**Pyanopsia** alebo **Pyanepsia** (starogr. *Πυανόψια, Πυανέψια*) bola starogrécka slávnosť usporiadavaná v Aténach k pocte Apolónovi.

Pyanopsia (doslova „varenie fazule") bola aténska slávnosť, ktorá sa slávila na jeseň po zbere úrody, a to 7. pyanepsióna (podľa atického kalendára), pravdepodobne na počesť boha Apolóna Delfinia. Vedci sa domnievajú, že patrí medzi najstaršie aténske sviatky, siahajúce prinajmenšom do 9. storočia pred Kr. z čias iónskych migrácií z pevniny na ostrovy Egejského mora. Možno od 6. storočia pred Kr. sa aténske rituály Pyanopsie začínajú spájať s príbehmi mýtického hrdinu Thésea (motivácia sa nachádza v potrebe politickej propagandy).

Atický červenofigúrový kylix, Théseus zabíja Minotaura v prítomnosti bohyne Atény, maliar Aisón, cca. 420 pred Kr.
Legenda tvrdila, že keď Théseus zabil Minotaura na Kréte a následne so svojim korábom pristál na ostrove Délos, sľúbil Apolónovi, že mu pripraví osobitú obetu, ak dôjde bezpečne domov do Atén (spojenectvo medzi Aténami a ostrovom Délos nadobudlo ďalší rozmer po grécko-perzských vojnách, keď sa Délos stal sídlom délskeho spolku). Keď už konečne pristál na brehoch Atiky (podľa Plutarcha v aténskom prístave *Faléron* dňa 7. Pyanopsióna), Théseus a jeho spoločníci zobrali to, čo im zostalo zo zásob a uvarili polievku z fazule (zrejme z bôbu, fazuľa sa do 
Európy dostala až po objavení Ameriky), obilia a zeleniny a obetovali ju Apolónovi ešte predtým, než sa o ňu podelili medzi sebou (svojím obsahom to bol zrejme podobný pokrm ako *thargélos* v Thargélii). Príbeh hovoriaci o tom, ako Théseus obetoval ostatok svojich zásob jedla Apolónovi, môže odrážať stúpajúcu popularitu mýtov o Théseovi, ktorý sa v Aténach objavil počas poslednej štvrtiny 6. a začiatku 5. stor. pred Kr. Moderné štúdie meniacej sa ikonografie v atickej vázovej maľbe ukazujú, že záujem o Thésea náhle zosilnel počas vlád Peisistrata a Kleisthena. Pre Aténčanov bol v tomto období rovnako pôsobivým aj príbeh o tom, že Théseus bol prvým aténskym vodcom, ktorý zjednotil celú Atiku do jedného politického spoločenstva (oslava tohto zjednotenia sa konala počas slávnosti Synoikia).

Ďalšou dôležitou črtou slávnosti Pyanopsia bolo obetovanie posvätnej olivovej ratolesti, *eiresióné*, Apolónovi. Podobne ako pri Proérosii bol aj tento rituál spojený etiologicky s dávnym hladomorom (alebo morom), ktorý bol odvrátený obetovaním tejto ratolesti. Eiresióné (z eiros, vlna) bola ratolesť z olivy prepletená farebnou vlnou, z ktorej viseli rôzne plodiny, ovocie či hotové potravináske produkty (napr. nádobky s vínom, medom alebo olejom, rozmanitosť produktov symbolizovala hojnosť a základné potreby ľudskej výživy). Chlapci nosili tieto ozdobené ratolesti po meste a spievali piesne, často sa zastavovali pri domoch, aby prosili o darčeky. Ratolesti eiresióné, symboly úrodnosti a hojnosti, sa považovali za požehnanie od boha a Aténčania si ich preto radi vešali nad dvere svojich domovov. Keď sa slávnostný sprievod skončil, mladíci položili jednu eiresióné k dverám Apolónovho chrámu. Plutarchos zaznamenal jednu z piesní (básní), ktorú mladíci na slávnosti spievali Apolónovi (zloženú v daktylskom hexametri):

|  |  |
| --- | --- |
| *εἰρεσιώνη σῦκα φέρει καὶ πίονας ἄρτους  καὶ μέλι ἐν κοτύλῃ καὶ ἔλαιον ἀποψήσασθαι καὶ κύλικ᾽ εὔζωρον, ὡς ἂν μεθύουσα καθεύδῃ* | preklad: *eiresióné nám prináša figy a bohatý chlieba med v kotylé a olivový olej na natretiea kylix s nemiešaným vínom, aby človek mohol spať sladko* |

- text v starogréčtine 
Starogrécke literárne zdroje, najmä z komédií, uvádzajú, že v 5. stor. pred Kr. boli sviatočné aktivity mládeže počas tohto sviatku Aténčanom mimoriadne príťažlivé. Hoci Apolón nie je v mytológii považovaný za božstvo, ktoré by sa príliš zaujímalo o úrodnosť pôdy, zvyky v tento sviatok jasne naznačujú, že ho v Atike spájali i s poľnohospodárstvom. Strukoviny a zrná, ktoré tvorili varené jedlo Thésea, boli väčšinou tie semená, ktoré sa čoskoro zasiali ako oziminy. Aténčania uctievaním Apolóna ďakovali za hojnosť súčasnej úrody symbolizovanej plodinami na eiresióné a tešili sa na budúcu dobrú úrodu. Obetovaním časti úrody, strukovín a obilnín Apolónovi potvrdili svoj pokračujúci vzťah s bohom, ktorý kedysi pomohol aj ich hrdinovi Théseovi.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Erika Simon. *Festivals of Attica*. Madison : Univ of Wisconsin Press, 2002. ISBN 978-02-9909-184-2. S. 76.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 366.
3. 1 2 3  J.W. Roberts. *City of Sokrates*. London : Routledge, 2002. ISBN 978-11-3470-480-4. S. 105.
4. ↑  Theodora Suk Fong Jim, Suk Fong Jim. *Sharing with the Gods*. Oxford : Oxford University Press, 2014. ISBN 978-01-9870-682-3. S. 103.
5. ↑  Claude Calame. *The Craft of Poetic Speech in Ancient Greece*. Ithaca : Cornell University Press, 1995. ISBN 978-08-0148-022-5. S. 190.
6. ↑  Nancy Evans. *Civic Rites*. Berkeley : University of California Press, 2010. ISBN 978-05-2026-202-7. S. 180.
7. ↑  Jennifer Larson. *Understanding Greek Religion*. London : Routledge, 2016. ISBN 978-13-1729-674-4. S. 215.
8. ↑  Rastislava Stoličná-Mikolajová. *Jedlo ako kľúč ku kultúre*. Martin : Matica slovenská, 2004. ISBN 978-80-7090-765-8. S. 56.
9. 1 2  Theodora Suk Fong Jim, Suk Fong Jim. *Sharing with the Gods*. Oxford : Oxford University Press, 2014. ISBN 978-01-9870-682-3. S. 104.
10. 1 2 3 4  Nancy Evans. *Civic Rites*. Berkeley : University of California Press, 2010. ISBN 978-05-2026-202-7. S. 181.
11. ↑  Erik Hallagher, Jesper Tae Jensen. *Proceedings of the Danish Institute at Athens V*. Aarhus : Aarhus University Press, 2007. ISBN 978-87-7288-725-8. S. 134.
12. ↑  Jane Ellen Harrison. *Prolegomena to the Study of Greek Religion*. Princeton : Princeton University Press, 2021. ISBN 978-06-9122-746-7. S. 80.
13. 1 2  Christopher Athanasious Faraone. *Hexametrical Genres from Homer to Theocritus*. Oxford : Oxford University Press, 2021. ISBN 978-01-9755-299-5. S. 44.
14. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Theseus*, 22, 7.
15. ↑  Robert Parker. *Polytheism and Society at Athens*. Oxford : OUP Oxford, 2005. ISBN 978-01-9153-452-2. S. 205.
16. ↑  Nancy Evans. *Civic Rites*. Berkeley : University of California Press, 2010. ISBN 978-05-2026-202-7. S. 182.