recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Polnoc v Paríži*** (v origináli *Midnight in Paris*) je americká romantická komédia, ktorú natočil Woody Allen. Film mal svetovú premiéru 11. mája 2011, kedy začal 64. Filmový festival v Cannes.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Dvojica mladých Američanov Gil (Owen Wilson) a Inez (Rachel McAdamsová) pripravuje svoju svadbu. Strávia niekoľko dní v Paríži spolu s rodičmi Inez, ktorí idú služobne do Francúzska. Kým Gil podľahne kúzlu francúzskeho hlavného mesta a plánuje sa sem presťahovať, jeho pragmatická snúbenica ani budúci svokor a svokra to vôbec neoceňujú. Nečakané stretnutie s iným americkým párom, ktorého samoľúby a nudný manžel je bývalý milenec Inez, prispeje k postupnému odcudzeniu mladých snúbencov. Gil si prechádza mesto, aby našiel inšpiráciu pre svoj ​​ďalší román. Úderom polnoci je pozvaný nasadnúť do starého Peugeotu, ktorý ho prevezie Parížom 20. rokov 20. storočia. V priebehu noci tak stretáva známe osobnosti tej doby ako Zelda a Francis S. Fitzgerald, Cole Porter, Ernest Hemingway, Juan Belmonte, Gertrude Steinová, Pablo Picasso, T. S. Eliot, Salvador Dalí, Luis Buñuel, Man Ray, Henri Matisse a iných. Postupne sa zamiluje do Adriany (Marion Cotillardová), ktorá bola múzou Picassa a Modiglianiho. Sú to však len sny o dávnom Paríži.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Obsadenie
---------

Zoznam hercov v poradí, v akom sa vo filme objavili.

* Owen Wilson ako Gil Pender
* Rachel McAdamsová ako Inez
* Kurt Fuller ako John, otec Inez
* Mimi Kennedy ako Helen, matka Inez
* Michael Sheen ako Paul Bates
* Nina Arianda ako Carol Bates
* Carla Bruni ako sprievodkyňa v múzeu
* Yves Heck ako Cole Porter
* Alison Pill ako Zelda Fitzgeraldová
* Corey Stoll ako Ernest Hemingway
* Tom Hiddleston ako F. Scott Fitzgerald
* Sonia Rolland ako Josephine Baker
* Daniel Lundh ako Juan Belmonte
* Kathy Batesová ako Gertrude Steinová
* Marcial Di Fonzo Bo ako Pablo Picasso
* Marion Cotillardová ako Adriana
* Léa Seydoux ako Gabrielle
* Emmanuelle Uzan ako Djuna Barnes
* Adrien Brody ako Salvador Dalí
* Tom Cordier ako Man Ray
* Adrien de Van ako Luis Buñuel
* Gad Elmaleh ako detektív Tisserant
* David Lowe ako T. S. Eliot
* Yves-Antoine Spoto ako Henri Matisse
* Laurent Claret ako Leo Stein
* Vincent Menjou Cortes ako Henri de Toulouse-Lautrec
* Olivier Rabourdin ako Paul Gauguin
* François Rostain ako Edgar Degas

Zaujímavosti
------------

Film bol kompletne natočený v Paríži s výnimkou niekoľkých záberov v obci Giverny a na zámku Vincennes pri Paríži. V epizódnej úlohe sprievodkyne v Rodinovom múzeu sa objavila aj manželka francúzskeho prezidenta Carla Bruni. Plagát k filmu čiastočne pripomína na obraz Vincenta van Gogha *Hviezdne nebo*.

Externé odkazy
--------------

* *Polnoc v Paríži* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Polnoc v Paríži* v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Autoritné údaje: * LCCN: no2011183651
* VIAF: 221226248
* WorldCat: lccn-no2011183651
**Kvestor** je člen predsedníctva Európskeho parlamentu, v ktorom má poradný hlas a môže navrhovať zmeny a doplnenia jeho dokumentov. Zodpovedá za tie administratívne, personálne a organizačné záležitosti, ktoré sa priamo týkajú členov EP a ich pracovných podmienok.

Kolégium kvestorov parlamentu má päť členov a obvykle sa schádza raz za mesiac.

Voľba kvestorov
---------------

Kvestorov volia poslanci Európskeho parlamentu na funkčné obdobie trvajúce dva a pol roka s možnosťou obnovenia mandátu. Volení sú trojkolovým väčšinovým tajným hlasovaním. V prvých dvoch kolách sa vyžaduje absolútna väčšina odovzdaných hlasov, v poslednom kole postačuje relatívna väčšina.

Kandidáti na posty kvestorov môžu byť, podobne ako na posty podpredsedov EP, navrhnutí poslaneckým klubom politickej skupiny alebo aspoň jednou dvadsatinou všetkých poslancov, čiže 38 zákonodarcami. Ak je počet navrhnutých kandidátov rovnaký ako počet obsadzovaných postov, teda päť, voľba kvestorov sa uskutočňuje aklamáciou, avšak aj v tomto prípade sa uskutoční tajná voľba s cieľom určiť prednostné poradie kvestorov. V prípade rovnosti hlasov je rozhodujúci vek kandidátov.

Slováci vo funkcii kvestorov
----------------------------

Vôbec prvým poslancom Európskeho parlamentu za Slovenskú republiku zvoleným do funkcie kvestora bol **Vladimír Maňka**.
Uspel vo voľbe 18. januára 2017,
teda pre druhú polovicu daného volebného obdobia Europarlamntu. 

Začiatkom volebného obdobia 2019 – 2024 bola do tejto funkcie zvolená **Monika Flašíková-Beňová**. 
Svoju funkciu obhájila aj v novej voľbe predsedníctva v polovici jeho funkčného obdobia.

Referencie
----------

1. 1 2 3  SME. *Beňovú zvolili do predsedníctva europarlamentu* [online]. 04.07.2019, [cit. 2022-01-19]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4  SME. *Beňovú opäť zvolili za kvestorku europarlamentu* [online]. 19.01.2022, [cit. 2022-01-19]. Dostupné online.
3. ↑  PRAVDA. *Vo vedení europarlamentu je Maňka ako kvestor* [online]. 20.01.2017, [cit. 2022-01-20]. Dostupné online.
4. ↑  Európsky parlament, Kancelária na Slovensku. *Jedným z piatich kvestorov EP sa stal Vladimír Maňka* [online]. 2017, [cit. 2022-01-20]. Dostupné online.
5. ↑  ZOZNAM-Regióny. *Monika Beňová získala opäť post v europarlamente. Z pozície kvestorky sa teší* [online]. 04.07.2019, [cit. 2022-01-20]. Dostupné online.
6. ↑  Európske noviny. *Európsky parlament si volil kvestorov, vo funkcii potvrdil Moniku Beňovú* [online]. 19.01.2022, [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
**Karol Wagner** (\* 3. apríl 1732, Zborov – † 7. január 1790, Sibiu, Rumunsko) bol slovenský historik a vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

V roku 1747 vstúpil v Trenčíne do jezuitskej rehole. Študoval na gymnáziu v Sabinove a v Prešove, filozofiu na univerzite v Košiciach, 1757 teológiu na univerzite v Trnave, doktor teológie.

Učiteľ na kapitulnej škole, slovenský kazateľ v Pezinku, 1764 v Banskej Bystrici, kde absolvoval tretiu probáciu. Misionár na viacerých miestach. Riaditeľ krajinského archívu v Bratislave, kustód univerzitnej knižnice. Patril k zakladateľom uhorskej diplomatiky, genealógie a heraldiky. Historik zameraný na výskum starších dejín Uhorska a na genealógiu.  

Písal príležitostné oslavné reči náboženského charakteru. Vydal historické pramene k svetským a cirkevným dejinám Spiša a Šariša, prácu o genealógii uhorských šľachticých rodov. Prekladal z francúzštiny. Zberateľ kníh histrického obsahu so vzťahom k Uhorsku. Katalóg jeho knižnice je uložený v Széchéniho knižnici v Budapešti.

Dielo
-----

* Oratio de S. Virginis intemerato conceptu, Trnava roku 1759
* Panegyris d. Ignatio dicta, Trnava roku 1760
* Propempticon Josepho II. augusto in castra discendenti, B.m. b.r.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12075621q
* GND: 139769811
* ISNI: 0000 0001 0860 4018
* LCCN: no2010029124
* NK ČR: mzk2010603259
* VIAF: 4954173
* WorldCat: lccn-no2010029124
**Georgij Jevgenievič Ľvov** (rusky Георгий Евгеневич Львов, 30. november 1861, Drážďany, Sasko – 7. marec 1925, Paríž, Francúzsko) bol ruský politik a verejný činiteľ. Po februárovej revolúcii (1917) bol na krátku dobu vymenovaný za predsedu dočasnej vlády. Po prevzatí moci boľševikmi bol prenasledovaný. Zomrel v exile vo Francúzsku.

Životopis
---------

### Mladosť

Georgij Ľvov sa narodil v Drážďanoch vo významnej ruskej šľachtickej rodine Ľvových, odvodzujúcej svoj pôvod z rodu Rurikovcov. Jeho rodina sa čoskoro presťahovala do Aleksinu. Ľvov študoval na Lomonosovovej univerzite, potom pracoval v štátnych službách v Tulskej gubernii až do roku 1893. Jeho občianske a demokratické aktivity získali veľkú pozornosť. Kladne sa k nim vyjadroval medzi inými aj spisovateľ Lev Tolstoj.

### Politika pred rokom 1917

Počas rusko-japonskej vojny organizoval Ľvov štrajky, a po revolúcii v roku 1905 sa pripojil ku Konštitučnej demokratickej strane. Podľa skratky KD prezývaných „kadeti".

O rok neskôr bol zvolený do Dumy a po odchode Sergeja Wittea bol nominovaný na ďalšieho ministerského predsedu. Namiesto Ľvova však voľby vyhral Ivan Goremykin.

V dobe Stolypinovych reforiem sa zaoberal otázkou kolonizácie Sibíri. V roku 1913 bol Ľvov zvolený do Moskovskej mestskej rady, minister vnútra Nikolaj Malkakov však túto voľbu vyhlásil za neplatnú. Do vypuknutia prvej svetovej vojny bol Ľvov predsedom organizácie Zemstvo. V roku 1911 prešiel zo strany Kadetov k Progresívnej strane.

### Rok 1917

Počas februárovej revolúcie, ktorá zvrhla cára Mikuláša II. sa Ľvov stal hlavou dočasnej vlády, formálne menovanou cárom, ako jeho posledným zásahom do politiky. Ľvovova vláda však nemala dostatočnú podporu, Ľvov preto v júli roku 1917 odstúpil v prospech ministra spravodlivosti jeho vlády, Alexandra Kerenského.

### Útek do exilu

Keď vypukla októbrová revolúcia, bol Ľvov boľševikmi zatknutý. Podarilo sa mu však uniknúť do Ťumeňu. Tam však bol Ľvov roku 1918 opäť zatknutý agentmi z Čeky. Opäť sa mu však podarilo ujsť, najprv do Omska, a potom do USA. Odtiaľ Ľvov finančne podporoval príslušníkov Bielej armády.

Georgij Ľvov zomrel 7. marca 1925 v Paríži a je pochovaný na ruskom cintoríne v Sainte-Geneviève-des-Bois.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Georgij Jevgenievič Ľvov**

Autoritné údaje: * BnF: 15782665f
* GND: 118729853
* ISNI: 0000 0001 0914 5896
* LCCN: n92072876
* NK ČR: jo20000082585
* VIAF: 71726163
* WorldCat: lccn-n92072876
Rozhľadňa stojaca na mieste zaniknutého hradu
**Landek** je zaniknutý hrad nachádzajúci sa na vrchu Landek v Ostrave-Koblov. Jeho archeologické stopy, spoločne so zvyškami pravekých osád, ktoré sa v minulosti na kopci tiež nachádzali, sú chránené ako kultúrna pamiatka Českej republiky.

Za zakladateľa hradu je považovaný Přemysl Otakar II. Hrad slúžil na ochranu hraníc českého štátu a na ochranu soľnej a jantárové obchodnej cesty vedúcej okolo toku Odry. Prvá písomná zmienka je z 2. augusta 1297, kedy ho držal ako zemepanské léno od opavského kniežaťa Mikuláša I. Žibřid z Barut. Hrad stál na hraniciach medzi zaolomouckým biskupstvom a tešínskym kniežatstvom, čo dokladá zmluva z roku 1297. V roku 1349 bol hrad v držbe, ako léno, bývalého tešínskeho fojta Petra. V roku 1351 hrad získala, ako léno od Karola IV. Manželka opavského kniežaťa Mikuláša Jitka. V priebehu 14. a 15. storočia bol hrad s krátkymi prestávkami majetkom opavských kniežat. V 14. storočí patril k najdôležitejším pevnostiam opavského kniežatstva. V polovici 15. storočia patril olešnicko-kozelským kniežatám, ktorým držanie hradu potvrdil v roku 1459 Jiří z Poděbrad. Za česko-uhorských vojen neodolal hrad náporu uhorských vojsk, bol zborený a k jeho obnove už nedošlo. Spravovanie landeckého panstva prešlo pod Hlučín.

Na mieste hradu dnes stojí rozhľadňa.

Referencie
----------

1. ↑   *Výšinné neopevněné sídliště Landek-táboř. lovců mamutů, osada lidu s mor. mal. ker. hradisko, hrad, archeologické stopy* [online]. 2014-10-05. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Landek (hrad) na českej Wikipédii.*
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Čierna* pozri *Čierna (rozlišovacia stránka)*.

|  |
| --- |
|   |
| RGB: | (0; 0; 0) |
| HTML: | #000000 |
| CSS: | black |
| CMYK: | (0; 0; 0; 100) |
| HSV: | (0 °; 0 %; 0 %) |
| L\*a\*b: | (0 %; 0; 0) |

**Čierna** je farba, ktorú oko vníma v prípade, že z daného smeru neprišlo žiadne svetlo. Jej opakom je biela, ktorá vzniká tým, že do oka prichádza svetlo všetkých farieb.

  

Tento nedostatok svetla môže byť spôsobený buď neexistenciou žiadneho zdroja svetla, alebo tým, že príslušný materiál pohlcuje svetlo všetkých farieb, namiesto toho, aby niektoré farby odrážal. Čierny pigment môže byť tiež tvorený zmesou niekoľkých pigmentov, z ktorých každý pohlcuje niektoré farby, čím v konečnom dôsledku pohlcuje natoľko veľkú časť viditeľného spektra, že sa dá označiť za čierny (pozri CMYK nižšie).

Tieto dva pohľady vedú k definíciám aditívneho a subtraktívneho miešania farieb.

CMYK
----

Vo farebnom modeli CMY(K) možno čiernu vytvoriť niekoľkými spôsobmi: V pôvodnom modeli CMY čierna vznikala zmiešaním všetkých troch základných pigmentov v príslušnom pomere tak, aby výsledná zmes pohlcovala všetky farby. Takáto čierna farba sa však v praxi ukazuje ako nekvalitná, s farebným (najčastejšie špinavo hnedým) nádychom. Preto sa ku trom základným pigmentom pridal špecializovaný čierny pigment, ktorým sa dosahuje práve dokonalá čierna – tým vznikol farebný model CMYK.

Preto čiernu vo farebnom modeli CMYK možno vyjadriť niekoľkými spôsobmi:

* (100, 100, 100, 0) – teoretická čerň v modeli CMY
* (0, 0, 0, 100) – prakticky používaná čerň v modeli CMYK
* (100, 100, 100, 100) – tzv. **sútlačová čierna**, jej výhodou je, že ju vidno na každom zo štyroch farebných výťažkov, ktoré tvoria predlohu tlače

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Čierna**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čierna**

| * z
* d
* u
Farby |
| --- |
| Odtiene sivej | 
* biela
* sivá
* čierna

 |
| Dúha | 
* červená
* oranžová
* žltá
* zelená
* modrá
* fialová

 |
| RGB / CMYK | 
* červená (R)
* zelená (G)
* modrá (B)
* azúrová (C)
* purpurová (M)
* žltá (Y)
* čierna (K)

 |
| Ostatné | 
* hnedá
* ružová
* tyrkysová

 |
| Zoznam farieb |
Aus dem Reiche der Todten
**Politische Gespräche aus dem Reiche der Todten** alebo aj **Das Reich der Todten** bola príloha bratislavských Pressburger Zeitung, ktorá vychádzala koncom 18. storočia.

Táto príloha vychádzala pod rozličnými názvami v rokoch 1790 až 1810 a stala sa v Strednej Európe veľmi populárnou, pretože prinášala pohľad na aktuálnu tématiku vo forme rozhovorov dávno zomrelých ľudí. Zámerom bolo vyhnúť sa alebo oklamať cenzúru, pretože pod fingovanými menami alebo menami už dávno nežijúcich ľudí prezentovala kritiku a venovala sa pálčivým politickým otázkam namiereným proti vládnucej triede a aj samotnému panovníckemu dvoru. V období francúzskej revolúcie uverejňovala obľúbeným populárnym štýlom politické spravodajstvo so zameraním proti francúzskej revolúcii, čím si získala podporu a záujem aj vo vládnych kruhoch Rakúska.

Periodicita prílohy nie je známa.

Časopis v elektronickej podobe
------------------------------

* *Politische Gespräche aus dem Reiche der Todten* - dostupné online v Digitálnej knižnici UKB

Zdroj
-----

* POLITISCHE GESPRÄCHE AUS DEM REICHE DER TODTEN. In : Bibliografia inorečových novín a časopisov na Slovensku do roku 1918. Zost. Michal Potemra. Martin : Matica slovenská, 1963. 818 s.
**Štefan Gažo**  (\* 1. november 1711, Malé Lednice – † 22. máj 1755, Trnava) bol slovenský jezuitský filozof a teológ.

Štúdium a pedagogické pôsobenie
-------------------------------

Do jezuitskej rehole vstúpil v Trenčíne. Absolvoval tam aj gymnaziálne štúdiá. Ďalej študoval na univerzite v Trnave, kde získal tituly PhDr. (doktor filozofie) a ThDr. (doktor teológie). Vychovával novicov a profesorov Kolégia v Skalici a v Trnave. V rokoch 1751 – 1753 vyučoval filozofiu a v rokoch 1754 – 1755 rétoriku na Trnavskej univerzite. V roku 1753 vyučoval krátko aj teológiu.

Filozofické názory
------------------

V rámci svojho prednášania filozofie na trnavskej univerzite vyučoval aj fyziku. Podľa prednášok, ktoré zapísal magister Štefan Košeľ, je vidieť, že poznal filozofiu predstaviteľov modernej vedy Mikuláša Kopernika, Galilea Galileiho, Isaaca Newtona. Ich názory otvorene neprijímal a zotrvával na dovtedajších konzervatívnych, overených názoroch. V oblasti astronómie bol podporovateľom myšlienok jezuitu Giovanniho Battistu Riccioliho, ktorý v súlade s názormi Klaudia Ptolemaia a Tycha Braheho vytvoril v polovici 17. storočia vlastný systém.
Gažova práca o Aristotelovej filozofii zostala v rukopise, podobne ako iné práce z metafyziky a dialektiky.

Diela
-----

* 1738 – *Felicitas omnis Hungariae singulari favore Mariae* (Trnava)
* 1745 – *Belica Hungarorum fortitudo* (Trnava)
* 1751 – *Dialectica sive brevis introductio ad universam Aristotelis philosophiam* (zostalo v rukopise)
* 1753 – *Dissertationem altera de colonis Romanorum in genere* (Trnava) – pripisuje sa aj Jurajovi Čusenovi[chýba zdroj]
* 1753 – *Tractatus in particularem Aristotelis aliorumque tam veterum quam recentiorum authorum physicam seu in 4 libros De mundo et coeli Aristotelis...* (zostalo v rukopise)

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Dejiny filozofického myslenia na Slovensku*. Ed. Ján Bodnár. 1. vyd. Zväzok I. Bratislava : Veda, 1987. 490 s. S. 154 – 155.
**Štefan Furka** (\* 1. október 1906, Trenčín – † 7. december 1962, Trnava) bol slovenský pedagóg a matematik.

Život
-----

Štefan Furka sa narodil v Trenčíne. Matematiku a fyziku študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzite v Prahe v rokoch 1926–1931. Vyučoval v Myjave, Rožňave, Leviciach, Liptovskom Mikuláši, Žiline a v Bratislave a bol riaditeľom gymnázia v Zlatých Moravciach. V rokoch 1946 až 1951 pracoval na vysokoškolskom odbore Povereníctva školstva v Bratislave. V r. 1951–1954 na Pedagogickej škole v Bratislave pre budúce učiteľky národných škôl. Bol vzorom svedomitej prípravy na vyučovanie. V r. 1954–1962 pôsobil na Vyššej škole pedagogickej a Prírodovedeckej fakulte UK Katedre inžinierskej geológie a hydrológie. Od 1. septembra 1962 do 30. novembra 1962 vyučoval na SVŠ Makarenkova ul. Od 1. 12. 1962 prešiel na Pedagogický inštitút v Trnave, avšak po týždni 7. decembra 1962 náhle zomrel.

Práca
-----

V odbornej činnosti sa zameral jednak na riešenie algebraických rovníc, jednak na euklidovskú geometriu. Pripravoval sa na docentskú habilitáciu, avšak náhla predčasná smrť mu v tom zabránila.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5829 2318
* NK ČR: ola2003175124
* VIAF: 84982781
**Arnold Rimmer** (celým menom **Arnold Judas Rimmer** ) je jednou z hlavných postáv britského sitcomu *Červený trpaslík* (Red Dwarf). Arnolda Rimmera hrá v seriáli britský herec Chris Barrie. Je ľahko identifikovateľný vďaka písmenu H na jeho čele, ktoré označuje hologram. Podľa Rimmera to znamená aj hidiot a hovädo.

Charakteristika postavy
-----------------------

Rimmer je neschopný opravár automatov na slepačí vývar na palube vesmírnej lode Jupiterskej ťažiarskej Spoločnost (Jupiter Mining Corporation) Červený Trpaslík. Dôstojníci majú porekadlo: "ak má nejaká práca zmysel, má zmysel urobiť ju dobre, ak zmysel nemá, dajte ju Rimmerovi". Túži po úspechu, no neustále prepadá pri dôstojníckych skúškach (astronavigačné skúšky robil 11-krát), za svoje neúspechy obviňuje rodičov a Davida Listera, ktorý bol Rimmerovým podriadeným a mal zopár svojských zlozvykov (miešanie čaju šrobovákom, trhanie chlpov z nosa kuchyskými kliešťami, hranie na gitaru a pod.) Lister prepašuje na palubu mačku, za čo si dostane 18 mesiacov "stáze" teda niečoho, vďaka čomu pre vás prestane existovať čas. Rimmer zatial nedostatočne opraví tepelný štít, následkom čoho zomrie celá posádka vrátane Rimmera samotného. Ale aj tak nezomreli Lister a jeho kotná mačka. Keď klesne rádioaktivita prepustí palubný počítač Holly Listera zo stáze a aby sa nezbláznil vytvorí mu hologram Rimmera. 

V 2. časti 7.série sa stretne so svojim alternatívnym ja, ktorý je považovaný za hrdinu vesmíru - volá sa Eso.Eso umiera a potrebuje nájsť svojho nástupcu, ktorým sa má stať neschopný a bojazlivý Rimmer. 

Chris Barrie odišiel zo seriálu a účinkoval v ňom len príležitosne.Na nátlak divákov sa však Rimmer vráti do 8.série. Listerovi sa podarí oživiť celú posátku vrátane Rimmera. Dej 8. série sa odohráva vo väzení.
Prof. JUDr. **Štefan Heretik**, DrSc. (10. február 1915, Hunedoara – 6. jún 1983, Bratislava) bol slovenský marxisticko-leninský ekonóm.

Po gymnaziálnom štúdiu v Rožňave bol na študijnom pobyte na Sorbonne v Paríži (1935 – 1936) a v roku 1938 zavŕšil vysokoškolské štúdium doktorátom práv na Karlovej univerzite v Prahe. V rokoch 1942 – 1945 pracoval v odbore pre výskum konjunktúry Slovenskej národnej banke. Po vojne v rokoch 1945 – 1951 pôsobil ako vedúci odboru v Štátnom plánovacom a štatistickom úrade v Bratislave, resp. (po reorganizácii v roku 1951) Slovenského štatistického úradu v Bratislave (1945 – 1951), orgánu Štátneho štatistického úradu. Jeho ďalšie smerovanie ovplyvnil ročný študijný pobyt v Spojených štátoch, ktorý ho podnietil hlbšie sa zaujímať o politickú ekonómiu a dejiny ekonomického myslenia.

Následne sa pohyboval v akademickej sfére, najskôr ako vedúci Katedry politickej ekonómie na Vysokej škole hospodárskych vied (1951 – 1955), následne ako vedúci oddelenia pre kritiku buržoáznych ekonomických teórií Ekonomického ústavu Slovenskej akadémie vied (1955 – 1982), pôsobiac súčasne ako predseda Slovenskej ekonomickej spoločnosti pri Slovenskej akadémie vied (1965 – 1971) a hlavný redaktor *Ekonomického časopisu* (1953 – 1955, 1958 – 1960).

Referencie
----------

1. ↑  Heretik, Štefan. In:  *Encyclopaedia Beliana* [online]. Bratislava: Slovenská akadémia vied, [cit. 2021-02-09]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Iša, Ján. Prof. JUDr. Štefan Heretik, DrSc. 10. 2. 1915 Hunedoare, Rumunsko - 6. 6. 1983 Bratislava. In: *Slovenskí vzdelanci*. Doctissimi Slovaciae. IV. Bratislava : Ústredná knižnica SAV, 2004. ISBN 80-88940-10-9, s. 33-35.
* Ústredný archív Slovenskej akadémie vied, osobný fond Štefan Heretik,
Súradnice: 50°50′3″S 10°56′47″V﻿ / ﻿50,83417°S 10,94639°V﻿ / 50.83417; 10.94639

Kostol Panny Márie
**Arnstadt** je mesto v nemeckej spolkovej krajine Durínsko, ležiace na rieke Gere. Je správnym centrom krajinského okresu Ilm-Kreises. Nachádza sa približne 20 km južne od Erfurtu, hlavného mesta spolkovej krajiny. V roku 2011 tu žilo vyše 23 000 obyvateľov.

Prvá písomná zmienka o meste je z roku 704 a Arnstadt je tak najstarším mestom v Durínsku a súčasne patrí k najstarším mestám celého Nemecka. Do 18. storočia bolo sídelným mestom kniežat z kniežatstva Schwarzburg-Sondershausen. Pobýval tu tiež Johann Sebastian Bach. Mesto má zachovalé historické centrum. Známe sú aj tunajšie Durínske klobásy. Arnstadt leží na okraji Durínskeho lesa a býva preto často označovaný ako *brána do Durínskeho lesa* (nem. Tor zum Thüringer Wald).

Mesto leží v priemyselnej oblasti Durínska. V dnešnom modernom Arnstadte je rozvinutý sklársky priemysel. Vyrábajú sa tu aj solárne panely. Ďalším rozvinutým odvetvím je drevospracujúci priemysel. V neďalekom okolí sa ťaží mangán. Od roku 1977 je tu každoročne poriadaný atletický halový výškarský míting. V roku 2006 tu padol svetový rekord v ženskej kategórii, ktorého držiteľkou je švédska výškarka Kajsa Bergqvistová.

Partnerské mestá
----------------

* Česko  Dubí, Česko
* Rakúsko  Gurk, Rakúsko
* Nemecko  Kassel, Nemecko
* Francúzsko  Le Bouscat, Francúzsko

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑   *Bergqvist joy at breaking record* [online]. BBC Sport, rev. 2006-02-05, [cit. 2013-07-07]. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Arnstadt**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Arnstadt na českej Wikipédii.*
**Eurytos** (starogr. Εὔρυτος – Eurytos, lat. *Eurytus*) je v gréckej mytológii oichalský kráľ, učiteľ Herakla v lukostreľbe.

Oichalský kráľ Eurytos učil mladého Herakla lukostreľbu. Sám sa pokladal za najlepšieho lukostrelca na svete, rád súťažil a tak i svoju ryšavú dcéru Iolu chcel vydať len za toho, kto nad ním zvíťazí v streľbe z luku. Dlho sa zdalo, že sa to nikomu nepodarí, ale potom sa o Iolu uchádzal sám Herakles, keď dokončil svoje úlohy prikázané kráľom Eurystheom.

Herakles zvíťazil hneď na prvýkrát, ale kráľ Eurytos považoval za urážku, že bol porazený svojim vlastným žiakom a Herakla vyhnal. Herakles odišiel na Tiryns, kam za ním onedlho prišiel Eurytov syn Ifitos, pretože sa medzitým jeho otcovi stratilo stádo a podozrenie padlo na Herakla. Heraklov priateľ Ifitos neveril, že to urobil a prišiel s dobrým úmyslom, ale Herakla to podozrenie veľmi urazilo, začal zúriť a v šialenom hneve nevediac čo robí, Ifita zhodil z hradieb. Ako hovoria mýty, toto šialenstvo na neho zoslala jeho odveká nepriateľka bohyňa Héra. Aby odčinil túto vraždu, musel potom odísť na tri roky do otroctva ku kráľovnej Omfalé.

Herakles na potupu od Euryta nezabudol, po rokoch sa vypravil so svojimi druhmi do Oichalie, zrovnal ju so zemou, Euryta a jeho synov Toxea, Moliona a Klytia zabil a jeho dcéru Iolu si odviedol.

Referencie
----------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 2,591.
2. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,4,9.
3. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,6,1.
4. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,6,2.
5. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,6,3.
6. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,37,5.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eurytos na českej Wikipédii.*
Súradnice: 47°54′18″S 17°29′18″V﻿ / ﻿47,905°S 17,4883333°V﻿ / 47.905; 17.4883333

**Kráľovská lúka** je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v rokoch 1975, 1982 na rozlohe 3,2400 ha a zaradené do 5. stupňa ochrany. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Územie predstavuje zvyšok mŕtveho ramena Dunaja s porastom typických lužných lesov a s vodnými, močiarnymi a lúčnymi biocenózami a vzácnymi druhmi flóry (lekno biele, snežienka jarná a iné).*

Referencie
----------

1. ↑  Kráľovská lúka. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Kráľovská lúka v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kráľovská lúka na českej Wikipédii.*
Eurázijská platňa.
**Eurázijská platňa** je tektonická platňa pokrývajúca väčšiu časť Eurázie (Európy a Ázie) s výnimkou Malej Ázie, Indie, Arabského polostrova a východnej Sibíri. Je to tretia najväčšia platňa (67 800 000 km2). Jej súčasťou je i severovýchodná časť oceánskej kôry Atlantického oceánu.

Západný okraj Eurázijskej platne je ohraničený Stredoatlantickým chrbátom, ktorý ju oddeľuje od severoamerickej platne. Je to jediný aktívny okraj eurázijskej platne. Od africkej platne ju oddeľuje Stredozemné more, na jeho východnom okraji sa nachádzajú dve malé platne - egejská a anatólska. Smerom na východ eurázisjská platňa hraničí s arabskou, indickou, sundskou, amurskou, ochotskou a platňou Yangtze.

Stavba, vznik a vývoj
---------------------

Eurázijská platňa je tvorená niekoľkými prekambrickými štítmi (Škandinávsky štít, Sibírsky štít), ktoré tvoria jej najstaršie oblasti. Tieto štíty sa v geologickej minulosti vzájomne zrážali a oddeľovali. Škandinávsky (Baltský) štít sa v devóne zrazil so severoamerickými oblasťami tzv. Laurentiou, počas kaledónskej orogenézy. Následne sa zrazil v karbóne a perme s Gondwanou, od ktorej sa v triase oddelil a v kriede až súčasnosti opäť začal spájať počas alpínskej orogenézy. V tom istom období sa spojila Euramerika so Sibírou, pričom došlo k vzniku Uralu. Južné a východné okraje eurázijskej platne sú dodnes miestom pokračujúcej orogénézy - s rastúcimi pohoriami ako Alpy, Karpaty, Kaukaz a Pamír. Himaláje, vznikli v miocéne zrážkou Eurázie s Indickou platňou. Okrem orogénnych pásiem, ktoré sú jazvami po zrážkach s inými kontinentmi sa na povrchu Eurázie nachádzajú mladé (druhohorno-treťohorné) panvy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eurázijská platňa**

  


| * z
* d
* u
Tektonické platne |
| --- |
| Hlavné platne | Africká platňa · Antarktická platňa · Austrálska platňa · Eurázijská platňa · Juhoamerická platňa · Pacifická platňa · Severoamerická platňa |  |
| Malé platne | Amurská platňa · Arabská platňa · Filipínska platňa · Indická platňa · Karibská platňa · Kokosová platňa · Ochotská platňa · Platňa Nazca · Platňa Scotia · Platňa Yangtze · Somálska platňa · Sundská platňa |
| Mikroplatne | Anatólska platňa · Bandská platňa · Barmská platňa · Egéjska platňa · Galapážska platňa · Karolínska platňa · Kermadecká platňa · Mariánska platňa · Molucká platňa · Okinawská platňa · Panamská platňa · Platňa Altiplano · Platňa Balmoral Reef · Platňa Birds Head · Platňa Conway Reef · Platňa Futuna · Platňa Juan de Fuca · Platňa Juan Fernandez · Platňa Južný Bismarck · Platňa Manus · Platňa Maoke · Platňa Niuafo’ou · Platňa Nové Hebridy · Platňa Rivera · Platňa Severný Bismarck · Sandwichská platňa · Severoandská platňa · Shetlandská platňa · Šalamúnska platňa · Timorská platňa · Tonžská platňa · Veľkonočná platňa · Woodlarkská platňa |



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Vlajka Čiernej armády
**Čierna armáda** (rus. *Чёрная гвардия*) je označenie skupín robotníkov, ktoré vznikli po Októbrovej revolúcii. Tieto skupiny, ktoré bojovali v nasledujúcej občianskej vojne, presadzovali anarchistické myšlienky a názory. Čiernu armádu vytvorila na základe Čiernej gardy na jeseň roku 1917 ukrajinská partizánka Marija Nikiforovová. K transformácii Čiernej gardy na Čiernu armádu došlo v januári roku 1918 kedy sa v reakcii na rastúce represie a z iniciatívy moskovských anarchistov zmenila asi tisícičlenná Čierna garda na Čiernu armádu pod vedením Leva Čorného.

Boľševici v tom čase zaútočili na svojich ultraľavicových (resp. anarchistických) kritikov. V noci z 12. augusta 1918 Čeka zaútočila na 26 anarchistických centier v Moskve a Čierna armáda zahájila ozbrojený odpor. K prvému stretnutiu došlo v ulici Malaja Dimitrovka. Štyridsať anarchistov tam zabili alebo zranili a asi päťsto uväznili. V okamihu, keď vypukla Tretia ruská revolúcia 6. júna 1918 mala ale Čierna armáda znovu okolo tisíc vojakov.

Názov Čiernej armády súvisí buď s anarchistickou čiernou vlajkou, ktorú táto skupina používala, alebo s menom Leva Čorného.

Pozri aj
--------

* Červená armáda
* Zelená armáda
* Anarchizmus

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Černá armáda na českej Wikipédii.*
**Poprava** (angl. *Return to Paradise*) je dramatický film z roku 1998, natočený podľa knižnej predlohy *Force majeure* od Pierra Joliveta. Film získal pozitívne recenzie od filmových kritikov. 

Film hovorí príbeh troch kamarátov (Lewis, Sheriff a Tony), ktorí spolu trávia leto v Malajzii. Tony a Sheriff sa rozhodnú Malajziu opustiť a Lewis tam zostáva žiť. Krátko po ich odchode, však miestna polícia prehľadáva dom Lewisa, kde hľadá ukradnutý bicykel ale namiesto bicykla, tam nájdu veľké množstvo hašiša a Lewisa uväznia a odsúdia na trest smrti. Po čase, Lewis povie svojej právničke Beth, že jeho dvaja kamaráti - Tony a Sheriff boli do tejto kauzy zaplatení a ak zoberú časť viny na seba, zachránia život Lewisovi. To má však háčik.

Postavy a obsadenie
-------------------

* ***Sheriff*** – herec: Vince Vaughn

* ***Beth*** – herečka: Anne Heche

* ***Lewis*** – herec: Joaquin Phoenix

* ***Tony*** – herec: David Conrad

* ***Chief Judge*** – herec: Patrick Teoh

* ***Kerrie*** – herečka: Vera Farmiga

* ***M.J. Major*** – herečka: Jada Pinkett-Smith

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Return to Paradise na anglickej Wikipédii.*
**Eurázijská ekonomická únia** (skrátené **EEU**; iné názvy: **eurázijský hospodársky zväz**, **eurázijská hospodárska únia**) je ekonomická únia, ktorá v súčasnosti združuje Bielorusko, Rusko, Kazachstan a Arménsko. V priebehu roku 2015 (v máji) sa plným členom stane aj ďalšia stredoázijská republika - Kirgizsko. 

Dohoda o vzniku únie bola podpísaná dňa 29. mája 2014 v kazašskej Astane prezidentmi troch štátov – Ruska, Bieloruska a Kazachstanu, pričom do konca roka 2014 k dohode pristúpili aj Arménsko a Kirgizsko. Dohoda formálne nadobudla platnosť 1. januára 2015. Dohoda o vstupe Arménska nadobudla platnosť o deň neskôr, teda 2. januára 2015 a dohoda o vstupe Kirgizska nadobudne platnosť v máji 2015.

Prvýkrát predniesol ideu vytvorenia regionálneho obchodného bloku kazašský prezident Nursultan Nazarbajev v roku 1994 v reči na Moskovskej štátnej univerzite M. V. Lomonosova. V postsovietskom regióne došlo po rozpade ZSSR k podpisu rôznych zmlúv, ktoré viedli k spolupráci v colnej či vojenskej oblasti a postupne aj k ustanoveniu hlbšej hospodárskej spolupráce, ktorá vyvrcholila práve v založení Eurázijskej ekonomickej únie. Spolupráca na politickej úrovni je zatiaľ minimálna, čo dokazuje aj skutočnosť, že práve kazašský prezident trval na tom, aby súčasťou názvu zväzu bolo prídavné meno *ekonomický*.

O vstupe do uvažujú aj niektoré ďalšie postsovietske republiky ako Tadžikistan či Uzbekistan. Únia má záujem o spoluprácu aj s ďalšími krajinami, ako napríklad Vietnam či Azerbajdžan.

Názvy
-----

* rus. Евразийский Экономический Союз
* biel. Еўразійскі эканамічны саюз
* kaz. Еуразиялық Экономикалық Одақ
* armén. Եվրասիական տնտեսական միություն
* kir. Евразиялык экономикалык биримдик

Pozri aj
--------

* Africká únia
* Európska únia

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Eurasijský ekonomický svaz na českej Wikipédii a Eurasian Union na anglickej Wikipédii.*
Socha Agia z Delf (možno Lysippa ?)
**Agias** (starogr. *Ἀγίας* – *Agias*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 484 pred Kr.

Agias, syn Aknonia z tesálskeho Farsalu, bol na 74. olympijských hrách v roku 484 pred Kr. ovenčený olivovou ratolesťou po víťazstve v pankratiu. Okrem olympijského víťazstva si v tejto disciplíne vybojoval aj tri víťazstvá na pýthijských hrách a po päť víťazstiev na nemejských a na isthmiských hrách. Pankration sa v Olympii zaviedol na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Bol to pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.

Sochu atléta Agia objavili francúzski archeológovia počas vykopávok v Delfách v roku 1894. Je dobrou kópiou bronzovej skulptúry od vynikajúceho sochára Lysippa zo Sikyónu. Jeho socha patrila k súsošiu znázorňujúcich členov rodiny tesálskych kniežat. Delfská skupina má nápis vo veršoch, ktorý umožňuje identifikovať jednotlivé postavy. Nápis týkajúci sa Agia okrem iného hlása, že bol synom Aknonia z Farsalu a tiež počet jeho víťazstiev na panhelénskych hrách. Zaujímavé však je, že tento delfský nápis je takmer zhodný s nápisom vyrytým na podstavci (alebo platni), ktorý našli a okopírovali priamo vo vlasti Agia v roku 1811 dvaja archeológovia, Nemec barón Stackelberg a Dán Brøndsted. Tento podstavec bol pravdepodobne časťou skupinového portrétu tesálskych kniežat, ktorý u majstra objednali občania Farsalu (aj Agiov pravnuk Daochos, zástupca Tesálie v delfskej amfiktyónii) a zrejme kópie týchto sôch venovali (okolo roku 337 pred Kr.) delfskej svätyni.

Oba nápisy preskúmal a následne v roku 1897 zverejnil nemecký epigraf a archeológ Erich Preuner. Nápis Agiovho podstavca z Farsalu uvádza o tri víťazstvá viac z pýthijských hier ako delfský. Preuner rozdiel v počte pýthijských víťazstiev na nápisoch vysvetlil tak, že v jeho rodnom meste si mohli dovoliť zaznamenať nepravdivý údaj, ale na posvätnom území Delf museli uviesť pravdu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Hermann Erich Preuner, *Ein delphisches weihgeschenk*, str. 17-33
2. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 176.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
6. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 150.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG IX,2 249*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Dievča s popáleninami na tvári a krku

**Popálenina** (lat. combustio) je poranenie, ktoré vzniká pôsobením tepla, elektrického prúdu a horúcich látok tuhého, tekutého aj plynného skupenstva na kožu a povrchové sliznice. Môžu spôsobiť poškodenie tkaniva v rozličnom rozsahu, v závislosti od druhu, intenzity a trvania pôsobenia škodliviny.

Popáleniny sa stávajú nečakane a majú potenciál spôsobiť smrť, dlhodobé zohyzdenie a dysfunkciu postihnutého miesta. Kritická časť pri rozhodovaní terapie nastáva pri posudzovaní hĺbky a rozsahu popáleného miesta. Popáleniny sú v súčasnosti klasifikované podľa rozsahu poškodenia tkaniva na popáleniny *prvého až štvrtého stupňa*. Popáleniny prvého stupňa (lat. c*ombustio erythematosa*) postihujú len pokožku (epidermis) a prejavujú sa povrchovými erytematóznymi a endematóznymi zmenami. Popáleniny druhého stupňa (lat. *combustio bullosa*) sa delia podľa hĺbky postihnutia podkožia na povrchové a hĺbkové druhostupňové popáleniny. Charakterizuje ich výrazný erytém, edém, rýchla tvorba väčších pľuzgierov vyplnených čírou tekutinou. Popáleniny tretieho stupňa (lat. *combustio escharotica*) deštruujú podkožie a často aj pod ním uložené tkanivá. Podľa príčiny sú postihnuté miesta buď bledé a tuhé, alebo hnedasté až čierne následkom koagulačnej nekrózy. Popálenina štvrtého stupňa (*zuhoľnatenie*) penetruje až do priľahlého svalu a kosti. 

Americkí vojaci ošetrujú popáleného afganského chlapca (2010)
Popáleniny, hlavne vyšších stupňov, sú sprevádzané tzv. *popáleninovým syndrómom*. Počas prvých 48 hodín môže vzniknúť fáza akútneho šoku. U dospelých s popáleninami presahujúcimi 20% povrchu tela a 10% u detí sa vyvíja ešte nebezpečnejší *sekundárny popáleninový šok* z úbytku tekutín, hlavne počas prvých 2 dní po úraze.

Po vystavení kože extrémnemu teplu začínajú patofyziologické zmeny ako intravaskulárna koagulácia a následná nekróza tkaniva spôsobená ischémiou, infiltrácia tkanív makrofágmi a polymorfonukleárnymi leukocytmi s následnou lipoperoxidáciou bunkových membrán, a pôsobenie rôznych chemických mediátorov zodpovedných za zápal. Navyše dochádza k úniku extracelulárnej a intravaskulárnej tekutiny, čo má za následok vznik edémov a hypovolémie. Na histologických rezoch sa dajú oddiferencovať tri charakteristické zóny - zóna koagulácie, zóna stázy a zóna hyperémie. Najväčší význam sa pripisuje záchrane zóny stázy rozličnými terapeutickými postupmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Popálenina**
**Populizmus** sa v architektúre odrazil v polovici 60. rokov 20. storočia. 

Dopad ekonomickej situácie na architektúru bol vyjadrený v prednáške Collina Rowea a jeho neskoršej publikácii *Collage City* (Mesto ako koláž) z roku 1979, ako aj v knihe Roberta Venturiho *Complexity and Contradiction in Architecture* (Zložitosť a protiklady v architektúre) z roku 1966, či *Learning from Las Vegas* (Poučenie z Las Vegas) z roku 1972, na ktorej spolupracoval spolu s Denise Scot-Brownovou a Stevom Izenourom.

Architekti boli vzhľadom na ekonomické podmienky spoločnosti nútení redukovať formy modernej architektúry, čo malo za následok deštrukciu urbánnej kultúry. Pomocou žartu sa snažia preklenúť rozporné okolnosti a podmienky, za akých tvoria. Dôsledkom ekonomickej situácie sa architektúra stáva prebytočná.

V Amerike sa populizmus prejavil najmä na eklektických paródiách súkromných domov a víl. Preberajú a napodobňujú sa klasické tvary. Americký populizmus bol prijatý ako hlavný prúd európskej architektúry. Veľký vplyv na to malo Benátske bienále v roku 1980, ktoré zorganizoval Paolo Portoghesi.

K architektom pôsobiacim v tomto období patrí Robert Venturi, Vincent Scully, Charles Moore, Robert Stern, či Charles Jenks.

Zdroje
------

* Frampton K.: *Moderní architektura. Kritické dejiny*, Praha, ACADEMIA, nakladateľstvo AV ČR, 2004
**Väzňova dilema** je jedna z hier v rámci teórie hier. Tento problém bol formulovaný v roku 1950 Merrillom Floodom a Melvinom Dresherom nasledovne:

Dvaja podozriví sú zadržaní políciou. Polícia nemá dostatok dôkazov a navštívi preto oboch väzňov, ktorí sú oddelení, aby im ponúkla rovnakú dohodu. Ak bude jeden z nich svedčiť proti druhému (zradí druhého) a tento nič neprezradí (nebude spolupracovať s políciou a tým pádom bude spolupracovať s druhým podozrivým), zradca bude prepustený a spoluväzeň si musí odsedieť celých desať rokov. V prípade, že obaja nebudú svedčiť, budú odsudení len na 6-mesačné odňatie slobody. Ak sa väzni zradia navzájom, bude im udelený 5-ročný trest. Obaja väzni sa musia rozhodnúť, či budú mlčať alebo svedčiť, pričom vedia, že spoluväzeň sa o zrade nedozvie pred ukončením vyšetrovania. Ako by mali väzni konať?

Príklad matice výnosov pre väzňovu dilemu|  | Spolupracovať | Zradiť |
| Spolupracovať | -1/2, -1/2 | -10, 0 |
| Zradiť | 0, -10 | -5, -5 |

Vyjadrené v terminológii "zisk-strata":

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Spolupracovať | Zradiť |
| Spolupracovať | zisk-zisk | veľká strata-veľký zisk |
| Zradiť | veľký zisk-veľká strata | strata-strata |

Väzňova dilema je príkladom *hry s nenulovým súčtom*. Ak predpokladáme, že každý hráč sa snaží maximalizovať úžitok pre seba (bez ohľadu na spoluhráča) minimalizáciou dĺžky trestu, racionálny jedinec sa rozhodne *zradiť*. Jediný bod rovnováhy je v tomto prípade *suboptimálny*, čo znamená, že tým, že sa hráči navzájom zradia, získajú menej, ako by dosiahli v prípade spolupráce.
**Karol Schretter** (\* 14. február 1644, Kremnica - † 20. júl 1718, Győr) bol cirkevný právnik, vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

Študoval na univerzite v Trnave, 1661 bakalár filozofie. Roku 1662 vstúpil do jezuitskej rehole, prednášal prírodné vedy na filozofickej fakulte v Trnave, Viedni, neskôr profesor kanonického práva na univerzite a riaditeľ kolégia v Trnave, predstavený rehoľného domu v Győri, Levoči a v Banskej Bystrici, kde ho zajali Tököliho vstúpenci. V Banskej Bystrici vyučoval gramatiku a spoločenské náuky na gymnáziu (1665). Autor právnického spisu o testamentoch , v ktorom dokazuje pôvod uhorského práva v rímskom práve.

Dielo
-----

* Aquilla regiarum virtutum hieroglyphicum... Trnava roku 1677
* Concordia canonica juris ecclesiastici et Hungarici... Trnava roku 1698

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
doc. Ing. **Vincent Kavečanský**, CSc. (\* 14. marec 1924, Hrašovík – † 9. január 1983, Košice) bol slovenský fyzik.

Životopis
---------

Narodil sa v Hrašovníku, okres Košice. Po absolvovaní Vyššej priemyselnej školy strojníckej v Košiciach (1943) študoval strojné inžinierstvo na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave a na Českom vysokom učení technickom v Prahe, kde skončil štúdium v r. 1950.

Po skončení štúdií pracoval ako konštruktér a od r. 1952 pôsobil ako asistent na Katedre fyziky VŠT v Košiciach. Od 1. septembra 1963 pracoval ako inžiniersky pracovník Katedry experimentálnej fyziky Prírodovedeckej fakulty UPJŠ. Kandidátsku prácu na tému Štúdium magnetizačných procesov na povrchu Fe-Si vzoriek obhájil v r. 1967. Od 1. januára 1968 pracoval na základe výsledku konkurzu ako vedecký pracovník a od 1. septembra 1969 ako docent.

Významne sa zaslúžil o budovanie experimentálnej základne pre fyzikálny výskum v Košiciach. Osobitne cenné sú výsledky jeho práce pri štúdiu magnetických látok, najmä Fe-Si materiálov, a to mono- i polykryštalických. Rozvinul metódy zviditeľňovania doménovej štruktúry a to koloidnou metódou aj metódou efektu Kerra. Osobitne sa venoval aplikáciám poznatkov základného výskumu do technickej praxe organizovaním spolupráce s Výskumným ústavom hutníctva železa v Dobrej v Česku i s Výskumným ústavom kovov v Prešove. Po celú dobu svojho pôsobenia na vysokej škole bol zapojený aj do pedagogickej práce. Pravidelne prednášal špeciálne disciplíny pre budúcich fyzikov, viedol diplomové práce a podieľal sa na písaní skrípt. V rokoch 1970 – 1979 bol predsedom krajského výboru FO. Aktívne sa podieľal na organizovaní Československých konferencií o magnetizme.

Zomrel 9. januára 1983 v Košiciach.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * SNK: 165092
* VIAF: 1241156565715523500000
**František Xaver Škarnicel** (*Skarniczl, Skarnitzl, Sskarnycl, Szkarnitzl, Škarnycl*; \* 24. november 1769, Skalica – † 22. január 1841, Skalica) bol slovenský kníhtlačiar a vydavateľ, ktorý pôsobil v 18. a 19. storočí v Skalici.

Rodinné väzby
-------------

Jeho otec Josef Antonín Škarnicel bol kníhtlačiarom v Skalici. František X. Škarnicel mal 3 dcéry, 4 synov, z nich dvaja - Jozef a František Xaver - sa venovali kníhtlačiarstu.

Kariéra kníhtlačiara
--------------------

V rokoch 1780 – 1798 pracoval v otcovej kníhtlačiarni v Skalici. V r. 1798 ju prevzal a viedol do smrti do roku 1841. Od r. 1828 ju viedol spoločne so synmi. Tlačiareň testamentárne rozdelil medzi synov a manželku.

Podnik zveľadil a priviedol k rozkvetu, keď v ňom sústredil produkciu z celého západného Slovenska i časti Moravy. Z typografického hľadiska sa u neho držali švabachové typy, tlačil v bibličtine, menej v latinčine, maďarčine a nemčine. Produkciu podniku podriadil slovenským národným záujmom, okrem náboženských tlačil aj svetské, zábavné i náučné spisy. Vyprodukoval spolu asi 185 kníh. Od začiatku 18. storočia vydával najmä literatúru pre najširšie vrstvy. V r. 1800 založil v rámci svojho podniku obecnú knižnicu a bol iniciátorom na podporu chudobných slovenských študentov.

Zdroj
-----

* ŠKARNICEL, JOZEF. In:  *Slovenský biografický slovník V R – Š*. Martin : Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike

Autoritné údaje: * NK ČR: jo20191027171
* VIAF: 2746155466468702160008
Súradnice: 48°57′30″S 13°51′55″V﻿ / ﻿48,958333°S 13,865278°V﻿ / 48.958333; 13.865278

**Bobík** alebo **Veľký Bobík** (1 264 m n. m.), nem. *Schreiner*) je juhočeský vrch v Boubínskej hornatine. Nachádza sa 6 km severne od Volarov. Ostro tvarovaný Bobík tvorí spolu s oblým masívom Boubína charakteristickú siluetu Šumavy viditeľnú aj zo značne vzdialených miest vo vnútrozemí Čiech.

Vrchol
------

Na vrchole Bobíka stávala drevená štvorposchodová triangulačná veža. Tá sa však nezachovala a v súčasnosti je vrchol pokrytý lesom, prakticky bez výhľadu (s výnimkou malého výseku medzi stromami na sever). Je tam umiestnená vrcholová kniha.

Prístup
-------

Bobík je prístupný z niekoľkých smerov. Najkratšia cesta (6 km) na vrchol vedie od západu zo železničnej zástavky Zátoň po modrej a červenej turistickej značke. Na Bobík vedie aj červená značka od juhu z Volarov (7 km) a od severu z Vimperku (20 km), na ktorú sa v sedle pod Bobíkom od východu napája modrá značka zo Záblatia (10,5 km).

Zaujímavosti
------------

* Alpská vyhliadka - nachádza sa na južnom svahu, cca 1 km od vrcholu, postupne zarastá smrekovými porastmi

Externé odkazy
--------------

* Bobík na www.tisicovky.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bobík na českej Wikipédii.*