recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mapa bitky.
**Bitka pri Actiu** bola námorná bitka, ktorá sa odohrala 2. augusta v roku 31 p.n.l. pri myse Actium, v úzkej a plytkej úžine tvoriacej vchod do Ambrakijského zálivu v Grécku. Bitka sa odohrala počas občianskej vojny v rímskom štáte, medzi Octaviom a Antoniom.

Antonius v roku 32 p.n.l. prešiel cez Grécko na pobrežie Iónskeho mora, s úmyslom vojensky operovať na území Itálie. Oktavius v jari v roku 31 p.n.l. premiestnil svoje vojsko na grécku pevninu. Celé leto strávili obaja protivníci niekoľko desiatok kilometrov od seba, ale do rozhodujúcej bitky sa nepúštali. Pod velením Agrippu vojsko Oktaviana, ktoré malo 260 lodí (liburny – neveľké plavidlá, vyznačujúce sa veľkou rýchlosťou a obratnosťou), blokovalo východ z Ambrakijského zálivu, kde kotvil Antonius so svojim vojskom, ktoré sa skladalo zo 170. rímskych a 60. ľahkých egyptských lodí, kráľovnej Kleopatry.

2. augusta 31 p.n.l. vietor fúkal v neprospech Agrippu, jeho lode odnášal dozadu. Bojová zostava Antoniovho loďstva sa opierala o obidva brehy úžiny. Tvorila nepreniknuteľnú hradbu pre nízke liburny. Agrippa nemohol pomýšľať na prelomenie alebo obchvat, musel vylákať protivníka zo zomknutého tvaru. Jeho úskok spočíval v tom, že vyplával proti vetru a v tesnej blízkosti, pred protivníkovou líniou, loďstvo zastavilo. Antonius vyrazil s eskadrou z ľavého krídla. Agrippove lode výzvu do boja neprijali naopak, začali ustupovať na šíre more. Dve krídelné Antoniove eskadry ich začali prenasledovať a vzďaľovať sa od svojich hlavných síl. Agrippa sa vrhol so strednou eskadrou na stojacu Antoniovu eskadru. Obratné liburny začali slaviť svoj triumf. Agrippové lode boli prislabé, aby taranovaním, alebo abordážou dobyli nepriateľské lode. Preto Agrippa prikázal vrhať na ne zápalné látky. Tento účinný spôsob boja zapríčinil, že väčšina lodí zhorela a len pár ich padlo do zajatia. Kleopatrine egyptské lode, stojace v druhom rade, ktoré v rýchlosti a obratnosti mohli smelo súperiť s liburnami, v tejto kritickej chvíli napli plachty, opustili bojisko a zamierili do Egypta. Antonius opustil svojich vojakov. Na svojej vlajkovej lodi odplával za Kleopatrou. Lode zbavené velenia síce bojovali udatne, ale ich akcie neboli koordinované.

Bitka sa skončila víťazstvom Oktavia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bitka pri Actiu**

Zdroje
------

* KOSIARZ, Edmund. *Námorné bitky*. Preklad Jaroslav Coplák. 1. vyd. Bratislava : Pravda, 1982. 586 s. (Členská knižnica Pravda.) S. 37.
* Lencer, Leo2004, 2008: Map of the Battle of Actium, Wikimedia Commons, Dostupné online
**Prvá bitka o Smolensk** bola bitka v úvodnej fáze bojov na východnom fronte počas druhej svetovej vojny, trvajúca od 6. júla do 5. augusta 1941. Bojovali v nej vojská Tretej ríše, proti brániacim sa jednotkám Červenej armády. Bitka bola súčasťou operácie Barbarossa. Podľa plánu nacistického Nemecka malo v priestore Smolenska, ktorý bol významným strategickým a dopravným uzlom, dôjsť k mohutnej obkľučovacej operácii a následnému zničeniu sovietskych vojsk na tomto úseku frontu. Týmto by bola otvorená cesta na Moskvu. 

Od začiatku operácie Barbarossa postúpili nemecké vojská do konca júna až k Minsku, kde zajali v byalistocko-minskom kotle viac než 300 000 vojakov Červenej armády. Sovietska obrana sa začiatkom mesiaca júl ustálila na čiare Vicebsk – Orša – Mahiľov. Tu vojská Červenej armády a Wehrmachtu zvádzali ťažké boje. Najdlhšie sa bránili jednotky 61. zboru, medzi nimi napr. 172. divízia generálmajora M. T. Romanova v Mahiľove, a to až do 26. júla 1941.

6. júla 1941 vojská skupiny armád Stred poľného maršala Fedora von Bocka obsadili Vicebsk. Nemci sa snažili podniknúť obkľúčovacie manévre, ale sovietskym jednotkám sa z obkľúčenia podarilo uniknúť. Červená armáda sa sústredila na ďalšie obranné boje a spôsobila nemeckým jednotkám veľké straty. Dňa 30. júla podnikli jednotky pod vedením Georgija Žukova úspešný protiútok pri Jelni, pri ktorom po prvýkrát od začiatku vojny dokázali obsadiť územie, ktoré bolo predtým ovládané Nemcami. Začiatkom augusta uskutočnili tankové zväzy 9. nemeckej armády obkľúčovací manéver, časť brániacich sa sovietskych vojsk v dňoch 5. – 6. augusta obišli a obsadili Smolensk. V obkľúčenom kotle južne od Smolenska zostalo 300 000 červenoarmejcov 16. 19. a 20. armády. Ďalším obkľúčeným sovietskym jednotkám sa podarilo uniknúť vďaka úderom posíl vojsk Západného frontu. Tým sa podarilo skonsolidovať ďalšiu obrannú líniu pred Moskvou. Išlo hlavne o sily 19. a 20. armády. V priestore pri Jelni boje pokračovali a Červená armáda prešla do obrany dňa 10. septembra. 

V obkľúčení pri Smolensku Nemci zajali 300 000 vojakov, ukoristili 3 200 tankov a 3 000 diel, avšak sami utrpeli veľké straty, keď prišli o 250 000 mužov a značné množstvo techniky. Vďaka týmto dlhotrvajúcim a vyčerpávajúcim bojom však mohla Červená armáda skonsolidovať obranu pred nemeckým útokom na Moskvu. Nemci stratili teoretickú možnosť dobyť Moskvu na prelome letných a jesenných mesiacov z chodu. Mnohí autori považujú úspešnú obranu a sovietske protiútoky v priestore Smolenska za jeden z rozhodujúcich okamihov bojov na východnom fronte. Aj keď je otázne, či by nemecké sily skutočne boli schopné Moskvu z chodu obsadiť, bez toho aby výrazne ohrozili krídla svojich útočiacich vojsk.

Referencie
----------

1. ↑  Glanz, D. *The Soviet-German War 1941-1945: Myths and Realities: A Survey Essay.* Clemson University, Clemson, South Carolina, 2001, s. 21-22

Pozri aj
--------

* Bitka o Smolensk (1812)
* Bitka o Smolensk (1943)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva u Smolenska (1941) na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Historický portál |


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portál |
**Karborundum** (SiC) je zmes karbidu kremíka (kremíkový korund, podľa tvrdosti), ktorý sa vyrába žiarovým lisovaním, reakčným spekaním, alebo spekaním bez použitia tlaku. 

Patrí medzi technickú keramiku.

Karbid kremičitý, pripravený žiarovým lisovaním (2 000 °C, 35 MPa) sa vyznačuje vysokou hustotou a pevnosťou, ale neľahkým opracovaním a tvarovaním. Tento problém viedol k vývoju SiC pripraveného reakčným spekaním. Veľkou výhodou tohto spracovateľského postupu sú malé rozmerové zmeny počas procesu. Reakčné spekaný SiC sa najčastejšie získava zo zmesi SiC, grafitového prášku a kremíka. Kremík, ktorý je počas spekania tekutý, reaguje s grafitovým práškom a vytvára sklenú fázu SiC, pôsobiacu ako spojivo. Po spracovaní obsahuje materiál obvykle 10 – 15 % zvyškového kremíka. Spekaný SiC bez použitia tlaku je pripravovaný spekaním prášku SiC s prídavkom bóru, uhlíka alebo hliníka.

Použitie
--------

* Brúsny materiál
* Hodinkové ložiská
* Elektrický izolátor
* Ochranné platničky na raketoplány (zosilnené uhlíkovými vláknami)
**Bitka pri Carrhách** (53 pred Kr.) bol vojenský konflikt medzi Rímskou ríšou a Partskou ríšou. Bola to jedna z najťažších vojenských porážok, ktorú Rimania utrpeli v období republiky.

Konflikt vyprovokoval rímsky politik Marcus Licinius Crassus, ktorý v roku 60 pred Kr. uzavrel s Gaiom Iuliom Caesarom a Gnaeom Pompeiom prvý triumvirát. V roku 55 pred Kr. zastával po vzájomnej dohode konzulát s Gnaeom Pompeiom a po skončení funkčného obdobia si rozdelili všetci traja sféry vplyvu. Caesar si ponechal Galliu, kde už od roku 59 pred Kr. bojoval proti Keltom, Gnaeus Pompeius si zvolil Hispániu, ale prakticky zostal v Ríme, a Marcus Licinius Crassus si zvolil Východ, kde chcel dosiahnuť vojenské úspechy, aby sa vyrovnal Caesarovi a Pompeiovi. 

V roku 53 pred Kr. Crassus podnikol výpravu na Východe. So siedmimi légiami a s asi 4 000 jazdcami prekročil horný tok Eufratu a neopatrne postupoval do Mezopotámie. Partské vojská pod velením Surenu ho lákali čoraz hlbšie na územie, kde vojsko nemalo dostatok vody. Partské vojsko, ktoré tvorili predovšetkým ľahko vystrojené jazdecké oddiely lukostrelcov a menšia skupina ťažko obrnených katafraktáriov, lákali Rimanov hlboko do vnútrozemia. Nakoniec sa dal Crassus zlákať do bitky pri Carrhách, v ktorej bolo jeho vojsko porazené. Publius Licinius Crassus, syn Marka Licinia Crassa, s menším oddielom vojska uspel s partskými vojakmi, ale po porážke spráchal aj on samovraždu. Následne Parti vylákali Marka Licinia Crassa na mierové rokovania, pri ktorých ho zabili a jeho hlavu priniesli svojmu vládcovi na striebornom podnose. Zvyšky vojska boli porazené, Rimania stratili aj odznaky svojich légií, ktoré sa podarilo získať po rokovaniach až prvému rímskemu cisárovi Augustovi.
**Kanši** je japonský termín pre čínsku poéziu ako aj pre poéziu napísanú v čínštine japonskými básnikmi. Slovo doslova znamená „čínska poézia". Táto napodobnenina klasickej čínštiny písanej japonskými autormi však mala svoje zvláštnosti, pretože bola prispôsobená po gramatickej stránke potrebám japončiny.

Forma
-----

Kanši má historicky niekoľko foriem, najznámejšie využívali 5 alebo 7 slabík v 4 alebo 8 mórách.

Dejiny
------

Najstaršia známa zbierka kanši je *Kaifúsó*, zostavená v roku 751. Ide o najstaršiu japonskú zbierku poézie napísanú po čínsky. Samotné zbierka obsahuje 120 básní pričom niektoré z nich pochádzajú z prvej polovice 7. stor. z obdobia úmrtia princa Šótokua.

Referencie
----------

1. ↑  WAKA. In: WINKELHÖFEROVÁ, Vlasta. *Slovník japonské literatury*. 1. vyd. Praha : Libri, 2008. 335 s. ISBN 978-80-7277-373-2. S. 289.
2. ↑  ŠIRAKAWA, Šizuka. *Kandži hjakuwa*. 9. vyd. [s.l.] : Čúó kóron šinša Tokio, 2000. 200 s. Orig. 漢字百話, Sto príbehov čínskych znakov. ISBN 4121005007. (po japonsky)
3. ↑  ŠVARCOVÁ, Zdenka. *Japonská literatura*. Vyd. 1. Zväzok 1. 712 – 1868. Praha : Karolinum, 2005. 300 s. ISBN 80-246-0999-1.
4. ↑   *Kaifúsó* [online]. Encyclopaedia Beliana. Dostupné online. ISBN 978-80-89524-30-3.
Günzburg
**Günzburg** je okresné mesto rovnomenného okresu v nemeckej spolkovej krajine Bavorsko. Leží v Švábsku, na sútoku Dunaja s Günzom. Má necelých 20 000 obyvateľov.

Dejiny
------

Pohľadnica z roku 1918
Miestne významné osídlenie má svoj základ už v roku 70 pred Kr. a bolo zahájené Rimanmi. Vtedy bola severná hranica ich ríše približne na Dunaji a Günzburg bol založený ako vojenský tábor slúžiaci na obranu hranice. V prameňoch je známy pod menami *Castellum Guntia*, *Gontia* alebo *Contia*; meno je pravdepodobne odvodené od mena keltskej bohyne.

Po odchode Rimanov v 5. storočí tu sídlili Alamani a v roku 700 sa neďaleký hrad *Ricinis* spomína ako jeden z piatich najvýznamnejších alamanských hradov. V roku 1065 sa prvý raz spomína samotné mesto, a to pod menom *Gunceburch*.

Od roku 1301 patrilo Habsburgovcom. Od roku 1806 je súčasťou Bavorska.

Doprava
-------

Günzburg je stanicou na trase Mníchov–Augsburg–Ulm–Stuttgart vlakov InterCity. Miestne nádražie leží na Dunajskej železnici a začína tu aj trať do Mindelheimu.

Mestom prechádza Dunajská cyklistická cesta.

Zaujímavosti
------------

Medzi turistické atrakcie patrí zábavný park Legoland postavený neďaleko mesta v roku 2002.

Partnerské mestá
----------------

* Lannion, Francúzsko
* Česko  Šternberk, Česko
* Nemecko  Neustadt in Sachsen, Nemecko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Günzburg**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Günzburg na českej Wikipédii.*
**Kaolín** je biela alebo svetlo sfarbená nespevnená usadená hornina, ktorá vznikla väčšinou rozkladom hornín bohatých na živec. Hlavnou zložkou je ílovitý minerál kaolinit - Si2Al2O5(OH4), ktorý tvorí až 80% jej objemu. 

Výraz kaolín pochádza z čínštiny: 高岭土 (Gāolǐng tǔ; Kau-ling tchu) znamená „hlina z Vysokého masívu" a je odvodený z mena významného náleziska Kao-lin („Vysoký masív resp. horský chrbát, prípadne kopec") pri meste Ťing-te v čínskej provincii Ťiang-si.

Vznik
-----

Kaolinické íly vznikajú viacerými spôsobmi. Najdôležitejší proces je kaolinizácia - proces zvetrávania hornín bohatých na živce (najmä draselné ortoklasy). Medzi takéto horniny patria najmä granitoidy, ortoruly a arkózy. Dôležitým faktorom vzniku je teplé a vlhké podnebie a kyslosť prostredia. Niekedy vznikajú hydrotermálnou premenou podobných hornín. Môžu tiež vznikať preplavením lateritov bohatých na kaolinit v sladkovodnom prostredí a ich následnou sedimentáciou v terénnych depresiách. Môžu obsahovať prachovú alebo piesčitú prímes.

Vlastnosti
----------

V surovom stave aj po vypálení má bielu farbu. Je žiaruvzdorný, mäkký, plastický, najmä pri styku s vodou. Na rozdiel od iných ílových minerálov nemá dobré sorpčné vlastnosti. Pre priemyselné použitie sa zväčša upravuje plavením, čím sa dosahuje vyšší obsah kaolinitu.

Použitie
--------

Kaolín je základná surovina pri výrobe porcelánu, keramiky, obkladačiek a žiaruvzdorných materiálov. Používa sa aj pri výrobe papiera a ako plnidlo v chemickom priemysle. Rozpustený vo vode sa môže používať ako náterová hmota.

Výskyt
------

Hlavným producentom kaolínu je USA (štát Georgia), medzi ďalších tradičných producentov patrí Uzbekistan, Južná Kórea, Spojené kráľovstvo, Brazília, Ukrajina a Česko, ktoré patrí medzi najväčších ťažiarov kaolínu na svete. Český kaolín sa ťaží v oblasti Karlovych Varov, Plzne a na južnej Morave.

Kaolín sa na Slovensku vyskytuje v tzv. poltárskej formácii v Lučenskej a Žiarskej kotline. V oblasti Poltára a Rudníka sa aj ťaží.

Referencie
----------

1. 1 2  Rojkovič, I. Lintnerová, O. Uhlík, P. Kraus, I. 2006. Nerastné suroviny. Univerzita Komenského, Bratislava, 179 s.
2. ↑  http://www.geology.cz

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **kaolín**.
**Frazeologická kontaminácia** je jeden z aktualizačných zásahov do frazémy, ktorý spočíva v skrížení formálnej alebo významovej výstavby frazémy s inou frazémou alebo s voľným kontextom. Podnetom na kontaminovanie sa zvyčajne stáva paralelná výstavba dvoch spojení (napr. spoločný alebo podobný komponent, podobné konštrukčné stvárnenie atď.) alebo nejaké spoločné či príbuzné významové vlastnosti. Ak dochádza ku skríženiu dvoch frazém, hovorí sa o vnútroúrovňovej kontaminácii frazém, napr.: *preťali začarovaný kruh* - výsledok kombinácie jednotky *preťať gordický uzol* a jednotky *začarovaný kruh, svrbela ho vtedy na jazyku otázka* (tlač) je výsledok skríženia jednotiek *mať niečo na jazyku* a *jazyk ho svrbel*. Ak sa krížia isté vlastnosti frazémy s vlastnosťami slov z jej kontextu, ide o medziúrovňovú kontamináciu. Patria sem všetky prípady nenáležitého zapojenia frazémy do kontextu, napr. *držať jazyk za svojimi pokazenými zubmi* (skríženie nesúvisiacich významov je skôr narušením kvalít použitej frazémy ako ich rozvitím v záujme obohatenia významovej výstavby textu). Špecifickým prípadom medziúrovňovej kontaminácie je skríženie frazémy s voľným spojením, ktoré vyjadruje približne rovnaký význam ako frazéma, napr.: *teraz sa mám hej*. Jednotka *teraz mi je hej* má význam, ktorý sa dá opísať voľným spojením teraz sa mám dobre, vo výslednom výraze je nepotrebná tautológia. Iný príklad: *ten má veľa rozprávajúci jazyk* (tlač). Výraz vznikol evidentným skrížením frazémy *mať dlhý jazyk* s voľným spojením *veľa rozprávať*, ktoré má rovnaký význam ako uvedená frazéma. Ani v týchto prípadoch kontaminácia neobohacuje, nediferencuje vyjadrenie, je to teda nefunkčná kontaminácia. V krajných prípadoch môže takáto kontaminácia celkom narúšať významové a iné kvality frazémy a vtedy je to chybná kontaminácia (príklad z tlače: *jablko úrazu* z frazém *jablko sváru* a *kameň úrazu*). K nefunkčnej, príp. až chybnej kontaminácii dochádza najmä vtedy, ak ide o skríženie nie zámerné, ak je to kontaminácia náhodná (keď si ju používateľ jazyka uvedomí až dodatočne, napr. pri opakovanom počutí alebo čítaní). Kontaminácie obohacujúce v nejakom smere kvality pôvodnej jednotky sa niekedy všeobecne rozšíria a stávajú sa východiskom pre vznik novej frazémy, resp. aspoň nových variantov. Takéto skríženia sa nazývajú produktívnymi kontamináciami frazém. Ak sa v jednom výraze stretajú vlastnosti viacerých frazém, príp. aj viacerých voľných spojení, ide o dvojitú, resp. až trojitú kontamináciu. Napr. Válkov verš *budú ťa mať na britvičkách holiči* treba interpretovať ako výsledok skríženia jednotiek *jazyk ako britva, mať niekoho na jazyku* s voľným kontextom, v ktorom spojenie slov *britvička* a *holiči* posúva celý význam trochu do defrazeologizovanej polohy. Porov. textotvorné potencie frazém. 

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
Svätý **Ménas** (iné tvary pozri pod Ménas; \* okolo 673?, Samannúd, Egypt – † 768, Tmuis, Egypt) bol koptský monofyzitský (resp. miafyzitský) biskup v Tmuis (aj *Tamai*; gr. *Thmouis*) v dolnom Egypte. Jeho život je známy z koptského synaxára a z *Dejín alexandrijských patriarchov*. Koptskou cirkvou a Etiópskou cirkvou je uctievaný ako svätec a jeho meno sa v koptskom synaxári spomína 7. hatúra a v etiópskom synaxári 7. hedara.

Život
-----

Narodil sa v Samannúd v delte Nílu. Podľa legendy ho ako jediného syna v rodine proti jeho vôli oženili. Spolu so svojou ženou sa však oddal náboženskému životu a udržal si panenstvo. Nakoniec ženu opustil a vstúpil do Kláštora svätého Antónia (arab. *Dajr anbá Antúnijús*), kde sa spoznal s neskorším alexandrijským patriarchom Michalom I. (arab. *Chá'íl I.*). Spolu strávili istý čas v Skété v Kláštore svätého Makaria (arab. *Dajr anbá Makár*), kde získali dobrú povesť. Patriarcha Simeon I. (†700) Ména vysvätil za biskupa a dosadil do diecézy v Tmuis. Ménas mal veľký vplyv na duchovný rast štyroch koptských patriarchov, ktorých mal vysvätiť (Alexandra II.; Kozmu I.; Teodora I. a Michala I.). Mal mať liečiteľské schopnosti a predvídať budúcnosť, vrátane svojej smrti.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  ABULIFF, Wadi. MENA [di TMUIS]. In:  *Enciclopedia dei santi: Le Chiese orientali*. Vol. II. (Gir - Z). Roma : Città Nuova, 1999. (Bibliotheca sanctorum orientalium.) ISBN 88-311-9317-1. S. 487.
2. 1 2  COQUIN, R. G. MENAS, SAINT. In:  *The Coptic Encyclopedia*. Ed. Aziz S. Atiya. Vol. 5. Jo – Mu. New York : Macmillan Publishing Company, 1991. ISBN 0-02-897025-X. S. 1589.
3. ↑  Etiópsky synaxár. Dostupné online [cit. 3-8-2022]
Socha Alexandra Veľkého od sochára Ménasa, 3. stor. pred Kr. Archeologické múzeum v Istambule
**Ménas** (starogr. *Μηνᾶς*) bol starogrécky sochár z Pergamonu.

Ménas, syn Aianta z Pergamonu, bol činný zrejme v 3. stor. pred Kr. (iné zdroje uvádzajú 2. stor. pred Kr.). Od starovekých autorov nemáme o ňom správy. Svedectvom tvorby tohto umelca je jeho menom signovaná mramorová socha Alexandra Veľkého, ktorú objavili v roku 1896: 

|  |  |
| --- | --- |
| *Μηνᾶς Αἴαντος Περγαμηνὸς ἐποίησεν.*  | preklad: *Ménas, syn Aianta z Pergamonu zhotovil.* |

Náleziskom tejto sochy bola archeologická lokalita starovekého lýdskeho mesta Magnésia pod Sipylom (dnes Manisa, Turecko)  Socha je vytesaná z jemného bieleho mramoru (výška tela 1,9 m, výška hlavy 42 cm, obe časti sa našli oddelene). Ľavá ruka sochy zviera rukoväť dnes už chýbajúceho meča a je pravdepodobné, že pravá ruka, ktorá chýba, držala bronzový oštep. Ménas zobrazil Alexandra Veľkého v podobe boha Apolóna a rad otvorov okolo hlavy prezrádza, že boh bol pravdepodobne korunovaný vavrínovým vencom z kovu.

Nápis na mramorovom podstavci zo sochy pripisujúci dielo pergamskému sochárovi datujú do 3. stor. pred Kr. Z toho sa dá usúdiť, že socha Alexandra je pergamského pôvodu (niektoré z najvýznamnejších diel vyrobili v Pergamone a toto obdobie sa často označuje ako helenistický „barok"). Socha sa v súčasnosti nachádza archeologickom múzeu v Istanbule  pod inv. číslom 709.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Andrew Stewart. *Faces of Power*. Berkeley : University of California Press, 1993. ISBN 978-05-2006-851-3. S. 335.
2. 1 2  Lale Surmen Aran, Tankut Aran. *Rick Steves Istanbul*. London : Hachette UK, 2020. ISBN 978-16-4171-371-9. S. 232.
3. 1 2  Simon Swain, George Boys-Stones, Jas Elsner, Antonella Ghersetti, Robert Hoyland, Ian Repath. *Seeing the Face, Seeing the Soul*. Oxford : OUP Oxford, 2007. ISBN 978-01-9156-949-4. S. 214.
4. ↑  Inscriptiones Regions: Asia Minor: Lydia, *TAM V,2 1358*
5. 1 2  Clyde E. Fant, Mitchell G. Reddish. *Lost Treasures of the Bible*. Grand Rapids : Wm. B. Eerdmans Publishing, 2008. ISBN 978-08-0282-881-1. S. 289.
6. 1 2  Ekrem Akurgal. *Ancient Civilisations and Ruins of Turkey*. Istambul : Mobil Oil Türk A. Ş. 1969. S. 45.
7. ↑  Kurt Gebauer. *Alexanderbildnis und Alexandertypus*. Norderstedt : BoD – Books on Demand, 2013. ISBN 978-39-5491-208-7. S. 95.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 393.
9. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *MENAS. - 1*
**Frauke Petryová** (rodená *Marquardtová*, \* 1. jún 1975, Drážďany) je nemecká politička, chemička a podnikateľka. Od júla 2015 stojí spoločne s Jörgom Meuthenom na čele politickej strany Alternatíva pre Nemecko. V strane patrí k národne konzervatívnemu krídlu.

V roku 2012 dostala za svoju podnikateľskú činnosť vyznamenanie Rad za zásluhy Spolkovej republiky Nemecko.

Život
-----

Frauke Petryová sa narodila vo východonemeckých Drážďanoch a od roku 1989 vyrastala vo Schwarzheide (doln. srb. Carny Gózd) v Dolnej Lužici v Brandenbursku. V roku 1992 sa rodina presunula do Bergkamenu v Severnom Porýní-Vestfálsku, kde Petryová zmaturovala v roku 1995 na štátnom gymnáziu. V rokoch 1995 až 1998 študovala chémiu na univerzite v Readingu, v rokoch 1998 až 2000 pokračovala na univerzite v Göttingene.

Je vydatá za evanjelického farára Svena Petryho, s ktorým má štyri deti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frauke Petryová**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webová stránka

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frauke Petryová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 129518689
* VIAF: 6013452
**Mém** je virtuálna a replikujúca sa častica kultúrnej informácie. Mém je základný prvok kultúry, ktorý je dedičný negenetickou cestou. Mémom je väčšina kultúrnych diel (piesne, umelecké diela a iné).  Slovo je odvodené z gréckeho *mimema - napodobňovať*.

Mém ako gén
-----------

Mémy a ich fungovanie bývajú popisované ako obdoba génu (stavebnej jednotky genómu), pričom sa zoskupujú do vyšších celkov, tzv. memplexov, predstavujúcich nielen kultúrne javy, ale aj samotné ľudské osobnosti. 

Pojem mém, po prvýkrát použil v roku 1976 Richard Dawkins, vo svojej knihe Sebecký gén, v ktorej tvrdí, že evolúcia sa nepodpisuje len na replikácii DNA, ale jej princípmi sa riadi aj šírenie akejkoľvek inej informácie, pričom informácia býva vystavená selekčnému tlaku, ktorému sa buďto prispôsobí, alebo vyhodnotená ako "nevhodná" zanikne.

Memetika
--------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Memetika*
Memetika pomocou mémov vysvetľuje šírenie myšlienok a kultúrnych javov, ako sú napríklad náboženstvo, politické ideológie, alebo módne trendy medzi ľuďmi.

Referencie
----------

1. ↑  Jonák, Zdeněk. mem. In: KTD: Česká terminologická databáze knihovnictví a informační vědy (TDKIV) [online]. Praha: Národní knihovna ČR, 2003- [cit. 2011-11-08]. Dostupné z: <>.

Pozri aj
--------

* internetový mém
**Kantábrijské vrchy** (toto je normovaný názov; staršie názvy: **Kantaberské vrchy**, **Kantaberské pohorie**) je rozľahlé pohorie na severe Španielska pri Biskajskom zálive. V pohorí je hustá sieť turistických a horolezeckých trás a lyžiarske strediská Alto Campoo, Valgrande-Pajares a Manzaneda. Najznámejšia časť pohoria je Picos de Europa v centrálnej časti pohoria s najvyšším vrchom Torre de Cerredo. Pohorie sa rozkladá na území týchto autonómnych spoločenstiev: Galícia, Astúria, Kantábria, Kastília-León a Baskicko.

V oblasti žijú špecifické druhy živočíchov ako populácia medveďa hnedého (ktorá sa staršie označovala ako poddruh *Ursus arctos pyrenaicus*), ktorej hrozí vyhynutie, a hlucháň pyrenejský (*Tetrao urogallus cantabricus*). Žijú tu značné populácie vlkov a supov.

V minulosti sa na tomto území ťažili viaceré ťažké kovy, ale v súčasnosti ťažba upadla. V pohorí sa nachádzajú národné parky Picos de Europa, ktorý je zároveň biosférickou rezerváciou a Somiedo. Súčasťou pohoria sú aj viaceré maloplošné územia, ktorá patria do systému Natura 2000 a chránené vtáčie územie.

Galéria
-------

* Torre de Cerredo (2 648 m), najvyšší vrch pohoriaTorre de Cerredo (2 648 m), najvyšší vrch pohoria
* Kantaberská krajinaKantaberská krajina

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kantábrijské vrchy**

Zdroje
------

1. ↑
2. ↑  Kantaberské vrchy. In: Malá encyklopédia zemepisu sveta. Bratislava: Obzor. 1977. S. 238
3. ↑  Slovenská akadémia vied. Ústav slovenského jazyka. *Slovník slovenského jazyka (Štefan Peciar) - 6. zv.*. [s.l.] : Vyd. SAV, 1968. 344 s. S. 275.
**Richard Heinrich Avenarius** (\* 19. november 1843, Paríž, Francúzsko – † 18. august 1896, Zürich, Švajčiarsko) bol švajčiarsky filozof, zakladateľ empiriokriticizmu.

Avenarius uskutočnil genetický rozbor myslenia, rozbor funkcie a genézy vedenia; pýtal sa na biologický prospech uskutočňovaného vedenia; vypracoval psychologickú teóriu poznania a program filozofie skúsenosti; kládol otázky týkajúce sa zmyslu vedeckých tvrdení a dosahu ich platnosti. Avenariovi ide o návrat k prirodzenosti, k prirodzenému pohľadu na svet, ktorý je zatemňovaný nekritickým preberaním predsudkov, ktoré sa zrodili vo vede v priebehu stáročí. Táto túžba po návrate k prirodzenosti, snaha očistiť skúsenosť od
všetkých dodatkov vložených do nej neprávom, zbližuje empiriokriticizmus s duchom moderných ideových prúdov, ktoré sa odvracajú od ideálov racionalizácie sveta a hľadajú čistú, prirodzenú situáciu človeka vo svete (prirodzený svet).

Avenariova filozofia sa vyznačuje aktivistickou orientáciou: človek sa odlišuje od všetkého ostatného činným postojom k svetu a nie trpným prepisom tohto sveta. Odhalenie čistej skúsenosti nie je objavením situácie zrkadla, v ktorej by sa mal ocitať človek; táto situácia je situáciou prirodzeného a spontánneho organizátora všetkého daného.

Introjekcia
-----------

Introjekcia je podľa Avenaria vkladanie predstáv (ako vnútorných stavov) o častiach okolia do človeka, čím dochádza k rozštiepeniu jednotného empirického sveta na svet vnútorný a svet vonkajší, na objekt a subjekt. Introjekcia je proces, ktorým vznikol pojem duše, nesmrteľnosti, ducha.

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12848475k
* GND: 116389311
* ISNI: 0000 0000 8156 7121
* LCCN: no99004710
* NK ČR: ola2002113753
* VIAF: 304776235
* WorldCat: lccn-no99004710
**Kvantitatívna teória peňazí a cien** alebo **kvantitatívna teória peňazí** alebo **kvantitatívna peňažná teória** je makroekonomická teória, podľa ktorej sú ceny v ekonomike kladne závislé od množstva peňazí v ekonomike.

Najznámejším jednoduchým vyjadrením jednej z foriem tejto teórie je tzv. **rovnica výmeny**, ktorá predpokladá vzťah priamej úmernosti medzi cenami a množstvom peňazí:

{\displaystyle P={\frac {V}{Q}}.M\,\!}

pričom

{\displaystyle M\,\!} – množstvo peňazí v obehu,
{\displaystyle V\,\!} – rýchlosť obehu peňazí,
{\displaystyle P\,\!} – priemerná úroveň cien,
{\displaystyle Q\,\!} – reálny output
Podľa tejto teórie teda rast množstva peňazí vyvolá rast cien, pretože to isté množstvo tovaru sa vymieňa za väčšie množstvo peňazí. A naopak, zníženie množstva peňazí v obehu spôsobuje zníženie cien. Tento vzťah možno vyjadriť pomocou rovnice výmeny:

Teória predpokladá, že peniaze nemajú vnútornú hodnotu (hodnotu zo svojej vlastnej podstaty), ale len hodnotu, ktorá závisí od vzťahu obiehajúceho ich množstva k celkovému množstvu tovarov na trhu.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Kanzelsberger** je akciová spoločnosť prevádzkujúca v Česku sieť kníhkupectiev. V súčasnosti má 39 predajní vo 27 mestách. S tržbami okolo pol miliardy českých korún a trhovým podielom desať percent je druhým najväčším reťazcom na českom knižnom trhu. Stopercentný podiel patrí jej zakladateľovi Janovi Kanzelsbergerovi, ktorý je generálnym riaditeľom a predsedom predstavenstva. Vo vedení sú aj jeho synovia Jan a Martin.

História
--------

Prvou predajňou bolo kníhkupectvo Orbis na Václavskom námestí v Prahe. Tu v roku 1990 zakladateľ Jan Kanzelsberger založil svoj rodinný podnik. Roku 1998 firma otvorila v dolnej časti Václavského námestia Dom knihy Kanzelsberger, ktorý bol prvým veľkým knižným obchodným domom v Česku. V roku 2000 otvorila firma predajňu v objekte pražského Zlatého Anjela, ktorý navrhol svetový architekt Jean Nouvell.

Stratégia
---------

Kanzelsberger prevádzkuje štyri typy obchodov: kníhkupectvá umiestnené v obchodných centrách, veľké, stredné a malé predajne. Špecifický je Dom knihy Kanzelsberger, kde sú k dispozícii čitateľské zóny a kaviareň. 

Od roku 2005 ponúka firma stálym zákazníkom aj loajalitný program Klub Kanzelsberger.

Firma uplatňuje jednotný korporátny vizuálny a komunikačný štýl, ktorého autori sú architekt Jan Růžička a grafik Jan Kolář.

Ďalšie aktivity
---------------

Kanzelsberger bol do roku 2009 hlavným partnerom Kanzelsberger ceny čitateľov, ktorá je vyhlasovaná v rámci prestížnej literárnej ceny Magnesia Litera.

Odkazy
------

* Kanzelsberger, a. s.
**Matrox Electronic Systems Ltd** je kanadská spoločnosť sídliaca v meste Dorval v provincii Quebec , ktorá sa zameriava na produkciu grafických kariet a grafických adaptérov a vybavenia pre osobné počítače. Založili ju členovia Lorne Trottier a Branko Matić. Názov spoločnosti pochádza zo začiatočných písmen "ma" zo slova Matić, "tro" zo slova Trottier spolu s písmenom "x" ako excelentný.

Špecializuje sa na profesionálne viacobrazovkové grafické karty, ktoré umožňujú pripojiť viac ako jeden monitor k jednej grafickej karte. Cieľová zákaznícka základňa pozostáva predovšetkým z používateľov 2D a 3D grafiky, videa, vedeckých, medicínskych, vojenských a finančných aplikácií.

Počas 90. rokov 20. storočia vynikli grafické karty série Matrox Millennium kvôli výnimočnej rýchlosti v 2D a v kvalite zobrazenia. Spoločnosť sa rozhodla upriamiť na vývoj podnikových grafických potrieb, hlavný prúd si rozdelili konkurenčné spoločnosti. V prvých rokoch 21. storočia pokračovalo zameranie kariet pre špecializované trhy, predovšetkým pre podnikové, priemyselné a vládne aplikácie. V posledných rokoch spoločnosť má nie väčší ako 3-5 percentný podiel celkového trhu s grafickými kartami.

| * z
* d
* u
Grafické karty Matrox |
| --- |
| Matrox Millennium | Matrox Mystique | G2x0 | G4x0 | G5x0 | Matrox Parhelia |
**Svetelný meč** (anglicky lightsaber) je fiktívna zbraň z filmov, hier a literárnych príbehov vesmíru *Hviezdnych vojen*. Ide o futuristickú verziu klasického meča, ktorý má namiesto kovovej čepele prúd jasne svietiace biele energie obklopené farebnou korónou (vzhľadom pripomína farebnú žiarovku) a dá sa s ním preseknúť i ten najtvrdší materiál. Samotný meč tvorí asi 30 cm dlhá kovová rukovať, ktorá ukrýva zariadenie emitujúce energetický lúč čepele.

Svetelný meč je pôvodným vynálezom, zbraní a symbolom rytierov radu Jedi ale prevzali ho od nich aj ich protivníci, Sithovia, ktorí používajú meče s červenou korónou. Tradične si svoj meč vyrába každý sám.

Farby
-----

V pôvodnej trilógii existovali svetelné meče v troch farebných variantoch: červené, zelené a modré. Neskôr (v PC hre Jedi Knight: Dark Forces a potom aj v novej filmovej trilógii a ďalších hrách) sa objavilo mnoho ďalších farebných variant (fialová, žltá, oranžová…).

Farbu meča ovplyvňujú kryštály usadené vnútri držiaka, ktoré usmerňujú energiu emitovanú vnútri meča do čepele o dĺžke do 1 m. Tieto kryštály sa nachádzajú vo voľnej prírode na mnohých svetoch.

Prevedenie
----------

Bežnou verziou je „obyčajný" meč s čepeľou na jednom konci, v priebehu histórie od vzniku prvých svetelných mečov však vzniklo mnoho rôznych modifikácií. Pre osoby s malou postavou (napr. majster Yoda) existuje kratší variant meča. Existuje i zriedkavo používaný variant (používaný väčšinou len do jednej ruky) ktorého rukoväť je mierne zahnutá, takže sa pohodlne drží a dovoľuje predvádzať veľmi efektne triky a výpady. Tento typ meča používal napr. Darth Tyranus, alias Count Dooku. Ďalšou významnou a opäť však pomerne vzácnou modifikáciou je obojstranný svetelný meč, ktorý emituje hneď dve čepele - každú na jednom konci rukoväti. S touto modifikáciou po prvýkrát použil Sithský lord a bývalý Jedi menom Exar Kun. Preto sa obojstranný meč stal známy ako sithská zbraň (používal ho i napr. Darth Maul v *Skrytej hrozbe*), ale používali ho i niektorí rytieri Jedi. Svetelný meč môže odrážať strely z blaster a útoky druhého svetelného meča. Čepeľ prejde všetkým okrem inej čepele, strely z blasteru alebo niekoľko vzácnych materiálov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Svetelný meč**

Externé odkazy
--------------

* Lightsaber entry in the Star Wars Databank
* Lucas' Light Saber Battle, (26 July 2001, E! Online) George Lucas suing Minrad Inc. over copyright of Light Saber name on their laser medical equipment
* "Howstuffworks - Inside the Lightsaber"
Zlatá bula Karola IV. z r.1356
**Bula** (lat. bulla) je pečať z kovu (niekedy sa tak označuje aj vosková pečať). V minulosti sa vyskytovala spravidla ako obojstranná kovová pečať zavesená na pletencoch farebných hodvábnych vláken, alebo na konopnom povrázku ako prostriedok zaručujúci hodnovernosť stredovekých listín. 

Najčastejším kovom, z ktorého bola zhotovená, bolo zlato, v pápežskej kancelárii olovo. Olovené buly bývali plné, zlaté sa skladali z tenkých plieškov, často iba strieborných a pozlátených, ktoré boli vnútri vyplnené voskom. 

Spečaťovanie významných a slávnostne a často skvostne vyhotovených listín *zlatou pečaťou - bulou* sa najskôr používalo v Byzancii a už koncom prvého tisícročia sa rozšírilo aj do západnej Európy. V Uhorsku prvé zlaté buly pochádzajú z poslednej štvrtiny 12. storočia.

V prenesenom slova zmysle sa volajú bulami aj listiny nesúce na znak hodnovernosti kovovú pečať - pozri bula (listina).

Ďalšia literatúra
-----------------

* POŘÍZKA, Aleš. bula. In:  *Akademická encyklopedie českých dějin*. Ed. Jaroslav Pánek. Zväzok 1 A – C. Praha : Historický ústav AV ČR, 2009. 384 s. Dostupné online. ISBN 978-80-7286-147-7. S. 268 – 269.
**Bukovec** je potok na hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 8,7 km a je tokom III. rádu.

Priebeh toku
------------

Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, na juhovýchodnom svahu Ondrejskej hole (1 592,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 365 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom, zľava priberá prítok z juhozápadného svahu Ráztockej hole (1 565,3 m n. m.) a pokračuje viac-menej severojužným smerom Bukovskou dolinou. Tu postupne priberá viaceré prítoky: sprava spod Chabenca (1 515,5 m n. m.), zľava z Pilárovej, zo severozápadného svahu Matúšovej (1 176,4 m n. m.), dva prítoky z oblasti Kopcovej a opäť sprava z Krivej. Následne vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Lopejská kotlina, preteká obcou Pohronský Bukovec, kde priberá tri pravostranné a jeden ľavostranný prítok a výraznejšie rozširuje svoje koryto. Na dolnom toku sa stáča na juhojuhovýchod a neďaleko horárne Bukovec, severovýchodne od obce Brusno, ústi v nadmorskej výške cca 419 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Čierneho Hrona po Bystricu) |
| --- |
| 
* Borovský potok
* Brezový potok
* **Brusnianka**
* Bukovec
* Bystré
* **Bystrianka**
* **Bystrica**
* Čelno
* Driekyňa
* Gregorov potok
* Hlboký potok
* Hnusné
* **Hutná**
* Istebník
* **Jasenský potok**
* Kostolný potok
* Lukáčovský potok
* **Ľupčica**
* Malé Čelno
* Malé Plavno
* Moštenický potok
* Môlčanský potok
* Nemčiansky potok
* Oselné
* Plavno
* Prostredná
* Ráztocký potok
* Revištský potok
* Richtárovo
* **Selčiansky potok**
* Slobodný potok
* **Sopotnica**
* Staré uhlisko
* Uhliarsky potok
* **Vajskovský potok**
* Vážna
* Veľký Grapeľ
* Vlčí potok
* Vôdka
* Zahruškový potok
* Záhradná
* Zubová

 |
**Bulgarija** (rus. Булга́рия) bola ruská motorová loď postavená v Slovenských lodeniciach n.p. v Komárne.

10. júla 2011 sa pri plavbe v Kujbyševskej priehrade v Rusku potopila. Na palube bolo 208 pasažierov, z ktorých 79 vyzdvihla z vody loď Arabella. Loď pri potopení klesla do hĺbky 20 ma ležala 3 km od brehu, odkiaľ bola vyzdvihnutá do plávajúceho doku kvôli ďalšiemu vyšetrovaniu.

Loď
---

*Bulgaria* bola postavená v lodeniciach v Komárne v roku 1955 ako *Ukrajina* a vo februári 2010 bola premenovaná podľa Volžského Bulharska. Podľa sovietskeho projektu 785 bolo v komárňaských lodeniciach medzi rokmi 1952 – 1958 postavených celkom 36 lodí triedy OL800 (osobná loď s výkonom 800 hp).

Potopenie
---------

Niekoľko hodín po začiatku plavby po Volge prišla búrka a loď sa za krátku dobu potopila. Stalo sa tak okolo 13:58 Moskovského času (09:58 UTC).

### Vládne opatrenia

Prezident Dmitrij Medvedev v reakcii na potopenie *Bulgarija* 11. júla nariadil „dôsledné preverenie všetkých druhov osobnej dopravy" v Rusku a súčasne vyhlásil 12. júl 2011 dňom smútku.

Referencie
----------

1. ↑  Loď československé výroby šla ke dnu Volhy jako kámen
2. ↑  Na Volze připravují vyzdvižení potopené Bulgarije
3. 1 2   *Archivovaná kopie* [online].. Dostupné online. (rusky)
4. ↑
5. ↑  Na Volze se potopil parník, 96 lidí je nezvěstných
6. ↑   *Sunken cruise ship left port listing with broken engine* [online]. RIA Novosti, 11 July 2011, [cit. 2014-06-24]. Dostupné online. Archivované 2011-07-11 z originálu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bulgarija na českej Wikipédii.*
**Mohamad Irfan bin Fazail** (\* 12. apríl 1991, Johor, Malajzia) je malajzijský futbalový záložník, ktorý v súčasnosti (august 2017) hráva za Johor Darul Ta'zim II.

Futbalová kariéra
-----------------

Irfan Fazail začal svoju futbalovú kariéru v Bukit Jalil Sports School. V mládežníckom klube hrával do roku 2008, kedy prestúpil do klubu Harimau Muda U-22. Za tento klub odohral 27 stretnutí a strelil osem gólov. V roku 2009 prešiel do A tímu, za ktorý odohral 42 zápasov a nastrieľal 16 gólov. V roku 2011 prišiel na hosťovanie do tímu FC ViOn Zlaté Moravce, kde ohohral dve stretnutia. V roku 2014 prestúpil do klubu Johor Darul Ta'zim, kde hral 5 zápasov a streli jeden gól. Do tímu Johor Darul Ta'zim II prestúpil v roku 2015.

Reprezentácia Malajzie
----------------------

Irfan Fazail reprezentoval Malajziu už od roku 2007. Za mládežnícky tím do sedemnásť rokov dal 5 gólov v štyroch zápasoch. V rokoch 2008 až 2010 reprezentoval Malajziu do 19 rokov, kde odohral osem zápasov. V rokoch 2010 – 2014 odohral za reprezentačný tím do 23 rokov 32 zápasov a dal 11 gólov. Za seniorské mužstvo Malajzie hral od roku 2016 a odohral zatiaľ štyri zápasy.

Referencie
----------

1. ↑   Irfan Fazail - Player Profile. *Transfermarkt*. Dostupné online [cit. 2017-08-31]. (po anglicky)
2. ↑  STRACK-ZIMMERMANN, Benjamin. *Irfan Fazail* [online]. www.national-football-teams.com, [cit. 2017-08-31]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Profil hráča - soccerway.com
Náboj .45 GAP
Zľava 9 mm Luger, 7.62 mm Tokarev, .357 SIG, 10 mm Auto, .40 S&W, **.45 GAP**, .50 Action Express
**.45 GAP** je pištoľový náboj skonštruovaný Ernestom Durhamom, inžinierom u CCI/Speer na požiadavku výrobcu zbraní Glock. Cieľom bolo vyrobiť náboj, ktorý by sa výkonovo vyrovnal náboju .45 ACP, ale bol rozmerovo kratší, aby ho bolo možné použiť v kompaktných zbraniach. GAP je skratka pre „Glock Automatic Pistol". Tento náboj je prvým, komerčne vyrábaným typom, ktorý možno spájať priamo s firmou Glock.

Vývoj
-----

Koncept kratšej štyridsaťpäťky (.45 ACP), ktorý by používal zápalku používanú v menších pištoľových nábojoch (napr. 9 mm Luger; .45 ACP používa veľkú zápalku). Aby bolo možné dosiahnuť menšieho rozmeru, tak tento náboj využíva vyšší výstrelový tlak (rovnaký ako u .45 ACP +p). V minulosti sa malo za to, že nie je možné vystreliť strelu o hmotnosti 230 grainov rýchlosťou 870 stop/s z tohoto náboja. Ale podarilo sa to dosiahnuť pozorným výberom strelného prachu.

Špecifikácia
------------

* Priemerná hmotnosť strely: 180 - 200 grainov
* Priemerná úsťová rýchlosť: 300 m/s
* Priemerná úsťová energia: 560 J

Príklady zbraní komorovaných na tento náboj
-------------------------------------------

* Glock 37 - vôbec prvá zbraň určená pre tento náboj
* Glock 38
* Glock 39
* Springfield Armory XD

Pozri aj
--------

* Zoznam nábojov do ručných zbraní
* Zoznam nábojov do pušiek
* Typy striel
* Palná zbraň

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **.45 GAP**
Švajčiarske veľkoregióny (k 1. aprílu 2012).
**Veľkoregión** alebo **veľký región** (v švajč. nemčine *Grossregion*, po francúzsky *grande région*) je jedna zo 7 Spolkovým úradom pre štatistiku definovaných štatistických jednotiek Švajčiarska, ktoré stoja v hierarchii nad úrovňou kantónov. V názvosloví Európskej únie zodpovedá toto členenie úrovni NUTS 2.

| NUTS kód | Región | Príslušné kantóny |
| --- | --- | --- |
| CH01 | Région lémanique | Kantóny Ženeva, Vaud a Valais |
| CH02 | Espace Mittelland | Kantóny Bern, Solothurn, Freiburg, Neuchâtel a Jura |
| CH03 | Nordwestschweiz | Kantóny Bazilej-mesto, Bazilej-vidiek, Aargau |
| CH04 | Zürich | Kantón Zürich |
| CH05 | Ostschweiz | Kantóny Sankt Gallen, Thurgau, Appenzell Innerrhoden, Appenzell Ausserrhoden, Glarus, Schaffhausen, Graubünden |
| CH06 | Zentralschweiz | Kantóny Uri, Schwyz, Obwalden, Nidwalden, Luzern, Zug |
| CH07 | Ticino | Kantóny Ticino |

Pretože takto vymedzené veľkoregióny sú zložené z celých kantónov, len čiastočne zodpovedajú skutočným geografickým regiónom Švajčiarska.

Hovorovo sa *Zentralschweiz* (stredné Švajčiarsko) často označuje ako *Innerschweiz*. Región medzi mestami Bern a Zürich býva označovaný ako *Mittelland* a francúzskojazyčná časť Švajčiarska ako *Romandie*, *Welschschweiz* alebo *Westschweiz*.

Referencie
----------

1. ↑  Europa: Regionen NUTS 0, NUTS I und NUTS II od Spolkového úradu pre štatistiku, abgerufen am 1. Februar 2011

Externé odkazy
--------------

* Grossregionen beim Bundesamt für Statistik – definície a počty obyvateľov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Grossregionen der Schweiz na nemeckej Wikipédii.*
**Kvantitatívny rozsah frazémy** alebo **hranica frazémy** je jeden z parametrov určujúcich totožnosť, identitu frazémy (p.). Spočíva v určení, ktoré slová v istom lineárnom rade patria do zloženia frazémy a ktoré sú už súčasťou jej kontextu. Určovanie rozsahu, a tým aj hranice frazémy je zložitým postupom najmä pre veľkú konštrukčnú pestrosť jednotiek patriacich do frazeológie, a to od asyntagmaticky stavaných minimálnych frazém a subfrazém až po niektoré paremiologické frazémy so stavbou súvetia, alebo zloženého súvetia. Otázka rozsahu, resp. hranice frazémy sa okrem toho dotýka nielen lineárneho radu zložiek frazémy, ale aj zložitej problematiky variantov. Variant je formou tej istej frazémy, jeho určovanie je teda tiež určením rozsahu, resp. hranice frazémy. Každé z týchto určení je pritom vymedzením rozsahu z inej strany. Teória preto rozlišuje hranicu frazémy na syntagmatickej osi a hranicu frazémy na paradigmatickej osi. Pri určovaní hranice na syntagmatickej osi ide o také otázky, ako je fakultatívny člen frazémy (rozlišovanie toho, kedy sú to dve podoby tej istej frazémy, napr. *do haliera – do posledného haliera*, a kedy už ide o voľné doplnenie istej frazémy slovami z kontextu), frazeologická derivácia (napr. frazému *zakázané ovocie* už nemožno pokladať za kvantitatívny variant parémie *Zakázané ovocie najlepšie chutí*, je to už nová, od tejto parémie odvodená frazéma), alebo rozličné voľné aktualizácie frazémy (keď pridanie novej, neustálenej zložky mení, resp. posúva aj celý význam frazémy). Pri určovaní rozsahu alebo hranice na paradigmatickej osi ide o odlišovanie variantov frazémy napr. od frazeologickej synonymie. Takéto určovanie napr. napovedá, že jednotky *vyprášiť niekomu kožuch, vyprášiť niekomu nohavice* sú variantmi tej istej jednotky, patria teda do rozsahu danej frazémy, kým napr. jednotky *dať niekomu lieskovej masti* alebo *pomastiť niekomu kríže*, ktoré majú ten istý vecný význam (zbiť niekoho), už nepatria do hraníc, rozsahu tej istej frazémy, ale sú už osobitnými frazémami. 

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
.380 ACP
**.380 ACP** (**A**utomatic **C**olt **P**istol) synonimum 9 kurz 9 krátky 9 browning je náboj ktorý bol uvedený na trh v roku 1908 firmou Colt. Od tej doby ide o obľúbený náboj pre sebaobranu.

Opis
----

Náboj .380 ACP bol skonštruovaný pre prvé samonabíjacie pištole bez uzamknutého záveru. Zamykací mechanizmus, nie je nutný, pretože sila, ktorou tento náboj pôsobí na záver, keď je vystrelený, je relatívne malá. Vratná pružina a hmota záveru dostačuje k stlmeniu vytvorenej energie spätného rázu. Táto okolnosť zjednodušuje výrobu zbraní komorovaných na tento náboj, čo znižuje ich výrobnú cenu.

Náboj .380 ACP je ľahký a kompaktný, ale má menší účinný dostrel a nižší zastavovací efekt. Aj napriek tomu zostáva obľúbený pre strelcov, ktorí chcú ľahkú pištoľ so zvládnuteľným spätným rázom. Je o porovnatelne účinný ako náboj .38 Special. Používa strelu o priemere 9,04 mm. Najťažšia strela, ktorá môže byť v tomto náboji použitá, váži 124 grainov, aj keď štandardom je hodnota okolo 90 grainov.

Mnohí považujú náboj .380 za najslabší vhodný na sebaobranu. Ale je to subjektívne. Pre niekoho je dostatočný už .32 ACP a pre niekoho až 9 mm Luger.

Poznámky
--------

Tento náboj nie je totožný s nábojom .38 ACP. 

Tento náboj je obľúbený u civilných osôb v Južnej Amerike z dôvodu legislatívnych obmedzení použitia „vojenských nábojov".

Synonymá názvu
--------------

Vľavo .380 ACP, vpravo .32 ACP obidva juhoslovanskej výroby so strelou FMJ

* 9 x 17 mm
* 9 mm Kurz
* 9 mm Corto
* 9 mm Court
* 9 mm Short
* 9 mm Kratak
* 9 mm Browning Short
* 9 mm Scurt

Pozri aj
--------

* Zoznam nábojov do ručných zbraní
* Zoznam nábojov do pušiek
* Typy striel
* Palná zbraň

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **.380 ACP**
**Roatán** je najväčší z ostrovov departmentu Islas de la Bahía v Hondurase čo je skupina troch hlavných ostrovov (Utila, Roatán a Guanaja) a niekoľkých ďalších menších ostrovčekov neďaleko od severného pobrežia Hondurasu v Karibskom mori. Celková rozloha ostrovov je 261 km². Súostrovie je vyhľadávané ako "turistický raj" turistov zo Strednej Ameriky, USA i Európy. Nachádzajú sa tu rozsiahle morské oblasti s koralovými útesmi využívané potápači, ktoré sú súčasťou Mezoamerického koralového útesu, čo je druhý najväčší a najkrajší koralový útes na svete. Je približne 60 km dlhý a maximálna šírka je 8 km, pričom sa nachádza 45 km od honduraského pobrežia.

Najväčšou obcou a správnym strediskom Islas de la Bahía je mesto Coxen Hole. Je tu medzinárodné letisko a námorný prístav.

Prvými trvalými kolonizátormi ostrova boli okolo roku 1770 Garifunovia. Po nich prišli v roku 1830 Angličania z Kajmaních ostrovov a o niečo neskôr stadiaľ prišli aj oslobodení otroci. Starší obyvatelia dodnes hovoria iba anglicky, hoci úradným jazykom v Hondurase je španielčina. Dnes je jedinou obcou, kde majú Garifunovia väčšinu Punta Gorda. Je zároveň najstaršou obcou, kde žije toto etnikum. 

Asi 15% plochy ostrova je zastavaných, zvyšok tvoria tropické lesy. Pobrežie je piesčité, s nádhernými plážami. Roatán je súčasťou druhého najväčšieho komplexu koralových útesov na svete.

Po väčšinu roka je tu príjemné tropické podnebie s oceánskym vplyvom a priemernou teplotou 27 °C. Zrážky sú zriedkavé a relatívna vlhkosť 25%. Ostrov je celoročne krásne zelený s bujnou vegetáciou aj v období najväčšieho sucha, na čom má aj nesporne zásluhu obrovské podzemné sladkovodné jazero s kvalitnou minerálnou vodou.

Galéria
-------

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Roatán (ostrov)**