Prof. ThDr. **Josef Zvěřina** (\* 3. máj 1913, Střítež – † 18. august 1990, Nettuno, Taliansko) bol český rímskokatolícky kňaz, teológ, historik umenia, filozof a vysokoškolský pedagóg.

Život
-----

Narodil sa na Českomoravskej vysočine, rodina sa ale čoskoro presťahovala do Viedne, kde otec pracoval ako strojný zámočník. Roku 1918 sa vrátil s rodičmi do Stříteži a na štúdium dlho nemal pomyslenie. Na odporúčanie miestneho farára sa nakoniec predsa odhodlal k štúdiu a zhodou okolností sa dostal 1924 do Prahy. V roku 1932 maturoval na Arcibiskupskom gymnáziu. Potom bol poslaný na rímske pápežské kolégium Nepomucénum študovať teológiu a filozofiu. Na kňaza bol vysvätený 11. júla 1937 v Ríme a rok tam bol predstaveným slovenskej koľaje. Roku 1938 sa vrátil do vlasti a bol kaplánom najprv vo vtedajšom Falknove (Sokolov), kde zažil národnostné napätia i nenávisť, naposledy u svätého Mikuláša na Malej Strane v Prahe. Po zrušení českých vysokých škôl v roku 1939 prednášal na náhradnom teologickom učilišti, pre protinemecký postoj bol však v rokoch 1942 až 1943 13 mesiacov internovaný v Zásmukách. 

Po vojne nastúpil na obnovenú teologickú fakultu (spolu s Alexandrom Heidlerom) ako asistent prof. Josefa Cibulku pre odbor kresťanskej archeológie a dejín umenia. Jeho záujem síce smeroval k dogmatike, ale tú mu na fakulte nebolo dopriate prednášať. Nebol pre neho však problém sa zahryznúť do akéhokoľvek odboru. Počas ročného študijného pobytu v Paríži v rokoch 1946-1947 stihol spísať dizertáciu o freskách v juhofrancúzskom Tavant, ktorá bola pochvalne prijatá na medzinárodnom fóre. Doktorát mu dala Univerzita Karlova.

Po zrušení teologických učilíšť v roku 1950 bol povolaný na vojenské cvičenie, kde 13 mesiacov manuálne pracoval. Začiatkom roku 1952 bol spolu s ďalšími tridsiatimi katolíkmi zatknutý a odsúdený na 22 rokov väzenia. Vrátil sa až po takmer štrnástich rokoch v roku 1965. Prešiel niekoľkými manuálnymi zamestnaniami, napriek tomu aj v tejto ťažkej dobe slúžil ako teológ v podzemnej Cirkvi. V roku 1969 nastúpil na bohosloveckú fakultu v Litoměřiciach na odbor Teológia sviatostí a kresťanská archeológia, ale už roku 1970 musel z fakulty odísť. Potom vykonával duchovnú správu na fare v obci Praskolesy u Zdic, kde si však získal takú vážnosť, že sa znepáčil úradom a v roku 1975 musel odísť do dôchodku. Býval v Prahe v Malvazinkách a venoval sa výučbe aj duchovnému vedeniu rehoľníčok a študentov, ktorí sa pripravovali na kňazstvo. Roku 1988 mu bol udelený čestný doktorát teológie na univerzite v Tübingen.

Nebol však slepý k problémom doby: ako jeden z prvých podpísal Chartu 77 a spolupracoval s disidentmi, ktorí neskôr zastávali vysoké miesta v štátnej správe. O jeho state bol aj veľký záujem v cudzine, kde publikoval v mnohých odborných časopisoch, a niekoľko jeho prác vyšlo v preklade aj knižne. Postupne si získal dôveru pražského arcibiskupa kardinála Tomáška a stal sa jeho radcom. 

V novembri 1989 navštevoval štrajkujúcich študentov a často hovoril na pozvanie v teréne. V sobotu 25. novembera 1989 vystúpil taktiež na celkom zaplnenej letenskej pláni v Prahe. Keď si bohoslovci v Litoměřiciach presadili personálne zmeny, vrátil sa tam ako profesor a dekan, a to s náročnou úlohou sprostredkovať štúdium teológie aj záujemcom mimo seminár. V tejto súvislosti založil tiež Českú kresťanskú akadémiu a stal sa jej prvým predsedom. Veľmi sa zblížil s pápežom Jánom Pavlom II. s ktorým sa stretol v Krakove a neskôr v Taliansku. 

V Taliansku 18. augusta 1990 pri kúpaní v mori náhle zomrel. Pochovaný je na vyšehradskom cintoríne.

Citáty
------

* "Strach a lož sú najmocnejší spojencami všetkých diktatúr."
* "Človek musí byť tak trochu fantasta, zvlášť keď sú pomery zlé, aby nestratil elán."
* "O kriminál si nikto koledovať nemá, ale sú situácie, kedy proste človek musí splniť taký ten kategorický imperatív. A potom sa nepýta, čo z toho bude."
* "V kriminále sa asi človek naučí žiť to slovo evanjelia, že Boh zosiela dážď a svetlo na dobré aj zlé, teda isté veľkodušnosti."

Ohlasy
------

Kariéru Jozefa Zvěřiny najlepšie charakterizujú slová Oto Mádra: "Ku svojej eminentnej úlohe rástol od mladosti. V iných časoch by jeho kariéra zrejme vyvrcholila biskupskou mitrou a kardinálským purpurom, ako mu už za štúdií predpovedali kolegovia v rímskom Nepomucénu. Namiesto toho sa stal jeho život priamo modelom kariéry smerom nadol."

Roku 1991 bol vyznamenaný Rádom T. G. Masaryka II. triedy in memoriam.

Bibliografia
------------

* *Les peintures de la crypte de Tavant*, Roma: Institutum Orientalium Studiorum, 1947, 19 s
* *Znakovost obrazové složky filmu*, Filmový ústav, 1968
* *Výtvarné dílo jako znak*, Praha: Obelisk, 1971, 156 s
* *L'esperienza della Chiesa*, Milano: Jaca Book, 1971, 179 s
* *Il Coraggio di essere Chiesa*, Bologna: Centro Studi Europa Orientale, 1978, 142 s
* *Ich habe mich entschieden: Mut zum Glauben*, Freiburg: Herder 1980, 160 s
* *Odvaha být církví*, Mníchov: Opus Bonum, 1981, 176 s
* Eva Kantůrková, Josef Zvěřina: *Dialog o víře*, Praha: Scriptum, 1993, 78 s (predchádzajúce vydania: Mníchov: Opus bonum, 1984)
* *Maria*, Mníchov: Opus Bonum, 1988, 169 s
* *La gioa di essere Chiesa*, Bologna: Centro Studi Europa Orientale, 1990, 127 s
* *Teológia Agapé: Dogmatika, Svazek I.*, Scriptum, 1992 (ďalšie vydania: Praha: Vyšehrad, 2003)
* *Teológia Agapé: Dogmatika, Svazek II.*, Scriptum, Praha, 1994
* *Pět cest k radosti*, Zvon, Praha, 1995, ISBN 80-7113-136-9, (2. vydanie: Zvon, Praha, 1997, 3. vydanie: Vyšehrad, Praha 2003)
* *Fünf Wege zur Freude: Theologische Reflexionen über eine kämpfende Kirche, Leipzig*: Benno 1995, 206 s
* *Vzdor ducha: z dopisů a kratších zamyšlení*, Vyšehrad, Praha, 2002, ISBN 80-7021-524-0, (vybrala a usporiadala Jolana Poláková, predslov Oto Máder, doslov Marie Rút Křížková)

Literatúra
----------

* Marie Rút Křížková: *Žít jako znamení : rozhovory s Josefem Zvěřinou*, Zvon, 1995, 159 s ISBN 80-7113-147-4 (2. vydanie 1997. ISBN 80-7113-223-3).
* Vojtěch Novotný: *Odvaha být církví : Josef Zvěřina v letech 1913-1967*, Karolinum, 2013, ISBN 978-80-246-2432-7,
* Cezary Andrzej Mizia: *Význam agapé pro pronásledovanou církev podle Josefa Zvěřiny*, Slezská univerzita v Opavě, Obchodně podnikatelská fakulta, 2007, ISBN 978-80-7248-414-0,
* Vojtěch Novotný:, *Katolícka teologická fakulta 1939-1990 : Prolegomena k dejinám slovenskej katolíckej teológie druhej polovice 20. storočia*. Praha : Karolinum, 2007. 523 s ISBN 978-80-246-1369-7.

Referencie
----------

1. ↑  Křížková, *Žít jako znamení*, str. 149.
2. ↑  Křížková, str. 117.
3. ↑  Křížková, str. 96.
4. ↑  Křížková, str. 83.
5. ↑  Křížková, str. 84.
6. ↑  Cit. ve Zvěřina, *Pět cest k radosti*, str. 13

Pozri aj
--------

* Charta 77

Externé odkazy
--------------

* Medailón J. Zvěřiny v cykle ČT *Svätci a svedkovia*
* Biografické heslo na stránkach FF MU
* iencyklopedie.cz
* Josef Zvěřina na stránkach Centra dejín českej teológie KTF UK

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Josef Zvěřina na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 3131
* GND: 133360288
* ISNI: 0000 0001 0970 407X
* LCCN: n85330430
* NK ČR: jn19981002448
* VIAF: 50414102
* WorldCat: lccn-n85330430