veci nielen zaujímali, ale aj sa snažili ich pravdivo poznať.

Referencie
----------

1. ↑   *NiepoKORni : rozmowy o Komitecie Obrony Robotników : relacje członków i współpracowników Komitetu Obrony Robotników zebrane w 1981 roku przez Andrzeja Friszke i Andrzeja Paczkowskiego*. Kraków : Wydawn. "Znak", 2008. (Wyd. 1.) Dostupné online. ISBN 9788324009961.
2. ↑  TELEVIZE, Česká. *Havlova proslulá esej. Životem v pravdě se bezmocní mohou zbavit své bezmoci* [online]. ČT24 - Česká televize, [cit. 2019-11-09]. Dostupné online. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* www.vaclavhavel.cz
**Alexandr Alexandrovič Skvorcov ml.** (rus. Александр Александрович Скворцов, мл.; \* 6. máj 1966, Ščiolkovo) slúžil v ruskom vojenskom letectve ako pilot, od júna 1997 je kozmonautom, členom oddielu kozmonautov CPK. V apríli 2010 sa na šesť mesiacov vypravil na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen Expedícii 23 a 24. 26. marca 2014 letel na ISS opäť, tentokrát na palube Sojuzu TMA-12M v rámci Expedícií 23 a 24.

Život
-----

### Mladosť

Alexandr Alexandrovič Skvorcov mladší je synom kozmonauta Alexandra Alexandroviča Skvorcova staršieho. Skvorcov starší slúžil v oddieli kozmonautov CPK v rokoch 1965 - 1968, do vesmíru sa nedostal. Jeho syn sa po strednej škole prihlásil na vojenskú leteckú školu v Stavropolsku (rus. Ставропольское военное авиационное училище летчиков и штурманов им. Маршала авиации В. А. Судца), roku 1987 ju s úspechom dokončil. Potom slúžil v letectve, lietal na L-39 a MiG-23 rôznych verzií. Celkový nálet má okolo 950 hodín. Roku 1997 absolvoval leteckú fakultu Vojenskej akadémie protivzdušnej obrany v Tveri (rus. Военная академия ПВО им. Маршала Г. К. Жукова*).*

### Kozmonaut

Ešte počas štúdia sa prihlásil na kosmonautický výcvik, prešiel lekárskymi prehliadkami a 28. júla 1997 bol Štátnou medzirezortnou komisiou odporučený na zaradenie do oddielu kozmonautov CPK. Do oddielu bol zaradený na pozíciu kandidáta na kozmonauta už 20. júna 1997, hneď po skončení akadémie. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.

V auguste 2007 bol menovaný za člena záložnej posádky Expedície 21 (odštartovala v septembri 2009). V júli 2008 bol paralelne vymenovaný do hlavnej posádky Expedície 24 s predpokladaným štartom v máji 2010. V septembri 2008 bolo toto určenie oficiálne potvrdené Roskosmosom. V apríli 2009 bol preradený do hlavnej posádky Expedície 23 s plánovaným štartom v Sojuze TMA-18 v apríli 2010.

Na svoju prvú kozmickú výpravu odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v Sojuze TMA-18 ako veliteľ lode spoločne s Michailom Kornijenkom a Tracy Dysonovou dňa 2. apríla 2010 o 04:04 UTC.

Alexandr Skvorcov je ženatý, má dcéru.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: rev. 2009-09-30, [cit. 2009-10-05]. Kapitola Александр Александрович Скворцов, мл.. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  Пресс-служба Роскосмоса. *Предварительный план-график экспедиций на МКС и смен экипажа на кораблях «Союз» (с июня 2008г. По ноябрь 2010г.)* [online]. Moskva: Roskosmos, 2008-09-21, [cit. 2009-10-05]. Dostupné online. (po rusky)
3. ↑  VÍTEK, Antonín. *SPACE 40 Veľká encyklopédia družíc a kozmických sond* [online]. Praha: rev. 2010-04-02, [cit. 2010-04-02]. Kapitola 2010-011A - Sojuz-TMA 18. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alexandr Skvorcov ml. na českej Wikipédii.*
**Pásomnice** alebo **pásomnicovce** alebo skôr neformálne **cestódy** (lat. *Cestodes*) sú trieda ploskavcov. Majú pretiahnuté až veľmi dlhé telo uhrovitého tvaru, ktoré je s výnimkou nepočetnej skupiny *Cestodaria* tvorené hlavičkou (scolex), krčkom a nepravými článkami (proglotidmi). Pri krčku sú proglotidy najmladšie, smerom dozadu dorastajú a zväčšujú sa. Na konci tela sa oddeľujú – tieto sú už plné zrelých vajíčok. Tento proces sčasti pripomína strobiláciu a sčasti epitókiu. Pásomnice sú extrémne špecializované endoparazity, prejavuje sa to výraznou regresiou (zjednodušená nervová sústava, redukcia receptorov i celej tráviacej sústavy), ako i zložitými vývinovými cyklami. Sú to hermafrodity s výnimkou rodu *Dioecocestus* (dva druhy parazitujú v potápkach Podiceps). Poznáme asi 1 500 druhov pásomníc, delia sa na 2 podtriedy.

Systematika
-----------

* trieda: **pásomnice**/**pásomnicovce** (*Cestodes*)
	+ podtrieda: pásomničky (*Cestodaria*)
	+ podtrieda: pásomnice (*Eucestoda*, *Eucestodes*)

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Cosimo Medici**, zvaný *Il Vecchio (Starý)* (\* 27. september 1389, Florencia, Taliansko – † 1. august 1464, Careggi) bol taliansky bankár, od roku 1434 neoficiálny vládca Florencie, starý otec Lorenza Mediciho.

V roku 1433 presadila florentská šľachta vedená rodom Albizzi jeho vyhnanie z mesta, ale v roku 1434 sa v dôsledku víťazstva svojich prívržencov vrátil a ujal sa vlády pri zachovaní republikánskeho zriadenia. Na odstránenie svojich bohatých súperov a posilnenie vlastnej moci využíval sympatie ľudových vrstiev, ku ktorým bol veľmi štedrý. 

Veľmi sa zaslúžil o rozvoj obchodu, vied a umení, založil platónsku akadémiu vo Florencii, dal postaviť nádherné stavby, napr. palác Medici (Riccardi) a kostol San Lorenzo, 1444 položil základy medicejskej knižnice (Biblioteka Medicea Laurenziana), v jeho okolí žili najvýznamnejší humanisti a umelci. Nazývajú ho Otcom vlasti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cosimo de' Medici**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12424792x
* GND: 118732463
* ISNI: 0000 0000 6631 5882
* LCCN: n50047608
* NK ČR: js20020319001
* SNK: 163539
* ULAN: 500114962
* VIAF: 67260733
* WorldCat: lccn-n50047608
**Minimálna kostra grafu** je kostra ohodnoteného grafu, ktorá má najmenšie ohodnotenie hrán, spomedzi všetkých kostier grafu. Ohodnotený graf je graf, ktorého hrany sú ohodnotené číslom, ktoré určujú výhodnosť prechodu danou hranou (cena, priepustnosť).

Definície
---------

**Definícia stromu:** Strom je neprázdny súvislý graf, ktorý neobsahuje kružnice. 

**Definícia lesa:** Les je graf, ktorého komponentmi sú stromy.

**Definícia faktora:** Podgraf H je faktor grafu G, ak množina vrcholov grafu H je totožná s množinou vrcholov grafu G. V(H) = V(G)

**Definícia kostry grafu:** Kostra grafu G = (V,H) je taký jeho faktor, ktorý je stromom. V grafe G = (V,H) existuje kostra práve vtedy, ak G je súvislý. 

**Maximálna kostra:** Maximálna kostra je opakom minimálnej kostry.

Na určovanie minimálnej kostry grafu poznáme napríklad **Kruskalov algoritmus** alebo **Primov algoritmus**.

Príklad
-------

Máme graf:
  

  

Použijeme Kruskalov algoritmus.
V grafe je 8 vrcholov, teda kostra bude mať 7 hrán.
  

Ohodnotenie hrán: 1, 1, 1, 2, 2, 2, 3, 3, 4, 4, 5, 6.
  

Postupne pridávame hrany od najmenšej hodnoty.

1. Keďže prvé tri hodnoty hrán sú rovnaké, dáme ich všetky naraz. 
  

  

2. Pridanie hrán s hodnotou 2. Keďže sme už pridali 6 hrán, stačí pridať ešte jednu, aby sme dostali minimálnu kostru grafu.
  

  
3. Keďže sme mali na výber dve hrany s rovnakou hodnotou, tak sme dostali dve minimálne kostry grafu.
Iveco Daily
**Minibus** je cestné vozidlo, ktoré sa počtom miest na sedenie zaraďuje medzi mikrobus a malý autobus a pojme obyčajne od 10 do 17 osôb vrátane vodiča. Vyrábajú ich častejšie výrobcovia dodávkových automobilov než výrobcovia autobusov, pretože minibusy majú často s dodávkami zhodnú konštrukciu.

Terminológia nie je ustálená a nie je oficiálna, v niektorých krajinách sa z podskupinu minibusov považujú aj midibusy, niekedy až do dĺžky 10,5 alebo 11 metrov, inokedy sa aj minibusy označujú ako mikrobusy (napr. Mercedes Benz Sprinter alebo Iveco Daily).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Minibus na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Automobilové karosérie |
| --- |
| otvorené | 
* Roadster
* Kabriolet
* Targa

 |
| zatvorené | 
* Sedan
* Hardtop
* Kupé
* Limuzína
* Notchback

 |
| zadné dvere | 
* Kombi
* Hatchback
* Liftback
* Shooting Brake

 |
| ostatné | 
* SUV
* Leisure activity vehicle
* Minibus
* Dodávkový automobil
* Pick-up
* Crossover
* MPV
	+ kompaktné MPV
	+ mini MPV

 |
Dr. h. c. prof. PhDr. **Pavol Petrus**, DrSc. (\* 3. november 1927, Horné Strháre – † 12. február 2014, Prešov) bol slovenský literárny historik a kritik.

Životopis
---------

V roku 1943-1946 študoval na Učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici a v Lučenci, 1948-1952 na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Pôsobil ako učiteľ a riaditeľ škôl v Jelšovci a v Suchom Brezove, roku 1952-1955 asistent na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, od 1955 profesor na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove, 1967-1968 lektor slovenčiny na univerzite v Budapešti.

Po počiatočnom záujme o výskum detskej literatúry upriamil pozornosť na sprístupňovanie diel významných osobností slovenskej literatúry, o ktorých publikoval početné štúdie a pramenné príspevky (Ladislav Nádaši-Jégé, Svetozár Hurban-Vajanský, Pavol Országh Hviezdoslav, Janko Jesenský, Fraňo Kráľ, Božena Slančíková-Timrava a i.). Zaoberal sa aj literárnou komparastikou, spoluautor dejín slovenskej literatúry.

Dielo
-----

* *Korešpondencia S. H. Vajanského* (3 zväzky), 1967, 1972 a 1978
* *Svetozár Hurban Vajanský*, 1978
* *Slovenská literárna kritika koncom 19. storočia a inonárodné literatúry*, 1958
* *K niektorým teoreticko-metodologickým problémom porovnávacieho skúmania literatúr*, 1965
* *Dejiny slovenskej literatúry*, 1960
* *Dejiny slovenskej literatúry 2*, 1965
* *Antológia k dejinám slovenskej literatúry 2*, 1966
* *Listy Janka Jesenského 1*, 1989

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12189485r
* ISNI: 0000 0000 6132 4069
* LCCN: n81149581
* NK ČR: ola2002152582
* SNK: 152527
* VIAF: 44343498
* WorldCat: lccn-n81149581
**Pavol Púčik** (\* 23. január 1921, Hronec - † 4. august 1977, Bratislava) bol rozhlasový publicista. Pseudonym: G. Sámeľov, Pavo P. Lipa

Jeho otec Róbert Púčik, matka Leopoldína rod. Pitlovičová, manželka Terézia rod. Pajeďová.

Životopis
---------

V roku 1936-1940 študoval na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, 1964-1969 na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1940-1943 pôsobil ako učiteľ na ľudových školách. Roku 1943 nastúpil vojenskú službu, ako vojak 1944 bojoval v povstaleckej armáde, 1945 príslušník 1. čs. armádneho zboru. Po oslobodení pôsobil v rozličných funkciách ako vojak z povolania. Od roku 1954 pracoval ako redaktor Československého rozhlasu v Bratislave. Organizátor rozhlasovej práce najmä v oblasti regionálneho vysielania. Autor príspevkov z obdobia 2. svetovej vojny, protifašistického odboja, výrobnej sféry a občianskeho života. Spracoval dejiny regionálneho vysielania na Slovensku.

Ocenenie
--------

* Roku 1946 vyznamenaný Radom SNP III. tr. 1947 Radom SNP II. tr, 1976 Za vynikajúcu prácu

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Pavol Pekarčík** (\*1972, Spišská Sobota) je slovenský dokumentárny režisér, strihač a kameraman.

Život a dielo
-------------

Absolvoval katedru Dokumentárnej réžie na FTF VŠMU v Bratislave ako žiak Dušana Hanáka a Vlada Balca.

Spolu s Ivanom Ostrochovským nakrútil film *Menšie zlo* (2004), sondu do vzťahov medzi Slovákmi a politikmi v období druhých priamych prezidentských volieb. Následne, v tom istom roku spolupracujú na televíznej dokumentárnej snímke *Vietor*, v ktorej sa venujú dopadom horskej kalamity na obyvateľov Tatier. Prostrediu hôr sa taktiež venuje vo filme *Karakoram* (2005), či *Uli Blaho (2006)*. Spolu s Petrom Kerekesom a Ivanom Ostrochovským v roku 2013 natočili dokumentárny film *Zamatoví teroristi*.

Pekarčík pracoval ako strihač a kameraman na filme Ivana Ostrochovského *Ilja* (2010), ako pomocný režisér na filme Martina Šulíka *Cigán* (2011) a ako koproducent, vedúci výroby a pomocný režisér filmu Ivety Grófovej *Až do mesta Aš* (2012). 

Ako režisér tiež nakrútil niekoľko dokumentárnych cyklusov. *Z mesta do mesta* (2011) o fenoménoch slovenských miest. Spolupracoval na cykle *Ukrajinská Čítanka* (2015) o ukrajinských spisovateľoch. Podobne tak aj v minuloročnom *Slovenská čítanka* (2022). Najnovším televíznym počinom Pekarčíka je film *8 rokov pri frontovej línii* (2023) o osudoch obyvateľov doneckej oblasti na Ukrajine.  

Pekarčíkove *Hluché dni* z roku 2019 získali cenu za najlepší film na festivale Jeden svet 2019. Snímka sa venuje príbehom nepočujúcich detí z rómskych osád.

Filmografia
-----------

* *2004: Menšie zlo*
* 2005: Vietor, Karakoram
* 2006: *ULI BIAHO*
* 2011: *Celuloid country* (kameraman, strihač)
* 2011: *Z mesta do mesta*
* 2013: *Zamatoví teroristi*
* 2015: *Ukrajinská čítanka: Ukrajina, davaj, Ukrajina*
* 2016: *Mir vam* (kameraman)
* 2019: *Hluché dni*
* 2020: *Návod na prežitie - Rusíni*
* 2020: *Muž so zajačími ušami* (herec)
* 2021: *Príbeh rieky Hornád*
* 2022: *Slovenská čítanka, ŠTB: Prísne tajné*
* 2023: *8 rokov pri frontovej línii*

Externé odkazy
--------------

Pavol Pekarčík | dafilms.cz

Pavol Pekarčík v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Pavol Pekarčík | DOKweb

Pavol Pekarčík v Internet Movie Database
**Peter Glaser** bol nemecký osadník, ktorý spolu so svojou rodinou a spoluosadníkmi založil obec Sklené v okrese Turčianske Teplice.

Podrobnosti založenia obce
--------------------------

Predpokladá sa, že išlo o tzv. vnútornú nemeckú kolonizáciu v rámci regiónu Hauerland, kedy zakladali obec Nemci z iných oblastí Slovenska. Pôvod samotného Glasera sa pravdepodobne uvádza do Kremnice.  Zmluvu so zemanmi z Mútnej podpísal 25. júna 1360, územie obce bolo pomenované *Chamarna Lehota* podľa potoka, ktorý ním pretekal. Obec bola následne osídlená nemeckým obyvateľstvom a Peter Glaser bol vyvolený za richtára. Okrem Glasera podpísali zmluvu mútňanskí zemania Klement, syn Štefanov, Ján, syn Petrov, Mikeš a Jakub, synovia Pšochovi, Pavel, syn Kojnov, Peter, syn Tomášov, Peter, syn Pivkov, Dalemír a Ján, synovia Ladislavovi, Štefan, syn Benediktov, Pavel, syn Ondrejov, Marko a Mikuláš, synovia Močkovi, Černík a Imro, synovia Ondrejovi, Batiz, syn Zálohov, Štefan, syn Michalov, Benedikt, syn Martinov, a Mikuláš, syn Dovorov.

Zmluva ukladala Glaserovi vyklčovať les a založiť osadu, pričom prvých 16 rokov bol oslobodený od platby, následne mal povinnosť platiť Mútnej 24 zl. ročne. Mal právo postaviť kostol, držať kováča a obuvníka a rozhodovať vo veciach obecných.  Za úlohu mu bolo dané aj vyrábať sklo, pričom sa predpokladá, že lokalita Biely potok v Sklenom bola jedna z prvých na Slovensku, kde sa Sklo vyrábalo. [chýba vhodnejší zdroj]

Potomstvo
---------

Glaserovci sa v roku 1400 vzdali dedičného richtárstva predajom Jánovi Langovi z Kremnice za 220 zl. , čím sa postupne Sklené dostalo pod panstvo Kremnice. Rodina si však držala naďalej svoje postavenie, o čom svedčí aj fakt, že v roku 1406 na Filozofickej fakulte Pražskej univerzity študoval **Joanes Glaser** zo Skleného, ktorým predtým získal bakalariát vo Viedni.

Referencie
----------

1. ↑  HORVÁTHOVÁ, Margaréta. *Nemci na Slovensku: etnokultúrne tradície z aspektu osídlenia, remesiel a odievania*. Komárno : Lilum Aurum, 2002.
2. 1 2  SKLENÉ. In. ŠIKURA, Ján Štefan. *Miestopisné dejiny Turca*. Bratislava : Slovenská akadémia vied, 1944. S. 56-57.
3. ↑   KRIŽKO, Pavel. Veľká Mútna a jej páni. *Slovenské Pohľady*, 1898, roč. 18. s. 162, 209, 257, 336, 388. Dostupné online [cit. 2022-02-21].
4. ↑  História obce Dostupné online
5. ↑   VARSIK, Branislav. Slováci na Pražskej univerzita do konca stredoveku. *Sborník Filosofickej fakulty University Komenského v Bratislave*, 1926, roč. 45. čís. 7, s. 3-37.
Fasáda
**Dom v Chestnut Hill**, známy tiež ako dom Vanny Venturiovej (Vanna Venturi House) bol postavený vo Philadelfii v roku 1964. Autorom návrhu je americký architekt Robert Venturi, predstaviteľ postmodernizmu. Navrhol ho pre svoju matku a táto stavba sa stala vzorom pre jeho ďalšie realizácie. V roku 1965 za ňu dostal cenu *Architectural and The Arts Awards* a v roku 1989 cenu *AIA Twenty-Five Year*.

Popis
-----

Dvojpodlažný objekt je v pôdoryse na prvý pohľad symetrický. Táto symetria je však deformovaná riešením dvoch vertikálnych prvkov. O centrálnu pozíciu sa delí schodisko a krbový komín. Ten sa zarezáva do schodiska, ktoré tak stráca na svojej šírke. Komín sa však zároveň uhýba schodisku, čo vytvára napätie.
Samotná dispozícia domu je uzavretá. Centrálny priestor tvorí obývacia miestnosť, z ktorej sa vchádza do ostatných miestností. Už na prvý pohľad je viditeľné netradičné narábanie so stenami, ktoré vytvárajú zložitý priestor. Zložitý je pôdorys aj prevádzky a táto zložitosť je typickým rukopisom autora.
Do protikladu k zložitému interiéru stavia Venturi relatívne jednoduchý exteriér. Predná fasáda vytvára náznakový obraz domu vo forme akejsi kulisy, ktorá je u Venturiho obľúbeným prvkom vyjadrujúcim problém zosúladiť vonkajší a vnútorný priestor. Niektorými výrazovými prostriedkami naznačuje zložitosť interiéru aj v exteriéri. Rôznymi mierkami a tvarmi okien a perforácií vo vonkajších stenách a tiež excentrickou polohou komína odzrkadľuje autor komplikovanosť interiéru.   
Na tomto diele Venturi uplatnil svoju teóriu navrhovania architektúry, ktorú neskôr opísal aj v knihe *Zložitosť a protiklad v architektúre*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dom v Chestnut Hill**

Zdroje
------

* Venturi, Rauch a Scott Brown: Bauten und Projekte 1959-1985, Krämer, Stuttgart 1986
* Venturi, R.: Zložitosť a protiklad v architektúre, česká edícia Arbor vitae, 2001/2003
* Haas, F.: Architektura 20. století, Státní pedagogické nakladatelství Praha, 1978
* www.vsba.com
**Ma Ťün-žen** (prepisom pomocou pchin-jinu Ma Junren, čínskymi znakmi 马俊仁, \* 28. októbra 1944) je bývalý čínsky atletický tréner.

Pôvodne bol dôstojníkom Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády. Od roku 1970 pracoval ako učiteľ telocviku. V roku 1988 založil v provincii Liao-ning tréningovú skupinu bežkýň na dlhé trate, ktorá dostala prezývku *Maova armáda*. K jeho zverenkyniam patrili aj svetové rekordérky Wang Ťün-sia, Čang Lin-li a Čchü Jün-sia. Na majstrovstvách sveta v atletike 1993 ovládli Číňanky vytrvalostné preteky. V polovici deväťdesiatych rokov sa však pretekárky z Maovej skupiny prestali na medzinárodnej scéne objavovať a väčšina z nich predčasne ukončila kariéru.

Ma Ťün-žen bol opakovane obviňovaný, že športovkyniam podáva vo veľkom doping. Vždy to popieral a tvrdil, že za ich úspechmi stoja mimoriadne vysoké tréningové dávky a prostriedky tradičnej čínskej medicíny, ako je korytnačia krv a liečivé bylinky, napr. chvojník čínsky. Existujú svedectvá o Maových drastických metódach – vytrvalkyne boli držané v striktnej izolácii a podrobované systematickému psychickému aj fyzickému týraniu. 

V roku 2000 bol Ma Ťün-žen odvolaný z funkcie, keď bola u šiestich z jeho zverenkýň nameraná zvýšená hladina erytropoetínu. Po odchode zo športového sveta sa venuje kynológii.

Referencie
----------

1. ↑   *Podivné rekordy Maovy armády* [online].. Dostupné online. (po česky)