**Škótska fantázia pre husle a orchester Es dur, Op. 46** je dielo nemeckého skladateľa Maxa Brucha.

Skladateľ dielo zložil v roku 1880 ako štvrté dielo jeho rozsiahleho súboru skladieb venovaným sólovým husliam a orchestru, ktoré zahŕňajú tri husľové koncerty a šesť ďalších koncertných skladieb. Hoci sa v priebehu času v základnom repertoári udržal len *Husľový koncert č. 1 g mol*, *Škótska fantázia* patrí k niekoľkým Bruchovým skladbám, ktoré sa na koncertných pódiach objavujú dodnes a svojou popularitou predstihla aj skladateľov druhý a tretí husľový koncert. 
Brucha, ktorý v Škótsku nikdy nebol, ku skomponovaniu skladby inšpirovali knihy spisovateľa Waltera Scotta, s ktorými sa zoznámil počas pracovnej návštevy Anglicka. Pôvodný titul skladby je *Fantázia voľne využívajúca škótske ľudové melódie*. Nie je to jediný raz, kedy sa Bruch vo svojom diele inšpiroval prvkami hudby iného národa, naopak, ide o jeden z charakteristických aspektov jeho tvorby - v iných dielach je možné počuť napríklad židovské alebo maďarské nápevy. Tak ako vačšinu svojích diel, aj túto fantáziu zložil pre jedného z najvýznamnejších interpretov doby, španielskeho husľového virtuóza Pabla de Sarasate, ktorý skladbu uviedol na premiére v septembri 1880 v Hamburgu. 

V elegantnej, nezávažnej skladbe, je cítiť vplyv prelomového koncertu Mendelssohna-Bartholdyho, na rozdiel od prvého Bruchovho koncertu je ale viac badateľný v husľovej technike než forme diela. Tak ako napovedá už názov, výstavba diela je veĺmi uvoľnená, fantazijná. Skladateľ tu niekoľkokrát strieda živé škótske nápevy ozdobených husľovými girlandami s pomalými zasnenými úsekmi. Skladba má štyri vety; základom každej z nich sa stal odlišný škótsky nápev. Snaha priblížiť sa charakteru škótskej hudby je zrejmá aj v orchestrácii – na niekoľkých miestach sa Bruch snažil imitovať gajdy a v celej skladbe ponechal nezvyčajne veľký priestor orchestrálnej harfe, ktorá zastupuje tradičnú keltskú harfu. Príjemná zvuková harmónia dua huslí a harfy sa objavuje na viacerých miestach skladby a nepochybne sa podieľa na popularite diela. 

Skladbu podobne ako svoj prvý husľový koncert Bruch otvára pomalou pochmúrnou introdukciou, v ktorej sa uplatňujú hlavne lesné rohy s harfou v pozadí a elegické husľové sólo. Naväzujúcou časťou vety je magické *Adagio cantabile*, založené na škótskej ľudovej piesni *Auld Robin Morris*. Téma huslí je bohato doprevádzaná harfovými arpeggiami. Celá veta sa nesie v pokojenej nálade hlavnej témy. Druhá veta naopak vychádza zo živého a rytmického nápevu *Hey, the dusty Miller*. Po orchestrálnom úvode sa ozývajú pravidelné údery violončiel pripominajúce gajdy a s týmto doprovodom husle v dvojhmatoch prezentujú tému nápevu:

V ďalšom priebehu skladby tému preberá orchester a husle hu dopĺńajú dlhými ťahmi sláčika vo vysokom registri. Po krátkom stíšení huslí nasleduje bujará orchestrálna dohra. Namiesto očakávaného záverečného tónu však prichádza *Adagio* s reminiscenciou témy *Auld Robin Morris*. Atacca nasleduje tretia veta *Andante sostenuto*, ktorá začína expozíciou hlavnej témy , ktorou je melódia *I’m A Down for Lack O Johnnie*. Ľúbezna, pokojne plynúca téma ďalej prechádza variačným rozvedením, ktoré sa vyznačuje o niečo väčšou tempovou a náladovou pestrosťou než rozvedenie obdobne pomalej témy prvej vety smeruje k lyrickému, ticho doznievajúcemu záveru. Záverečné *Finale* začína priamo témou *Scotts wha hae* ktorú exponujú husle sprevádzané iba harfou. Tému zopakuje orchester, ktorý následne znovu vystriedajú husle s harfou. Tento kontrast je ďalej využívaný v priebehu celej vety. Stredná časť vety je lyrická a zahŕňa aj krátku husľovú kadenciu. Znovu je tu pripomenutá téma prvej vety, záver diela však tvorí jednoduchá ašak výrazna repríza *Scots whae hae* s unisonom hlavnej orchestrálnej linky a sólových huslí.

Vybrané nahrávky
----------------

* Jascha Heifetz, New Symphonic Orchestra of London, Malcolm Sargent (1961)
* Kyung Wha Chung, Royal Philharmonic Orchestra, Rudolph Kempe (1972)
* Itzhak Perlman, Israel Philharmonic Orchetra, Zubin Mehta (1986)
* Midori, Israel Philharmonic Orchetra, Zubin Mehta (1993)

Referencie
----------

1. www.wikipedia.org
2. Ainsly, Robert: Encyklopédia klasickej hudby. Bratislava: Perfekt, 1997. ISBN 80-8046-085-X
3. Gammond, Peter: *Velcí skladatelé*. Praha: Svojtka & Co. 2002. ISBN 80-7237-590-3
4. Schonberg, Harold: *Životy velkých skladatelů*. Praha: BB Art, 2006. ISBN 807341905X