recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 54°40′51″S 25°17′31″V﻿ / ﻿54,68092°S 25,29194°V﻿ / 54.68092; 25.29194

  

**Katedrála Nanebovzatia Panny Márie** je pravoslávna katedrála vo Vilniuse, hlavnom meste Litvy. Nachádza sa v Starom meste na brehu rieky Vilija, neďaleko od Kostola Sv. Anny.

Je to jeden z najstarších kresťanských chrámov vo Vilniuse, založený v roku 1346 za vlády litovského kniežaťa Algirdasa, Gediminasovho syna. Pamätná tabuľa založenia chrámu sa nachádza pri jeho vchode. Vo februári 1495 sa tu konala svadba dcéry Ivana Veľkého (jej hrob sa nachádza v chráme) s litovským kniežaťom Alexandrom.

Dejiny
------

Pamätná tabuľa pri vchode do chrámu
Chrám bol postavený podľa vzoru Chrámu sv. Sofie v Kyjeve a na Algirdasovo pozvanie vysvätený Vladimírom Alexejom (kyjevským metropolitom). Počas vlády Vytautasa tento chrám stal katedrálnym chrámom Vilniusu.

Neskôr začal chrám upadať. Počas tohto obdobia ho na vlastné náklady veľkého horlivca pravoslávia vo veľkom litovskom kniežatstve – Konstantina Ivanoviča Ostrožského (1511 – 1522) zrekonštruovali. Od roku 1609 patril uniatskej cirkvi. Mnohokrát vyhorel a postupne strácal pôvodný pôdorys chrámu. Po roku 1748 sa v ňom nekonali bohoslužby, pretože chrám vyhorel a zostal opustený.

V roku 1808 budovu predali Vilniuskej univerzite. Po veľkej prestavbe architekta Michaila Schultza v duchu klasicizmu sa z chrámu stal divadelno-kultúrny komplex s miestom pre výučbu študentov. V roku 1841, keď vznikla mediko-chirurgická fakulta, univerzita musela malé priestory v budove opustiť. Nahradili ju kasárne, mestský archív, obchodné a obytné priestory a kováčska vyhňa.

Rekonštrukcia katedrálneho chrámu
Z iniciatívy Michaila Nikolajeviča Muravjeva (1845 – 1900) v roku 1864 sa znova začalo uvažovať o obnovení pôvodného úmyslu, na ktorý bola stavba postavená. V rokoch 1865 – 1868, chrám prešiel veľkou rekonštrukciou podľa projektu architektov Alexandra Ivanoviča Rezanova a Nikolaja Michailoviča Čagina.

Obnovený chrám bol opätovne vysvätený októbri roku 1868 (podľa gregoriánskeho kalendára v novembri 1868). V chráme sa nachádza veľký ikonostas so 73 ikonami od Ivana Petroviča Trutneva.

V rokoch 1949 – 1957 chrám prešiel veľkou rekonštrukciou, ktorú dokončili až v 80. rokoch 20. storočia. Posledná rekonštrukcia bola v roku 1998.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katedrála Nanebovzatia Panny Márie (Vilnius)**

Súradnice: 54°40′52″S 25°17′32″V﻿ / ﻿54,681056°S 25,292268°V﻿ / 54.681056; 25.292268

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Пречистенский кафедральный собор (Вильнюс) na ruskej Wikipédii.*
**Živé modely**, ktoré sú vo filmových dejinách niekedy uvádzané ako **Živé obrazy** bol český nemý film natočený v roku 1912 ako prvý produkt filmovej spoločnosti Maxa Urbana a Anduly Sedláčkovej ASUM. 

Max Urban k svojmu premiérovému pokusu s filmom využil vlastného ateliéru v pasáži na Václavskom námestí v Prahe. Zachovalo sa 67 metrov tohto filmového pokusu, v ktorom Max Urban bol režisérom aj kameramanom. Šlo vlastne o sekvenciu pohyblivých obrázkov, ktoré boli alegóriami na výtvarne často spracovávané témy: *Prebudenie*, *Vinobranie*, *Víťazstvo*, *Rozsievačka*, *Jeseň*, *Pieseň* a *Valčík*.

Film zrejme bol na rozhraní medzi dokumentom a umeleckým žánrom, jeho zaradenie medzi hrané filmy je sporné. Dátum premiéry nie je známy, neexistujú ani žiadne dobové správy o tomto filme.

Referencie
----------

* *Český hraný film I.*, 1898 - 1930, NFA, Praha 1995, ISBN 80-7004-082-3

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Živé modely na českej Wikipédii.*
Katedrála Bohozjavenia v Moskve (1835-45)
Katedrála Bohozjavenia (Bogoyavlensky sobor)
**Katedrála Bohozjavenia** (rus. Богоявленский собор в Елохове) sa nachádza v moskovskej časti Jelochovo a patrí medzi katedrály a chrámy, ktoré neboli zatvorené ani počas komunistickej diktatúry.

História
--------

Katedrála bola postavená v rokoch 1835 až 1845 v empírovom štýle podľa plánov architekta Je. D. Ťurina na mieste staršieho chrámu. V tomto staršom chráme bol podľa záznamom pokrstený veľký ruský spisovateľ Alexander Sergejevič Puškin v roku 1799. Chrám má päť kupol a jeho interiér zdobí krásny ikonostas vysoký 18 metrov. Katedrála bola po zničení Chrámu Krista hlavným centrom ruského pravoslávia a katedrálnym chrámom Moskovského patriarchátu až do roku 1991.

### Súčasnosť

Katedrála nestratila význam ani po roku 1991. Naďalej sa v nej konajú liturgie a v roku 2008 v nej našiel miesto posledného odpočinku moskovský patriarcha Alexej II.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katedrála Bohozjavenia**

Externé odkazy
--------------

Súradnice: 55°46′21″S 37°40′28″V﻿ / ﻿55,7725°S 37,674444°V﻿ / 55.7725; 37.674444

* Богоявленский Кафедральный Собор. Елоховская Церковь.
* Собор кафедральный в честь Богоявления в Елохове на сайте *Русское православие*
* Историческая справка. Богоявленский Кафедральный Собор.
**Nancy Jane Curriová** (angl. Nancy Jane Currie, rodená Nancy Jane Deckerová; \* 29. december 1958, Wilmington, Delaware, USA) je americká pilotka a astronautka. Vo vesmíre bola štyrikrát.

Životopis
---------

### Štúdium a zamestnanie

Absolvovala strednú školu *Troy High School* v meste Troy (1977) a potom pokračovala v štúdiu biológie na Ohio State University. Štúdium v Ohiu ukončila v roku 1980 a prihlásila sa do armády. Študovala rok na leteckej škole *US Army Aviation School* a stal sa z nej na ďalších 6 rokov armádny pilot vrtuľníkov. Zároveň pokračovala vo vysokoškolskom štúdiu na University of Southern California, ktoré ukončila v roku 1985.

Od roku 1987 začala pracovať pre NASA v Houstone. Školenie astronautov absolvovala v rokoch 1990 až 1991 a potom bola zaradená do jednotky aktívnych astronautov NASA.

Vydala sa, jej manželom sa stal Richard Sherlock.

### Lety do vesmíru

Na obežnú dráhu sa v raketoplánoch dostala štyrikrát vo funkcii letová špecialistka a strávila vo vesmíre 41 dní, 15 hodín a 32 minút. Bola 293. človekom vo vesmíre, 23. ženou.

* STS-57 Endeavour (21. jún 1993 – 1. júl 1993)
* STS-70 Discovery (13. júl 1995 – 22. júl 1995)
* STS-88 Endeavour (4. december 1998 – 13. december 1998)
* STS-109 Columbia (1. marec 2002 – 12. marec 2002)

Poznámky
--------

1. ↑   *Pravidlá slovenského pravopisu*. 3. upr. a dopl. vyd. Bratislava : Veda, 2000. 590 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0655-4. S. 129.  uvádza „Od mužských priezvisk anglického a francúzskeho pôvodu zakončených na -e, ktoré sa nevyslovuje, toto tzv. nemé e sa pri tvorení ženských priezvisk vynecháva aj v písme, napr. Stone [stoun] – Stonová [stounová], Wilde [vajld] – Wildová[vajldová]."

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nancy Jane Curriová**

Externé odkazy
--------------

* Na webe Space
* Na webe MEK-Kosmo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nancy Jane Currie na českej Wikipédii.*
Súradnice: 53°38′S 11°25′V﻿ / ﻿53,633°S 11,417°V﻿ / 53.633; 11.417

**Schwerin** je mesto v severnom Nemecku a hlavným mestom spolkovej krajiny Meklenbursko-Predpomoransko. V roku 2005 malo 97 045 obyvateľov.

Mesto je obklopené jazerami. Najväčšie z nich, Schwerinské jazero (Schweriner See), zaberá plochu 60 km².
Mestskou pamiatkou je zámok na ostrove v Schwerinskom jazere.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka je z roku 1018, kedy tu bolo sídlisko západných Slovanov, zvané *Zuarin*. Samotné mesto vzniklo v roku 1160. Od roku 1358 bolo súčasťou Meklenburského vojvodstva.
V rokoch 1918 – 1934 bolo hlavným mestom slobodného štátu Meklenbursko-Predpomoransko, v rokoch 1934 – 1952 hlavým mestom Meklenburska, po zrušení spolkových krajín v bývalej NDR v rokoch 1952 – 1990 krajským mestom. Od roku 1990 je hlavným mestom spolkovej krajiny Meklenbursko-Predpomoransko.

Osobnosti mesta
---------------

* Konrad Ernst Ackermann (\* 1712 – † 1771), herec a riaditeľ divadla
* Žofia Frederika Meklenbursko-Schwerinská (\* 1758 – † 1794), meklenbursko-schwerinská vojvodkyňa a dánska princezná

Partnerské mestá
----------------

* USA  Milwaukee, Wisconsin, USA
* Dánsko  Odense, Dánsko
* Poľsko  Piła, Poľsko
* Italy  Reggio Emilia, Taliansko
* Estónsko  Tallinn, Estónsko
* Fínsko  Vaasa, Fínsko
* Švédsko  Växjö, Švédsko
* Nemecko  Wuppertal, Nemecko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Schwerin**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schwerin na českej Wikipédii.*
**Šurianske cukrovarské železnice** (oficiálny, dobový názov: **Veľkošuriansky cukrovar i rafinéria účastinný spolok vo Veľkých Šuranoch, Priemyselná koľaj pre hospodárske účely**, *Nagy-Surányi czukorgyár és finomitó részvénytársaság, Tornózci mezagázdasági iparvasút*) bola sieť úzkorozchodných železníc, ktorých úlohou bolo zásobovanie cukrovaru Šurany potrebnými surovinami na výrobku cukru a zaobstarávanie majerov a súkromných hospodárstiev.

Projekt vznikol z iniciatívy vtedajšieho riaditeľa cukrovaru Šurany, Alexandra Deutscha, ktorého cieľom bolo vyriešenie problému dopravy repy. Prvá časť železnice bola vybudovaná v roku 1911. Železnica spájala Šurany s Trnovcom nad Váhom, Poľným Kesovom, Jatovom a Selicami. Posledné spomínané miesto bol najďalej od cukrovaru. Sieť mala pri sčítaní vyše 100 kilometrov.

Počas viedenskej arbitráže bola železnica niekoľkokrát preťatá hranicami, čo spôsobilo problémy (Šurany patrili do Maďarska). Z tohto dôvodu bola vybudovaná časť do obce Branč, kde sa napájala na hlavnú železničnú trať do Nitry (repa smerovala do slovenského, nitrianskeho cukrovaru). Železnica zanikla v roku 1968, kedy stratila hospodársky význam. 

Spomienkou na túto železnicu je Nitrianska poľná železnica. Nachádza sa v areáli výstaviska Agrokomplex Nitra a jej súčasťou je aj skanzen.

Zdroje
------

* Väčšina dostupných informácií bola publikovaná na špeciálnom CD, vytvorenom serverom Rail.sk
* Vzpomínky na šuranskou železnici, Josef Bosáček, Železnice 6/95
* Po trase šuranské cukrovarské železnice, Jaroslav Přibyl, Železnice 6/95
* Cukrová železnica, Ján Jahn, Krásy Slovenska 7/1996
* Vzpomínky ne šuranské lokomotivy, Přibil/Bosáček, Železnice, (2/1996)
* Tulák po dráhách, Jaroslav Přibyl

Externé odkazy
--------------

* Stránka o Šurianskej cukrovarskej železnici a priľahlých tratiach
* Nitrianská poľná železnica
* Cukrovar v Šuranoch na webe Čierne diery

Súradnice: 48°05′19″S 18°10′51″V﻿ / ﻿48,088712°S 18,180828°V﻿ / 48.088712; 18.180828
***Sortes sanctorum*** bol stredoveký latinský termín, ktorý podľa názorov niekdajších bádateľov označoval druh veštenia používaného kresťanmi. Tento význam je dnes spochybňovaný a podľa teórie W. E. Klingshirna označuje konkrétny spis. 

Pôvodne mal podľa odborných názorov výraz označovať (najmä) veštenie s pomocou Svätého písma. Veštbou bola prvá stať resp. verš v náhodne otvorenej knihe (tzv. ***sortes biblicae*** alebo ***sortes evangelicae***). Išlo o kresťanské prispôsobenie pohanskej vešteckej praxe *homericae* (veštenie z diel Homéra), *virgilianae* (veštenie z diel Vergília) a *prenestinae*. Hoci cirkevní otcovia veštenie neschvaľovali, raná cirkev bola voči týmto praktikám pomerne tolerantná. Problémom veštenie nebolo najmä ak sa používalo v kontexte bez pastoračného alebo teologického poškodenia. Keďže úplné rukopisy Biblie boli v stredoveku menej obvyklé, najčastejšie sa k vešteniu používali Kniha Žalmov, prorocké knihy a evanjeliá.

Veľký západný teológ svätý Augustín túto prax neschvaľoval, avšak uznal, že aj on načúvaním hlasu otvoril List Rimanom, čo viedlo k jeho obráteniu (*Confessiones* 8,12). Istú podobnú skúsenosť zaznamenal aj Tomáš z Celana v životoch Františka z Assisi. Známy je aj prípad z Byzantskej ríše, kde cisár Herakleios na ťažení proti Peržanom použil veštenie na to, aby zistil, kde bude vhodné s vojskom prezimovať. Praktika bola bežne používaná aj v stredoveku a pokračuje dodnes.

Prvýkrát sa termín spomínal na galskom cirkevnom koncile v piatom storočí a následne sa opakoval počas celého latinského stredoveku. Predmet daného termínu bol viackrát odsúdený (napr. *Decretum Gelasianum* a viaceré synody). Podľa teórie Williama E. Klingshirna však nešlo o synonymum vyššie spomínaného veštenia (t.j. *sortes biblicae*), ako tvrdili novovekí a moderní učenci (od čias Charla Du Cange), ale malo ísť o konkrétny text *Liber qui appellatur Sortes apostolorum* nazývaný pred 13. storočím *Sortes sanctorum*. Následkom správnosti tejto hypotézy by zanikli dôkazy o tom, že raná cirkev odsúdila veštenie typu *sortes biblicae*.

Referencie
----------

1. 1 2 3  SORTES SANCTORUM. In: *Encyclopedia of Ancient Christianity*. Downers Grov
e : InterVarsity Press, 2014. ISBN 978-0-8308-9717-9. S. 3:615 – 3:616. (po anglicky)
2. 1 2  KLINGSHIRN, William E.. *Defining the Sortes Sanctorum : Gibbon, Du Cange, and Early Christian Lot Divination* [online]. Researchgate, marec 2002, [cit. 2020-09-26]. Dostupné online.
Pohľad na Schwarzenberský palác
**Schwarzenberský palác** alebo **Lobkovický palác** je renesančný palác na Hradčanskom námestí v Prahe.

Dejiny
------

Trojkrídlová stavba bola po veľkom požiari na Hrade v roku 1541 prestavaná podľa predlohy Augustina Vlacha (Agostino Galli) pre potreby českej šľachtickej rodiny Lobkovicovcov v rokoch 1545 – 1567 ako mestská rezidencia. Ako jedna z prvých stavieb v Prahe bola postavená v štýle talianskej renesancie. Múry sú zdobené čiernymi sgrafitami a pôsobí dojmom, že sú z pravidelného prírodného kamenného muriva (tzv. diamantovanie), vo zvláštnom tvare výstupkovitého kvádra. Na schodiskových štítoch sa nachádza bohatá figurálna výzdoba. Taktiež vo vnútri budovy sa zachovali stropné maľby z doby okolo roku 1580. 

V roku 1719 pripadol palác cez sobáš do vlastníctva rodiny Schwarzenbergovcov, ktorí v roku 1811 získali taktiež susedný Salmovský palác. Po komunistickom puči v roku 1948 bol palác premenený na Vojenské historické múzeum. V roku 2002 prešiel palác do vlastníctva Národnej galérie. Potom prebehla celková sanácia objektu a od roku 2008 slúžia miestnosti paláca ako umelecká galéria.

Pozri aj
--------

* Schwarzenbergovci
* Schwarzenberský palác (Viedeň)
* Zoznam pražských pamiatok

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Schwarzenberský palác (Praha)**

Súradnice: 50°05′20″S 14°23′49″V﻿ / ﻿50,0889°S 14,3969°V﻿ / 50.0889; 14.3969

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schwarzenberský palác v Praze na českej Wikipédii.*
**Meru** je zastaraná slovenská nesklonná číslovka, ktorá bola synonymom číslovky štyridsať. V dávnejších textoch sa vyskytovala aj v podobe sklonného podstatného mena **mera**; tvar meru vznikol ustrnutím akuzatívu tohto pôvodného slova mera. Slovo meru pochádza zo stredoslovenských nárečí.

Meruôsmy
--------

Dnes sa slovo meru používa už len ako súčasť prídavného mena *meruôsmy* (=štyridsiaty ôsmy) v spojeniach meruôsmy rok (=rok 1848) a meruôsme roky/staršie:roky meruôsme (=revolúcia 1848-1848).

Dejiny
------

Najstaršie doklady slova meru sú zo 16. storočia, pričom v nich vzhľadom na použitý pád môže ísť len o vyskloňované slovo mera: napríklad doklad z Opatoviec (1554: predal dom za meru zlatých), z Mošoviec (1568: posslite wicze ness meru ryb), či z Hronského Beňadika (1575: na to ste mi nezaplatili meru zlatých). V dokladoch zo 17. storočia vidno aj prípady, kde je základný tvar slovo mera: napríklad v doklade z Martina (1623: od mery let chodjewal cez horu) alebo v doklade z neznámeho miesta (1646: dal sem do zalohu (zem) w pjatj a mere zlatjch).

Podľa Kotuliča 1967: *„Podľa výsledkov dotazníkovej akcie V. Vážneho, organizovanej v 30. rokoch v rámci Jazykovedného odboru Matice slovenskej, sa nesklonné slovko meru vo význame základnej číslovky „štyridsať" a ako prvá časť zloženej radovej číslovky štyridsiaty vyskytuje výlučne iba na stredoslovenskej nárečovej oblasti (na západe približne po čiaru Zlaté Moravce — Prievidza, na východe zhruba po čiaru Jelšava — Štrba). V odpovediach získaných pri tejto dotazníkovej akcii sa však už veľmi často stretávame s poznámkou, že slovo meru sa vyskytuje už len v reči starej generácie. Z toho vyplýva, že v stredoslovenských nárečiach treba dnes slovo meru ( = 40) hodnotiť ako archaický prvok v porovnaní so štylisticky neutrálnou a bežnejšou podobou štyridsať."*

Referencie
----------

1. ↑  meru. In:  *Slovník slovenského jazyka*. Ed. Štefan Peciar. 1. vyd. Zväzok II l – o. Bratislava : Vydavateľsto SAV, 1960. 648 s. Dostupné online. S. 135.
2. 1 2  mera. In:  *Historický slovník slovenského jazyka*. 1. vyd. Zväzok II K – N. Bratislava : Veda, 1992. 614 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0385-7.
3. 1 2 3  KOTULIČ, Izidor. Význam, rozšírenie a pôvod slova meru. *Slovenská reč* (Bratislava: Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied), 1967, roč. 32, čís. 2, s. 89 – 94. Dostupné online [cit. 2021-06-22]. ISSN 1338-4279.  (Poznámka: V čase písania článku jeho autor ešte nemal k dispozícii všetky doklady k slovu meru, ktoré boli neskôr zapracované napr. do HSSJ)
4. ↑  meru. In:  *Krátky slovník slovenského jazyka*. 5. dopl. a uprav. vyd. Martin : Matica slovenská, 2020. 960 s. ISBN 978-80-8128-261-4. S. 332.
5. ↑  meruôsmy. In:  *Slovník súčasného slovenského jazyka*. Ed. Alexandra Jarošová. Zväzok M – N. Bratislava : Veda, 2015. 1103 s. Dostupné online. ISBN 978-80-224-1485-2.
6. ↑  meruôsmy. In:  *Slovník slovenského jazyka*. Ed. Štefan Peciar. 1. vyd. Zväzok II l – o. Bratislava : Vydavateľsto SAV, 1960. 648 s. Dostupné online. S. 135.
7. ↑   *Čo znamená spojenie meruôsme roky?* [online]. Bratislava: Jazykovedná poradňa SME, 3.1.2008, [cit. 2021-06-22]. Dostupné online.
**Sekanie** je najstarší spôsob obrábania. Podstatou sekania je vnikanie ostria – rezného klina sekáča do materiálu, a to údermi kladiva na plosku sekáča. Sekanie sa používa na oddeľovanie častí materiálu. 

Rozličné tvary sekáčov umožňujú vykonávať rôzne druhy sekacích prác. Sekáče sú vytvorené z nástrojových ocelí, pracovná časť (rezný klin) je tepelne spracovaná kalením, aby sa zvýšila tvrdosť, a tým aj životnosť ostria. Sekáč slúži často tam, kde sa pílkou alebo iným nástrojom nedostaneme.

Postup pri sekaní kovov
-----------------------

1. Podľa tvaru a dĺžky obrysovaných čiar (priamka, kruh, krivka) zvolíme vhodný druh sekáča (tvar ostria) a veľkosť sekáča:  

a) *plochý sekáč s priamym ostrím*
– na delenie drôtov, tyčí a pozdĺžne delenie plechov hrúbky do 3 mm
– na delenie vo vnútri plochy materiálu
b) *krížový sekáč*
– na presekávanie materiálu medzi vŕtanými otvormi do hrúbky 3 – 5 mm
– na oddeľovanie krátky častí plechov, ktoré nemožno vzhľadom na dĺžku ostria oddeliť sekáčom s priamym ostrím
2. Skontrolujeme bezchybný stav nástroja:

– rezná hrana sekáča musí byť ostrá a kolmá na jeho pozdĺžnu os
– uhol rezného klina sekáča musí byť nabrúsený v závislosti od tvrdosti sekaného materiálu (30° - 50° pre menej tvrdé – farebné kovy, 50° - 60 ° pre stredne tvrdé kovy – konštrukčná oceľ, 60° - 70° pre tvrdé kovy – nástrojová oceľ, kameň, atď). Nesprávny uhol spôsobuje otupenie ostria alebo väčšie deformácie na sekanom materiáli
3. Viditeľne obrysovaný plech položíme na tvrdú podložku, zvyčajne je to hrubšia platňa z ocele alebo nákova. Menej tvrdé podložky spôsobujú deformácie v sekanom mieste a zmenšuje sa presnosť práce.

4. Sekáč pevne uchopíme v strede tela, túto ruku chránime rukavicou. Sekáč umiestňujeme kolmo. Čím je väčšia hrúbka a tvrdosť sekaného materiálu, tým viac oddialime ostrie sekáča od rysky na stranu odpadu (prídavok na opracovanie 1 – 2 mm). Po dosekaní opracujeme výrobok na končený rozmer pilovaním.

5. Sekáme ráznymi údermi zámočníckym kladivom tak, aby ploska kladiva dopadala kolmo na plosku sekáča. Plechy v závislosti od hrúbky sekáme z jednej, najčastejšie však z obidvoch strán.

6. Plechy a drôty nepresekávame úplne z týchto dôvodov:

– pri úplnom odseknutí odlietavajú časti materiálu, predchádzame poraneniam, používame ochranné okuliare
– bezpečnejšie je jednu z častí naseknutého materiálu upnúť vo zveráku a druhú kliešťami alebo rukou (chránenou rukavicou) odlomiť
– pri úplnom preseknutí materiálu sa ostrie sekáča otupuje a poškodzuje povrch podložky
Nepoužívame sekáče, ktorých ploska je rozklepaná. Poškodenú plosku opravíme brúsením. Bezpečnejšia práca je so sekáčmi s gumovou ochrannou manžetou. Sekanie je namáhavá operácia, preto sa v praxi používajú mechanizované prostriedky. Prácu ľuďom uľahčujú zbíjacie, pneumatické alebo príklepové kladivá, ktorými sekáme betón, asfalt, murivo, kameň, atď.
Súradnice: 49°06′06″S 20°54′16″V﻿ / ﻿49,1017°S 20,9045°V﻿ / 49.1017; 20.9045

**Žliabky** (1 028,0 m n. m.) je názov vrchu v pohorí Bachureň. Leží nad Nižným Slavkovom, približne 6 km juhozápadne od Lipian.

Poloha
------

Nachádza sa v západnej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obcí Dubovica a Nižný Slavkov. Najbližšími sídlami sú severozápadným smerom situované obce Vysoká a Brezovička, západne ležiaci Nižný Slavkov, juhozápadne Vyšný Slavkov, juhovýchodne Lačnov, východne Renčišov a severovýchodne obec Dubovica.

Opis
----

Žliabky ležia v rázsoche, ktorá vybieha severozápadným smerom z vrchu Bachureň (1 082 m n. m.). Západným smerom sa nachádza Adamova hora (939 m n. m.), Strieborná hora (949 m n. m.) a Skalka (777 m n. m.), južným Bučina (957 m n. m.), Smrekovica (1 200 m n. m.) a Magura (1 064 m n. m.), východným Bachureň (1 082 m n. m.), Dlhé diely (823 m n. m.) a Javor (931 m n. m.) a severným Predné Bandovce (753 m n. m.), Zadné Bendovce (802 m n. m.) a Homôľka (800 m n. m.). Južné a severozápadné svahy odvodňujú prítoky Slavkovského potoka, severné Dubovický potok, oba smerujúce do rieky Torysa, vodu z východných odvádza Malá Svinka do Hornádu. Vrchol traverzuje značený turistický chodník z Lačnova.

### Výhľady

Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, susedné Branisko, Volovské vrchy, východnú časť Nízkych Tatier, Belianske Tatry, Levočské vrchy, Ľubovniansku vrchovinu a Čergov.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východným úbočím vedie  zeleno značený chodník z Lačnova cez sedlo Bachureň, pokračujúci cez sedlo pod Marduňou do Sabinova.

* po  zelenej značke:
	+ od juhu z Lačnova cez sedlo Bachureň
	+ od východu zo Sabinova cez sedlo pod Marduňou
* po  žltej značke cez sedlo pod Marduňou:
	+ od severu z Dubovice
	+ od juhu z Renčišova

Referencie
----------

1. 1 2  *Šarišská vrchovina – Branisko. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s. 2000.
2. 1 2 3 4   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-10-13]. Dostupné online.
3. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2022-10-13]. Dostupné online.
4. ↑   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2022-10-13]. Dostupné online.
5. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2022-10-13]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Bachureň
* Zoznam vrcholov v Bachurni

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Bachureň |
| --- |
| Vybrané vrcholy BachurneZoznam vrcholov | 
* Bachureň (1 081)
* Magura (1 063)
* Žliabky (1 028)
* Bučie (1 006)
* Bučina (956)
* Adamova hora (939)
* Javor (931)
* Mindžová (920)
* Marduňa (873)
* Ortáš (870)
* Ostrý vrch (863)
* Skalky (836)
* Dlhé diely (823)
* Brezina (819)
* Kamenná (810)
* Stavenec (808)
* Zadné Bendovce (802)
* Homôľka (800)

 |
| Sedlá v Bachurni | 
* Bachureň
* Buče
* Lačnovské
* Magura
* Mindžová
* Pod Kohútom
* Pod Marduňou

 |
**Blastocysta** je skoré štádium ontogenézy človeka. Vytvára sa z moruly na začiatku 5. dňa po oplodnení. 

V morule sa vytvorí dutina - tzv. *dutina blastocysty*. Na rozdiel od typickej blastuly, ktorú tvorí dutina obklopená jednou vrstvou buniek, u človeka sa v jednom póle nahromadí väčší zhluk buniek. Tento sa označuje ako *embryoblast* (v anglickej literatúre ICM - inner cell mass; budúce embryo), jednovrstvový obal dutiny blastocysty ako *trofoblast* (gr. trophe - výživa; budúce plodové obaly).

Blastocysta sa počas 6.-7. dňa zanorí do sliznice maternice, pričom tento proces sa odborne nazýva *uhniezdenie - nidácia* (lat. nidus - hniezdo). Nidácia je zo strany blastocysty aktívny proces, kedy trofoblast uvoľňuje proteolytické (bielkoviny štiepiace) enzýmy, ktoré uvoľňujú medzibunkové spojenia sliznice. Do sliznice sa zanorí celá, najhlbšie je pól s embryoblastom.

Ďalší vývoj pokračuje do štruktúry, ktorá sa u cicavcov označuje ako plodové vajce (gastrula primitívnejších organizmov).

| * z
* d
* u
Embryológia |
| --- |
| 
* Ontogenéza
* Vajíčko
* Spermia
* Zygota
* Ryhovanie
* Morula
* Blastula/Blastocysta
* Gastrula/Plodové vajce
* Somit

 |
Súradnice: 49°26′38″S 22°37′13″V﻿ / ﻿49,44389°S 22,62028°V﻿ / 49.44389; 22.62028

**Brzegi Dolne** (starší názov Berehy Dolne) je dedina v Poľsku, ktorá je súčasťou gminy Ustrzyki Dolne. Administratívne spadá pod Powiat bieszczadzki a Podkarpatské vojvodstvo. Nachádza sa neďaleko hranice s Ukrajinou, 2 kilometre severovýchodne od mesta Ustrzyki Dolne, v doline rieky Strwiąż. Žije tu približne 500 obyvateľov.

V dedine sa nachádza gréckokatolícka cerkev sv. Michala Archanjela z roku 1844, od roku 1973 slúži ako rímskokatolícky farský kostol Panny Márie Ružencovej, murovaná kaplnka z 19. storočia, gréckokatolícky cintorín.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1532, kedy bola obec založená na valašskom práve. V 80. rokoch 18. storočia Rakúšania v rámci tzv. jozefínskej kolonizácie usadili v obci nemeckých kolonistov, východná časť obce, kde sa usadili bola pomenovaná Siegenthal.

V roku 1921 tu bolo evidovaných 162 domov a 1018 obyvateľov, z ktorých boli 

* gréckokatolíci – 689
* evanjelici – 171
* rímskokatolíci – 136
* židia – 22

Nemeckí kolonisti dedinu opustili počas druhej svetovej vojny. V rokoch 1945 – 1951 obec patrila ZSSR, v roku 1951 po zmluve o zmene hraníc medzi Poľskom a ZSSR znovu pripadla Poľsku. Ukrajinské obyvateľstvo bola vysídlené do Ukrajinskej SSR, na jeho miesto bolo usadené poľské obyvateľstvo z územia okolo mesta Sokaľ, ktoré pripadlo ZSSR.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brzegi Dolne**

Zdroj
-----

Bieszczady. Przewodnik. Rewasz, Pruszków, 2012, s. 270.
**Bounos** alebo **Búnos** (starogr. *Βουνός* – *Bounos/iný prepis:Búnos*) je v gréckej mytológii syn boha Herma a Alkidameie, bol korintský kráľ.

Podľa antického autora Pausania, syn boha Hélia, korintský kráľ Aiétes, pred odchodom do ďalekej Kolchidy zveril Korint (Efyru) Bounovi, synovi boha Herma. Z jeho vlády je známe len to, že dal vo svojej krajine postaviť chrám bohyni Hére. Po smrti Bouna sa vládcom Korintu stal Epópeus zo Sikyónu, ktorý ho pričlenil do svojho kráľovstva.

Sídelné mesto korintských kráľov sa pôvodne volalo Efyra, až od nástupu kráľa Aléta (z rodu Heraklovcov) na trón ho premenovali na Korint.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,3,10.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,7.
3. ↑  Velleius Paterculus, *Historia Romana*, 1,3.
4. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny I-IV*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. vysvetlivky, 315.

Pozri aj
--------

* Zoznam vládcov Korintu
Súradnice: 48°05′29″S 18°07′25″V﻿ / ﻿48,091328°S 18,123477°V﻿ / 48.091328; 18.123477

**Šurianske slaniská** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Šurany v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2012 na rozlohe 169,4038 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Účelom vyhlásenia chráneného areálu je zabezpečenie ochrany biotopov európskeho významu: Vnútrozemské slaniská a slané lúky (1340), Nížinné a podhorské kosné lúky (6510) a druhov európskeho významu: pichliač úzkolistý (Cirsium brachycephalum) a kunka červenobruchá (Bombina bombina).*

Referencie
----------

1. ↑  Šurianske slaniská. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Šurianske slaniská v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šurianske slaniská na českej Wikipédii.*
**Šva** je neutrálna samohláska, ktorá sa vyskytuje v mnohých jazykoch. V medzinárodnej fonetickej abecede sa označuje symbolom **ə**, číselné označenie IPA je 322, ekvivalentným symbolom v SAMPA je **@**.

Označenie šva pochádza z hebrejčiny שְׁוָא (starohebrejská výslovnosť: [ʃɐ̆wɔː]) - "prázdnota".

Charakteristika
---------------

* Otvorenosť: stredová samohláska. Jazyk sa nachádza v stredovej rovine.
* Stredná samohláska – jazyk sa nachádza v strednej polohe (medzi prednou a zadnou).
* Zaokrúhlenosť: nezaokrúhlená samohláska. Pery niesu pri artikulácii zaokrúhlené.

Hebrejčina
----------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Šva (hebrejčina)*
Šva (hebr.  שְׁוָא, odvodené od שָׁוְא *šáv* „nič") je názov pre znak ְ, ktorý sa používa v hebrejskej vokalizácii. V klasickej hebrejčine sa vyslovuje v niektorých prípadoch najsprávnejšie ako [ă] či [a] (menej správne [ə]), v iných prípadoch ako prázdny vokál [Ø] (t.j. nevyslovuje sa). V novohebrejčine sa vyslovuje v niektorých prípadoch ako [e], v iných prípadoch ako prázdny vokál.

V slovenčine
------------

V slovenčine sa šva ako fonéma nevyskytuje, hlásku šva ale Slováci nevedomky vyslovujú napríklad vtedy, keď oddelene čítajú jednotlivé spoluhlásky abecedy (spoluhlásky), napr. *b - c - d* [bə, tsə, də], teda nie ich názvy (bé, cé, dé).

V iných jazykoch
----------------

V mnohých jazykoch (napr. ruštine) je šva prejavom redukovanej výslovnosti samohlások v neprízvučných slabikách (k tomuto javu v slovenčine nedochádza).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šva na českej Wikipédii.*
Železná brána, Chelsea
**Brána** je hlavný vstup do uzatvoreného architektonického komplexu (do hradu, dvora, pevnosti, mesta, paláca, na most), historicky často s fortifikačnými prvkami (veža, strieľne, zdvíhací most). Je to často vstup väčší ako dvere, ale menší/menej významný ako portál.

Brána ako symbol
----------------

Brána je symbol vstupu, ale aj krytého priestoru za ním a tajuplnej moci (napr. Vysoká porta, symbol moci tureckého sultána, brána pekla, Mária ako brána k nebu). Brána a dvere označujú vstup (podobne ako most, priechod) do dôležitého priestoru. Do tajných a najsvätejších komnát v chrámoch sa často vstupuje prepychovými bránami, ktoré môžu prekročiť len zasvätení vysokí kňazi. Obrad prekročenia brány (prah) symbolizoval pre mnohé kultúry prechod z jedného životného obdobia do nasledujúceho (*rites de passage*). Otvorenie posvätnej brány oznamuje náboženské slávnosti. Vedľa brány do predsiene Šalamúnovho chrámu v Jeruzaleme stáli dva veľké bronzové stĺpy. Starorímsky boh Jánus chránil vchod a východ.

Pozri aj
--------

* Portál

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **brána**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brána (hlavný vstup)**
**Brzdné žiarenie** je žiarenie elektrónov zapríčinené zabrzdením ich pohybu, keď sa priblížia k iónom (napr. k atómovému jadru). Brzdné žiarenie zodpovedá voľným prechodom elektrónov, preto má spojité spektrum, ktoré podľa tepelných podmienok plynu môže siahať od rádiových vĺn po rtg žiarenie. V kozmických podmienkach sa brzdné žiarenie prejavuje napr. rádiovým žiarením slnečnej koróny, oblastí H II a planetárnych hmlovín, resp. rtg žiarením niektorých rtg zdrojov. Vo fyzike sa pod brzdným žiarením obyčajne rozumie len  rtg žiarenie vyvolané zabrzdením rýchlych elektrónov, ktoré sa stretli s tvrdým telesom alebo s atómovými jadrami. Žiarenie elektrónov, ktoré zapríčinilo ich zabrzdenie vo vonkajšom magnetickom poli, je magnetobrzdné žiarenie.

Pre brzdné žiarenie elektrónov, ktoré boli urýchlené elektrickým poľom platí Duaneov - Huntov zákon, ktorý definuje minimálnu vlnovú dĺžku žiarenia v závislosti od urýchľovacieho napätia elektrónu: 

lmin = 1234,5 / Umax

kde lmin  je minimálna vlnová dľžka v [nm] a Umax  je maximálne napätie vo voltoch.

Referencie
----------

1. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Lucas Cranach mladší** (\* 4. október 1515, Wittenberg, Nemecko – † 25. január 1586, tamtiež) bol nemecký renesančný maliar, syn Lucasa Cranacha staršieho.

Spolu so starším bratom Hansom sa vyučil a pracoval v otcovej maliarskej dielni. Po Hansovej smrti 1537 prevzal vedenie dielne a od roku 1544, alebo 1550 aj ostatn otcov majetok vo Wittenbergu. Roku 1541 sa oženil s Barborou, dcérou saského kancelára Brückea, a mal s ňou štyri deti. Po jej smrti sa v roku 1551 oženil druhýkrát s Magdalénou, dcérou dvorného lekára Schurffa a neterou Melanchthona, s ktorou mal päť detí. Podobne ako jeho otec bol i on opakovane radným a v roku 1565 mešťanostom mesta Wittenbergu, kde patril medzi najzámožnejších mešťanov a kde tiež zomrel.

Pretože otec mal na syna veľký vplyv a okrem toho obaja maľovali rôzne žánre, je rozlíšenie autorstva u rady obrazov neisté.

Galéria obrazov
---------------

* Anna von Minckwitz (1543)Anna von Minckwitz (1543)
* Caspar von Minckwitz (1543)Caspar von Minckwitz (1543)
* Posledná večera (1547, Wittenberg)Posledná večera (1547, Wittenberg)
* poľský kráľ Zygmunt II. (okolo 1550)poľský kráľ Zygmunt II. (okolo 1550)
* Kufirst August I. (okolo 1550)Kufirst August I. (okolo 1550)
* Barbara Radziwil (okolo 1555)Barbara Radziwil (okolo 1555)

* Vzriesenie (1558)Vzriesenie (1558)
* Philipp Melanchthon (1559)Philipp Melanchthon (1559)
* Pastieri v Betleheme (1564)Pastieri v Betleheme (1564)
* Šľachtic (1564)Šľachtic (1564)
* Vznešená dáma (1564)Vznešená dáma (1564)
* Ukrižovanie (1565)Ukrižovanie (1565)

* Posledná večera (1565)Posledná večera (1565)
* Vzkriesenie mládenca z Nain (1569)Vzkriesenie mládenca z Nain (1569)
* Vinice Pána (1569)Vinice Pána (1569)
* Moritz von Sachsen (1579)Moritz von Sachsen (1579)
* Margarete Elisabeth von Ansbach (1579)Margarete Elisabeth von Ansbach (1579)
* Vinice v Salzwedel (1582)Vinice v Salzwedel (1582)

Pozri aj
--------

* Lucas Cranach starší
* Philipp Melanchthon

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lucas Cranach mladší**

Externé odkazy
--------------

* Životopis

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lucas Cranach mladší na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 58782
* BnF: 12500918v
* GND: 118522590
* ISNI: 0000 0001 2277 5534
* LCCN: n80131754
* NK ČR: jx20040823001
* ULAN: 500017755
* VIAF: 24706489
* WorldCat: lccn-n80131754
Lesopark Hostivař
**Lesopark** (čiže *lesný park* alebo *park v lese*) je zvyčajne prímestský les, ktorý v sebe kombinuje prvky pôvodného lesa a bežného mestského parku.

Na rozdiel od bežného lesa je tu potlačená jeho pôvodná funkcia produkcia drevnej hmoty v prospech novej základnej funkcie, ktorou je tu predovšetkým odpočinok, relaxácia, rekreácia, zábava a športové aktivity obyvateľstva, nezanedbateľná je tu aj jeho funkcia okrasná, estetická a krajinotvorná. Z týchto dôvodov lesoparky zvyčajne bývajú zriaďované najmä na okrajoch veľkých miest, respektíve v okolí veľkých ľudských sídlisk, v okolí kúpeľných miest alebo v okolí hojne navštevovaných rekreačných stredísk. Lesoparkovú úpravu môžu mať aj niektoré zoologické záhrady, múzeá v prírode a pod.

Pôvodný les tu býva obohatený najmä o hustejšiu sieť upravených lesných ciest, ktoré môžu byť doplnené lavičkami, altánmi, vodnými plochami (jazierkami, rybníčkami, fontánami), plastikami, studničkami, verejnými záhradami, detskými ihriskami, priestormi vhodnými pre výcvik psov, drobnými zariadeniami pre rekreačné a kondičné športovanie v prírode a ďalším vhodným občianskym vybavením známym z bežných parkov. Svojím poňatím má veľmi blízko k anglickému parku.

V ideálnom prípade bežný mestský park na okraji mesta postupne prechádza v lesopark, ďalej od mesta potom lesopark prechádza v normálny les.

Pozri aj
--------

* Anglický park
* Prírodný park
* Les
* Park
* Záhrada

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lesopark na českej Wikipédii.*
**Schnirelmannova hustota** je jedno spomedzi mnohých čísel udávajúcich, ako husto sú prvky danej podmnožiny prirodzených čísel rozprestrené v samotných prirodzených číslach. Presne je Schnirelmannova hustota {\displaystyle \sigma (A)} podmnožiny {\displaystyle A} prirodzených čísel definovaná vzťahom

{\displaystyle \sigma (A)=\inf \_{n}{\frac {A(n)}{n}}}
kde {\displaystyle A(n)=\left|A\cap \{1,2,3,\ldots ,n\}\right|} je počet všetkých prvkov množiny {\displaystyle A}, ktoré sú menšie než prirodzené číslo {\displaystyle n}. Tento koncept je pomenovaný po ruskom matematikovi L.G.Schnirelmannovi ktorý ho zaviedol a ako prvý študoval.

Vlastnosti
----------

* Každá podmnožina prirodzených čísel má Schnirelmannovu hustotu. V tomto ohlade sa líší od asymptotickej hustoty ktorá nemusí vždy existovať.
* Ak množina neobsahuje číslo 1, jej Schnirelmannova hustota je 0.
* Ak má množina {\displaystyle A} asymptotickú hustotu {\displaystyle d(A)} potom platí

{\displaystyle \sigma (A)\leq d(A)}.

Pozri aj
--------

* Asymptotická hustota
**Bounds Green** je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskej mestskej časti Bounds Green v obvode Haringey. Stanicu obsluhuje Piccadilly Line a nachádza sa v tarifných zónach 3 a 4 na križovatke ulíc Bounds Green Road a Brownlow Road.

Dejiny
------

Stanicu otvorili 19. septembra 1932. Počas plánovania stanice sa tiež uvažovalo nad názvami *Wood Green Road* a *Brownlow Road*. Ako na všetkých staniciach ležiacich na predĺženej časti Piccadilly Line do Cockfosters, aj tu boli umiestnené viaceré estetické prvky, ktoré predtým v metre vidieť nebolo. Stanicu navrhol Charles Holden a architektonicky je budova stanice vyriešená v tzv. "hranatom štýle" - je to typický pohľad na anglickú architektúru 30. rokov. Osemuholníková stavba je ešte doplnená o vetraciu vežu na boku.

Podzemné časti stanice sú vydláždené svetlo hnedými dlaždicami lemovanými modrým vlysom. Tunely v stanici majú, podobne ako v stanici Southgate priemer len 6,4 m. Naopak v rušnejších staniciach Turnpike Lane, Wood Green a Manor House je priemer až 7 m. Netradičné tiež boli priestory vybudované pre väčšiu prístupnosť pod koľajiskom.

V noci 13. októbra 1940 osamotené nemecké lietadlo spustilo bombu na domy severne od stanice. Deštrukcia domov spôsobila zrútenie severnej časti nástupišťa smerujúceho do centra a smrť či zranenie mnohých, ktorý sa pod zemou ukrývali pred náletmi. Doprava bola prerušená dva mesiace. Na mieste tragédie sa dnes nachádza pamätná tabuľa, ktorá chybne hvorí o 16 mŕtvych belgických utečencoch a 3 britských občanoch. Záznamy o smrti civilostoch uchováva Commonwealth War Graves Commission (Úrad vojenských hrobov britského spoločesntva) a tie hovoria o tom, že v skutočnosti zomrelo na mieste len 16 ľudí, z ktorých len traja boli z Belgicka. Posledná sedemnásta obeť zomrela na druhý deň v nemocnici. Zranených bolo cca 20 ľudí.

Transport for London v minulých rokoch stanicu kompletne zrekonštruovalo. Práce sa vykonávali v noci a počas víkendových uzávierok. Osadené boli informačné displeje a podlaha spolu s dlaždicami bola kompletne zrekonštruovaná resp. vymenená.

Na rozdiel od ďalších staníc na tomto predĺženom úseku, táto stanica nie je súčasťou zoznamu Anglického dedičstva. Od augusta 2008 sa začala spisovať petícia za začlenie stanice do tohto zoznamu.

Linky
-----

* na Piccadilly Line sa nachádza medzi stanicami Wood Green a Arnos Grove.

Galéria
-------

* Nástupište smerom do centraNástupište smerom do centra
* Nástupište smerom z centraNástupište smerom z centra
* Pamätná tabuľa sem bola umiestnená v roku 1994 a pripomína obete nemeckého náletu.Pamätná tabuľa sem bola umiestnená v roku 1994 a pripomína obete nemeckého náletu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bounds Green (stanica metra)**

Externé odkazy
--------------

* London Transport Museum Photographic Archive
	+ Stanica Bounds Green deň po otvorení v roku 1932
	+ Zrútená časť nástupišťa po nemeckom nálete v roku 1940
	+ Opravené nástupište v roku 1952
**Samuel Medvecký -** Medveczky de Medveczei és Kis Bisterczei (\* 28. január 1794, Hybe - † 18. september 1876, Zvolenská Slatina) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník.

Jeho otec bol Matej Medvecký, matka Alžbeta rod. Lehocká, manželka Terézia rod. Langová, syn Samuel Štefan Medvecký, dcéra Terézia Vansová rod. Medvecká.

Životopis
---------

Pochádzal zo starého zemianskeho rodu Medvecký z Medvedzia a Malého Bysterca. Študoval v Levoči a Kežmarku, roku 1819 zložil kandidátsku skúšku v Prešove. Pôsobil ako vychovávateľ v zemianskych rodinách, potom kaplán u Adama Lovicha v Banskej Bystrici, od roku 1825 evanjelický kňaz vo Zvolenskej Slatine. Seniorálny dekan a dorozca škôl, člen Matice slovenskej, podporovateľ národných podujatí. Tlačou vydal príležitostnú báseň.

Dielo
-----

* Báseň nábožná ku památce posvécení dvou zvonů v cirkvi evanj. velko-slatinské.... Banská Bystrica roku 1858

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0207681
* SNK: 171945
* VIAF: 5480147872010675170005
**Brána jazykov** je projekt celoživotného vzdelavania učiteľov, organizovaný v Česku od 17. októbra 2005 Národným inštitútom pre ďalšie vzdelávanie (NIDV). Tento projekt je zameraný na rozvoj jazykových a metodických schopností českých učiteľov. Názov projektu bol inšpirovaný dielom Jana Ámosa Komenského Janua linguarum reserata (Brána jazykov otvorená).

NIDV v projekte organizuje metodické a jazykové kurzy pre tri cieľové skupiny učiteľov základných, stredných a vyšších odborných škôl.

* Kvalifikovaní učitelia bez príslušnej spôsobilosti k výuke cudzieho jazyka, ktorí však tento cudzí jazyk učia alebo budú učiť. Táto skupina zahŕňa učiteľov anglického, nemeckého a francúzskeho jazyka, predovšetkým zo základných škôl, ktorý tento jazyk ovládajú len čiastočne a pôvodne boli kvalifikovaní k výuke iných predmetov. Kurz sa skladá celkom z 200 vyučovacích hodín. Cieľom je predovšetkým zdokonalenie učiteľov v jazyku a nácvik metodických schopností potrebných k jeho výuke.
* Kvalifikovaní učitelia s príslušnou spôsobilosťou k výuke cudzích jazykov. Táto skupina zahŕňa učiteľov hore uvedených jazykov, ktorý si chcú zdokonaliť svoje metodické vedomosti a schopnosti. Kurz sa skladá z 30 vyučovacích hodín.
* Ostatní pedagogickí a odborní pracovníci v školstve. Účastníci kurzov v tejto skupine sa iba učia cudzí jazyk, v kurzoch sa neprezentuje metodika jazykového vyučovania. Kurz sa skladá zo 150 vyučovacích hodín.

Do projektu sa prihlásilo celkovo 7 173 českých učiteľov, z toho 6 340 do kurzov anglického jazyka, 700 do kurzov nemeckého jazyka a 133 do kurzov francúzskeho jazyka. 75 percent finančných nákladov na kurzy usporadúvané v rámci projektu je platených z Európskych štrukturálnych fondov a zvyšok hradí Ministerstvo školstva, mládeže a telovýchovy Českej republiky. Kurzy pre kvalifikovaných učiteľov boli ukončené v júni 2006, celý projekt sa skončil v júni 2007.
**Bránica** (lat.  *diaphragma*) je plochý kupolovitý sval, ktorý tvorí priehradku medzi hrudnou a brušnou dutinou. 

Bránica je pripojená k dolnej apertúre hrudníka (dolnému vchodu do hrudníka; *apertura thoracis inferior*). Pri okrajoch ju tvoria svalové vlákna, v prostriedku je rozsiahla aponeuróza (ústredná šľacha - *centrum tendineum*) s tromi otvormi. Svalové snopce začínajú na vnútornej ploche mečovitého výbežku (*processus xiphoideus*), od chrupiek posledných 6 rebier a na laterálnych plochách prvých lumbálnych stavcov. Keď sa svaly kontrahujú, zmenšuje sa vyklenutie bránice, a tým sa zväčšuje objem hrudnej dutiny. V koordinácii s inými svalmi sa súčasne dvíhajú rebrá a tak je vyvolaný vdych. Výdych je aktívna činnosť vytláčania vzduchu z hrudníkovej dutiny. Odohráva sa tak, že svaly sťahujú rebrá smerom dolu, kontrahujú sa svaly brucha a relaxuje bránica. Na to, aby mohol nastať usilovný výdych, kašeľ, smiech alebo plač, musí tomu predchádzať hlboký vdych. Bránica sa zúčastňuje aj na činnostiach ako je napr. zvracanie, defekácia, močenie a sťahy pri pôrode.

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bránica (časť tela)**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Bránica (časť tela)****

  


| * z
* d
* u
Pohybová sústava |
| --- |
| 
* svaly hlavy
* svaly krku
* svaly chrbta
* svaly hrudníka
* svaly brucha
* svaly trupu
* svaly hornej končatiny
* svaly dolnej končatiny

 |

| * z
* d
* u
Anatómia človeka |
| --- |
| 
* dýchacia sústava
* endokrinná sústava
* krycia sústava
* miazgová sústava
* nervová sústava
* obehová sústava
* oporná sústava
* pohybová sústava
* rozmnožovacia sústava
* tráviaca sústava
* vylučovacia sústava

 | Ľudská lebka |
**Schola Gregoriana Pragensis** je mužský spevácky zbor, ktorý založil David Eben v roku 1987.

Zbor sa venuje stredovekej duchovnej hudbe so zameraním na interpretáciu gregoriánskeho chorálu. Spolupracoval s celým radom špičkových českých aj zahraničných interpretov (Petr Eben, Jiří Bárta, Jaroslav Tůma, Tomáš Thon, Iva Bittová, Choeur grégorien de Paris, Boni pueri, Musica Florea a ďalšími.

Diskografia
-----------

* 1992 Visitacio Sepulchri
* 1994 Bohemorum Sancti
* 1995 Čeští světci v Jeruzalémě
* 1996 In Pragensi Ecclesia
* 1997 Anno Domini 997
* 1997 Liturgical Year
* 1997 1000 let sv. Vojtěcha / Anno Domini 997
* 1998 Antica e moderna
* 1999 Codex Franus (Cena časopisu Harmonie za najlepšiu nahrávku v roku 1999)
* 2000 Adoratio crucis
* 2002 Ach, homo fragiles
* 2005 Maiestas dei
* 2007 Blízké hlasy z dáli

Preklad
-------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schola Gregoriana Pragensis na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* Supraphon.cz
* Schola Gregoriana Pragensis na AllMusic
* Schola Gregoriana Pragensis na Discogs
Spodné dva rady červeno vyznačených plachiet na 4-sťažňovom barku Krusenstern sú dolné brámové a horné brámové plachty. Najvyššie sú kráľovské plachty, niekedy tiež označované ako nadbrámové.
**Brámová plachta** je plachta umiestnená nad košovou (marsovou) plachtou, ktorá visí na treťom – brámovom nadstavci sťažňa. V 19. storočí sa kvôli zlej manipulácii s jednou veľkou plachtou brámová plachta rozdelila na dve – hornú a dolnú. Brámový nadstavec sťažňa tak niesol dve menšie brámové plachty. Dolná brámová plachta je tak priamo nad hornou košovou (marsovou) plachtou.

Medzi brámové plachty sa niekedy zaraďuje aj kráľovská plachta, kedy sa označuje ako „nadbrámová".

Rahno, na ktorom visí brámová plachta alebo horná brámová plachta je upevnené k hornej časti brámového nadstavca sťažňa. Dolná brámová plachta je upevnená v strede brámového nadstavca sťažňa. Brámovými plachtami označujeme aj stehové plachty, ktoré visia na stehoch vedúcich od brámového nadstavca sťažňa dopredu nadol. Stehové plachty sa teda nachádzajú pred sťažňom, podľa ktorého sú pomenované. Viac pozri stehové plachty a Oplachtenie.

V anglickom jazyku sa brámová plachta označuje ako "topgallant sail", v nemeckom "Bramsegel".

Ďalšie poschodia rahnových plachiet:

* Dolná plachta
* Dolná košová (marsová) plachta
* Horná košová (marsová) plachta
* Dolná brámová plachta
* Horná brámová plachta
* Kráľovská plachta
* Oblohová plachta
* Mesačná plachta

|  |  |
| --- | --- |
| **Pomenovanie nerozdelených brámových plachiet** |  **Pomenovanie rozdelených brámových plachiet** |
|  |  |
| 1. krížová brámová
2. hlavná brámová
3. predná brámová
 | 1. krížová dolná brámová
2. krížová horná brámová
3. hlavná dolná brámová
4. hlavná horná brámová
5. predná dolná brámová
6. predná horná brámová
 |