recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Autocanone Renault 47 mm |
| --- |
| [[Obrázok:|260px|]] |
| **Základná charakteristika** |
| Posádka |  |
| Dĺžka |  |
| Šírka |  |
| Výška |  |
| Hmotnosť | 5 000 kg |
| **Pancierovanie a výzbroj** |
| Pancierovanie | 7 mm |
| Hlavná zbraň | 47 mm poloautomatický kanón Hotchkiss |
| Sekundárne zbrane | - |
| **Pohon a pohyb** |
| Pohon |  |
| Odpruženie |  |
| Max. rýchlosť | 20 km/h |
| Pomer výkon/hmotnosť |  |
| Dojazd |  |
| Priechodnosť |  |

**Autocanone Renault 47 mm** bol obrnený automobil, navrhnutý firmou Renault v roku 1915. Podnet na jeho vývoj dal technický odbor pozemnej armády Francúzska, ktorý požadoval predovšetkým zvýšenie palebnej sily. To jeho konštruktéri dosiahli výmenou dela štandardného kalibru 37 mm za poloautomatický kanón Hotchkiss kalibru 47 mm a dostrelom až 4,5 km. Základom sa stal nákladný dvojnápravový automobil Renault, ktorého kabína bola kompletne opancierovaná. Korba bola premenená na plošinu, na ktorú bolo nainštalované delo otočené hlavňou dozadu a chránené prednými a bočnými pancierovými bočnicami. Bolo vyrobených niekoľko kusov, ktoré boli nasadené do bojov 1. svetovej vojny od jari 1918.

Zdroje
------

* Pejčoch Ivo: *Obrněná technika 13 - První světová válka*, vydavateľ Svět křídel, Cheb, 2014. ISBN 978-80-87567-45-6
* Autocanon de 47 mm Renault Archivované 2016-09-05 na Wayback Machine (rusky)
Penrosenov trojuholník
**Penroseov trojuholník** alebo **tribar** je asi najznámejší obrázok grafického paradoxu. Ukazuje tri trámy, ktoré sú vzájomne spojené v pravých uhloch a napriek tomu tvoria trojuholník. Tým samozrejme porušujú niekoľko zákonov euklidovskej geometrie. Medzi inými aj zákon, ktorý hovorí, že súčet uhlov v každom trojuholníku je 180°. Pozorovateľ tohto telesa len ťažko znovu a znovu interpretuje daný tvar a pred očami sa míhajú rôzne interpretácie jednotlivých častí - dĺžky a umiestnenia v priestore.

Objaviteľ
---------

Tribar sa po prvýkrát objavil v roku 1934 v diele švédskeho umelca Reutersvärda. Jeho dielo ale ostalo prakticky až do 80. rokov 20. storočia neznáme.

Druhýkrát sa objavil tribar v roku 1954. Vtedy sa ním zaoberal matematik Roger Penrose, ktorý teleso objavil na výstave obrazov holandského grafika M. C. Eschera. Inšpirovaný Escherovými obrazmi sa pokúsil sám zostrojiť ďalšie paradoxné obrazy. Spoločne so svojím otcom Lionelom Penrosom, ktorý zkonštruoval nekonečné schodisko, publikoval v roku 1958 článok o tribare v britskom časopise Journal of Psychology.

Tribar v umení
--------------

Obrazy, založené na rovnakom princípe ako tribar, sa objavovali v umení od dôb objavenia perspektívneho zobrazenia. Jedným z príkladov je taliansky umelec Giovanni Battista Piranesi, ktorý vytváral obrázky nemožnej architektúry.

V 20. storočí experimentoval od roku 1934 už spomínaný Reutersvärd. Jeho dielo až do 80. rokov ostalo širšej verejnosti neznáme. V 80. rokoch vydala švédska pošta tri poštovné známky s jeho nemožnými objektmi, ktoré využívajú rovnaký princíp ako tribar.

Escher vo svojich dielach často vychádzal z tribaru. Inšpirovaný Penrosovým návrhom schodiska vytvoril obraz „Ascending Descending", neskôr pridal obraz Vodopád, na ktorom divák pozoruje vodopád, ktorý sám seba zásobuje vodou. Takisto ten je založený na rovnakom princípe ako tribar.

Ako je nemožný objekt ako tribar možný?
---------------------------------------

Penrose dal na túto otázku veľmi jednoduchú odpoveď: Každý jednotlivý diel obrazu je možné brať ako zobrazenie objektu, ktorý môže existovať v reálnom svete. Nemožný objekt na obrázku vzniká ako dôsledok nesprávneho spojenia jednotlivých dielov. Vzniká tak klamný dojem existencie nemožného.

Nemožné objekty tak spĺňajú dve podmienky:

* skladajú sa z jednotlivých dielov, ktoré sú bezpochyby správne a ich existencia je možná
* jednotlivé diely sú spojené takým spôsobom, ktorý je možný iba na dvojrozmernej ploche obrazu, nie však v reálnom trojrozmernom svete.

Vnímanie týchto objektov je vysvetľované tým, že videnie nie je žiadny pasívny proces, ale že ide o aktívne vnímanie videného, že celkový vnem je niečo iného ako jednoduché zloženie jednotlivých častí obrazu a že v niektorých prípadoch toto vnímanie nemusí odhaliť nesprávnosť interpretácie aj napriek tomu, že výsledok vyzerá nevierohodne.

Pozri aj
--------

* optický klam

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka M. C. Eschera (po anglicky / po holandsky)
* Archivované 2021-02-03 na Wayback Machine Penroseov trojuholník
**Randová** je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to najvýznamnejší, ľavostranný prítok Mútnika, meria 7,3 km a je tokom VI. rádu.

Prameň
------

Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Pilsko, na južnom svahu Pilska (1 556,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 380 m n. m.

Opis toku
---------

V pramennej oblasti tečie severojužným smerom, sprava priberá prítok zo severovýchodného svahu Mechov (1 479 m n. m.), prechodne sa stáča na východ a následne na juhovýchod. Z pravej strany ďalej priberá prítok z východného svahu Mechov, zľava prítok (1 069 m n. m.) z oblasti Dudovej, stáča sa na juh a sprava priberá dva krátke prítoky z juhovýchodného úpätia Mechov. Následne sa esovito stáča, z ľavej strany priberá dva prítoky zo západných svahov Dudovej (1 095,4 m n. m.) a ďalej už pokračuje severojužným smerom. Sprava potom priberá prítok z juhovýchodného svahu Magurky (1 086,9 m n. m.), v blízkosti horárne Randová vteká do Podbeskydskej brázdy a opäť z pravej strany priberá najprv potok prameniaci neďaleko spomenutej horárne, potom prítok (823,5 m n. m.) z južného svahu Magurky. Na dolnom toku sa na pravej strane oddeľuje vedľajšie rameno, zľava ústi prítok z oblasti Solkovej a sprava priberá svoj najvodnatejší prítok, Javorový potok. Potom sa Randová stáča na juhovýchod, tečie značne rozšíreným a zvlneným korytom, pričom sa z pravej strany oddeľuje ďalšie vedľajšie rameno. Napokon sa na východnom konci intravilánu obce Mútne vlieva v nadmorskej výške cca 734 m n. m. do Mútnika.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-03-07]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-10-20]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-03-07]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Veselianky |
| --- |
| *Veselianka* → *Biela Orava* → *Orava* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Balcerčíkov potok
* Grebáčovský potok
* Hlboký potok
* Hraničný Kriváň
* Javorový potok
* Lopatov
* Magura
* Magurský Mútnik
* Malý potok
* Mrazový potok
* Mútnik (prítok Veselianky)
* Olexovka
* Pasečný jarok
* Poperačský potok
* Potok
* Rakovec
* Randová
* Rejdugovský potok
* Riečka
* Straniansky potok
* Vahanovský potok
* Vajdovský potok
* **Veselianka**
* Zimný potok

 |
**Dijkstrov algoritmus** je jedným zo základných algoritmov teórie grafov. Jeho primárnym využitím je hľadanie najkratšej cesty v hranovo-ohodnotenom orientovanom grafe *G = (V, H, c)*. Tento graf pozostáva z množiny vrcholov *V*, množiny orientovaných hrán *H* a funkcie *c*, ktorá zobrazuje množinu hrán do množiny reálnych čísel. Teda pre ňu platí *H → R*. Ďalším predpokladom je aby *c(h) ≥ 0*, pre všetky hrany *h* z množiny *H*. Jeho autorom je holandský matematik E. W. Dijkstra a typovo ide o algoritmus najkratšej cesty z jedného vrcholu (počiatok, označme ho aj *s*) do ostatných, najčastejšie však do jedného konkrétneho (cieľ *d*).

Popis samotného algoritmu
-------------------------

Pre každý vrchol grafu *G* udržiava algoritmus štyri symboly. Prvým je *t(v)*, ktorý zaznamenáva dĺžku doteraz najkratšej cestu z počiatku do vrcholu *v*. Druhým je *x(v)*, ktorý si pamätá predposledný vrchol cesty *s – v*, teda vrchol pomocou ktorého sa dostaneme do vrcholu *v* „najrýchlejšie". Tento symbol nie je priamo potrebným pre beh algoritmu, no má svoje využitie pri spätnej konštrukcii cesty z počiatku do cieľa (prípadne hociktorého iného vrcholu množiny *V*). Ďalším symbolom je dvojstavová premenná *p(v)* (pozri údajový typ), určujúca či je doteraz najkratšia nájdená cesta *t* konečná alebo ňou nie je. Poslednou potrebnou charakteristikou bude riadiaci vrchol *r*.

Pred samotným behom je potrebné inicializovať už uvedené symboly nasledovne:

* *t(v)* = ∞, pre všetky *v ≠ s*; *t(s)* = 0,
* *x(v)* = 0, pre všetky *v* z *V*,
* *p(v)* = *false*, pre všetky *v ≠ s*; *p(s)* = *true*,
* *r = s,* teda za riadiaci vrchol zvolíme počiatok.

Samotný algoritmus pozostáva z dvoch opakujúcich sa krokov:

1. Overíme, či sa *d*, teda cieľ, nestal riadiacim vrcholom. V takom prípade (*r = d*) algoritmus končí a jeho výsledkom sú *s, ... x(x(x(d))), x(x(d)), x(d), d* (čiže najkratšia *s – d* cesta) a *t(d)* (jej dĺžka). Ak však podmienka, že riadiacim vrcholom je *d,* neplatí, vykonáme nasledujúci úkon: pre všetky hrany tvaru *(r, i)* z množiny *H*, pre ktoré platí, že *p(i)* = *false* a *t(i)* > *t(r)* + *c(r, i)* upravíme symbol *t(i)* na *t(r)* + *c(r, i)* a značku *x(i)* nastavíme na *r*.
2. Nájdeme spomedzi všetkých dočasne označených vrcholov *v* (platí pre ne *p(v)* = *false*) taký, ktorého *t(v)* je najmenšie. Tento vrchol prehlásime za nový riadiaci a jeho značku *p(v)* nastavíme na *true*, čo bude znamenať, že *t(v)* skutočne označuje najkratšiu cestu z vrcholu *s* do vrcholu *v*. Ak by nastala situácia, že vrcholov s minimálnym *t* je viac, môžeme vybrať ľubovoľný z nich. Ďalej pokračujeme vo výpočte prvým krokom.

Ak na konci výpočtu obsahuje *t(d) = ∞* (a *x(d)* = 0), tak je zrejmé, že spojenie *s – d* neexistuje.

Výpočtová zložitosť
-------------------

Vo všetkých behoch prvého kroku sa vykoná maximálne *|H|* = *m* operácií, keďže každú hranu použijeme nanajvýš raz. V druhom kroku stačí prezrieť maximálne *|V|* = *n* vrcholov. Keďže *|H|* = O(*|V|2*), výpočtová zložitosť Dijkstrovho algoritmu je *O(n2)*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dijkstrov algoritmus**
**Linalool** (taktiež: **linalylalkohol**, **β-linalool**; systematický názov: **3,7-dimetylokta-1,6-dién-3-ol**) je terpénový alkohol, ktorý sa prirodzene vyskytuje v mnohých kvetoch a koreninových rastlinách. Vyskytuje sa ako dva enantioméry. Obidva z nich majú viacero využití, najmä pre ich príjemnú kvetinovú vôňu so štipkou štipľavosti.

Výskyt v prírode
----------------

Linalool sa vyskytuje vo vyše 200 druhoch rastlín, najmä v tých z čeľade hluchavkovité (*Lamiaceae*), vavrínovité (*Lauraceae*) a rutovité (*Rutaceae*), ale taktiež v brezách a tiež v niektorých iných rastlinách, ktoré sa vyskytujú od tropického až po subpolárne podnebné pásmo.

Enantioméry
-----------

Linalool má chirálne centrum na treťom uhlíku, čo znamená, že sa vyskytuje v dvoch enantioméroch: (-)-linalool nazývaný aj **likareol** a (+)-linalool nazývaný aj **koriandrol**. Obidva z enantiomérov sa nachádzajú v prírode. Koriandrol sa nachádza napríklad v esenciálnych olejoch koriandru siateho, citronely a pomarančov. Likareol sa nachádza napríklad v levanduli, vavríne pravom a bazalke pravej.[chýba zdroj]

Každý enantiomér linaloolu evokuje v ľudskom nose inú vôňu. Zatiaľ čo likareol má sladkú, kvetinovú vôňu (rozpoznateľná pri koncentrácii 7,4 ppb), koriandrol má skôr drevnatú vôňu s podobnosťou levanduli (rozpoznateľná pri koncentrácii 0,8 ppb).[chýba zdroj]

Využitie
--------

Okrem využitia ako chemický prekurzor sa linalool používa na parfumovanie hygienických výrobkov, ako napríklad mydiel, čistiacich prostriedkov, šampónov a krémov.

Taktiež sa využíva ako insekticíd na blchy, muchy a šváby. Používa sa aj v niektorých repelentoch na komáre.

Linalool ponúka obrovský potenciál na zlepšenie leukémie krčka maternice a rakoviny krčka maternice a poskytuje nové východiskové body pre budúci výskum rakoviny.

Využíva sa tiež ako prísada niektorých náplní pre elektronické cigarety.

Zdravie a bezpečnosť
--------------------

Aj napriek tomu, že letálna dávka pre potkany je vysoká (2,79 g/kg pri ústnom podaní), považuje sa za prakticky netoxickú látku. Vdychovanie jeho pár, aerosólov alebo jeho požitie však môže spôsobiť podráždenie alebo vyvolať alergickú reakciu. Bolo zistené, že u 7 % ľudí z Európy, ktorý podstúpili test, kde im bol na kožu aplikovaný oxidovaný linalool, sa prejavila alergická reakcia. Vdychovanie jeho výparov môže taktiež spôsobiť ospalosť a závraty.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Linalool, PubChem
2. ↑  Widely Used Fragrance Ingredients In Shampoos And Conditioners Are Frequent Causes Of Eczema, Medical News Today
3. ↑  What to look for when you're buying mosquito repellent
4. ↑  CHANG, Mei-Yin; SHIEH, Den-En; CHEN, Chung-Chi. Linalool Induces Cell Cycle Arrest and Apoptosis in Leukemia Cells and Cervical Cancer Cells through CDKIs. *International Journal of Molecular Sciences*, 2015/12, roč. 16, čís. 12, s. 28169–28179. Dostupné online [cit. 2019-11-13]. DOI: 10.3390/ijms161226089. (po anglicky)
5. ↑  LINALOOL, Toxnet
6. ↑  Patch testing with the European baseline series fragrance markers: a 2016 update
**Ericssonov—Braytonov cyklus** alebo **Ericssonov—Braytonov obeh** je ideálny tepelný obeh pozostávajúci z vratných zmien. 

Ericssonov—Braytonov cyklus popisuje prácu turbíny kde prívod a odvod tepla sa uskutočňuje pri konštantnom tlaku. Takéto priblíženie je možné použiť pre rovnotlakú plynovú turbínu alebo spaľovaciu turbínu.

Diagram Ericssonovho—Braytonovho cyklu
--------------------------------------

Znázornenie Ericssonovho-Braytonovho cyklu v *p-V* diagrame.
Jednotlivé fázy Ericssonovho—Braytonovho cyklu znázorňuje diagram vyjadrujúci závislosť tlaku od objemu (*p-V diagram*). Zanesením všetkých štyroch fáz cyklu do jedného diagramu získame oblasť ohraničenú dvomi adiabatami a dvoma izobarami. Obsah tejto oblasti zodpovedá práci vykonanej strojom 

{\displaystyle A\equiv Q\_{p}-Q\_{o}}
* krivka medzi bodmi 1 a 2 — adiabatická kompresia
* krivka medzi bodmi 2 a 3 — izobarický prívod tepla
* krivka medzi bodmi 3 a 4 — adiabatická expanzia
* krivka medzi bodmi 4 a 1 — izobarický odvod tepla

Učinnosť Ericssonovho—Braytonovho cyklu
---------------------------------------

Účinnosť Ericssonovho-Braytonovho cyklu závisí iba na

* kompresnom pomere, t. j. pomere objemu v stave 1 k objemu v stave 2 (*ε*)
* exponente adiabaty – Poissonovej konštante (*k*)

{\displaystyle \eta =1-{\frac {1}{\epsilon ^{k-1}}}=1-\epsilon ^{1-k}}
{\displaystyle \eta =1-{\frac {1}{\left({\dfrac {p\_{2}}{p\_{1}}}\right)^{({\frac {k-1}{k}})}}}=1-\left({\frac {p\_{1}}{p\_{2}}}\right)^{({\frac {1-k}{k}})}}

Referencie
----------

* Trnka J. Urban J.: Spaľovacie motory. Alfa Bratislava, 1992.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ericssonov-Braytonov cyklus**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |
O románe pozri *Foucaultovo kyvadlo (kniha).*
Animácia pohybu Foucaultovho kyvadla.
**Foucaultovo kyvadlo** bol experiment, ktorý dokázal rotáciu Zeme. Pomenované je podľa francúzskeho fyzika Léona Foucaulta.

Kyvadlo tvorí 28 kg ťažká pozlátená guľa o priemere 30 cm zavesená na 67 m dlhom oceľovom drôte, ktorý je upevnený na strope Panteónu v Paríži. Na kyvadlo pôsobí zdanlivo tzv. Coriolisova sila, ktorá vychyľuje kyvadlo stále proti smeru otáčania hodinových ručičiek. V skutočnosti sa netočí kyvadlo, ale Zem, kyvadlo si zachováva stále rovnaký smer kmitania.

Tento experiment Foucault predviedol verejnosti v r. 1851.

Jedno takéto kyvadlo sa nachádza aj na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci.

Referencie
----------

1. ↑   *Přírodovědecká fakulta i Pevnost poznání se zapojily do Dnů evropského dědictví* [online]. prf.upol.cz, [cit. 2019-12-16]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Foucaultovo kyvadlo**
**Komor Marcell** (\* 7. november 1868, Budapešť - † 29. november 1944, Deutschkreutz, Rakúsko) bol maďarský architekt. Jeden z popredných reprezentantov maďarskej architektúry usilujúci na prelome 19. a 20. storočia o vlastný národný štýl. Zahynul v rámci Holokaustu ako obeť fašistickej perzekúcie.

Študoval na Vysokej škole technickej v Budapešti. Po absolvovaní bol pracovníkom stavebnej firmy *Hauszmann- Czigler* a v roku 1897 sa stal ako 31 ročný spoluvlastníkom stavebnej kancelárie v Budapešti.

Spolupráca s D. Jakabom
-----------------------

V roku 1897 nadviazal spoluprácu s Dezsom Jakabom (1864- 1932). Ich diela majú typický neobarokový ráz, ktorý sa stal súčasťou oficiálnej prezentácie monarchie. Podľa ich projektov postavili bývalú Ľudovú operu, mestské, dnes Erkelovo divadlo, sanatórium park v Budapešti, radnicu v Subotici a Marosille, spoločenský dom v Syentesi a v Oradei. Obaja boli žiakmi O. Lechnera.Treba však povedať, že typický *lechnerovský štýl* sa na nich prejavil len ojedinele a to napr. na dvorových fasádach bratislavskej Reduty, kde sa objavujú mäkké organické okenné šambrány typické pre lechnerovskú secesiu. Nevydali sa však cestou osobitej lechnerovskej architektúry, ale zvolili si vlastný historizujúci štýl s odkazom na barok.

Projekty na Slovensku
---------------------

* Reduta, Bratislava, Palackého 2 (1906 súťaž, 1909- 1910 projekt, 1913 realizácia, 1914- 1915 daná do užívania). Nachádzajú sa tu *barokizujúce florálno-figurálne ornamenty*, čo bolo typické pre tvorbu M. Komora a D. Jakaba po celom Uhorsku.
* Neobarokový zámok cára Ferdinanda nazývaný aj zámok Koburgovcov na Prednej hore 470-Muránska Huta (1912 projekt-1914 realizácia). Ucelené architektonické stvárnenie dosiahli architekti vďaka striedmosti pri používaní architektonických prostriedkov. Typické neobarokové prvky sa tu stretli s klasicizujúcimi vo vyváženej podobe.
* Secesný dom, Bratislava, Štúrova 12 (1903).

Secesný dom na Štúrovej ulici 12 v Bratislave
Secesný dom na Štúrovej ulici 12 v Bratislave

Zdroje
------

* Szönyi,A.: tak rástla Bratislava. Bratislava 1967
* *Slovenský biografický slovník III K – L*. Martin : Matica slovenská, 1989. 484 s. ISBN 80-7090-019-9.
* *Súpis pamiatok na Slovensku I*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1967. 536 s.

Autoritné údaje: * GND: 1064961630
* ISNI: 0000 0000 7894 1768
* LCCN: no2007135409
* PIM: PIM81605
* ULAN: 500111699
* VIAF: 31789115
* WorldCat: lccn-no2007135409
**Pompaia** (starogr. *Πομπαία*) bola starogrécka slávnosť zasvätená Diovi. 

Pompaia (Procesia), aténsky sviatok na počesť Dia Meilichia (*Dia Milostivého*), ktorý sa konal počas orania polí a siatia plodín, t. j. niekedy v poslednej tretine atického mesiaca maimaktérión. Vie sa o ňom len veľmi málo. V tento sviatok sa konal sprievod, v ktorom sa nieslo rúno z ovce obetovanej Diovi spoločne s Hermovou palicou (*kerikeion*, palica ovinutá hadmi), čo malo možno odvrátiť zlo na začiatku zimy, alebo zabezpečiť dobrú úrodu v novom ročnom období.

Zeus Meilichios bol uctievaný aj na sviatok Diasie, ktorý sa konal 23. dňa mesiaca athestérión. Podľa niektorých znalcov (napr. nemecký klasický filológ Ludwig Deubner), sa rúno z obetovanej ovce počas tohto sviatku mohlo použiť na oslavách Pompaie. To dáva zmysel, pretože oba sviatky súviseli so životne dôležitými zásobami obilia. Diasia sa slávila, keď bolo žito (oziminy) najzraniteľnejšie voči mrazu, vetru a suchu. Deubner videl v rúne Dia (*Zeus koidion*) akýsi apotropaický prostriedok (s magickou mocou chrániť pred zlom, zlej moci) aj na ochranu zasiateho osiva počas Pompaií v mesiaci maimaktérión, ktorý zobrazuje vlys atického kalendára na bloku zabudovanom do aténskeho chrámu *Panagia Gorgoepikoos* (sú na ňom názvy mesiacov atického kalendára s niektorými aténskymi sviatkami).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Timothy Jay Alexander. *Hellenismos Today*. Morrisville : Lulu.com, 2007. ISBN 978-14-3031-427-1. S. 52.
2. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 349.
3. ↑  Albert I. Baumgartner. *The Phoenician History of Philo of Byblos*. Leiden : BRILL, 2015. ISBN 978-90-0429-568-1. S. 168.
4. ↑   *Hesperia*. Princeton : American School of Classical Studies at Athens, 1937. S. 141.
5. 1 2  Gerald Lalonde. *Horos Dios: An Athenian Shrine and Cult of Zeus*. Leiden : BRILL, 2021. ISBN 978-90-4741-739-2. S. 71.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 367.
7. 1 2 3  Christine Schnusenberg. *The Mythological Traditions of Liturgical Drama*. Mahwah : Paulist Press, 2010. ISBN 978-08-0910-544-1. S. 132.
8. ↑  Jennifer Larson, Jennifer Lynn Larson. *Ancient Greek Cults*. London : Psychology Press, 2007. ISBN 978-04-1532-448-9. S. 22.
**Ottov cyklus** alebo **Ottov obeh** je ideálny tepelný obeh pozostávajúci z vratných zmien.

Ottov cyklus popisuje prácu stroja kde prívod a odvod tepla sa uskutočnia vo veľmi krátkom čase - bez zmeny pohybu piesta. Takéto priblíženie je možné použiť iba pre zážihové motory, kde je rýchlosť spaľovania (prívod tepla) dostatočne vysoká. Odvod tepla je realizovaný výmenou náplne, čo zhruba zodpovedá predpokladom modelu.

Diagram Ottovho cyklu
---------------------

Znázornenie Ottovho cyklu v *p-V* diagrame.
Jednotlivé fázy Ottovho cyklu znázorňuje diagram vyjadrujúci závislosť tlaku od objemu (*p-V diagram*). Zanesením všetkých štyroch fáz cyklu do jedného diagramu získame oblasť ohraničenú dvomi adiabatami a dvomi izochorami. Obsah tejto oblasti zodpovedá práci vykonanej strojom

{\displaystyle A\equiv Q\_{p}-Q\_{o}}
* krivka medzi bodmi 1 a 2 — adiabatická kompresia
* krivka medzi bodmi 2 a 3 — izochorický prívod tepla
* krivka medzi bodmi 3 a 4 — adiabatická expanzia
* krivka medzi bodmi 4 a 1 — izochorický odvod tepla

Učinnosť Ottovho cyklu
----------------------

Účinnosť Ottovho cyklu závisí iba na

* kompresnom pomere, t. j. pomere objemu v stave 1,4 k objemu v stave 2,3 ( **ε** )
* exponente adiabaty - Poissonovej konštante ( **k** )

{\displaystyle \eta =1-{\frac {1}{\varepsilon ^{k-1}}}}

Referencie
----------

Trnka J. Urban J.: Spaľovacie motory. Alfa Bratislava, 1992.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |
Súradnice: 49°22′50″S 19°36′40″V﻿ / ﻿49,38056°S 19,61111°V﻿ / 49.38056; 19.61111

**Oravská kotlina** je geomorfologický celok Podhôľno-magurskej oblasti. Najvyšším vrchom je 837 m n. m. vysoký Výr.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vonkajšie Západné Karpaty* → *Podhôľno-magurská oblasť* → ***Oravská kotlina***
\*\*\*
Zo severu a západu je ohraničená Podbeskydskou vrchovinou, z juhu Oravskou Magurou, Oravskou vrchovinou a Skorušinskými vrchmi. Za štátnou hranicou pokračuje ako kotlina Orawsko-Nowotarska do Poľska. V západnej časti kotliny sa nachádza Oravská priehrada a územie kotliny odvodňuje rieka Orava so svojimi prítokmi Jelešňa a Oravica.

Oravská kotlina nemá žiadny podcelok, no na západe leží geomorfologická časť Hruštínske podolie.

Sídla v Oravskej kotline
------------------------

Oravská kotlina patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu mestá Tvrdošín, Trstená a Námestovo, z významnejších sídiel napríklad Liesek, Suchá Hora, Vitanová a Zubrohlava.

Doprava
-------

Územie Oravskej kotliny patrí medzi dopravne významné územie, nakoľko jej centrálnou časťou vedie dôležitá severo-južná dopravná spojnica, dnes medzinárodná cesta E 77, vedúca po ceste I/59. Spája Budapešť cez Zvolen a Dolný Kubín s Krakovom, pričom prechádza mestami Tvrdošín a Trstená. Z regionálnych ciest je významná aj cesta I/78, ktorá prechádza západným okrajom kotliny cez Námestovo do Poľska a najmä cesta II/520, ktorá vedie územím hornej Oravy od Kysúc cez Námestovo a Trstenú až na hraničný priechod v Suchej Hore. Železničná doprava v kotline je len doplnková a po zrušení prepojenia do Poľska vedie súčasná trať len do stanice v Trstenej.

Pozri aj
--------

* Geomorfologické členenie Slovenska

Referencie
----------

1. ↑  *Orava – Beskyd Žywiecki. Edícia turistických máp.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s. 2001.
2. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-12-25]. Dostupné online.
3. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-12-25]. Dostupné online.
**École de management de Normandie** je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Le Havree, Caene, Oxforde a Dubline. Bola založená v roku 1871.

Charakteristika
---------------

EM Normandie je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými EPAS, EQUIS a AACSB. Škola má cca 18 500 absolventov. Významnými absolventmi sú Patrick Bourdet (CEO Areva Med) a Frédéric Daruty de Grandpré (20 Minutes).

Študijné programy
-----------------

EM Normandie má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, mmédiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Executive MBA. EM Normandie udeľuje aj PhD titul.

Umiestnenia v rebríčkoch
------------------------

V roku 2019 sa program Master in Management umiestnil na 74 mieste v globálnom rebríčku Financial Times.

Referencie
----------

1. ↑  L’EM NORMANDIE RÉACCRÉDITÉE AACSB POUR 5 ANS
2. ↑   *Masters in Management 2019* [online]. [Cit. 2020-06-12]. Dostupné online. Archivované 2019-10-28 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Stránka absolventov
**Útok na Smaľavičy** v noci z 25. na 26. septembra 1943 bol posledným veľkým bojom medzi sovietskymi partizánmi a slovenskými jednotkami na východnom fronte. Smiešaný priezvedný oddiel (SPO) a prápor II/102 2. pešej divízie (bývalej Zaisťovacej divízie) dislokovaní v Smaľavičy 20 km východne od Minska sa ubránili útoku partizánov napriek tomu, že títo disponovali informáciami od slovenských dezertérov. Tento útok na slovenskú posádku v okolí Minska nemal obdobu a možno ho porovnávať len s útokom partizánov na Chojniky 14. - 15. novembra 1942.

Predohra
--------

Na jeseň 1943 sa 2. pešia divízia (bývalá Zaisťovacia divízia) pripravovala na stiahnutie z východného frontu. V septembri a októbri vrcholili dezercie jej príslušníkov, napriek tomu dochádzalo ešte k stretom s partizánmi. 
Dňa 13. septembra 1943 zbehla zo Smaľavičy k partizánom 10 členná obsluha rádiostanice SPO pod vedením čtk. Jozefa Naništu a des. Štefana Šestáka. K zbehnutiu viedli obavy z kontroly a vyšetrovania, nakoľko skupina dodávala muníciu a zbrane miestnym obyvateľom. :163 Títo dezertéri poskytli partizánom informácie o posádke v Smaľavičy.

Bitka
-----

Partizánske oddiely vyzbrojené automatickými zbraňami, ľahkými a strednými mínometmi, protitankovými kanónmi a pechotnými delami zaútočili na Smaľavičy, križovatku ciest a zároveň železničný uzol na trati Minsk - Smolensk, večer 23:10 25. septembra. Slovenská posádka bola o útoku informovaná. Stk. František Gold sa dobrovoľne prihlásil na prieskum v smere predpokladaného pohybu partizánov, priblížil sa k partizánskemu štábu, zistil úmysel útoku na Smaľavičy a po návrate hlásil informácie veliteľovi, takže posádka sa mohla pripraviť. Po útoku vyrazili z Minska na pomoc prápor III/102 a delostrelecká batéria 8/31, ktoré ale západne od Smaľavičy narazili na zaisťovaciu zálohu partizánov. Boj v mestečku trval až do 03:00 nasledujúceho dňa, kedy sa pomocným jednotkým z Minska podarilo zahnať partizánsku zálohu a prebiť sa do mestečka.

Dohra
-----

Straty slovenských jednotiek boli prekvapujúco nízke, 2 ranení a zničené sanitné auto, ktoré nabehlo na mínu. Straty partizánov sa nepodarilo zistiť, no predpokladali sa značné.:313 Podobne, ako pri útoku na Chojniky ani v Smaľavičy priamy útok partizánov na slovenskú posádku neuspel a bol odrazený.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  MIČIANIK, Pavel. *Slovenská armáda v ťažení proti Sovietskemu zväzu (1941 - 1944) II. Zaisťovacia divízia a železniční pionieri*. 2. vyd. [s.l.] : DALI-BB s.r.o. 2020. ISBN 978-80-8141-235-6.
2. ↑  LACKO, Martin. *Dezercie a zajatia príslušníkov Zaisťovacej divízi v ZSSR v rokoch 1942 - 1943*. 1. vyd. [s.l.] : Ústav pamäti národa, 2007. ISBN 978-80-969699-4-4.

Externé odkazy
--------------

* Smaľavičy na mape
**Bristol City Football Club** je profesionálny futbalový klub so sídlom v Bristole v Anglicku, ktorý súťaží v EFL Championship, čo je druhá úroveň anglického futbalu. Svoje domáce zápasy hrajú na štadióne Ashton Gate. Do roku 1904 hral klub na štadióne St John's Lane. Domáce farby klubu sú červená a biela a ich prezývka je *The Robins* – červienka, ktorá bola na klubovom odznaku od roku 1976 do roku 1994 a od roku 2019. Ich hlavnými rivalmi sú Bristol Rovers, s ktorým zápasia v Bristol derby.

Klub bol založený v roku 1894 a súťažil v Southern Football League a Western Football League a sezóne 1897/98 získal titul vo Western League. Následne bol klub prijatý do Football League v roku 1901. V sezóne 1905/06 klub vyhral druhú divíziu. V nasledujúcej sezóne skončili na druhom mieste v prvej divízii, tri body za majstrom Newcastle United a vo finále FA Cupu v roku 1909 prehrali s Manchestrom United. Zostúpili v roku 1911, v roku 1922 zostúpili až do tretej divízie.

Štadión
-------

Klub hrá od roku 1904 svoje domáce zápasy na štadióne Ashton Gate s kapacitou 27 000 divákov. Štadión ma štyri tribúny:

* Lansdown Stand
* Dolman Stand
* Atyeo Stand
* South Stand

Úspechy
-------

* **Second Division 1x (2. úroveň)**

Víťaz: 1905-06

Postup z 2. miesta: 1975–76

* **Third Division South / Third Division / Second Division / League One 4x (3. úroveň)**

Víťaz: 1922–23, 1926–27, 1954–55, 2014–15

Postup z 2. miesta: 1964–65, 1989–90, 1997–98, 2006–07

* **Fourth Divsion (4. úroveň)**

Postup z 4. miesta: 1983–84

* **FA Cup**

2. miesto: 1908–09

* **EFL Trophy (3x)**

1985–1986, 2002–03, 2014–15

2. miesto: 1986–87, 1999–2000

Referencie
----------

1. ↑   *Bristol City vs. Bristol Rovers* [online]. www.footballderbies.com, [cit. 2023-10-23]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bristol City F.C. na anglickej Wikipédii.*
Rýchlosť konvergencie (*n* ln *n* − *n*) ku (ln *n*!) pri rastúcom n: pri veľkom n je aproximácia veľmi presná
**Stirlingova approximácia**, tiež nazývaná ako **Stirlingova formula** je približný vzťah na výpočet veľkých faktoriálov. Je pomenovaná po Jamesovi Stirlingovi, škótskom matematikovi.

Zjednodušená (a menej presná aproximácia), znie takto:

{\displaystyle \ln(n!)\approx n\ln n-n+1.}
Táto aproximácia sa tiež nazýva po Stirlingovi.
Presnejšie vyjadrenie **Stirlingovej approximácie** vyzerá takto:

{\displaystyle n!\approx {\sqrt {2\pi n}}\,\left({\frac {n}{e}}\right)^{n}.}

Odvodenie
---------

Nasledujúce odvodenie platí len pre zjednodušenú aproximáciu, ktorá je však väčšinou postačujúca. Namiesto toho, aby sme aproximovali *n*!, vyjadríme prirodzený logaritmus tohoto faktoriálu:

{\displaystyle \ln(n!)=\ln 1+\ln 2+\cdots +\ln n.}
Pravú stranu si musíme predstaviť ako určitý integrál zjednodušený podľa lichobežníkového pravidla. Ak by sme x-ovú os rozdelili po jednotkových intervaloch, tak ide vlastne o výpočet integrálu {\displaystyle \int \_{1}^{n}\ln(x)\,dx} podľa lichobežníkového pravidla.

{\displaystyle \int \ln(x)\,dx=x\ln(x)-x}
{\displaystyle \int \_{1}^{n}\ln(x)\,dx=[x\ln(x)-x]\_{1}^{n}=n\ln(n)-n+1}
Táto aproximácia je zaťažená chybou, ktorá sa dá odhadnúť na základe určitých pravidiel a jej započítanie vedie k presnejšej Stirlingovej formule.

Táto aproximácia je veľmi dôležitá v štatistike, keďže vo výrazoch na výpočet pravdepodobnosti často figurujú faktoriály. V štatistickej termodynamike sa vďaka nej dajú zo základných princípov odvodiť niektoré ďalšie vzorce.

Pozri aj
--------

* Faktoriál
* Zmiešavacia entropia
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_ **Mám rád komíny**. 👀⚒️
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

  

  

**Zlatá bula Ondreja II.** bolo privilégium uhorského kráľa Ondreja II. vydané v roku 1222. Bola to listina, ktorá zaručovala šľachte dedičnosť majetkov a možnosť vystúpiť proti kráľovi so zbraňou v ruke.

V tomto nariadení sa po prvý raz konkrétne formulovali povinnosti a práva uhorskej šľachty. Príčinou vydania Zlatej buly bola hlavne nespokojnosť najnižších výsadných vrstiev, kráľovských služobníkov (servientov) so svojím postavením, ktoré sa ešte zhoršilo v dôsledku povinnej osobnej účasti na častých zahraničných výpravách kráľa Ondreja II.

Zlatá bula sa skladala z 25 článkov. Panovník sa v nich zaviazal aspoň raz ročne na sviatok Štefana kráľa (20. augusta) v Stoličnom Belehrade súdiť spory servientov. V ďalších bodoch sa vymedzovala právomoc županov a ich zástupcov voči servientom a úplné oslobodenie servientov od platenia vojenskej dane ako aj od povinnosti poskytovať kráľovi alebo jeho hodnostárom pohostenie.

Dedičské právo sa upravovalo tak, že pri vymretí šľachtica po meči malo štvrtinu dedičstva dostať ženské potomstvo a s ostatným majetkom sa mohlo slobodne naložiť na základe závetu; ak nebol spísaný závet, mali dediť príbuzní, ak tých nebolo, prepadol majetok v prospech kráľa. V budúcnosti nesmel kráľ darovať celé komitáty a mali sa dodržiavať slobody hradných jobagiónov.

Servienti neboli povinní zúčastňovať sa na kráľových zahraničných výpravách (iba ak na kráľove náklady); pri vpáde nepriateľov do krajiny však boli všetci povinní narukovať.

Až po potvrdení pridaný 25 článok Zlatej buly uzákoňoval právo odporu šľachty voči panovníkovi nedodržiavajúcemu jej ustanovenia.

Paralelne bola v roku 1222 vydaná Zlatá bula zabezpečujúca výsadné postavenie cirkvi.

Už samotný Ondrej II. nedodržiaval všetky ustanovenia Zlatej buly, preto došlo k ďalšej nespokojnosti a opätovnému potvrdeniu modifikovanej Zlatej buly v r. 1231 a 1233, z ktorej už bol vypustený článok o práve odporu voči panovníkovi.

Zlatá bula, ktorej najstaršie archívne zachovanie (napriek tomu, že pôvodne z nej bolo vyhotovených údajne sedem exemplárov, uložených na rozličných miestach) je až z roku 1318, bola neskoršie niekoľkokrát potvrdená nasledujúcimi panovníkmi - napr. Ľudovítom I. Veľkým z Anjou (pozri Aviticitný zákon), naposledy Žigmundom Luxemburským v r. 1435 a Matejom Korvínom v r. 1464.

Až do vydania Verbőcziho *Tripartita* v r. 1514 bola Zlatá bula považovaná za základnú oporu výsad uhorskej šľachty a jej privilegovaného postavenia.

\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_ **Mám rád komíny**.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Externé odkazy
--------------

Text Zlatej buly 1222
**Július Štefeček** (\* 1950 – † 20. máj 1985, Myjava) je jedna z tragických obetí úteku z Česko-Slovenska cez železnú oponu na Západ.

Július Štefeček, spojový mechanik zo Senice, sa viackrát pokúšal dostať povolenie na vycestovanie do zahraničia. Ani v roku 1980 úrady neumožnili vycestovať jemu a jeho priateľke Zdenke do Kanady na pozvanie jeho matky, ktorá tam žila. V roku 1981 sa pokúsili o emigráciu cez Maďarsko a Juhosláviu, boli však zadržaní maďarskými orgánmi a podmienečne odsúdení na 3 mesiace odňatia slobody. Úrady im tiež odobrali cestovné pasy. V tom istom roku sa zosobášili a o rok neskôr sa im narodila dcéra Katarína, preto ďalšie plány na útek načas odložili.

V novom zamestnaní na zimnom štadióne v Senici dostal nápad na prelet cez železnú oponu balónom. Balón zošila jeho manželka, Július vyrobil primitívnu drevenú plošinu so zábranami zo šnúr. Na rozdiel od teplovzdušných balónov mal byť tento naplnený zemným plynom, ktorý mali k dispozícii z vykurovacieho systému zimného štadióna. 20. mája 1985 v skorých ranných hodinách manželia aj so svojou malou dcérou odštartovali balónom zo strechy zimného štadióna. Z doposiaľ nejasných príčin Július Štefeček z plošiny spadol a pád z výšky asi 150 metrov neprežil. Odľahčený balón vystúpal do výšky asi 1200 metrov, kde praskol a začal padať k zemi. Štefečkova manželka aj s dcérou boli po dopade pri vedomí, ale Zdenka po 9 dňoch v nemocnici zomrela na následky zranení. Po manželoch zostala dcéra Katarína, ktorá jediná tento riskantný pokus o útek za hranice prežila.

Zdroje
------

* PhDr. Prokop Tomek, PhD.: Balony svobody. Využití balonů k překonávání státních hranic
* Železná opona: Tragický pokus o emigráciu balónom[nefunkčný odkaz]
* Vladimír Gajdoš: Hrdinovia? Nie, vojenskí parašutisti... – Balóny a ich využitie v armáde – Obdobie "železnej opony") Archivované 2015-04-13 na Wayback Machine
**Populizmus** je termín používaný v politológii, ktorý v širšom zmysle znamená dbanie na a podporu potrieb obyčajných ľudí. Termín býva považovaný za príliš vágny a na jeho presnej definícii sa odborníci nezhodujú.(s. 28) Pôvodne označoval prívržencov americkej ľavicovej politickej strany s názvom People's Party, ktorá bojovala za agrárnu reformu, priamu demokraciu, progresívnu daň a pod. no v dnešnej dobe sa používa na označenie širšieho spektra politických programov. Niektorí považujú populizmus za samostatnú politickú ideológiu, iní iba za politickú stratégiu, ktorou politici navábia ľudí na svoj program.(s. 27 – 28) Napriek nejasnej definícii, väčšina odborníkov sa zhoduje, že jadrom populizmu je rozdelenie obyvateľstva na tzv. „obyčajný ľud" a tzv. „elitu",(s. 28) preto sa populistami označujú politici, ktorí broja proti establišmentu. Populisti sa snažia zjednotiť „tichú väčšinu" a zmobilizovať ju proti elitárskemu establišmentu, ktorý vnímajú ako nepriateľa obyčajného ľudu.(s. 33) Rozdiel medzi ľudom a elitou je morálny a nie situačný, t.j. aj po zvolení do funkcie populistickí politici naďalej bojujú proti elite a nestávajú sa súčasťou establišmentu.(s. 33) Populisti môžu mať aj demokratické, aj autoritárske tendencie, môžu byť aj ľavicoví, aj pravicoví.(s. 35) Ľavicoví populisti zvyknú s populizmom spájať elementy socializmu, pravicoví populisti zvyknú kritizovať veľké korporácie, ktoré vidia ako súčasť elity, ktoré podľa nich vďaka svojmu vplyvu ničia konkurenciu, čo sa týka najmä malých podnikov – takže vlastne ničia voľný trh.(s. 35)

Referencie
----------

1. ↑  populism. In: MCLEAN, Iain et al. *Concise Oxford Dictionary of Politics*. 4. vyd. Oxford : Oxford University Press, 2018. 236 s. ISBN 9780199670840. (po anglicky)
2. 1 2 3 4 5 6 7  MUDDE, Cas; KALTWASSER, Cristobal Rovira. *Populism: A Very Short Introduction*. Oxford : Oxford University Press, 2017. 160 s. ISBN 978-0-19-023489-8. (po anglicky)
3. ↑  STANLEY, Ben. The thin ideology of populism. *Journal of Political Ideologies*, 31. 1. 2008, roč. 13, čís. 1. Dostupné online [cit. 2023-08-13]. DOI: 10.1080/13569310701822289. (po anglicky)
4. 1 2  Populism. In: MUNRO, André. *Encyclopaedia Britannica*. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑  Populist Movement. In:  *Encyclopaedia Britannica*. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. (po anglicky)
6. ↑   *populist In. Merriam-Webster* [online]. merriam-webster.com, [cit. 2023-08-13]. Dostupné online. (po anglicky)
7. ↑  MULLER, Jan-Werner. *What Is Populism?*. Philadelphia : University of Pennsylvania Press, 2016. 136 s. ISBN 978-0-8122-9378-4. S. 9. (po anglicky)
**Viceprezident** je činiteľ výkonnej moci v rôznych štátoch alebo v niektorých krajinách zástupca firmy, ktorý je v ich hierarchii nižšie ako prezident .

Viceprezident ako činiteľ výkonnej moci
---------------------------------------

Prvotnou politickou úlohou viceprezidenta je zastupovanie prezidenta v situáciách, kedy tento nemôže vykonávať svoje právomoci. Viceprezident sa obvykle stáva prezidentom v prípade úmrtia alebo rezignrezignácie prezidenta. Môže byť volený (spolu s prezidentom alebo osobitne) alebo menovaný. Obvykle je v tejto funkcii iba jedna osoba. Najznámejšou výnimkou je Írsko, kde orgánom vykonávajúcim jeho funkcie je tzv. Prezidentská komisia. V niektorých krajinách je viceprezident aj predsedom obvykle hornej komory zákonodarného zboru, ako napr. v Argentíne, Uruguaji alebo USA. Predseda hornej komory zákonodarného zboru je viceprezidentom de facto aj v Nemecku, Poľsku a Francúzsku. V Rusku jeho funkcie plní predseda vlády.

Viceprezident ako zástupca obchodnej spoločnosti
------------------------------------------------

V obchodných spoločnostiach používajúcich tento titul je zväčša menovaná viac ako jedna osoba do funkcie viceprezidenta. Každý viceprezident zodpovedá za konkrétnu oblasť pôsobenia obchodnej spoločnosti (napr. financie, výskum a vývoj a pod.). Viceprezidenti sú obvykle podriadení prezidentovi alebo výkonnému riaditeľovi obchodnej spoločnosti. Niekedy nie sú jednotliví viceprezidenti na rovnakej hierarchickej úrovni.
**Fourierova transformácia** pri spracovaní signálov slúži na transformáciu z časovej oblasti, do oblasti frekvenčnej. Je vyjadrením časovo závislého signálu pomocou harmonických signálov, t. j. funkcií sínus a kosínus. Signál môže byť buď v spojitom alebo diskrétnom čase.

Definícia
---------

Fourierova transformácia {\displaystyle S(\omega )} funkcie {\displaystyle s(t)} je definovaná integrálnym vzťahom

{\displaystyle S(i\omega )=\int \limits \_{-\infty }^{\infty }s(t)e^{-\imath \omega t}\,dt}
Funkciu {\displaystyle s(t)} vypočítame z {\displaystyle S(\omega )} pomocou inverznej Fourierovej transformácie

{\displaystyle s(t)={\frac {1}{2\pi }}\int \limits \_{-\infty }^{\infty }S(i\omega )e^{\imath \omega t}\,d\omega }
Nevlastné integrály chápeme v zmysle Cauchyho hlavnej hodnoty, t. j.

{\displaystyle \int \limits \_{-\infty }^{\infty }[.]\,d=\lim \_{T\to \infty }\int \limits \_{-T}^{T}[.]\,d}
Dvojice vo Fourierovej transformácii sa nazývajú originál (v tomto prípade {\displaystyle s(t)}) a obraz ({\displaystyle S(\omega )}). Vzťah medzi originálom a obrazom vyjadrujeme zápisom

{\displaystyle S(\omega )={\mathcal {F}}[s(t)]} a {\displaystyle s(t)={\mathcal {F}}^{-1}[S(\omega )]}.
V technickej oblasti je {\displaystyle \omega } uhlová rýchlosť, {\displaystyle S(\omega )} predstavuje spektrum signálu {\displaystyle s(t)}.

Spektrum je komplexná veličina a možno ju vyjadriť v tvare {\displaystyle S(\omega )=\left|S(\omega )\right|e^{i\mathrm {arg} \,S(\omega )}}. Veľkosť {\displaystyle \left|S(\omega )\right|} sa nazýva amplitúdové spektrum a uhol {\displaystyle {\mbox{arg}}\,S(\omega )} fázové spektrum signálu.

Externé odkazy
--------------

* Diskrétna Fourierova transformácia .
**Guntram Bohatý** (nemecky *Guntram der Reiche*, latinsky *Guntradamus dives*) (\* asi 920 – † 973) bol ríšsky gróf v oblasti Breisgau a je považovaný za praotca rodu Habsburgovcov.

Životopis
---------

Guntram, neskôr nazývaný Bohatý, pochádzal z eberhardskej vetvy významného ríšskeho rozrodu Etichonovcov, ktorý bol pravdepodobne fransko - burgundsko - vizigótskeho pôvodu a ktorého domínium ležalo na území dnešného Alsaska a Porýnia.

Napriek svojmu významu a vplyvu bol Guntram na ríšskom sneme v auguste 952 v Augsburgu obvinený zo zrady a bola mu na príkaz samotného cisára odňatá veľká časť jeho majetku. Napriek tomu si udržal určitý vplyv a majetok, ale vplyv zrovnateľný s pôvodnou pozíciou získali až Guntramovi vnuci, z ktorých Radbot, klettgauský gróf, založil opátstvo Muri, miesto posledného odpočinku prvých Habsburgovcov. Aj vďaka tomuto spojeniu je Guntram považovaný za praotca rodu Habsburgovcov. Radbot je tiež jedným z možných zakladateľov hradu Habichtsburg, ktorý dal neskôr meno slávnemu rodu Habsburtovcov, ale jeho účasť na tomto akte nie je istá a alternatívna teória hovorí o tom, že hrad Habischtsburg založil až Werner Habsburský.

Hlavným dôkazom pre tvrdenie, že Guntram Bohatý je predkom rodu Habsburgovcov sú práve zápisy v opátstve Muri. Napriek týmto záznamom nie je úplne isté, či bol naozaj Guntram predkom rodu Habsburgovcov, ale javí sa ako najpravdepodobnejší a historicky doložený.

Deti
----

O Guntramových deťoch nie je veľa vierohodných informácií, ale predpokladá sa, že mal troch synov - Lancelin (Landold) (\*955/960 - † 991), Eberhard a Kancelin, pričom ale Lancelin a Kancelin sú niekedy pokladaní za jednu a tu istú osobu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Guntram Bohatý na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 137468393
* VIAF: 81655675
**Šťavica** je potok v Novohrade, preteká územím okresov Poltár a Lučenec. Je to pravostranný prítok Suchej a má dĺžku 11,2 km.

Prameň
------

Pramení v Lučenskej kotline, v podcelku Poltárska pahorkatina, východne od Poltára v nadmorskej výške cca 260 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie severojužným smerom, na dolnom viac-menej juhovýchodným smerom. Preteká osadou Prievrana a okrajom obce Nové Hony. Sprava priberá Bolín a pri obci Veľké Dravce napája rovnomennú vodnú nádrž, do ktorej vteká po prekonaní dvoch výrazných oblúkov vypnutých na západ k obci Nové Hony. Do Suchej ústi neďaleko obce Veľké Dravce v nadmorskej výške cca 197 m n. m. na území tzv. Novohradských terás.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Suchej |
| --- |
| *Suchá* → *Ipeľ* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* **Belina**
* Biskupický potok
* Bolín
* Čamovský potok
* Čirinec
* Dolina
* Dubový potok
* Kamenistý potok
* Maštinský potok
* Mižerský potok
* Monický potok
* Pavlov potok
* Ploský potok
* Selčiansky potok
* Sladký potok
* Sokolí potok
* Stojná
* **Suchá**
* Šávoľský potok
* Šiatorský potok
* Šťavica
* Vaľkovský potok
* Vatín
* Vidoslavský potok
* Zalužiansky potok

 |
| Vodné plochy | 
* Vodná nádrž Ožďany
* Vodná nádrž Veľké Dravce

 |
**Roberta Metsolová** (celým menom neprechýlene **Roberta Metsola Tedesco Triccas**; \* 18. január 1979, San Giljan, Malta) je maltská právnička a politička, europoslankyňa a úradujúca predsedníčka Európskeho parlamentu.

Vyrastala v prímorskom meste Gzira a má dvoch mladších súrodencov. Vyštudovala právo s európskym a politickým zameraním na Maltskej Univerzite, kde získala titul v roku 2003 a v štúdiu pokračovala na College of Europe v Bruggách, ktoré ukončila v roku 2004. Politický záujem vyvolalo u Roberty Metsoli maltské referendum o vstupe do Európskej únie, keď počas štúdia založila politické strany Maltských kresťansko-demokratických študentov (Studenti Demokristjani Maltin), Národnú radu mládeže (KNZ, The National Youth Council) a Mládežnícke hnutie nacionalistickej strany (MZPN, Moviment Zgħazagħ Partit Nazzjonalista).

V roku 2002 sa stala viceprezidentkou Európskej demokratickej študentskej organizácie Konvencia mládeže o budúcnosti Európy (angl. Youth Convention on the Future of Europe), ktorou bola počas svojho štúdia na Maltskej Univerzite. Členstvo v tejto organizácií jej otvorilo cestu byť bližšie zapojená do vyjednávaní a prípravy Zmluvy o ústave pre Európu a neskôr aj Lisabonskej zmluvy. Vo veku 25 rokov počas štúdia prvýkrát neúspešne kandidovala v maltských voľbách do Európskeho parlamentu.

Od roku 2004 do roku 2012 pôsobila Roberta Metsola na Stálom zastúpení Malty pri Európskej únií na pozícii atašé pre právnu a justičnú spoluprácu Malty a na pozícii vedúcej oddelenia spravodlivosti a vnútorných vecí.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Novou šéfkou EP sa stala maltská europoslankyňa Roberta Metsolová. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2022-01-18. Dostupné online [cit. 2022-12-08].
2. ↑   *ROBERTA METSOLA* [online]. www.institutdelors.eu, [cit. 2022-10-09]. Dostupné online.
3. ↑   *Roberta Metsola* [online]. www.prabook.com, [cit. 2022-10-09]. Dostupné online.
4. ↑   *Roberta Metsola is the President of the European Parliament* [online]. , [cit. 2022-10-09]. Dostupné online.
5. ↑   *Roberta Metsola* [online]. www.martenscentre.eu, [cit. 2022-10-09]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Roberta Metsolová**

Externé odkazy
--------------

* Roberta Metsolová – oficiálny web
* Roberta Metsolová – profil na webe Európskeho parlamentu
* Roberta Metsolová na Twitteri

Autoritné údaje: * GND: 1249232864
* VIAF: 5140164298369008630003