recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 49°12′32″S 18°45′26″V﻿ / ﻿49,2088948°S 18,757277899999963°V﻿ / 49.2088948; 18.757277899999963

**Ulica vysokoškolákov** je ulica v Žiline.

Je to najdôležitejšia dopravná tepna na sídlisku Vlčince. Väčšiu časť tvorí štvorpruhová cesta s chodníkmi pre peších a na úseku od križovatky s Obchodnou ulicou po vysokoškolské internáty aj s chodníkom pre cyklistov.

Priebeh
-------

Ulica začína na križovatke ulíc Vojtecha Spanyola a Tajovského, pričom je plynulým pokračovaním Spanyolovej ulice, a končí na ulici Rosinská cesta. Vedie po západnom okraji sídliska Vlčince. Na ulici sa nachádzajú 3 kruhové objazdy, pričom sa uvažuje o výstavbe ďalších, keďže na ulici sa tvoria kolóny. Takisto existujú plány na plnohodnotné rozšírenie cesty na štvorpruhovú (keďže od budovy Europalace po križovatku s Rosinskou cestou má len dva pruhy).

Občianska vybavenosť
--------------------

Na ulici sa nachádzajú obchodné centrá Atrium Dubeň, Obi (bývalý Baumax) či Nay elektrodom. Sú tu aj supermarkety Lidl a Kaufland, Mestská krytá plaváreň Žilina z roku 1963, čerpacie stanice Shell, OMV a Slovnaft, neštátne zdravotnícke zariadenie ŽILPO, druhá najvyššia žilinská budova Europalace, v ktorej sídli pošta a klientské centrum Ministerstva vnútra SR a vysokoškolské internáty Žilinskej univerzity.

MHD
---

Ulicou prechádzajú významné trolejbusové a autobusové linky MHD Žilina. Najväčšími zastávkami sú „Vysokoškolákov, plaváreň" pri Mestskej krytej plavárni (trolejbusové linky 1, 5 a 6 a autobusové linky č. 20 a 30) a „Fatranská" na dolnom konci ulice (trolejbusové linky č. 1, 4, 5, 7 a 14 a autobusové linky č. 20 a 30). Ďalšími zastávkami sú „Atrium Dubeň" pri obchodnom centre s rovnakým názvom (trolejbusová linka č. 6) a „Internátna" pri OC Dubeň (autobusová linka č. 30).

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam PSČ Slovenskej republiky* [online]. pscpsc.sk, [cit. 2018-01-20]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ulica vysokoškolákov**

Externé odkazy
--------------

* Fotogaléria na zilina-galery.sk

Zdroj
-----

* Ulica na mape mesta


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Žilinský portál |
Súradnice: 52°30′S 100°00′Z﻿ / ﻿52,500°S 100,000°Z﻿ / 52.500; -100.000

**Lake Winnipegosis** je jazero na v kanadskej provincii Manitoba, 11. najväčšie v Kanade.

Opis
----

Nadmorská výška jazera je 254 m n. m. metrov. Maximálna hĺbka 12 alebo 254 metrov. Jazero má rozlohu 5 374 km².

Jazero odvodňuje 49 825 km2 západnej Manitoby a východného Saskatchewanu, hlavne z pohoria Manitoba Escarpment. Malé prítoky sú na západnej strane, voda odteká juhovýchodným smerom do Lake Manitoba.

Dejiny
------

V minulosti bolo jazerou súčasťou ľadovcového jazera Lake Agassiz. Európanmi bolo objavené v roku 1739, keď ho objavil francúzsky obchodník La Vérendrye. Názov jazera v jazyko Cree odkazuje na jeho blatistú vodu, prípona *-osis* znamená malé.

Využitie
--------

Jazero bolo využívané ako trasa pre kanoe pre North West Company. V súčasnosti sa vyžíva na komerčný rybolov.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  MCGINN, Roderick A.. *Lake Winnipegosis* [online]. thecanadianencyclopedia.ca, 2006-02-07, rev. 2014-03-20, [cit. 2022-11-14]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Lake Winnipegosis. In:  *Encyclopædia Britannica* [online]. Encyclopædia Britannica, 1998-07-20, [cit. 2022-11-14]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lake Winnipegosis**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lake Winnipegosis na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 41°47′03″S 25°25′56″V﻿ / ﻿41,7842°S 25,4322°V﻿ / 41.7842; 25.4322

**Kamenné huby** (bulh. Каменни гъби) sú prírodná pamiatka nachádzajúca sa v južnom Bulharsku 1 kilometer severne od dediny Beli plast v tesnej blízkosti cesty vedúcej z Chaskova do Kărdžali.

Opis
----

Kamenné huby sú zoskupenie skalných útvarov vo Východných Rodopách pripomínajúce svojim tvarom huby. Vysoké sú do troch metrov. Miestni poznajú tento skalný fenomén aj pod menom Mantarkaja (bulh. Мантаркая).

Ochranný štatút
---------------

Prírodná pamiatka s výmerou 3 hektáre od roku 1974.

Galéria
-------

* Kamenné hubyKamenné huby
* Kamenné hubyKamenné huby
* Kamenné hubyKamenné huby

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kamenné huby (Beli plast)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Каменни гъби (Бели пласт) na bulharskej Wikipédii.*
**Ruská revolúcia** je spoločný termín pre sériu revolúcií, ktoré sa odohrali v Ruskej ríši v priebehu roka 1917. Vyplynuli zo zlej situácie v Rusku, črtajúcej sa už od konca 19. storočia. Prvá svetová vojna predstavovala pre Ruskú ríšu vypätie všetkých síl a nespokojnosť spoločnosti vyústila do revolúcie. Pozostávala z dvoch odlišných revolúcií (fáz): Februárová revolúcia 1917 a Októbrová revolúcia 1917. Cár Mikuláš II. bol odvolaný a nahradený dočasnou vládou po februárovej revolúcii (odohrala sa v skutočnosti v marci, lebo v Rusku sa používal juliánsky kalendár). Po októbrovej revolúcii (november 1917) boľševici, na ktorých čele bol V. I. Lenin, zvrhli Dočasnú vládu a začali bojovať proti opozícií. Na potlačenie opozície založili aj tajnú políciu Čeka. Z červených gárd postupne vznikla červená armáda. Aby ukončili zapojenie Ruska v prvej svetovej vojne, za cenu veľkých územných ústupkov, podpísalo vedenie boľševikov s Nemeckom a Rakúsko-Uhorskom v marci 1918 Brest-litovskú mierovú zmluvu. Proti vláde boľševikov sa medzitým postavili opozičné sily, vypukla ruská občianska vojna.

Ďalšia literatúra
-----------------

* ZUBOV, Andrej Borisovič. *Rusko 1917 : katastrofa : přednášky o ruské revoluci*. Preklad Jitka Komendová. Vyd. 1. Praha : Argo, 2021. 227 s. ISBN 978-80-257-3445-2.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Šíravský kanál** je umelo vybudovaný vodný tok v regióne Dolný Zemplín, na území okresu Michalovce. Je to prívodný kanál vodnej nádrže Zemplínska šírava s dĺžkou 4,7 km.

Východne od obce Petrovce nad Laborcom je vybudovaná prepúšťacia stanica, ktorá odvádza vodu z Laborca. Kanál odbočuje na ľavom brehu rieky v nadmorskej výške 112,2 m n. m. a pokračuje napriameným korytom východným smerom. Prebieha rovinatým územím geomorfologického celku Východoslovenská pahorkatina (podcelok Laborecká niva) a poľnohospodárskou krajinou. Zľava do kanála ústi Bočný kanál a Trnavský potok. Južne od obce Trnava pri Laborci sa oblúkom stáča na juhovýchod a juhojuhozápadne od obce Vinné ústi v nadmorskej výške 113,7 m n. m. do Zemplínskej šíravy. Niekedy sa označuje ako *Prívodný kanál*.

Súradnice: 48°47′22″S 21°56′43″V﻿ / ﻿48,789343°S 21,94519°V﻿ / 48.789343; 21.94519

| * z
* d
* u
Vodné toky v medzipovodí Zemplínskej šíravy |
| --- |
| Vodné toky | 
* Bočný kanál
* Boháč
* Hrabový jarok
* Jovsiansky potok
* Kamenný potok
* Kusín
* Lomocký potok
* Myslina
* Porubský potok
* Remetský potok
* Skalný potok
* Sokolský potok
* Stará rieka
* Suchý potok
* Šíravský kanál
* Štôlniansky potok
* Tomášovský potok
* Trnavský potok
* Viniansky potok

 |
| Vodné plochy | 
* Jovsiansky rybník
* Kusínsky rybník
* Vinianske jazero

 |
Malé divadlo kjógenu na Animefeste 2019 s hrou „*Hlas za dveřmi*"
**Malé divadlo kjógenu** je divadelný súbor špecializujúci sa na japonské frašky kjógen. V reportoári má 15 hier, odohral viac než 700 predstavení. Svoje hry hrá pôvodne, témy sú, podľa jedného zo zakladateľov, Ondřeja Hýbla, „*kultúrne prenosné*". Súbor sídli, ako občianske združenie, v Brne.

Dejiny
------

Súbor vznikol v roku 2000. V tom roku sa v Prahe uskutočnil druhý workshop kjógenu v podaní hereckého rodu Šigejama. Medzi zkladateľmi boli dramatik a mím Hubert Krejčí, japanista Ondřej Hýbl a majster kjótskej tradičnej školy Ókura Šime Šigejama. Hýbl neskôr kjógeny študoval tradičnou cestou, v roku 2011 ho majster Šigejama navrhol do cechu, ale cech ho za člena neprijal. Bol by prvým cudzincom medzi členmi.

Činnosť
-------

Divadlo tiež usporadúva prednášky Podieľa sa aj na programe brnianskeho Animefestu.

V januári 2016 Malé divadlo kjógennu dostalo cenu *Zaikašó*, ktorú udeľuje divadelný ústav pri univerzite v Hósei. Ocenenie získalo za „*autenticitu spracovania a rozmach frašiek kjógen*".V dvadsaťšesť ročnej existencii udeľovania cien *Zaikašó* je súbor prvým nejaponským laureátom ceny.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  RYCHLÍK, Martin. Čeští herci „kjógenů" obdrží japonskou cenu. *Lidové noviny*, 01 2016, roč. 29, čís. 20, s. 1,4. ISSN 0862-5921.
2. ↑   *Kontakt* [online]. Malé divadlo kjógenu, 2015-05-06, [cit. 2016-01-25]. Dostupné online.
3. ↑   *harmonogram představení / repertoár:leden 2016* [online]. Malé divadlo kjógenu, 2015-05-06, [cit. 2016-01-25]. Dostupné online.
4. ↑   *Kjógen na Animefestu 2015* [online]. Malé divadlo kjógenu, 2015-05-06, [cit. 2016-01-25]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Malého divadla kjógenu
**Šóiči Sakata** (jap. 坂田 昌一 - Sakata Šóiči; \* 18. január 1911 v blízkosti Hirošimy – † 16. október 1970) bol japonský teoretický fyzik.

Životopis
---------

Sakata študoval od roku 1929 do roku 1933 fyziku v Tokiu u J. Nišinu a potom na cisárskej univerzite v Kjóte u Hideki Jukawu, s ktorým od roku 1937 v Osake vytváral mezónovú teóriu jadrových síl (vytvorená Yukawom v roku 1935). Od roku 1939 pracoval spolu s Yukawom na univerzite v Kjóte ako docent. V roku 1942 sa stal profesorom na univerzite v Nagoji, kde zostal pracovať až do svojej smrti.

V 50. až 60. rokoch patril Sakata k vedúcim japonským fyzikom v oblasti elementárnych častíc. Medzi jeho žiakov patril medzi inými aj Jóčiró Nambu. Známy sa stal v 50. rokoch vytvorením predchodcu kvarkového modelu hadrónov, ktorý je známy ako Sakatov modeld. Tento model používal rovnako ako dnešný kvarkový model SU (3) grupu. Na rozdiel od kvarkového modelu však za základné stavebné jednotky hadrónov postuloval protón, neutrón a lambda časticu. Napríklad neutrálny pión pozostával podľa tohto modelu z protónu a antiprotónu. Pomocou tohto modelu sa snažil Sakata vysvetliť takzvaný Gell-Mannov - Nišidžimov vzťah (1953).

V roku 1960 rozšíril spolu so svojimi spolupracovníkmi z Univerzity v Nagoji (medzi inými Z. Maki, M. Nakagawa, J. Ónuki) túto teóriu do podoby známej ako Nagojský model, ktorá zahŕňala aj leptóny. Už v tom čase vytvorili maticu zmiešavania neutrín, ktorá tak predstavuje predchodcu dnešnej teórie neutrínových oscilácií. Tento model inšpiroval k vzniku takzvanej Kobajašiho-Maskawovej matice, ktorá je súčasťou dnešného štandardného modelu časticovej fyziky a vysvetľuje pozorované miešanie kvarkov rôznych vôni. Sakatov model, prípadne Nagojský model, boli neskoršími experimentami vyvrátené, pretože sa ukázalo, že protón, neutrón a častice lambda majú vnútornú štruktúru (pozostávajú z kvarkov).

Sakata bol presvedčený marxista. Bol vedúcou osobnosťou občianskeho hnutia *Džijú Džinken Kjókai* ("Japonský zväz občianskych slobôd") a v roku 1966 členom Russellovho tribunálu.

Literatúra
----------

* M.Low „Shoichi Sakata: His life, the Sakata model and his achievements", Progress in theoretical Physics, Supplement, Bd. 167, 2007, S.1-8
* Sakata, Scientific Works, Tokio, Horei Printing Co. 1977
* Jagdish Mehra, Helmut Rechenberg „The historical development of Quantum Theory", Bd.6, Teil 2, 1982

Poznámky
--------

1. **^**  Kobajaši a Tošihide Masukawa neboli priamo žiakmi Sakatu. Kobayashi však študoval po Sakatovej smrti na univerzite v Nagoji.

Referencie
----------

1. ↑  Yukawa, Sakata „On the interaction of elementary particles II", Journal Physico-Mathematical Society of Japan, Bd.19, 1937, S.1084.
2. ↑  Sakata „On a composite model for the new particles", Progress of theoretical physics, Bd.16, 1956, S.686

Externé odkazy
--------------

* Sakata „Theoretical Physics and Dialectics of Nature", 1947,

Autoritné údaje: * GND: 1020815981
* ISNI: 0000 0000 8260 4561
* LCCN: n86805594
* VIAF: 70421776
* WorldCat: lccn-n86805594
**Malé satirické divadlo Mandragora** je divadlo, ktoré pôsobí v Bratislave od roku 1975.

Názov si súbor ponechal po prvej naštudovanej hre Niccola Macchiavelliho *Mandragora*, s ktorou vystúpil takmer 200 krát po celom Slovensku a v Česku a získal niekoľko ocenení.
Patrilo medzi najúspešnejšie súbory malých javiskových foriem na Slovensku. Mandragora bola prakticky po celý čas svojej histórie kočovným divadlom. Medzi domovské scény v Bratislave patrili:

* Klub BEZ na Kominárskej ulici (od 1975),
* Divadlo u Rolanda (od mája 1976),
* klub na Sibírskej ulici,
* klub Strojníckej fakulty STEPS (od 1980),
* klub na Kramároch.

Dušou súboru bol Vlado Laco (autor, vedúci súboru, herec, režisér). Ďalšími členmi hercami sú Juraj Lipták, Ján Jánoši, Fero Jurík, Rasťo Nakládal, Dalibor Nakládal, Zuzana Čolláková-Horová, Ľuboš Fritz a Jozef Uhliarik, a.h. V Mandragore účinkovali Veronika Valentová, Oľga Janíková, Peter Gabriš aj Vladimír (Ady) Hajdu a spolupracovali Oliver Andrásy, ako hudobný skladateľ Rudo Geri a Ján Kovář, ako režiséri Oľga Janíková a Ľuboš Fritz, fotograf-grafik Jozef Uhliarik.

Naštudované predstavenia
------------------------

* Niccolò Macchiavelli, Vlado Laco: *Mandragora* (1975)
* Vlado Laco a ďalší: *Hu-Hu Hamlet, alebo Princ dánsky* (1976)
* Vlado Laco: *Nebeská návšteva, alebo Bláznivá rozprávka nielen na dobrú noc* (6.5.1980)
* Vlado Laco, Rasťo Nakládal, Fero Jurík *Roľnícka beseda* (1982)
* Vlado Laco, hudba Rudo Geri: Ochotnícky kabaret, alebo Mať tak trochu talentu *(1979)*
* Vlado Laco, Rasťo Nakládal, Juraj Lipták: *Roľnícka beseda* - nové naštudovanie hry -(3.9.2005).
* Vlado Laco, Juraj Lipták, Rasťo Nakládal: Hudba: Ján Kovář a Samo Hora, Texty piesní: Oľga Janíková, Rastislav Nakládal *Nebeská návšteva, alebo Bláznivá rozprávka nielen na dobrú noc* - nové naštudovanie hry - (1.3.2008).

Satirickú komédiu Nebeská návšteva vydala v polovici osemdesiatych rokov LITA. Naštudovalo ju Maďarské oblastné divadlo v Košiciach a mnohé amatérske scény na Slovensku. Dielo získalo cenu Ministerstva kultúry.
Logo festivalu
**Pražská jar** je medzinárodný hudobný festival vážnej hudby. Je pravidelnou prehliadkou vynikajúcich svetových umelcov, symfonických orchestrov a komorných telies. Uskutočňuje sa každoročne v Prahe od 12. mája (výročie úmrtia Bedřicha Smetanu) do 4. júna. Od svojho vzniku je reprezentatívnou prehliadkou svetovej hudobnej kultúry a jej najnovších trendov.

Dejiny
------

Prvý ročník sa konal v roku 1946 pod záštitou prezidenta republiky Edvarda Beneša pri príležitosti 50. výročia založenia Českej filharmónie. Organizačný výbor bol zostavený z významných osobností českej hudby. 

Na pražských festivalových pódiách prijímali nadšené ovácie Karel Ančerl, Leonard Bernstein, Sir Adrian Boult, Rudolf Firkušný, Jaroslav Krombholc, Rafael Kubelík, Moura Lympany, Jevgenij Mravinskij, Charles Munch, Ginette Neveu, Jarmila Novotná, Lev Oborin, David Oistrach, Jan Panenka a ďalší.

Od roku 1952 sa festival vždy začína cyklom symfonických básní *Má vlast* Bedřicha Smetanu a končí *Deviatou symfóniou* Ludwiga van Beethovena.

Súčasnosť
---------

Festival vždy pripomína významné hudobné výročia uvádzaním výberu skladieb jubilujúcich autorov a svetové i české premiéry súdobých skladateľov. Na koncertné vystúpenia sú pozývaní umelci a orchestre špičkových kvalít.

Festival **Pražská jar** sa aj stará o mladých interpretov. Rovnomenná súťaž bola založená rok po vzniku festivalu a koná sa každoročne v rôznych nástrojových odboroch pred začiatkom koncertného programu festivalu.

Okrem vážnej hudby býva v programe festivalu v posledných rokoch vždy aj niekoľko koncertov jazzovej hudby.

Externé odkazy
--------------

Program festivalu
Umelecká predstava o dopade meteoritu na Zem pred 65 miliónmi rokov
**Vymieranie na konci kriedy** (tiež známe ako **K-T vymieranie**, kde "K" znamená krieda a "T" terciér čiže treťohory), je veľké vymieranie, ktoré sa odohralo na prelome druhohôr (koniec kriedy, teda pred zhruba 65,5 miliónmi rokov) a kenozoika, pri ktorom počas relatívne krátkeho časového úseku vyhynulo mnoho rastlinných i živočíšnych druhov. 

Príčiny tohto vymierania nie sú ešte celkom objasnené. Za možnú príčinu sa považuje dopad veľkého mimozemského telesa alebo silná sopečná činnosť. Tieto hypotézy podporuje skutočnosť, že bolo nájdených niekoľko kráterov po dopade meteoritov, rovnako ako masívna sopečná činnosť v dekanskej plošine datovaná do tejto doby. Takéto katastrofy mohli obmedziť množstvo slnečného žiarenia dopadajúceho na Zem a tým pádom aj narušiť celý potravinový reťazec začínajúci fotosyntézou. Inokedy sa však pripisuje vymieranie na konci kriedy aj iným, podstatne pomalším udalostiam, ako sú zmeny vo výške morskej hladiny či zmeny klímy. Je veľmi pravdepodobné, že vymieranie bolo spôsobené celým radom faktorov a ich neblahou súhrou.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vymírání na konci křídy na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
**Vyhnanci** (po bulharsky: *Хъшове*) je divadelná hra na motívy románu Ivana Vazova Nemilí-nedrahí (po bulharsky: *Немили-недраги*). Dramaturgia a produkcia: Alexandar Morfov; Scéna a kostýmy: Elena Ivanova; Hrajú: Valeri Jordanov, Petar Popjordanov, Rusi Čanev, Valentin Ganev, Christo Mutavčiev, Zachari Bacharov, Plamen Peev, Teodor Elmazov, Evgeni Budinov, Dejan Angelov, Darin Angelov, Daniel Angelov, Dimitar Račkov, Elisaveta Gospodinova, Vladimir Karamazov.

Obsah
-----

Hoci nevítaní, ale nie zúfalci, tuláci, ani otrhanci, ale hrdí a slobodymilovní ľudia, pre malomeštiakov povaľači, hrdinovia utláčaných a ponižovaných. Na scéne cudzieho mesta vyhnanci nadšene hrajú svoje ochotnícke predstavenie – je to generálka predstavenia, ktoré bude nasledovať. Divadelné predstavenie, v ktorom nájdu svoju smrť a spolu so slobodou pre spoluobčanov si vybojujú slobodné nezávislé územie aj pre donedávna čierne duše – pre ziskuchtivcov. Bude to nový svet, v ktorom zocelení jarmom vyhnanstva budú opäť nevítaní.
**Vykurovací faktor** alebo aj **ohrievací faktor** je koeficient výkonnosti tepelného čerpadla, ktorý vyjadruje jeho efektívnosť. Označuje sa **{\displaystyle \epsilon \_{t}}** a je bezrozmerný. 

Účelom tepelných čerpadiel je priviesť teplo do prostredia s vyššou teplotou zo zásobníka s nižšou teplotou. Tento prenos tepla sa vykonáva v pracovnom cykle zariadenia a je naň potrebné vynaložiť prácu.

Definícia
---------

{\displaystyle \epsilon \_{t}={\frac {Q\_{1}}{W\_{p}}}={\frac {Q\_{1}}{Q\_{1}-Q\_{2}}}={\frac {1}{1-{\frac {Q\_{2}}{Q\_{1}}}}}} 
kde:

* *{\displaystyle \epsilon \_{t}}* - vykurovací faktor (1)
* *Q1* - odovzdané teplo do vykurovaného priestoru (J)
* *Q2* - odvedené teplo zo zdroja (J)
* *Wp* - spotrebovaná práca (J)

Vzťah medzi vykurovacím a chladiacim faktorom
---------------------------------------------

Zo skutočnosti, že chladiaci stroj a tepelné čerpadlo môžu byť technicky rovnaké zariadenia pracujúce za rovnakých podmienok a ich názov sa odvíja len od želanej funkcie (vykurovanie alebo chladenie) a z porovnania vzťahu pre chladiaci faktor vyplýva:

{\displaystyle \epsilon \_{t}=1+\epsilon \_{ch}} 
kde:

* *{\displaystyle \epsilon \_{t}}* - vykurovací faktor (1)
* *{\displaystyle \epsilon \_{ch}}* - chladiaci faktor (1)

Vykurovací faktor je teda vždy väčší ako 1. Ak by sa na pohon tepelného čerpadla použila elektrická energia, aj v tom najhoršom prípade by bol jeho vykurovací výkon aspoň rovný výkonu odporového ohrievača s rovnakou spotrebou elektrickej energie. Reálne dodávané tepelné čerpadlá majú priemerný ročný vykurovací faktor > 2,5.

Referencie
----------

1. 1 2   ANTAL, Štefan. *Termodynamika*. Bratislava : Edičné stredisko STU, 1992. 317 s.
**Piotr Andrejevič Aršinov** (rus. Пëтр Андреевич Аршинов), ukr. Петро Андрійович Аршинов – **Petro Andrijovyč Aršynov** (\* 26. júl 1887, Andrejevka – † 9. september 1938, Moskva) bol ruský anarchistický revolucionár.

Aršinov sa narodil do rodiny ukrajinského robotníka. Ešte pred revolúciou z roku 1905 sa pridal k boľševikom a prispieval do novín *Molot*. Čoskoro bol naňho zato vydaný zatykač, pred ktorým ušiel do Jekaterinoslavu. Tam sa zoznámil s anarchistickými myšlienkami a stal sa anarchistom. V roku 1907 zastrelil (pravdepodobne nešťastnou náhodou) vedúceho železničnej stanice. Bol odsúdený na trest smrti obesením, no pred trestom sa mu podarilo ujsť do Paríža. V roku 1909 sa vrátil do Ruska, no bol zatknutý a poslaný do väzenia Butyrka, kde sa zoznámil a spriatelil s ukrajinským anarchistom Nestorom Machnom.

Po Februárovej revolúcii boli obaja z väzenia prepustení. Machno hneď odišiel do Ukrajiny, zatiaľ čo Aršinov zostal v Moskve. Na Ukrajinu prišiel až v roku 1918, kde po boku Machna bojoval v Revolučnej oslobodzovacej armáde Ukrajiny a spoluzakladal Slobodné územie. Po roku 1921, keď územie dobyli boľševici, sa dostal do Berlína, kde udržoval korešpondenciu s Machnom.

Od roku 1925 žil v Paríži. V roku 1926 sa podieľal na vydaní *Organizačnej platformy svetového zväzu anarchistov*. V roku 1934 prišiel do Sovietskeho zväzu, kde bol v roku 1938 počas Stalinových čistiek zatknutý. Bol obvinený z propagácie anarchizmu, odsúdený na trest smrti a 9. septembra toho roku zastrelený.

Pozri aj
--------

* Anarchizmus
* Slobodné územie

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pjotr Aršinov na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 13748353z
* GND: 120569825
* ISNI: 0000 0001 2032 9856
* LCCN: n87906223
* NK ČR: js20191055478
* VIAF: 114548446
* WorldCat: lccn-n87906223
Vombat medveďovitý
**Vombat medveďovitý** alebo staršie: **vombat medvedíkovitý**  (lat. *Vombatus ursinus*) je druh z rodu *Vombatus*. 

Obýva vlhké oblasti južnej Austrálie, Nového Južného Walesu a Tasmánie. V južnej časti jeho areálu rozšírenia obýva väčšinou lesy mierneho pásma okrem zalesnených krajín, na severe potom vrchy, vysočiny a suťové svahy.

Vombat medveďovitý je 0,7-1,2 m dlhé zviera so zavalitým telom, širokou a hranatou hlavou, masívnymi končatinami, 2-3 cm dlhým chvostom, hmotnosťou od 14 do 25 kg a s hrubou a hustou, obvykle olivovo zelenou až takmer čiernou srsťou.

Spôsob života
-------------

Väčšinu roka žije samotárskym spôsobom života. Hrabe pomerne rozsiahle, vysoko rozvetvené nory, ktoré majú len jediný vchod a ktoré dokáže vybudovať aj v ťažko dostupných terénoch, k čomu mu napomáhajú jeho silné pazúry na končatinách. Nora môže byť 30 metrov dlhá, 50 centimetrov vysoká a 50 centimetrov široká a môže byť pospájaná s inými norami a tak sa vytvorí sieť chodieb s niekoľkými vchodmi. Takéto „hniezdo" môže byť domovom pre niekoľko generácií. Sú to nočné zvieratá, ale rady sa vyhrievajú v blízkosti svojich nôr skoro ráno na slnku. Starí samci bývajú veľmi územní a často napádajú cicavce, ktoré preniknú do ich domácich areálov. Človeku však väčšinou nebezpečenstvo zo strany týchto vačkovcov nehrozí, môžu však zapríčiniť významne nižšiu účinnosť oplotenia proti králikom, ktoré býva v Austrálii hojne využívané. Sú vegetariánmi, živia sa najmä trávou – obľubujú trsy tvrdej a ostrej trávy. Hovädzí dobytok sa takisto živí týmto, pre vombaty primárnym, zdrojom potravy, čím im konkuruje.

Poddruhy
--------

U vombata medveďovitého rozoznávame 4 poddruhy :

* *Vombatus ursinus platyrrhinus* (*Vombatus ursinus hirsutus*)
* *Vombatus ursinus ursinus*
* *Vombatus ursinus tasmaniensis*
* †*Vombatus ursinus mitchelli*

Najohrozenejší je zrejme poddruh *Vombatus ursinus ursinus*, ktorý možno vo voľnej prírode nájsť len na Flindersovom ostrove na severe Tasmánie. V roku 1996 bola jeho populácia odhadovaná zhruba na 4000 jedincov a bol oficiálne podľa IUCN uznaný ako zraniteľný .

Referencie
----------

1. ↑  LUPTÁK, Peter. *Slovenské mená cicavcov sveta*. [1. vyd.] Bojnice : Zoologická záhrada, 2003. 218 s. ISBN 80-969059-9-6. S. 15.
2. ↑  vačkovce. In: Pyramída
3. ↑
4. 1 2
5. ↑

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vombatus ursinus**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Vombat medveďovitý**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vombat obecný na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Ľubomír Roško** (\* 9. október 1962, Kremnica) je športový funkcionár.

Životopis
---------

Jeho otec Emil Roško a matka Katarína rod. Ivanová. V roku 1978 – 1979 študoval na gymnáziu v Žiari nad Hronom, 1979 – 1982 na Internátnej športovej škole v Banskej Bystrici, 1982 – 1987 na FTVŠ UK v Bratislave. V roku 1987 preskočil v hale výšku 225 cm.

Od roku 1987 pôsobil ako inštruktor športu, metodik atletiky, tréner atletiky, hlavný tréner atletiky, od 1. júla 2001 veliteľ / prvý civilný riaditeľ Armádneho strediska (ASVŠ) Dukla Banská Bystrica (premenovaná na AŠK Dukla). Od 2006 do 2009 ako riaditeľ Vojenského športového centra (VŠC) DUKLA Banská Bystrica, ktoré vzniklo 1. januára 2006 zlúčením dvoch existujúcich armádnych športových klubov AŠK Dukla Banská Bystrica a AŠK Dukla Trenčín. V pôsobnosti VŠC DUKLA boli do 31. decembra 2009 dva kluby VŠK Dukla Banská Bystrica a VŠK Dukla Trenčín. (Po reorganizácii k 1. januáru 2010 kluby zanikli a všetky športové oddiely sú pod hlavičkou VŠC DUKLA Banská Bystrica.)

Podpredseda Slovenského atletického zväzu, člen valného zhromaždenia Slovenského olympijského výboru.

Ocenenie
--------

* 3. miesto v historickej tabuľke SR v skoku do výšky (225 cm), Cena primátora Banskej Bystrice za vznik a organizovanie

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Referencie
----------

1. 1 2   Po trinástich rokoch skočil Slovák 230 cm. *Pravda.sk*, 2007-02-14. Dostupné online [cit. 2018-04-23].
2. ↑  GREŠKO, MIRO. Ľubomír Roško je prvým civilným šéfom AŠK Dukla Banská Bystrica. *www.sme.sk*. Dostupné online [cit. 2018-04-23].
3. ↑   *História | Dukla - Vojenské športové centrum* [online]. www.dukla.sk, [cit. 2018-04-23]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**José Ely de Miranda**, celosvetovo známy skôr ako **Zito** (\* 18. august 1932, Roseira – † 14. jún 2015, Santos) bol brazílsky futbalista. Hrával na pozícii záložníka.

S brazílskou reprezentáciou vyhral majstrovstvá sveta roku 1958 a za štyri roky aj svetový šampionát v Čile. Za výkony na čilských majstrovstvách bol federáciou FIFA spätne zaradený do all-stars tímu. Zúčastnil sa aj svetového šampionátu v Anglicku roku 1966, ale do bojov nezasiahol. Za brazílsky národný tím odohral 46 zápasov, v ktorých strelil 3 góly.

Celú svoju hráčsku kariéru (1952-1967) strávil v jedinom klube - FC Santos. Dvakrát s ním vyhral najprestížnejšiu juhoamerickú klubovú súťaž, Pohár osloboditeľov (Copa Libertadores), a to v rokoch 1962 a 1963. V rovnakých ročníkoch so Santosom tiež vždy následne získal Interkontinentálny pohár. V drese Santosu odohral 727 ligových stretnutí. Pracoval aj ako športový riaditeľ tohto klubu.

Zomrel 14. júna 2015 vo veku 82 rokov na následky choroby.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  http: //www.rsssf .com / tables / 62full.html
4. ↑  http://football.sporting99.com/fifa-world-cup-all-star-team .html
5. ↑
6. ↑
7. ↑  http: / /www.rsssf.com/sacups/copa63.html
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zito**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zito na českej Wikipédii.*
ZÈRTZ
ZÈRTZ
**ZÈRTZ** je dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 2000 vymyslel belgičan Kris Burm ako tretiu hru GIPF projektu. Hra ZÈRTZ získala ocenenie 2000 Mensa Select Winner.

Pravidlá
--------

ZÈRTZ obsahuje 37 krúžkov na ktoré sa umiestňujú guľôčky. Guľôčky obsahujú 6 bielych, 8 šedých a 10 čiernych guľôčok. Na začiatku sa krúžky rozmiestnia do pravidelného šesťuholníkového tvaru o dĺžke strany 4 krúžky. Guľôčky sa umiestnia do spoločnej zásoby tak, aby obaja hráči mali ku ním prístup. Obaja hráči hrajú s guľôčkami všetkých farieb. 

Hráči sa striedajú v ťahoch, pričom hru začína vylosovaný hráč. Hráč, ktorý je na ťahu musí vykonať jednu z dvoch akcii:

* Položenie guľôčky
* Branie guľôčky

### Položenie guľôčky

Hráč položí guľôčku ľubovolnej farby zo zásoby na volný krúžok. Následne odstráni z hracej plochy iný volný krúžok, ktorý je na okraji hracej plochy a je možné ho vysunúť bez pohnutia s ostatnými krúžkami. Ak je na ploche nejaký takýto krúžok, je branie povinné. Ak nezostane na ploche žiadny takýto krúžok, žiadny sa neberie. Pokiaľ v zásobe nezostali žiadne guľôčky, hráč musí nasadiť jednu zo svojich získaných guľôčok. Ak po skončení ťahu zostane na ploche izolovaná skupina krúžkov obsadených guľôčkami (okolo ktorej niesu žiadne voľné krúžky), potom hráč, ktorý bol práve na ťahu, si vezme všetky tieto krúžky i s guľôčkami. Z toho vyplýva, že ak dôjde k zaplneniu všetkých krúžkov na ploche, vezme si ich i s guľôčkami hráč, ktorý zaplnil posledný krúžok.

### Branie guľôčky

Hráč preskočí jednou guľôčkou na ploche susednú guľôčku, za ktorou je v rovnakom smere volné miesto, a preskočenú guľôčku si vezme (rovnako ako v dáme). Na farbe guľôčok pri preskakování nezáleží. Ak môže potom hráč rovnakým spôsobom tou istou guľôčkou preskočiť ďalšiu guľôčku, musí preskakovať ďalej, až dovtedy, kým to bude možné. Ak je niekoľko možností skokov, hráč si môže vybrať ktorýkoľvek z nich (nemusí si vybrať možnosť, pri ktorej vezme najviac guľôčok). Ak je možné skákať, hráč musí túto akciu vykonať (nemôže vykonať položenie guľôčky). 

### Cieľ hry

Hra končí vtedy, keď niektorý z hráčov získa 3 guľôčky z každej farby, alebo 4 biele, alebo 5 šedých, alebo 6 čiernych guľôčok. Tento háč sa stáva víťazom hry. Ak hráči začnú neustále opakovať rovnaké ťahy, hra končí remízou.

Pozri aj
--------

* GIPF projekt

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **ZÈRTZ**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)
**Štefan Konkol** (\* 7. apríl 1943, Kežmarok) je spisovateľ sci-fi a fantasy.

Životopis
---------

Po absolvovaní stredoškolských štúdií v Banskej Bystrici študoval rokoch 1960 – 1961 stomatológiu na Lekárskej fak. KU v Hradci Králové, 1961 – 1965 na Lekárskej fak. UK v Bratislave, postgraduálne štúdium absolvoval 1985 – 1992 na University of Sydney v Austrálii a dosiahol titul MDS. V rokoch 1966 – 1969 bol zubným lekárom v Brezne, 1969 emigroval, pracoval 1969 – 1970 ako auxiliary nursing v National Hospital for Nervous diseases v Londýne, ako zubný lekár 1970 – 1991 v United Dental Hospital of Sydney a v súkromnej stomatologickej praxi v Rooty Hill, NSW v Austrálii, 1974 – 1976 žil v Japonsku, od 1991 žije na Slovensku a pôsobí ako spisovateľ. Má právo voliť do senátu University of Sydney, 14x prekročil rovník, 2x obišiel zemeguľu, hodne cestoval po strednej Amerike, má čierny pás v karate.

Dielo
-----

Dizertácia: The Use of Composite Resins in Direct Anterior Crowns (1991). V žánri fantasy debutoval knihou Operený had (1993), v ktorej rozvíja tajomné príbehy starých stredoamerických civilizácií. Operený had, druhé, rozšírené vydanie vyšlo v roku (1996). Trilógia Miešanci bola ladená v tolkienovskom duchu: Miešanci (2000), spoluautorka A. Pavelková, Miešanci 2 - Kláštor (2001), spoluautorka A. Pavelková, Miešanci 3.b - Krvavá pyramída (2002). Za román Pohrobok (2008), opäť ladený v tolkienovskom duchu, dostal cenu Zlaté pero. Je autorom jazykových kníh Po anglicky takmer bez chýb (1998), Chyby, ktoré robíme v angličtine (2001), Chyby, ktoré Slováci robia v angličtine (2007), 1001 English Phrasal Verbs - 1001 anglických frázových slovies (2007), 111 Useful English Phrasal Verbs - 111 užitočných anglických frázových slovies (2010), Pohrobok e-kniha (2016), Angličtina pre dospelých e-kniha (2017), Operený had e-kniha (2017).

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Knihy SME – Spisovatelia, Štefan Konkol

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1495 5586
* LCCN: no2007125328
* NK ČR: ola2002151518
* SNK: 150823
* VIAF: 95135254
* WorldCat: lccn-no2007125328
doc. Mgr. art. **Štefan Komorný,** ArtD. (\* 1962, Gbely) je slovenský kameraman a fotograf.

Kariéra
-------

Stredoškolské vzdelanie získal na Strednej priemyselnej škole filmovej v Čimeliciach, okres Písek. Roku 1988 ukončil VŠ štúdium na Katedre kamery Filmovej a televíznej fakulty AMU v Prahe. 

Pracoval v trikovom oddelení Filmového štúdia Barrandov v Prahe a po návrate na Slovensko pracoval do roku 2004 v trikovom oddelení Slovenskej filmovej tvorby (neskoršie Štúdia Koliba, a. s.) v Bratislave ako trikový kameraman a vedúci trikového oddelenia. Od roku 1995 je pedagógom (od roku 2012 docentom) Ateliéru kameramanskej tvorby a fotografie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a je i pedagógom katedry Dokumentárnej tvorby Fakulty dramatických umení Akadémie umení v Banskej Bystrici.

Významnou oblasťou jeho činnosti je práca v procese obnovy a záchrany archívneho kinematografického fondu Slovenského filmového ústavu v Bratislave. Ako kameramen je autorom trikových sekvencií a záberov mnohých celovečerných a dokumentárnych filmov (z posledného obdobia napr. cenou *Igric 2009* ocenený dokumentárny film *Moderná architektúra na Slovensku* – réžia L. Kaboš) a tiež reklamných snímok. V oblasti fotografickej tvorby sa prezentoval autorskými a spoločnými fotografickými výstavami, napr v rámci *Mesiaca fotografie* v Bratislave.

V roku 2010 ako spoluautor vydal s doc. ThDr. Jozefom Haľkom, PhD. publikáciu *DÓM Katedrála sv. Martina v Bratislave*.

Autoritné údaje: * abART: 158961
* GND: 1061996476
* ISNI: 0000 0001 1825 1826
* LCCN: no2011045976
* NK ČR: xx0280003
* VIAF: 169284223
* Web umenia: 1495785
* WorldCat: lccn-no2011045976
**Štefan Kýška** (\* 14. júl 1914, Žilina  –  † 18. október 1984, Žilina) bol slovenský prekladateľ. Pseudonym: Jožo Dubeň, Štefan Jamský

Rodina
------

* otec: Róbert Kýška
* matka: Zlatica rod. Šmáriková

Životopis
---------

V roku 1925-1932 absolvoval štátnu reálku v Žiline, pedagogickú kvalifikáciu získal na Učiteľských ústavoch v Turčianskych Tepliciach a v Banskej Bystrici (1932), 1948-1949 študoval francúzštinu, nemčinu a slovenčinu na Pedagogickej fakulte UK v Bratislava (nedokončil). V roku 1932-1948 pôsobil ako učiteľ na ľudových a meštianskych školách, 1948 na učňovskej škole v Žiline, 1948-1949 redaktor vydavateľstva Práca v Bratislave, 1949-1968 prekladateľ v slobodnom povolaní.

Plodný prekladateľ, ktorý od roku 1947 na vysokej umeleckej a jazykovej úrovni pretlmočil do slovenčiny 75 titulov beletrie i odbornej športovej literatúry, najmä z angličtiny a nemčiny, príležitostne aj z francúzštiny, taliančiny a iných jazykov. Pri prekladaní z angličtiny sa zameral na ľahšie beletristické žánre, predovšetkým detektívnu, dobrodružnú a cestopisnú literatúru (osobitne sa venoval dielu Jacka Londona), menej na spoločenské romány. Z nemčiny sa sústredil hlavne na prekladanie športovej himalájskej a horolezeckej literatúry, tejto problematiky sa týkali aj jeho preklady z francúzštiny a taliančiny.

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2002151814
* SNK: 165606
* VIAF: 84963990
Kláštor v Neubergu nad Murou, miesto uzavretia zmluvy
**Neubergská zmluva** bola dohoda z 25. september 1379, uzavretá v cisterciánskom kláštore v Neubergu nad Murou, medzi bratmi, rakúskymi habsburskými vojvodami Albrechtom III. a Leopoldom III. o rozdelení území na ktorom vládli. 

Po náhlej smrti bezdetného vojvodu Rudolfa IV. v roku 1365 vládu nad habsburskými dedičnými dŕžavami prevzali spoločne jeho dvaja mladší bratia Albrecht III. nazývaný podľa úpravy vlasov „S vrkočom", a Leopold III. zvaný „Spravodlivý". Obaja sa spočiatku svorne snažili pokračovať v bratovej politike. Po počiatočných úspechoch však začiatkom sedemdesiatych rokov 14. storočia vznikli medzi bratmi spory o vzájomné usporiadanie vlády. V roku 1374 prišlo medzi nimi k predbežnej dohode, že starší Albrecht bude vládnuť rakúskym krajinám a Štajersku a Leopold zostávajúcim habsburským územiam.

K definitívnemu potvrdeniu dohody a rozdeleniu vlády podľa predom dohodnutého princípu prišlo v hornoštajerskom kláštore v Neubergu nad Murou. Podľa nej Albrecht III. obdržal Horné a Dolné Rakúsko a Štajersko, Leopold III. dostal Korutánsko, Kransko, Tirolsko, novonadobudnuté územia na Istrii a Jadrane. Jej účelom bolo zabrániť pripadnutiu príslušných území rímskonemeckej ríši v prípade vymretia jednej z vetiev habsburského rodu. Albrecht súčasne musel bratovi vyplatiť odstupné 100 tisíc zlatých. Bratia sa tiež dohodli na vzájomnom dedičskom nároku, na poručníctve nad neplnoletými následníkmi opačnej línie a na predkupnom práve.

Dátumom uzavretia zmluvy sa Habsburgovci rozdelili na dve línie pomenované podľa mien ich zakladateľov – na Albrechtovu a Leopoldovu. Zdalo sa, že prvá z nich bude mocensky úspešnejšia. Bola jednotná, nedochádzalo v nej k deleniu dŕžav a vnuk zakladateľa, Albrecht V. dosiahol titul rímskeho kráľa a sobášom i uhorskú a českú korunu. No už v nasledujúcom pokolení jeho synom Ladislavom v roku 1457 línia vymrela. Leopoldova línia bola naopak životaschopnejšia a rozrastajúcim sa potomstvom zabezpečila habsburskej dynastii pokračovanie.

Zdroj
-----

* kol. autorov, *Dějiny Rakouska*, Nakladatelství Lidové noviny, Praha, 2002
**SOR B 9,5** je model českého mestského autobusu kapacitnej kategórie MIDI, ktorý bol vyrábaný spoločnosťou SOR Libchavy od roku 1997 do roku 2005. Ide o autobus so zníženou podlahou, tá sa nachádza 600 mm nad vozovkou.

Konštrukcia
-----------

SOR B 9,5 je dvojnápravový model s trojdverovou karosériou. Hnacia náprava je zadná, motor a prevodovka sa nachádzajú pod podlahou v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria vozidla je zváraná z ocelových uzavretých profilov, zvonku je oplechovaná, zvnútra obložená plastovými doskami. Vybrané spodné časti sú z nerezovej ocele. Predná náprava je značky SOR, zadná značky Meritor.

Výroba a prevádzka
------------------

V dobe uvedenia SORu B 9,5 nebol na území bývalého Česko-Slovenska žiaden iný autobus v tej istej kapacitnej kategórií a vďaka tomu sa tento model objavil v Bratislave, ale i českých mestách ako Liberec či Hodonín. Taktiež bolo vyrobené jedno vozidlo vo variante EKOBUS s pohonom na zemný plyn. Najväčším prevádzkovateľom tohto typu vozidla je Dopravný podnik Bratislava, ktorý v rokoch 1999 – 2005 nakúpil 33 týchto vozidiel, pričom v prevádzke je ešte 12 vozidiel, ďalších 10 vozidiel využíva DPB ako vozidlá zimnej služby, na linkách MHD sa už však nevyskytujú.

V Bratislave premával na linkách       .

Nástupcom tohto typu sa od roku 2004 stal model SOR BN 9,5, ktorý je čiastočne nízkopodlažný.

Externé odkazy
--------------

* Stránka výrobcu
* Popisy vozidiel SOR v Bratislave, vrátane informácií o úpravách, nehodách a prehľadu vozidiel

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **SOR B 9,5**

| * z
* d
* u
Autobusy výrobcu SOR Libchavy |
| --- |
| Mestské autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad B | 
* SOR B 7,5
* SOR B 9,5
* SOR B 10,5

 |
| Rad BN | 
* SOR BN 8,5
* SOR BN 9,5
* SOR BN 10,5
* SOR BN 12

 |
| Rad NB | 
* SOR NB 12 City
* SOR NB 18 City

 |
| Rad NS | 
* SOR NS 12
* SOR NS 18

 |

 |  |
| Prímestské autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad C | 
* SOR C 7,5
* SOR C 9,5
* SOR C 10,5
* SOR C 12

 |
| Rad CN | 
* SOR CN 8,5
* SOR CN 9,5
* SOR CN 10,5
* SOR CN 12
* SOR CN 13,5

 |
| Rad ICN | 
* SOR ICN 12

 |
| Rad NC | 
* SOR NC 18

 |

 |
| Turistické autobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad LC | 
* SOR LC 7,5
* SOR LC 9,5
* SOR LC 10,5
* SOR LC 12

 |
| Rad LH | 
* SOR LH 9,5
* SOR LH 10,5
* SOR LH 12

 |

 |
| Elektrobusy | 

|  |  |
| --- | --- |
| Rad EBN | 
* SOR EBN 8
* SOR EBN 9,5
* SOR EBN 10,5
* SOR EBN 11

 |
| Rad NS | 
* SOR NS 12 Electric

 |

 |
**Cesta pravej a ľavej ruky** (taktiež **cesta pravej ruky** a **cesta ľavej ruky**) označuje dichotómiu dvoch súperiacich duchovných systémov, ktorých významy sa časom menili. V dnešnej dobe sú termíny prevažne späté s mystikou a mystickými smermi.

Moderné definície cesty pravej ruky zdôrazňujú duchovnosť, prísne plnenie morálnych pravidiel a uctievanie božstiev. Cieľom týchto systémov je zjednotenie s božstvom alebo dosiahnutie božstva. Cesta pravej ruky potláča individualitu v prospech ostatných, podporuje altruizmus. K ceste pravej ruky patrí väčšina náboženstiev, napríklad konfucianizmus.

Cesta ľavej ruky zdôrazňuje rozvoj a ochraňovanie vlastného ja, sústreďuje sa na svetskejšie a pozemskejšie ciele; zdôrazňuje konkrétne ciele a osobnú silu pred abstraktnými duchovnými schopnosťami. Zmyslom tejto cesty je teda individualita. Typickým príkladom je satanizmus.

Termíny pochádzajú z hinduistického tantrizmu. V západnej mystike ich prvýkrát použila Helena Blavatská.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stezka pravé a levé ruky na českej Wikipédii.*
**Cesta III. triedy číslo 3456** (*III/3456*, staré číslo *III/0545002*) je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Prešov. Jej celková dĺžka je 10 km.

Priebeh
-------

Cesta začína za východným koncom obývanej časti obce Kapušany križovatkou s cestou II. triedy 545. Na tejto križovatke cesta stúpa a prechádza sa do zhruba 2 km úseku mimo obce, kde je povolená rýchlosť 90km/h. Cesta pokračuje v obci Podhorany, kde plynulo prechádza do obce Chmeľovec. Za Chmeľovcom nasleduje 550 m úsek s povolenou rýchlosťou 90km/h, ktorý končí vstupom do obce Šarišská Trstená. Cesta plynulo prechádza do krátkeho úseku v obci Proč, kde sa nachádza križovatka s cestou III. triedy 3457, ktorá vedie severnejšie do osídlenej časti obce. Na tejto križovatke cesta pokračuje východne a pár metrov za ňou obec končí. Za obcou potom nasleduje približne 1 km úsek cesty až kým nevchádza do obce Pušovce, kde sa po križovatke s III/3466 stáča vľavo, čiže severnejšie. Za obcou potom nasleduje 2,2km úsek, kde končí napojením sa na cestu I. triedy 21. V tomto úseku je cesta v najhoršom stave približne 1km, ktorý spadá pod katastrálne územie Pušovce. Zvyšný úsek, ktorý patrí obci Chmeľov je vo výbornom stave.

Cesta bola otvorená pri príležitosti 20. výročia SNP v lete 1964.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cesta III. triedy 3456 (Slovensko)**
**Jana Francúzska** (fr. *Jeanne de France*, *Jeanne de Valois*, \* 23. apríl 1464, Nogent-le-Roi, Francúzsko – † 4. február 1505, Bourges) bola francúzska kráľovná ako manželka Ľudovíta XII.

Život
-----

Jana bola dcéra Ľudovíta XI. a jeho druhej manželky Šarloty Savojskej. Pravdepodobne sa narodila fyzicky postihnutá, čo nezabránilo jej otcovi v politických machináciách. Osirelého Ľudovíta Orleánskeho prinútil k svadbe s Janou. Predpokladal, že Jana nikdy neporodí vlády schopného syna a koruna zdedí orleánske majetky.

Svadba dvanásťročnej Jany a štrnásťročného orleánskeho vojvodu sa uskutočnila 8. septembra 1476. Ľudovít XI. správne predpokladal, že jeho dcéra manželovi nikdy nedá dediča. Nemohol ale vedieť, že jeho vlastný syn, kráľ Karol, v roku 1498 nešťastnou náhodou narazí hlavou do trámu, na následky zranenia zomrie bezdetný a trón tak prejde na Ľudovíta Orleánskeho, manžela postihnutej Jany.

Ľudovít dal ešte v roku 1498 manželstvo s Janou anulovať a 8. januára 1499 sa oženil s Karolovou vdovou Annou Bretónskou. Anna bola držiteľkou Bretónska, ktoré bolo týmto sobášom po mnohých rokoch konečne pripojené k územiu francúzskej koruny. Jane ako kompenzáciu prenechal vojvodstvo Berry.

Zapudená Jana odišla na zámok v Bourges a roku 1500 za podpory Františka z Paoly založila rád francúzskych anunciátok. Zomrela vo veku štyridsiatich rokov. V roku 1950 bola svätorečená.

Referencie
----------

1. ↑  www.bbkl.de
2. ↑  www.mittelalter-genealogie.de
3. ↑  EHLERS, Joachim; MÜLLER, Heribert; SCHNEIDMÜLLER, Bernd, a kol. *Francouzští králové v období středověku : od Oda ke Karlu VIII. (888-1498)*. Praha : Argo, 2003. 420 s. ISBN 80-7203-465-0. S. 338.
4. ↑  www.mittelalter-genealogie.de
5. ↑  Francouzští králové, str. 356
6. ↑  www.rozhlas.cz
7. ↑  Francouzští králové, str. 319

Literatúra
----------

* Gerd Treffer: *Die französischen Königinnen. Von Bertrada bis Marie Antoinette.* Pustet, Regensburg 1996, ISBN 3-7917-1530-5.
* Carsten Woll: *Die Königinnen des hochmittelalterlichen Frankreich.* Steiner, Stuttgart 2002, ISBN 3-515-08113-5.
* Pigaillem Henri: *Jeanne de France.* Pygmalion, 2009 ISBN 978-2-7564-0176-8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jana Francúzska (1464)**

Externé odkazy
--------------

* Životopis
* Ecce Homo - Jana Francúzska

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johana Francouzská (1464-1505) na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13580096z
* GND: 120574071
* ISNI: 0000 0000 7731 4172
* LCCN: nr90018830
* VIAF: 10016759
* WorldCat: lccn-nr90018830
**Fernsehturm Uetliberg** (doslova *Uetliberská televízna veža*) je televízna veža na švajčiarskom vrchu Uetliberg (869,2 m n. m.) nad mestom Zürich. 

Patrí spoločnosti Swisscom a bežne nie je prístupná verejnosti. Veža má nezvyčajne vysokú anténu v pomere k zvyšku veže - kým anténa je vysoká 131,5 metra, zvyšok veže je vysoký len 55,2 metra. Slúži aj na monitorovanie predpovedi počasia, podobne ako fínska veža Näsinneula.

Prvá veža na vrchu Uetliberg bola postavená v roku 1953. Súčasná veža sa začala stavať v roku 1987 a bola dokončená o 3 roky. Základy veže sú v hĺbke 11 metrov. Stavba bola po televíznej veži Bantinger druhou najvyššou stavbou vo Švajčiarsku, ktorá bola dokončená v 90. rokoch.

Neďaleko sa nachádza menšia vyhliadková veža s výškou 72 m.

Galéria
-------

* Pohľad na vysielacie zariadenia
* Televízna veža a vyhliadková veža
*

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Emporis
* SkyscraperPage
* Structurae

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fernsehturm Uetliberg na nemeckej Wikipédii.*
Súradnice: 0°22′00″J 91°33′00″Z﻿ / ﻿0,36667°J 91,55000°Z﻿ / -0.36667; -91.55000

**Fernandina** je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v súostroví Galapágy v Pacifiku. Je to geologicky najmladší, tretí najväčší a najzápadnejšie umiestnený ostrov Galapág. Je pomenovaný podľa španielskeho kráľa Ferdinanda Aragónskeho, ktorý sponzoroval výpravy Krištofa Kolumba do Nového sveta.

Plocha ostrova je 642 km², najvyšší bod je 1 476 m. Celý ostrov je vlastne masívny štítový vulkán a jeho hnacou silou, rovnako ako hnacou silou vulkanizmu celého súostrovia je hotspot, nachádzajúca sa pod Galapágami. Vrchol ostrova je tvorený kalderou s rozmermi 5 ×6,5 km, na severnej časti dna ktorej sa niekedy vytvára jazierko. Počas erupcie v roku 1968 došlo k poklesu kalderového dna o 350 m.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **ostrov Fernandina**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - ostrov Fernandina na Global Volcanism Program (po anglicky)