recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Informačný priestor** je pojem, ktorý sa stáva v súčasných počítačových sieťach čoraz dôležitejší. Prejavuje sa v oblastiach, ako integrované databázy, v ktorých je "datamining" hlavný problém. To isté platí vo veľkom hypermediálnom systéme ako je world wide web. Dokonca aj iné spôsoby získavania informácií vykazujú túto zložitosť.

Informačný priestor je súbor pojmov a vzťahov v rámci informačného systému. Je typom informačnej konštrukcie, v ktorej reprezentácie informačných objektov sa nachádzajú zásadne v priestore. V zásadnom mieste a smere priestoru majú význam, takže mapovanie a navigácia sa stávajú uskutočniteľnými. (MIT Artificial Intelligence Laboratory)

Obsah
-----

Obsahuje informačné zdroje a informačné objekty štruktúrované podľa technologických možností organizácie a reprezentácie v informačnom systéme. 

Rozhranie je mechanizmus sprostredkovania komunikácie medzi človekom a systémom. Často sa používa termín používateľské rozhranie. Interakcia naznačuje viacstrannú výmenu informácií medzi zložkami vyhľadávania informácií (človek, systém, obsah). Interaktívny informačný prieskum je vzájomné pôsobenie medzi hlavnými zložkami pri vyhľadávaní informácií ako používateľ, rešeršér, socio-organizačný kontext, prostredie informačného systému, obsah, rozhranie. Interaktívnosť sa všeobecne chápe ako schopnosť systému komunikovať s používateľom prostredníctvom dialógu pri vyhľadávaní informácií.

Referencie
----------

1. ↑  BENYON, D. 1999. Navigating Information Space [online]. Milton Keynes, 1999. [cit. 2014-11-21]. 65 s. Dostupné na internete:
2. ↑  NEWBY, G. *Metric Multidimensional Information Space Archivované 2017-08-09 na Wayback Machine*, *Text Retrieval Conference*, 4 November 1996
3. ↑  MIT Artificial Intelligence Laboratory, *The JAIR Information Space*, *MIT Artificial Intelligence Laboratory*, 10 June 1998
4. ↑  STEINEROVÁ, J. - GREŠKOVÁ, M. - ILAVSKÁ, J. 2010. Vyhľadávanie informácií a organizácia poznania v elektronickom prostredí. Bratislava: Stimul, 2010. ISBN 978-80-89236-80-0
Súradnice: 48°49′59″S 21°34′01″V﻿ / ﻿48,833°S 21,567°V﻿ / 48.833; 21.567

**Banská kotlina** je geomorfologickou časťou Makovice, podcelku Slanských vrchov. Leží v jej južnej časti, v okolí obce Banské vo vranovskom okrese.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vnútorné Západné Karpaty* → *Matransko-slanská oblasť* → *Slanské vrchy* → *Makovica* → ***Banská kotlina***
\*\*\*
Kotlina sa nachádza v strednej časti Slanských vrchov a zaberá južnú časť podcelku Makovica. Ide o vnútrohorskú depresiu približne štvorcového tvaru, v ktorej strede leží obec Banské. Podcelok Makovica pokračuje západným smerom, severne leží časť Banské predhorie. Južný okraj vymedzuje podcelok Mošník.

Územie Banskej kotliny odvodňuje riečka Olšava, prítok rieky Topľa. Z úbočí tečú do centrálnej časti viaceré potoky, z nich najvýznmnejšie sú Banský a Črchlinský potok. Olšava pokračuje severovýchodným a neskôr juhovýchodným smerom a vytvára hlboké údolie. Práve ním vedie z Vranova nad Topľou cez Banské a Herlianske sedlo do Bidoviec cesta II/576.

Chránené územia
---------------

Táto časť Slanských vrchov nie je súčasťou žiadnej veľkoplošnej chránenej oblasti a nenachádza sa tu ani žiadne osobitne chránené územie. Východne leží prírodná pamiatka, roklina Zapikan, západne od kotliny Skaly pod Pariakovou.

Turizmus
--------

Banská kotlina zväčša nie je cieľom turistov a územím nevedie ani žiadny značený chodník. Medzinárodná diaľková turistická trasa E3 prechádza hrebeňom pohoria a najbližšie prístupné miesto je v Herlianskom sedle, z ktorého sa dá pokračovať severným smerom na Makovicu (981 m n. m.) a južným na Mošník (911 m n. m.). V neďalekých Herľanoch sa nachádza jedinečný Herliansky gejzír.

Referencie
----------

1. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2019-04-20]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-04-20]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Slanské vrchy
* Zoznam kotlín na Slovensku
* Geomorfologické členenie Slovenska
Svätý **Ján IV. Laskaris** (starogr. Ἰωάννης Δ΄ Λάσκαρις – *Ióannes IV. Laskaris*; \* 25. december 1250, Nymfaion? – † okolo/asi 1305) bol nicejský cisár v rokoch 1258 – 1261. Bol posledným panovníkom z rodu Laskarovcov, pretože bol zvrhnutý svojim spolucisárom Michalom VIII. Po oslepení ho Michal poslal do kláštora, kde aj zomrel. Po smrti bol v Konštantínopole zaznamenaný jeho kult.

Životopis
---------

Ján sa narodil v roku 1250 nicejskému cisárovi Theodorovi II. a Elene Asenovnej. Keď jeho otec v auguste 1258 zomrel, mal Ján iba osem rokov, takže vládu prevzali regenti patriarcha Arsenios a Georgios Muzalon. Ešte v tom istom roku bol však Muzalon zavraždený a regentstva ujal Michal Palaiologos. Ambiciózny šľachtic sa už o rok nechal korunovať Jánovým spoluvládcom a maloletého cisára odsunul do ústrania. V roku 1261 Michal obsadil Konštantínopol a pre potvrdenie svojej legitimity sa nechal v chráme Hagia Sofia druhýkrát korunovať byzantským cisárom. Úplne pri tom Jána obišiel, ba navyše už čoskoro ho nechal oslepiť a uväzniť v pevnosti Dakibyze. Neskôr bol poslaný do kláštora. To proti Michalovi poštvalo byzantský klér zoskupený okolo patriarchu Arsenia, ktorý Michala exkomunikoval. Jánova situácia sa nezlepšila a otázka legitimity Palaiologovcov na tróne bola následne živená arsenitmi, ktorí navyše odmietli snahy Michala VIII o úniu so Západom. V rámci zmierenia s prívržencami Laskarovcov Jána v maloázijskom kláštore v roku 1284 navštívil nový byzantský cisár Andronikos II. Palaiologos, ktorý ho požiadal o odpustenie. Asi v roku 1305 Ján zomrel a jeho pozostatky boli možno prenesené do Konštantínopola.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Ioannes IV. Laskaris In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 217 – 218.
2. 1 2  JOHN IV LASKARIS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1048 – 1049. (po anglicky)
3. ↑  John IV Lascaris In:  *Encyclopedia Britannica* [online]. [Cit. 2020-08-27]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  JOHN IV LASKARIS. In:  *Historical Dictionary of Byzantium*. Ed. John R. Rosser. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 2001. 536 s. ISBN 978-0810839793,  0810839792. S. 216. (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 102544468
* VIAF: 17617331
*Štedrosť*, Frans Floris (1516 – 1570), NM Gdaňsk
Byzantský vojvodca Belisar žiada almužnu, Jacques-Louis David, 1781, Múzeum Beaux-Arts, Lille, Francúzsko
**Štedrosť** (lat. *liberalitas*, angl. *generosity*, rus. *щедрость*) je jednou zo siedmich cností. Je to ochota dávať, uskutočňovanie šľachetných myšlienok alebo činov, láska k blížnemu, charita, veľkorysosť. Potlačená chamtivosť a egoizmus. Neprítomnosť žiadostivosti; nelipnutie na vnímanom objekte. Opakom štedrosti je lakomstvo (*lat. avaritia*).

Štedrosť je vyváženým stredom medzi rozhadzovačnosťou a lakomstvom Aristoteles.

Náboženstvo a štedrosť
----------------------

### Kresťanstvo

Štedrosť nemožno zamieňať s moderným chápaním slovíčka charita. Štedrosť alebo ochota prispieť či podeliť sa nemá súvis s bohatstvom, ale s tým ako to dávame. Štedrosť znamená nezištnú lásku k druhým, má sa za to, že dosahuje najvyššiu dokonalosť ľudského ducha, pretože odráža povahu a oslavuje Boha. Vo svojej najextrémnejšej forme charitatívny môže dosiahnuť obetovanie seba samého. Štedrosť v kombinácii s inými teologickými cnosťami, to sú nástroje pre dosiahnutie šťastia.

### Budhizmus

Štedrosť je v budhizme jednou a prvou z tzv. Šiestich vyslobodzujúcich činov. Ďalšími sú: zmysluplné jednanie, trpezlivosť, usilovnosť, meditácia a múdrosť.
Tieto náuky sa používajú predovšetkým v budhizme Veľkej cesty.
Štedrosť sa delí na tri úrovne:

* 1. Štedrosť, ktorá pomáha okamžite: strava, odev, peniaze
* 2. Štedrosť, ktorá pomáha na celý život: vzdelávanie
* 3. Štedrosť, ktorá pomáha navždy: poskytovanie Dharmy, náuk Budhu.

Referencie
----------

1. ↑  [Lama Ole Nydahl, *Velká pečať*, vydavateľstvo Bílý deštník, 2006 ISBN 80-903821-0-X]

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Štědrost na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Sedem cností

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Štedrosť**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štedrosť**

Externé odkazy
--------------

* Boh - Božia dobrotivosť a štedrosť
* Dieta.sk - Štedrosť a ochota podeliť sa
* Pravda.sk Ako naučiť deti štedrosti? Archivované 2008-12-16 na Wayback Machine
* Štedrosť a vďačnosť sa ešte nestretli Archivované 2009-02-20 na Wayback Machine
* Katnoviny.sk - o štedrosti
* frantiskani.sk
* Štedrosť prázdnych rúk Archivované 2007-09-18 na Wayback Machine česky

| * z
* d
* u
Sedem hlavných hriechov a sedem cností |
| --- |
| Hriechy | 
* Pýcha
* Lakomstvo
* Závisť
* Hnev
* Smilstvo
* Obžerstvo
* Lenivosť

 |  |
| Cnosti | 
* Pokora
* Štedrosť
* Dobroprajnosť
* Mierumilovnosť
* Cudnosť
* Striedmosť
* Činorodosť

 |
**Štefan Prokop** (\* 25. september 1941, Galanta – † 22. november 1987, Pezinok) bol slovenský akademický sochár. V meste svojho úmrtia má vlastnú galériu, pôvodne jeho ateliér, v ktorom vytvoril množstvo sochárskych diel a kresieb, ktoré sú dnes vystavené v týchto priestoroch.

Životopis
---------

Narodil sa v Galante. Po vychodení galantskej základnej školy navštevoval Strednú umeleckopriemyselnú školu v Bratislave (1957 až 1961) a v rokoch 1961 – 1967 VŠVU – figuratívnu tvorbu, ktorú skončil u profesora Štefunku a profesora Jozefa Kostku. Od roku 1968 žil v Pezinku a od roku 1975 tu pôsobil ako slobodný umelec. Venoval sa komornej a monumentálnej sochárskej tvorbe, reliéfu, medajlérstvu a kresbe. Zúčastnil sa niekoľkých sochárskych sympózií v Česko-Slovensku, Bulharsku, Maďarsku a Taliansku. V roku 1984 sa stal nositeľom Grand prix sochárskeho sympózia v talianskom Fanane. V zahraničí vystavoval v Maďarsku, Poľsku, Juhoslávii, Taliansku, Alžírsku a Portugalsku. Pezinčania ho poznajú z dvoch výstav v rodnom dome Jána Kupeckého v rokoch 1970 a 1976. Jeho dielom je aj výzdoba čelnej steny v sobášnej sieni MsÚ v Pezinku. Zomrel v Pezinku dňa 22. novembra 1987. V roku 1988 získal cenu in memoriam Združenia slovenských výtvarných umelcov. Jeho dielo je zastúpené v zbierkach Slovenskej národnej galérie v Bratislave, Galérie hlavného mesta SR Bratislavy, Oblastnej galérie M. A. Bazovského v Trenčíne, galérie F. Studeného v Nitre a napokon v Malokarpatskom múzeu v Pezinku.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2019-04-30]. Dostupné online. Archivované 2019-02-26 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štefan Prokop**

Zdroj
-----

* *Štefan Prokop* [online]. Mesto Pezinok, [cit. 2019-04-30]. Dostupné online. Archivované 2020-09-28 z originálu.

Autoritné údaje: * abART: 1138
* GND: 123686164
* NK ČR: pna2013751457
* SNK: 149461
* VIAF: 35370449
* Web umenia: 8145
**Vojtech Spanyol** (\* 15. október 1883, Žilina  –  † 17. september 1980, tamže) bol slovenský očný lekár.

Životopis
---------

Jeho otec bol Gabriel Spanyol (1845 – 1925) a matka Rozália rod. Freundová (1853 – 1917). Vojtech Spanyol sa narodil 15. októbra 1883 do židovskej rodiny, ktorá bola pôvodom zo Španielska, a je jednou z najstarších židovských rodín v Žiline. Na svet prišiel v meštianskom dome na terajšom Mariánskom námestí. Študoval na gymnáziu v Žiline, v Banskej Bystrici a v Szolnoku, kde roku 1902 maturoval, medicínu absolvoval na Lekárskej fakulte univerzity v Budapešti, kde roku 1907 dosiahol doktorského titulu MUDr. V Maďarsku zostal pôsobiť na dvoch rôznych očných klinikách, najprv v Budapešti, neskôr v Segedíne, kde získaval prax. V roku 1911 sa vrátil do Budapešti kde sa mu podarilo získať prostriedky na výstavbu nemocnice v Žiline. Po dostavbe nemocnice v roku 1914, sa stal primárom očného oddelenia a zároveň riaditeľom Štátnej nemocnice v Žiline.

Svoje zručnosti a schopnosti v oftalmológii ďalej rozširoval až sa zaslúžil o zlikvidovanie trachómu na Kysuciach. Stal sa zároveň aj zakladateľom staníc zameraných na prevenciu voči tomuto ochoreniu.

Bol zakladateľom a riaditeľom žilinskej oftalmologickej školy. Publikoval v domácich a zahraničných odborných časopisoch.

Napriek problémom s jeho rasovou príslušnosťou a politickým presvedčením v období druhej svetovej vojny, kedy bol penzionovaný, viedol nemocnicu až do roku 1962, a zaslúžil sa aj o jej ďalší rozvoj nie len v rámci očného oddelenia.

V dnešnej dobe je po ňom pomenovaná ulica ktorá vedie popred Fakultnú nemocnicu s poliklinikou v Žiline

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* ŠTANSKÝ, P. - NOVÁK, M.: Uhorská kráľovská štátna očná nemocnica, Ulica V. Spanyola č. 43. Turistická informačná kancelária mesta Žilina, 2015, [ cit. 11.10.2019 ]. Dostupné na webovskej stránke: http://www.tikzilina.eu/uhorska-kralovska-statna-ocna-nemocnica-ulica-v-spanyola-c-43/
* RNDr. PRIKRYL VILIAM, Ľ. CSc.: Vojtech Spanyol. Quark - Magazín o vede a technike, [ cit. 11.10.2019 ]. Dostupné na webovskej stránke: https://www.quark.sk/vojtech-spanyol/

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000000058359973
* NK ČR: nlk20000087562
* VIAF: 84803454
Krasnogorsk
**Krasnogorsk** (rus. Красного́рск) je mesto v Moskovskej oblasti v Rusku. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo skoro 117 000 obyvateľov.

Poloha
------

Krasnogorsk leží približně 25 kilometrov severozápadne od centra Moskvy tesne za jej hranicami a moskovským diaľničným okruhom. Ďalšie najbližšie mesta sú Chimki na severovýchod a Dedovsk na severozápad.

Dejiny
------

Krasnogorsk vznikol v roku 1932 ako sídlisko mestského typu zlúčením niekoľkých existujúcich dedín, okrem iných dediny*Pavšino* podľa ktorej je pomenovaná hlavná krasnogorská železničná zastávka. Mestom je od roku 1940.

22. marca 2024 sa koncertná sieň *Crocus City Hall* stala terčom teroristického útoku pri ktorom zahynulo minimálne 60 ľudí a viac než 140 bolo zranených.

Firmy
-----

* KMZ, výrobca fotoaparátov

Osobnosti mesta
---------------

* Vladimir Petrov (\* 1947 – † 2017), hokejista

Referencie
----------

1. ↑  ČTK, TASR. Najmenej 60 mŕtvych po streľbe pri Moskve. K teroristickému útoku sa prihlásil Islamský štát. *Pravda* (Bratislava: Pravda), 2024-03-22. Dostupné online [cit. 2024-03-23].

Iné projekty
------------

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web
* Krasnogorsk na *mojgorod.ru*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Krasnogorsk (Moskevská oblast) na českej Wikipédii.*

  

Autoritné údaje:
Delta Okavanga
**Delta rieky Okavango** je rozsiahla bezodtoková oblasť v severozápadnej časti Botswany neďaleko mesta Maun. Rieka Okavango tu vytvára vnútrozemskú deltu, ktorá má v čase najvyššieho stavu vody (od júna do augusta) rozlohu okolo 15 000 km² a je vtedy zelenou oázou v okolitej púšti.

Pôvodne sa Okavango vlievalo do rozsiahleho jazera Makgadikgadi, ktoré však v dôsledku klimatických zmien zhruba pred desiatimi tisícmi rokmi vyschlo a zostalo z neho len pár menších vodných plôch, ako je napr. Ngam. Vody Okavanga tak narážajú na rozpálenú púšť Kalahari a postupne sa vyparujú, pričom tvoria labyrint kanálov a ostrovčekov. Najväčším je Chief’s Island. Ide o močiar, ktorého hĺbka nepresahuje dva metre. Teploty v lete dosahujú až 40 °C. Vo východnej časti delty sa nachádza národný park Moremi Game Reserve.

Typickou rastlinou oblasti je trstina, zo zveri, ktorá sa do delty sťahuje za vodou, je najrozšírenejšia voduška červená (odhadom až šesťdesiat tisíc kusov). Ďalej tu žije slon africký, lev katanžský, Hyena hnedá, pes hyenovitý, hroch obojživelný, byvol africký, sitatunga, antilopa skákavá, zebra stepná, pavián čakma, orol jasnohlasý, Kršiak rybár, ibis posvätný a krokodíl nílsky. Ichtyofaunu tvorí napríklad afrotetra botswanská alebo kríčkovec červenolemý.

V okolí delty žijú bantuské kmene Hambukushu, Dceriku a Wayeyi (Baya, Bayeyi, Yei) a krovácke kmene Bugakhwe a ǁanikhwe.

Juhoafrický filmár Rick Lomba nakrútil v roku 1986 dokument *Koniec raja*, v ktorom varuje pred rastúcim hospodárskym využívaním oblasti, ktoré ohrozuje tunajší unikátny ekosystém.

V februári 2013 bola delta Okavanga uvedená ako jeden zo siedmich prírodných divov Afriky a v júni 2014 ju UNESCO na zasadnutí v Dohe zaradilo ako tisícu položku na Zoznam svetového dedičstva.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-01-24]. Dostupné online. Archivované 2009-07-19 z originálu.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-01-24]. Dostupné online. Archivované 2015-01-28 z originálu.
3. ↑
4. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-01-24]. Dostupné online. Archivované 2015-12-21 z originálu.
5. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Delta Okavanga**

Externé odkazy
--------------

* 
* 
* Archivované 2015-01-28 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Delta Okavanga na českej Wikipédii.*
Vlajka štátu Aljaška
**Vlajka štátu Aljaška** bola prijatá dňa 2. mája 1927.

Opis
----

Vlajka Aljašky má modrý obdlžníkový list so zlatým súhvezdím Veľký voz v žrďovej a strednej časti a zlatou Severkou v hornom cípe vlajky. Modrá farba symbolizuje nebo, more a horské jazerá. Severka polohu štátu.

Autor
-----

Autorom vlajky bol v roku 1927 trinásťročný chlapec Benny Benson. Narodil sa v dedine Chignik, potom vyrastal v meste Seward. V trinástich rokoch sa prihlásil so svojim návrhom do sútaže o vlajku Aljašky a zvíťazil. Za víťazný návrh vlajky dostal 1000 dolárov na školu, hodinky a výlet do Washingtonu DC.

Pieseň
------

Jedným z ďalších symbolov Aljašky súvisiacim s vlajkou je štátna pieseň "**Alaska's Flag**" (*Aljašská vlajka*), ktorú vytvorili Marie Drake a Elinor Dusenbury.

### Text

Eight stars of gold on a field of blue,  

Alaska's flag, may it mean to you,  

The blue of the sea, the evening sky,  

The mountain lakes and the flowers nearby,

The gold of the early sourdough's dreams,  

The precious gold of the hills and streams,  

The brilliant stars in the northern sky,  

The "Bear," the "Dipper," and shining high,

The great North Star with its steady light,  

O'er land and sea a beacon bright,  

Alaska's flag to Alaskans dear,  

The simple flag of a last frontier.

Odkazy
------

### Referencie

1. ↑   *E-Reference desk -Alaska State Flag* [online]. [Cit. 2009-12-30]. Dostupné online. Archivované 2009-01-22 z originálu.
2. ↑  50states.com - Alaska State Flag

### Pozri aj

* Aljaška
* Pečať štátu Aljaška
* Vlajka Spojených štátov
* Zoznam vlajok štátov Spojených štátov

### Externé odkazy

* Flags Of The World - Alaska (U.S.) (po anglicky)
* NETSTATE.com - The Alaska State Flag (po anglicky)
* CIVIC HERALDRY.com - Alaska, flag (po anglicky)
* State symbols USA - Alaska State Flag Archivované 2009-10-26 na Wayback Machine (po anglicky)
* 50states.com - Alaska State Flag (po anglicky)
* E-Reference desk - Alaska State Flag Archivované 2009-01-22 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlajka státu Aljaška na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Vlajka štátu Michigan
Štandarda guvernéra štátu Michigan
Súčasná **vlajka štátu Michigan** bola prijatá v roku 1911, a je už treťou vlajkou v poradí.

Popis
-----

Vlajka má tmavo modrý list, v ktorého strede sú umiestené všetky prvky, ktoré obsahuje vnútorný kruh veľkej pečate tohto štátu. Ide o modrý štít, s nápisom *TUEBOR* („*Budem obhajovať*"), zobrazujúci muža so zbraňou v ruke stojaceho na zelenom brehu jazera pri východe slnka, ktorý držia dvaja štítonosiči vapiti a los. Nad štítom je heraldicky vpravo hľadiaci symbol Spojených štátov – orliak bielohlavý, ktorý v pazúroch drží zväzok šípov a olivovú ratolesť. Nad ním je červená stuha s bielo napísaným heslom v latinčine: *E PLURIBUS UNUM* („*Z mnohých jeden*"). Pod štítom je naopak biela stuha opäť s latinským heslom: *SI QUAERIS PENINSULAM AMOENAM CIRCUMSPICE* („*Pokiaľ hľadáte príjemný polostrov, dívajte sa okolo seba*"). Tato vlajka bola zavedená roku 1911 a v poradí ide o tretiu vlajku Michiganu.

Sľub vernosti
-------------

Súčasný sľub vernosti vlajke Michiganu, ktorého autorom je Harold G. Coburn, bol prijatý zákonom v roku 1972.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | *I pledge allegiance to the flag of Michigan, and to the state for which it stands, two beautiful peninsulas united by a bridge of steel, where equal opportunity and justice to all is our ideal.* | "|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Sľubujem vernosť vlajke Michiganu a štátu, ktorý predstavuje, dvom krásnym polostrovom spojenými oceľovým mostom, kde rovnosť príležitostí a práv pre všetkých je naším vzorom. | "|

Referencie
----------

1. ↑  Act 165 of 1972 Pledge to State Flag in Michigan Compiled Laws
2. ↑  Flags Of The World - Michigan (U.S.) - State Pledge

Pozri aj
--------

* Michigan
* Pečať štátu Michigan
* Vlajka Spojených štátov
* Zoznam vlajok štátov Spojených štátov

Externé odkazy
--------------

* Flags Of The World - Michigan (U.S.) (po anglicky)
* NETSTATE.com - The Michigan State Flag (po anglicky)
* CIVIC HERALDRY.com - Michigan, flag (po anglicky)
* State symbols USA - Michigan State Flag Archivované 2020-07-30 na Wayback Machine (po anglicky)
* Michigan.gov - Michigan Flag (po anglicky)
* 50states.com - Michigan State Flag (po anglicky)
* E-Reference desk - Michigan State Flag Archivované 2009-04-05 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlajka státu Michigan na českej Wikipédii.*
Súradnice: 42°01′32.6″S 24°22′10.3″V﻿ / ﻿42,025722°S 24,369528°V﻿ / 42.025722; 24.369528

**Národná čitáreň Vasila Petleškova** (bulh. Народно Читалище "Васил Петлешков" – *Narodno Čitalište „Vasil Petleškov"*) je viacúčelová budova, postavená v polovici 20. storočia, nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika
---------------

Prvá národná čitáreň (fungovala ako obdoba kultúrneho domu) bola otvorená bracigovským revolucionárom Vasilom Petleškovom 25. decembra 1874 v budove tzv. Petleškovej maazy postavenej v roku 1872 pod menom „Trendafil". Budova slúžila aj ako miesto, kde sa stretával miestny revolučný výbor a počas Aprílového povstania bola dokonca premenená na sklad jedla a zbraní.

Meno čitárne sa v priebehu prvých 23 rokov existencie veľakrát menilo a v roku 1897 sa ustálilo na nasledujúcich 54 rokov na názve „Budilnik". Naposledy bolo premenované v roku 1951 pri príležitosti 75. výročia Aprílového povstania a to po vodcovi povstania v Bracigove a zakladateľovi prvej čitárne v meste, revolucionárovi Vasilovi Petleškovi.

V roku 1954 sa začala výstavba novej emblematickej budovy pre potreby čitárne a kultúrneho domu a nová budova bola slávnostne otvorená 31. decembra 1956. Výstavba bola darom bulharskej vlády ako poďakovanie obyvateľom Bracigova za ich statočnosť a obete v priebehu viacerých historických epoch a udalostí a z tohto dôvodu čitáreň funguje aj ako pamätník. Budova je zvnútra bohato zdobená stenomaľbami a mozaikami, jej najväčšia (divadelná) sieň má kapacitu 404 miest a celá stavba dosahuje rozlohy až 1700 m².

V súčasnosti budova funguje ako čitáreň, knižnica, kultúrny dom, divadlo, poriadajú sa tu spoločenské akcie a časť budovy funguje ako bracigovská umelecká galéria.

Galéria
-------

* Petleškova maaza - v tejto budove sídlila prvá Národná čitáreň „Trendafil"Petleškova maaza - v tejto budove sídlila prvá Národná čitáreň „Trendafil"
* Celkový pohľad na súčasnú budovu a priestor pred ňou z juhovýchoduCelkový pohľad na súčasnú budovu a priestor pred ňou z juhovýchodu

Referencie
----------

1. ↑  opoznai.bg
2. 1 2 3   *chitalishte.bratsigovo.bg* [online]. [Cit. 2017-08-21]. Dostupné online. Archivované 2021-05-11 z originálu.
3. 1 2  bratsigovo.net
Súradnice: 49°08′21″S 18°47′29″V﻿ / ﻿49,1393°S 18,7915°V﻿ / 49.1393; 18.7915

**Dolná roveň** (950,4 m n. m.) je zalesnený vrch v severnej časti Lúčanskej Malej Fatry. Leží nad obcou Višňové, približne 9 km juhovýchodne od Žiliny.

Poloha
------

Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina, na hranici katastrálnych území obce Višňové a Turie. Najbližšími vrcholmi sú severozápadne situovaná Mikušová (778 m n. m.), severne ležiaci Valientov diel (828 m n. m.) a juhovýchodne položená Horná roveň (997 m n. m.).

Opis
----

Dolná roveň
Vrch sa nachádza na okraji Malej Fatry, južne od Višňového a pokrýva ho hustý porast zväčša smrekového lesa. Popod jeho vrchol, zjazdovkou lyžiarskeho areálu Holý diel, vedie  značkovaný chodník na dominantu okolia, Minčol (1 364 m n. m.). Západné svahy sa zvažujú do Turskej doliny a práve Turiansky potok odvodňuje južné a západné svahy. Zvyšok vrchu odvodňujú prítoky riečky Rosinka.

### Výhľady

Zalesnený vrchol obmedzuje výhľad, ktorý je možný len z malých čistín. Lokálne tak možno pozorovať najmä Žilinskú pahorkatinu a okolie Žiliny, no tiež severnú časť Súľovských vrchov, Javorníkov a Kysuckej vrchoviny. Pri vhodných podmienkach možno zhliadnuť tisícovky Moravsko-sliezskych Beskýd (Kněhyně, Smrk a Lysá hora).

Prístup
-------

Na vrchol nevedú značkované trasy, prístup je možný odbočením z  modrej značky, vedúcej cez Holý diel na Minčol.

Referencie
----------

1. ↑  Malá Fatra - Martinské hole, Letná turistická mapa 1:50 000, Vojenský kartografický ústav, š.p. Harmanec, 2000
2. ↑   *Slovenská republika: podrobný autoatlas so zemepisnou sieťou WGS-84 pre GPS*. 8. vyd. Harmanec : Vojenský kartografický ústav, 2007. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola mapová časť, s. 34.
3. 1 2 3 4   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online.
4. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online.
5. ↑   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online. Archivované 2022-06-27 z originálu.
6. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Lúčanská Fatra
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
Veľká pečať štátu New York
**Veľká pečať štátu New York** bola v súčasnej podobe prijatá v roku 1882, ale jej prvá podoba sa objavila už v roku 1777.

Popis
-----

Pečať tvorí modré kruhové pole, v ktorom je umiestnený štátny znak štátu New York. Štátny znak má zlato lemovaný štít, ktorý zobrazuje dve lode plávajúce po Hudson River pod pohorím Hudson Highland, nad ktorým vychádza zlaté slnce. Nad štítom je žlto-modrá točenica, z ktorej vystupuje Zemeguľa ukazujúca Atlantický oceán. Nad Zemeguľou je symbol Spojených štátov – Orliak bielohlavý. Štítonosičmy sú dve ženy, heraldicky vpravo je to **Bohyňa slobody**, dražiaca kopiju s čiapkou slobody a šlapajúca na vrchol britskej kráľovskej koruny, ktorá symbolizuje slobodu po Americkej vojne za nezávislosť. Druhý štítonos (heraldicky vľavo) je **Bohyňa spravodlivosti**, ktorá má oči previazané šatkou a v ruke drží váhy spravodlivosti. Obe postavy stoja na bielej stuhe s latinským heslom: **EXCELSIOR** 
(slovensky *Stále nahor*), čo je motto štátu New York. Modrý kruh prechádza, v smere od stredu von, do modrého medzikružia so svetlo modrým nápisom **The Great Seal of the State of New York** (*Veľká pečať štátu New York*).

Štátny znak z pečati je taktiež súčasťou vlajky štátu New York.

Referencie
----------

1. ↑  NETSTATE.com - The Great Seal of New York

Pozri aj
--------

* New York (štát)
* Vlajka štátu New York
* Štátny znak Spojených štátov
* Zoznam pečatí štátov Spojených štátov amerických

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pečať štátu New York**

Externé odkazy
--------------

* CIVIC HERALDRY.com - New York, state seal (po anglicky)
* NETSTATE.com - The Great Seal of New York (po anglicky)
* E-Reference desk - Great Seal of the State of New York (po anglicky)
* State symbols USA - New York State Seal Archivované 2009-12-11 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pečeť státu New York na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Pečať štátu Washington
**Pečať štátu Washington** bola navrhnutá a nakreslená, ešte pred prijatím Washingtonu do Únie v roku 1889, **Charlesom Talcottom** a **Gilbertom Stuartom**.

Opis
----

Pečať zobrazuje portrét prezidenta Georga Washingtona na modrom kruhovom pozadí. Okolo modrého poľa je žlté medzikružie nesúce nápis: "**The Seal of the State of Washington**" (slovensky:*Pečať štátu Washington 1889*). Rok 1889 je rokom vstupu štátu do Únie. 
Pečať je taktiež v strede vlajky štátu Washington.

História
--------

Pôvodná pečať štátu mala zobrazovať prístav Tacoma, horu Mount Rainier, pšeničné pole a pasenie oviec. Zlatník Charles Talcott argumentovali tým, že návrh je príliš zložitý a rozhodol sa vytvoriť inú pečať. Nakreslil dva kruhy (prví podľa atramentovej fľaše, druhý podľa strieborného dolára) a do medzikružia vložil text "*The Seal of the State of Washington*". Do stredu nalepil poštovnú známku nesúcu obraz Georga Washingtona. Oficiálnu kresbu podľa toho návrhu následne urobil Gilbert Stuart a pečať bola zákonodarcami prijatá.

Referencie
----------

1. ↑  CIVIC HERALDRY.com - Washington (state), state seal

Pozri aj
--------

* Washington (štát)
* Vlajka štátu Washington
* Štátny znak Spojených štátov
* Zoznam pečatí štátov Spojených štátov amerických

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pečať štátu Washington**

Externé odkazy
--------------

* NETSTATE.com - The Great Seal of Washington (po anglicky)
* CIVIC HERALDRY.com - Washington (state), state seal (po anglicky)
* E-Reference desk - Great Seal of the State of Washington (po anglicky)
* State symbols USA - Washington State Seal Archivované 2009-10-26 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pečeť státu Washington na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Kapitulácia Bredy, autor Diego Velázquez
**Nizozemská revolúcia** alebo (v slovenčine novšie) **Holandská revolúcia** (v marxistickej historiografii *nizozemská buržoázna revolúcia*) bol v rokoch 1566 až 1579/1581/1609 pôvodne protišpanielsky stavovský odboj v Nizozemsku, ku ktorému sa čoskoro pripojilo protikatolícke hnutie (súčasť tzv. náboženských vojen v 16. storočí). Niekedy sa koniec revolúcie udáva rokom 1648, vtedy sa nazýva aj **Osemdesiatročná vojna**.

Politické pomery v Nizozemsku
-----------------------------

Nizozemsko nebolo v tomto období samostatné. Od roku 1516 patrilo španielskej vetve Habsburgovcov a bolo jeho najbohatšou provinciou. Skladalo sa zo 17 samostatných provincií, ktoré mali vlastné ústavy, snemy aj miestodržiteľov. Na čele celého Nizozemska (Španielske Nizozemsko) stál generálny miestodržiteľ, ktorého určoval panovník.

Príčiny revolúcie
-----------------

* **hospodárske** - nizozemskí mešťania mali rozvinutú remeselnú výrobu, obchod i peňažníctvo, no nové a nové dane vypisované Habsburgovcami obmedzovali ich podnikateľské aktivity.
* **politické** - Habsburgovci sa snažili vládnuť absolutisticky, Karol ale hlavne Filip II. obmedzovali práva snemov.
* **náboženské** - Habsburgovci sa snažili o rekatolizáciu, čo narážalo na odpor luteránov i kalvinistov.

Priebeh revolúcie
-----------------

Na začiatku revolúcie vypukli v roku 1566 tzv. obrazoborecké nepokoje, ktoré podnecovali hugenoti z Francúzska. Potom sa na čelo revolúcie postavila vysoká šľachta na čele s Viliamom Oranžským. Aby Filip II. potlačil odpor, poslal do krajiny svojho "železného" generála Vojvodu z Alby, ktorý tu zaviedol teror a masové popravy.

V roku 1572 vypuklo ľudové povstanie, tzv. povstanie morských a lesných gézov. V roku 1579 severné provincie Nizozemska vytvorili obranný zväz, tzv. utrechtskú úniu. Južné provincie zasa vytvorili ararskú úniu. 

V roku 1581 sa severné provincie osamostatnili pod názvom Republika siedmich spojených provincií (Holandsko). Južné provincie ostali naďalej pod nadvládou Habsburgovcov a až v 19. storočí z nich vzniklo Belgicko.

Vojna Spojených nizozemských provincií so Španielmi sa skončila až v roku 1609, kedy tzv. dvanásťročným prímerím Španielsko uznalo existenciu Spojených nizozemských provincií, resp. v roku 1648, kedy Španielsko poskytlo svoje definitívne potvrdenie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nizozemská revolúcia**
Pražská defenestrácia v roku 1618, stojaci na začiatku tridsaťročnej vojny, medirytiny z Theatrum Europaeum
**Pražská defenestrácia z roku 1618** alebo **druhá pražská defenestrácia** bola defenestrácia, ktorá iniciovala začiatok povstania českých protestantských stavov proti katolíckym Habsburgovcom. Bol to jeden z prvých konfliktov Tridsaťročnej vojny, ktorý sa vyvinul do Českého stavovského povstania (Česká vojna).

Zhromaždenie rozhorčených protestantov, ktoré sa konalo 22. mája 1618 na pražskom hrade, obvinilo z porušovania svojich práv katolíckych miestodržiteľov Slavatu z Chlumca a Bořitu z Martinic. Protestanti ich vyhlásili za vinných a spolu s ich pisárom Philipom Fabriciom ich vyhodili z okna. Dopadli však na kopu hnoja a prežili.

Týmto nezvyčajným spôsobom sa českí náboženskí reformátori zbavovali protivníkov už v husitskom období na začiatku 15. storočia, ale aj v roku 1483.

Pozri aj
--------

* Pražská defenestrácia
* Tridsaťročná vojna
* Českého stavovského povstania (Česká vojna).
* Protihabsburské stavovské povstania (v Uhorsku)
Zasadanie uhorského snemu v roku 1830
**Uhorský snem** (iné názvy: **krajinský snem**, **krajinské zhromaždenie**, staršie ľudovo **Rákoš**) bolo najvyššie zhromaždenie privilegovaných stavov a vrstiev Uhorska (zhruba od roku 1860 ho možno označiť ako parlament) v rokoch 1298 až 1918. 

Vznikol priamo z generálnych kongregácií, čiže celokrajinských zhromaždení šľachty, ktoré sa zvolávali od 12. storočia. Za Anjouovcov sa snemy nezvolávali okrem roku 1351, kedy Ľudovít I. požiadal šľachtu o súhlas s vyberaním dane. Riadnu činnosť snemu obnovil až Žigmund Luxemburský. V 15. storočí snem získal početné kompetencie (schvaľovanie daní, voľba kráľa, palatína, sudcov a podobne, upravovanie poddanských povinností atď.) a zaužívalo sa, že každú právnu normu kráľa musel odsúhlasiť aj snem. Pred rokom 1536 snem zasadal najčastejšie v Stoličnom Belehrade alebo na Rákošskom poli pri Pešti. Po obsadení dnešného Maďarska Turkami sa zasadania konali v rokoch 1536 až 1848 takmer vždy v Bratislave. 

Roku 1608 bol snem rozdelený na dve komory (tabule): 

* Hornú pre prelátov a svetských veľmožov; na čele stál palatín
* Dolnú pre ostatnú šľachtu a feudálnych vlastníkov, pričom bola tvorená po 2 poslancoch z každej stolice, slobodného kráľovského mesta a kapituly, a po 1 poslancovi z každého prepošstva a opátsva; na čele stál kráľov osobník (personál)

V roku 1849 Habsburgovci snem zrušili. V roku 1860 Októbrový diplom zriadil nový krajinský snem, ale o rok neskôr ho panovník rozpustil. Po rakúsko-maďarskom vyrovnaní bol zriadený dvojkomorový snem (v Budapešti) rozdelený na dve komory (snemovne):

* Hornú pre dedičných členov (šľachta, arcibiskupi a biskupi; v roku 1885 zreformovaná)
* Dolnú pre volených poslancov (právo voliť malo len 6,7 % obyvateľstva, od roku 1874 len 5,9 %)

Hoci Nemaďari tvorli vyše 50% obyvateľstva Uhorska, v Dolnej komore snemu boli zastúpení ani nie 10 percentami. Slováci po viacerých voľbách nemali vôbec žiadneho zástupcu. 

Uhorský snem zanikol koncom októbra 1918 v súvislosti so zánikom Rakúsko-Uhorska.

Pozri aj
--------

* Absentium ablegatus

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Bodliak lopúchovitý pravý** (lat. *Carduus personata subsp. personata*) je trváca vlhkomilná bylina z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Španielska cez strednú a juhovýchodnú Európu až po Ukrajinu.

Opis
----

Bodliak lopúchovitý pravý je trváca vlhkomilná bylina vysoká 60 až 200 cm. Byľ je priama, hore je krátko rozkonárená, lysá alebo roztratene pavučinato chlpatá, po celej dĺžke až pod úbory mäkko ostnitá a úzko laločnato krídlatá.

Prízemné listy sú v obryse kopijovité a zúžené do krídlatej listovej stopky. Ružicové a tiež spodné byľové listy sú perovito dielne so 4 až 6 pármi laločnatých dielov. Horné listy sú nedelené a sú nepravidelne zúbkaté s ostňami do 2 mm. Na líci sú holé, na rube sivozelené, na strednej žile s mnohobunkovými chlpmi.

Purpurové, zriedka biele kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé 14 až 16 mm. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s nedelenými štetinkami, dlhý 8 až 12 mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je hladká nažka veľká 3 až 4 mm. Zákrov tvoria škridlicovité, na hornej tretine esovito prehnuté listene, ktoré sú dole jemne brvito pílkovité, s ostníkom do 2,5 mm. Pologuľovité sediace úbory s priemerom 15 až 35 mm sú nakopené po 2 až 3 na konci krátkych konárov.

Rozšírenie
----------

Bodliak lopúchovitý pravý sa prirodzene vyskytuje od Španielska cez strednú a juhovýchodnú Európu až po Ukrajinu. Na Slovensku rastie roztrúsene v hornatých oblastiach na celom území.

Ekológia
--------

Bodliak lopúchovitý pravý obsadzuje vhodné stanovištia v podhorskom až v subalpínskom stupni. Rastie v pobrežných krovinách, riečnych údoliach, horských nivách a vo vlhkých lesoch. Vyhovujú mu vlhké až mokré, výživné, zásadité, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od júla do septembra.

Galéria
-------

* Listy v detaile. Listy v detaile.
* Ilustrácia. Ilustrácia.

Referencie
----------

1. 1 2  Fl. Austriac. 4: 25 (1776)
2. 1 2 3 4 5   *Carduus personata subsp. personata (L.) Jacq.* [online]. POWO - Plants of the World Online, Kew, [cit. 2024-03-08]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  Karol Marhold, František Hindák. *Zoznam nižších a vyšších rastlín Slovenska*. Bratislava : Veda, 1998. ISBN 80-224-0526-4. S. 396.
4. 1 2 3 4 5  Josef Dostál, Martin Červenka. *Veľký kľúč na určovanie vyšších rastlín II.*. prvé. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1991. ISBN 80-08-00003-1. S. 1107.
5. 1 2 3 4  Michal Hrabovský at al.. *Veľká kniha rastlín, hornín, minerálov a skamenelín*. Bratislava : IKAR, a.s. - Príroda, 2021. ISBN 978-80-551-6882-1. S. 318-319.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bodliak lopúchovitý pravý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Bodliak lopúchovitý pravý**
**Alexej Vasilievič Lukiaňuk** (rus. Алексей Васильевич Лукьянюк; \* 12. december 1980, Moskva, Rusko) je ruský automobilový pretekár, majster športu medzinárodnej triedy v rally, víťaz ruského pohára v rallye v roku 2011 (kategória 2000N), majster Ruska v roku 2014 a tiež majster Estónska v roku 2014. Od roku 2009 je jeho navigátor Alexej Arnautov.

Kariéra
-------

### 2015: European Rally Championship

Rallye Cyprus, 8. etapa Majstrovstvá Európy 2015
Alexej Lukjaňuk začal sezónu v Rakúsku na ERC Jänner Rallye. Tu vystúpil pod bieloruskou licenciou (požiadavka sponzorov) s ukrajinským navigátorom Jevgenijom Červonenkom, ktorý pomáha na etapách v európskom šampionáte. Tím nesúci meno We Want Peace (Chceme mier) pretekal s vozidlom Ford Fiesta R5, ktorý si tím prenajal od českého tímu H-Racing, mal na palubnej doske ukrajinskú, ruskú a bieloruskú vlajku, ktoré symbolizovali priateľstvo medzi týmito štátmi. V sezóne 2015 štartoval na 6 etapách. Vynechal preteky v Portugalsku a Nemecku.

V priebehu roka 2015 získal tri prestížne ceny. Prvá bola *FIA ERC Colin McRae Flat Out Trophy*, ktorú vyhral na rallye v Rakúsku, keď sa z 22. miesta posunul na 3. miesto. Druhú cenu získal na estónske rallye, kde sa umiestnil v celkovom poradí na 1. mieste s vozidlom Mitsubishi Lancer Evolution X, zatiaľ čo súperi pretekali so silnejšou technikou vyššej triedy. Na rely Cyprus za to, že sa nevzdal a pokračoval v boji napriek veľkému počtu technických problémov, ako rozbitý elektrický zosilňovač, zadný stabilizátor a motor, ktorý strácal v priebehu pretekov silu. V októbri 2015 dokončil pohár na 3. mieste s 2 výhrami a 157 bodmi.

| Rok | Vozidlo | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | ERC | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Ford Fiesta R5 | JÄN25/3 | LAT7/R | IRL11/6 | AÇO- | YPR- |  | CZE23/4 | CYP15/5 | GRC4/R | SUI37/1 | **3.** | **157** |
| Mitsubishi Lancer Evolution X |  |  |  |  |  | EST39/1 |  |  |  |  |

### 2016: Majstrovstvá Európy v rally

Sezóna začala štartom na Rally Islas Canarias a absolútne víťazstvo ruskej posádky pod vedením Alexeja Lukjaňuka a Alexeja Arnautova.

| Rok | Vozidlo | 1 | 2 | 3 | ERC | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Ford Fiesta R5 | CAN
25/13 | — | — | — | 38 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Лукьянюк, Алексей Васильевич na ruskej Wikipédii.*
Neptúnova fontána vo Florencii
**Bartolomeo di Antonio Ammanati** alebo **Ammannati** (\* 18. jún 1511 Settignano, Taliansko – † 13. apríl 1592 tamtiež) bol taliansky architekt a sochár, predstaviteľ manierizmu.

Veľkú časť svojho tvorivého života prežil vo Florencii, bol učňom Baccia Bandinelliho, neskôr odišiel do Benátok, kde bol jeho učiteľom Jacopo Sansovino. 

Od roku 1550 pôsobil v Ríme, kde v spolupráci s Vasarim a Vignolom navrhol mnoho budov, okrem iných spolupracoval aj na výstavbe paláca Villa Giulia, letného sídla pápeža Júlia II. (v súčasnosti Národné múzeum). Stavba, do ktorej pápež investoval veľké množstvo finančných prostriedkov, je jedným z najlepších príkladov manieristickej architektúry. 

Ammanati patril k najlepšie honorovaným a k najvyhľadávanejším architektom a sochárom vo Florencii, o čom svedčí aj významná zákazka na Neptúnovu fontánu na Piazza della Signoria, kde dostal prednosť pred takými majstrami svojej doby ako boli Benvenuto Cellini a Giambologna.

Je aj autorom nádherného florentského mosta Ponte Santa Trinita cez rieku Arno, ktorý je popri rovnako nádhernom florentskom moste Ponte Vecchio najstarším elipsovým oblúkovým mostom na svete.

Po Michelangelovi dokončil knižnicu Biblioteca Medicea Laurenziana (Knižnica Mediciovcov). 

Ammanatiho sochy boli tvorené čiastočne v barokovom štýle, ale predovšetkým sa pri ich stvárňovaní zameriaval na manieristické princípy. Vo svojej sochárskej tvorbe sa často inšpiroval Michelangelom, ako aj svojim majstrom Jacopom Sansovinom.

Bol veľkým majstrom aktov, ale na konci svojho života ovplyvnený protireformáciou, zavrhol svoje predošlé akty a diela. 

Zomrel 13. apríla 1592 vo Florencii.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bartolomeo Ammanati**

Autoritné údaje: * abART: 155387
* BnF: 131764958
* GND: 118645021
* ISNI: 0000000108371832
* LCCN: n88202399
* NK ČR: mzk2007395126
* ULAN: 500028632
* VIAF: 5070762
* WorldCat: lccn-n88202399
***Na streche*** je televízna relácia, ktorú vysielala TV Markíza v rokoch 2003 – 2010. Reláciu moderovala Oľga Záblacká, ktorá sa podieľala na relácii aj autorsky.

Ide o lifestylový magazín, ktorého súčasťou bola talkshow v prvej časti a reportáž v druhej. Prinášala novinky zo sveta slovenského šoubiznisu a života známych osobností, pričom bola prezentovaná ako „nebulvárna". Témou talkshow boli novinky hostí v rámci svojej profesie. Hosťami boli i také osobnosti, ktoré si súkromie úzkostlivo strážia. Dokrútky boli postavené na návšteve domácností niektorého z prominentov.

Súčasťou relácie bola rubrika Kačica týždňa, v ktorej moderátorka vyvracala výmysly novinárov o známych osobnostiach.

Je to vôbec prvá talkshow na svete, ktorá hostila svojich hostí reálne na streche budovy a nie v štúdiu. Natáčalo sa na streche v centre starej Bratislavy.

Relácia patrila dlhé roky k úspešným pôvodným formátom televízie Markíza, na ktorej obrazovkách figurovala niekoľko rokov pod taktovkou dramaturgičky Gabriely Drobovej v spolupráci s režisérom Petrom Balážom.

V sobotňajšom slote patrila medzi najstabilnejšie a najvýkonnejšie tituly s podielmi siahajúcimi často na 40 percentné hodnoty. V snahe využiť popularitu si Markíza dokonca dovolila reláciu predĺžiť, kedy sa namiesto polhodinového slotu ocitla v 50-minútovom.

Ku koncu sa televízia rozhodla reláciu presunúť na stanicu TV Doma, krátko na to bola avšak zrušená.

Referencie
----------

1. ↑   *Oľga Záblacká: Nemôžem mlčať, keď sa deje krivda* [online]. korzar.sme.sk, 2014-05-06, [cit. 2024-03-07]. Dostupné online.
2. 1 2   *Kritik: Na Streche stojí vysoko nad svojou bulvárnou konkurenciou* [online]. medialne.trend.sk, 2007-04-05, [cit. 2024-03-07]. Dostupné online.
3. ↑   *Moderátorka a speváčka Oľga Záblacká nechce "podporovať" také médiá, ktoré o nej s obľubou klamú* [online]. kosice.korzar.sme.sk, 2006-09-08, [cit. 2024-03-07]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* *Na streche* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Na streche* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Na streche* vo Filmovej databáze
* *Na streche* v Kinoboxe