recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aerovagon**, **Aeromotovagon** alebo **Aerodrezina** bola experimentálna konštrukcia železničného vozidla v dobách raného komunistického Ruska. Mal byť určený na prepravu sovietskych vládnych činiteľov. Princíp stroja pochádza z Nemecka, z roku 1917 a po nemeckej lokomotíve *Dringos* z roku 1919 je ďalšou konštrukciou koľajového vozidla poháňaného leteckou vrtuľou, tj. kombinuje princípy železničného a leteckého inžinierstva.

História
--------

Konštrukcia ruského konštruktéra - samouka Valeriana Abakovského, pochádzajúceho z Lotyšska, kombinovala dráhové vozidlo, teda dráhový podvozok, na ktorom bol umiestnený letecký motor s dvojlistou tlačnou vrtuľou, ktorá udeľovala stroju dopredný pohyb, a kabína pre cestujúcich. Stroj dokázal vyvinúť rýchlosť až 140 km/h čo ho v tej dobe radilo k vysokorýchlostným a mal byť určený na prevádzku na hlavných tratiach.

Pri skúškach 24. júla 1921 bola vykonaná jazda z Moskvy do Tuly, ktoré sa zúčastnili aj súdruhovia z Nemecka, celkom 24 osôb. Pri návrate do Moskvy však došlo k nehode pri Serpuchove, kedy sa pri vysokej rýchlosti stroj vykoľajil a zrútil sa zo svahu.  Pri nehode zahynulo šesť cestujúcich účastniacich sa skúšobnej jazdy: John Freeman, Oskar Heilbrich, John William Hewlett, Fiodor Sergejev, Otto Strupat a sám Abakovskij (vo veku 25 rokov). Všetci boli pochovaní pri stene Kremľa v Moskve.

Tento stroj predbehol koľajový zepelín (1929), americký M-497 Black Beetle (1966) a neskôr sovietsky TurboJet ER-22 (1970); všetky uvedené stroje predstavujú kombináciu železničného vozidla a leteckého motora.

Referencie
----------

1. 1 2   *Alexey Abramov: Aerowagon* [online]. [Cit. 2011-04-27]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2 3 4 5 6   *Аэровагон инженера Абаковского* [online]. [Cit. 2011-04-27]. Dostupné online. (po rusky)[nefunkčný odkaz]
3. ↑   *Технический железнодорожный словарь. Государственное транспортное железнодорожное издательство.*. .
4. 1 2   *Science and Inventions* [online]. [Cit. 2011-06-07]. Dostupné online. Archivované 2011-08-05 z originálu. (po anglicky)
5. ↑   *Алексей Абрамов У кремлёвской стены Moscow*. Политиздат. ISBN 5-250-00071-1. (po rusky)
6. ↑  VON HEYL, Julian. *Der Schienenzeppelin von Franz Kruckenberg* [online]. 1 March 2008, [cit. 2011-03-23]. Eisenbahn/der\_schienenzeppelin\_von\_franz\_kruckenberg.shtml Dostupné online.
7. ↑   *It 's a Jet! It 's a Train! It 's M-497* [online]. 2007-01-12, [cit. 2008-03-21]. Dostupné online.
8. ↑   *Турбореактивный вагон СВЛ (TurboJet engine SVL)* [online]. [Cit. 2008-04-08]. Dostupné online. Archivované 2012-05-29 z originálu. (po rusky)
Tajov-hrob J.Gregora Tajovskeho
Ing. arch. akad. soch.**Štefan Belohradský** (\* 30. august 1930, Preseľany – † 19. apríl 2012, Bratislava) bol slovenský sochár a architekt.

Životopis
---------

Štefan Belohradský absolvoval v roku 1952 Fakultu architektúry Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (prof. V. Karfík, E. Hruška). V rokoch 1954 – 1959 študoval sochárstvo na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (prof. F. Štefunko). Jeho manzelka je vyznacna slovenska teoreticka umenia Luba Belohradska.

Svojou tvorbou reprezentoval Česko-Slovensko na početných medzinárodných prehliadkach (napr. Výstava súčasného umenia v Turíne, 1967; Česko-slovenské sochárstvo od Myslbeka po súčasnosť, Rodinove múzeum, Paríž 1968; Súčasné česko-slovenské umenie, Teherán 1969). Abstrahovanie tvaru a hľadanie jeho súhrnnej, konštruktívnej osnovy priviedlo autora už v prvej polovici 60. rokov k čistému geometrickému tvarosloviu aj zásluhou pôvodného vzdelania architekta. Od A. Pohribného dostal pozvanie do pražského Klubu konkrétistov a zároveň poverenie založiť tento klub aj na Slovensku s výtvarníkmi, ktorých spájalo konštruktivisticko-geometrické východisko tvorby. Vytvára objekty, ktoré realizuje z plexiskla, hliníka, antikora s využitím ich technických a optických vlastností. Jednoduché segmenty v symetrickom radení vytvárajú vertikály potvrdzujúce racionálne konštruktivistické cítenie. Redukcia formy poskladanej zo základných geometrických segmentov, ako výsledok matematickej permutácie, vyvoláva "virtuálny" kinetický efekt.

Podľa Zory Rusinovej je tento umelec v našom sochárstve prvej polovice 60. rokov *„... príkladom redukcie formy až do polohy minimalu... Autorova materiálová a technologická oscilácia medzi kameňom, kovom a plexisklom dokladá škálu experimentov na poli exaktne odvodzovanej sochárskej formy, od jedinečnosti solitéru k multiplikácii plošných elementárnych prvkov, od statického, čistého, z hmoty dobíjaného sochárskeho artefaktu až po konštruktívne vrstvenie množiny strojom rezaných segmentov....".*[chýba zdroj]

Zúčastnil sa všetkých významných klubových výstav v Česko-Slovensku aj v zahraničí. V roku 1970 prezentoval na svetovej výstave Expo v Osake mobil „Slnko nádeje", ktorý sa stal súčasťou kolekcie spoločnosti Mitsubishi. Jeho diela sú reprezentatívne zastúpené v zbierkach Národného technického múzea v Prahe, Slovenskej národnej galérie, vo viacerých galériách v Česku a Nemecku, ako aj v súkromných domácich a zahraničných zbierkach. Jeho dielo je zastupene vo vyznacnej zbierke Konstruktivickeho umenia Die Sammlung Peter C. Ruppert v Nemeckom meste Wurzburg.

Ing. arch. Štefan Belohradský je autorom náhrobného pamätníka Jozefa Gregora Tajovského na cintoríne v Tajove. Zomrel po krátkej ťažkej chorobe 19. apríla 2012 v Bratislave.

Ce

Referencie
----------

1. ↑   *Vo veku 81 rokov zomrel sochár Štefan Belohradský* [online]. teraz.sk, 22.4.2012. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Vydavateľstvo Pallas - Štefan Belohradský
* nekrológ

Autoritné údaje: * abART: 9213
* ISNI: 0000 0003 8282 6676
* NK ČR: xx0116578
* SNK: 158484
* ULAN: 500128805
* VIAF: 267255528
* Web umenia: 664
**Ľavé spektrum 2012** je projekt košického režiséra Juliána Bosáka ml. ktorý vznikol ako nezávislá iniciatíva zachytiť slovenskú ľavicu v jej rôznorodosti vrátane jej sebadefinícií, hodnotením momentálneho stavu a víziami do budúcna.    Jednotlivé osobnosti odpovedajú na otázky, *čo znamená byť ľavičiarom, aká je situácia na ľavicovom spektre a aké sú perspektívy ľavicových ideálov v súčasnosti*. Projekt bol publikovaný prostredníctvom stránok YouTube a integruje osobnosti, ktoré ponímajú ľavicové spektrum od anarchokomunizmu, utopického komunizmu cez socialistickú demokracia až po umiernených sociálnych demokratov či svetoobčanov. Na projekte sa podieľali nezávislé osobnosti, občianski aktivisti, študenti, dôchodcovia, historici, filozofi, politológovia, filmári, publicisti a taktiež členovia KSS, SZM, SMER-SD, MSD, Nezávislí, Utópia a iných hnutí.

Zoznam osobností
----------------

Ľubomír Andrassy, Ľuboš Blaha, Milan Blaha, Eva Blažeková, Vangelis Bontinis, Julián Bosák st. Peter Daubner, Peter Dinuš, Dominika Dinušová, Hana Fábry, Michal Feik, Joe Feinberg, Martin Filko, Michal Frič, Milan Ftáčnik, Ivan Gaľa, Radovan Geist, Eugen Gindl, Ladislav Hohoš, Eduard Chmelár, Kamil Kandalaft, Andrej Kolesík, Karanowak, Ján Kopas, Peter Krákorník, Alena Krempaská, Dušan Krnáč, Adam Kurta, Zuzana Kusá, Marcel Lacko, Ivan Lesay, Juraj Marušiak Robert Mihály, Roman Michelko, Martin Muránsky, Peter Nedoroščík, Karol Ondriaš, Adrián Ondrovič, Michael Petráš, Michal Polák, Miroslav Pomajdík, Tomáš Profant, Gabriela Rothmayerová, Silvia Ruppeldtová, Brigita Schmögnerová, Jalal Suleiman, Kristína Šabíková, František Škvrnda, Ivan Štefunko, Boris Štěrbák, Miroslav Tížik, Marián Vitkovič, Peter Vittek, Peter Weisenbacher, Matej Zagrapan, Robert Žanony.

Referencie
----------

1. ↑  Stránka projektu  Archivované 2012-07-13 na Wayback Machine
2. ↑  Článok v časopise .týždeň: Podoby slovenskej ľavice/
3. ↑  Článok na Nezávislých: Ako vidím kritiku projektu Ľavé spektrum 2012
Logo školy
**École pratique des hautes études** (EPHE) je francúzska vysoká škola typu Grand établissement, čo zhruba odpovedá rydzo výskumnej univerzite, so sídlom v Paríži. Intelektuálne je úzko prepojená s parížskou Sorbonnou, od ktorej je však EPHE administratívne nezávislá. 

Od iných Grandes Écoles sa líši ako metódou výuky, ktorá je založená na konfrontácii študenta s reálnymi problémami praktického výskumu, tak aj svojou inštitucionálnou štruktúrou ktorá je značne decentralizovaná. Laboratóriá patriace pod EPHE sa tak nachádzajú nielen v Paríži, ale aj v mestách ako Dijon, Bordeaux, Caen či na ostrovoch vo Francúzskej Polynézii.

Dejiny
------

Bola založená v roku 1868 dekrétom Viktora Duruy, ministra školstva Napoleona III. V roku 1975 sa od nej odštiepila tzv. štvrtá sekcia, venovaná humanitným a spoločenským vedám, z ktorej následne vznikla *École des hautes études en sciences sociales* (EHESS).

Významné osobnosti
------------------

* Émile Amélineau
* Raymond Aron
* Roland Barthes
* Émile Benveniste
* Marcellin Berthelot
* Michel Bréal
* Régis Debray
* Lucien Febvre
* Lucien Goldmann
* Alexandre Kojève
* Alexandre Koyré
* Claude Lévi-Strauss
* Alfred Loisy
* Marcel Mauss
* Henri Moissan
* Jan Patočka
* Élisabeth Roudinescová
* Pierre Paul Emile Roux
* Ferdinand de Saussure
* Pierre Teilhard de Chardin
* William Henry Waddington
* Michal Havran ml.

Rozdelenie
----------

EPHE je rozdelená do troch častí (tzv. *sections*): 

1. Sekcia vied historických a filologických
2. Sekcia vied náboženských
3. Sekcia vied o živote a Zemi

Študijné programy
-----------------

EPHE poskytuje dva master študijné programy - jeden pre prírodovedne orientovaných postgraduálnych študentov a jeden pre študentov zameraných na výskum v oblasti historických, filologických a náboženských vied. Doktorandské školy "Integrované systémy, biodiverzita a prostredie", "História, dokumenty a texty" a "Náboženstvá a myšlienkové systémy" taktiež udeľujú doktorské tituly, ekvivalentné s PhD. Bakalárske štúdium na EPHE nie je možné, škola však udeľuje tzv. "diplomy" o ktoré sa za určitých okolností môžu uchádzať aj osoby bez maturity.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **École pratique des hautes études**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Ľudovít Lačný** (\* 8. december 1926, Banská Štiavnica – † 25. december 2019) bol slovenský šachový skladateľ a rozhodca. V albumoch FIDE získal 25,5 bodu.

Lačný absolvoval štúdium matematiky na Univerzite Komenského v Bratislave, pracoval ako stredoškolský profesor a ako počítačový programátor. V roku 1956 ho vymenovali za medzinárodného rozhodcu v kompozičnom šachu a v roku 2005 získal titul medzinárodného majstra v kompozičnom šachu. Vytvoril viac než 100 veľmi kvalitných šachových skladieb, ako prvý na svete zložil roku 1949 *cyklickú zámenu troch matov*, ktorá neskôr dostala názov *Lačného téma*, a neskôr ju rozšíril na štyri varianty. Ako jediný na svete získal 4 zlaté medaily vo svetových súťažiach WCCT. Slovenská organizácia kompozičného šachu vypísala v roku 2006 tematický turnaj pri príležitosti 80 narodenín Ľudovíta Lačného na pomocné priame maty 2. ťahom.

Referencie
----------

1. ↑  Zomrel Ľudovít Lačný – Slovenská organizácia kompozičného šachu

Externé odkazy
--------------

* Lačného prezentácia na webe Juraja Lörinca

Autoritné údaje: * BnF: 16765351c
* ISNI: 0000 0004 3481 2613
* SNK: 173627
* VIAF: 309560546
**Štiepateľnosť** je spôsob rozpadávania minerálu (nerastu) pozdĺž presne určených štiepnych plôch. Tieto plochy sa nachádzajú väčšinou medzi vrstvami atómov alebo na miestach, kde sú väzby medzi atómami najslabšie. Štiepne plochy nie sú také hladké ako kryštálové plochy, hoci sú veľmi súdržné a rovnomerne odrážajú svetlo.

Takzvané štiepne tvary obmedzujú nové hladké štiepne plochy. Niektoré minerály majú štiepateľnosť v niekoľkých rozličných smeroch, ako napríklad kamenná soľ a galenit pozdĺž plôch osemstenu, kalcit sa rozpadá na fragmenty klenca. Iné minerály, ako napr. sľudy, sadrovec alebo topás, majú dokonalú štiepateľnosť len v jednom smere, v iných smeroch je ich štiepateľnosť menej dokonalá alebo nijaká. Na priehľadných kryštáloch môžeme niekedy starostlivým pozorovaním zistiť tenké trhlinky štiepateľnosti prebiehajúce v určitých kryštalografických smeroch. Tieto trhlinky môžu veľmi dobre pomôcť pri identifikácii.

Štiepateľnosť minerálu môže byť: 

* dokonalá
* menej dokonalá
* nedokonalá
* bez štiepateľnosti

Väčšina minerálov sa štiepe aj láme, no niektoré sa len lámu. Neštiepateľné nerasty sú teda nerasty lomné.

Externé odkazy
--------------

* Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok Archivované 2005-05-17 na Wayback Machine


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Súradnice: 48°46′12″S 19°15′39″V﻿ / ﻿48,77000°S 19,26083°V﻿ / 48.77000; 19.26083

**Ľupčiansky skalný hríb** je prírodná rezervácia v katastri Slovenskej Ľupči, v okrese Banská Bystrica.

Polohopis
---------

Národná prírodná rezervácia sa nachádza nad potokom Ľupčica v približnej nadmorskej výške 400 – 440 metrov. približne 1,1 km severozápadne vzdušnou čiarou od stredu Slovenskej Ľupče K prírodnej rezervácii nevedie turistický ani náučný chodník.

Prírodná rezervácia
-------------------

Rozloha rezervácie je 21 300 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Ochranný stupeň je číslo 4. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1979 Okresným národným výborom Banská Bystrica Rozhodnutím Odboru kultúry ONV v Banskej Bystrici č. kult.123/1979-Ko z 15. marca 1979 a Rozhodnutím Rady ONV v BB č.42/1979 z 23. marca 1979 a Všeobecne záväznou vyhláškou Krajského úradu v Banskej Bystrici č. 6/2003 zo 4. marca 2003 - 4. stupeň ochrany. Chránený areál spravuje Štátna ochrana prírody stredisko NAPANT v ochrannom pásme ktorého sa nachádza.

Účelom prírodnej rezervácie je ochrana „*hríbových útvarov tvorených eocénnymi zlepencami pre účely vedeckého výskumu, študijné a osvetovo-výchovné ciele.*" Z geologického hľadiska je „*územie tvorené bazálnymi karbonatickými zlepencami súľovského typu, miestami prerušované menšími polohami vápencov a slieňov.*" Skalný hríb je podobný markušovskému a útvarom pri Súľove. Porast tvoria mladé borovice lesné (Pinus sylvestris).

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Ľupčiansky skalný hríb. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR, [cit. 2016-05-07]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5   *Územná ochrana - maloplošné chránené územia* [online]. Správa Národného parku Nízke Tatry, [cit. 2016-05-07]. Dostupné online.
3. ↑   *mapy.cz* [online]. mapy.cz, [cit. 2016-05-07]. "N%2C%2019°15%2738.497"E Dostupné online.
4. ↑   *Ruční méření* [online]. mapy.cz, [cit. 2016-05-07]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Ľupčiansky skalný hríb v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Ľupčiansky skalný hríb na stránke Správy TANAPu
* Poloha na turistickej mape


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Pohľad na Bratislavu z oblasti neďaleko Wolfsthalu
Kostol v meste Hainburg an der Donau
Bratislavská autobusová zastávka vo Wolfsthale
**Štrvrtý bratislavský kvadrant** je označenie územia juhozápadne od centra Bratislavy a západne od Petržalky v prirodzenom spádovom území mesta. Nachádza sa na území Slovenska medzi juhozápadom mesta a štátnou hranicou s Rakúskom, no nachádza sa tu aj časť územia Rakúska s obcami Berg, Kittsee, Wolfsthal a mesto Hainburg an der Donau. Nový územný plán rieši tieto rozvojové plochy iba na území Bratislavy, postupne však pribúdajú aj spoločné aktivity s rakúskymi obcami v spádovej oblasti. V minulosti sa táto oblasť rozvíjať nemohla, pretože tomu bránila tzv. Železná opona (komunistický režim ČSSR). 

Jednou z aktivít, ktorá má pomôcť rozvoju oblasti, bolo zavedenie novej pravidelnej nadštandardnej mestskej autobusovej MHD linky Wolfsthalu od 24. mája 2008. Linka má konečnú na železničnej stanici, kde končí prímestská železničná linka S7 z Viedne.

Táto oblasť zatiaľ nie je priemyselne ani infraštruktúrne veľmi rozvinutá, no patrí medzi perspektívne oblasti. V minulosti tadiaľto prechádzala električková trať Bratislava – Viedeň, ktorá bola neskôr zrušená a dnes je jej čiastočnou náhradou železničné spojenie Bratislavy a Viedne cez petržalskú železničnú stanicu, hoci trať nevedie len cez Dolné Rakúsko, ale aj okľukou cez Burgenland. Železničná trať na dolnorakúskej strane v súčasnosti končí vo Wolfsthale a s petržalskou stanicou nie je priamo prepojená. Plánuje sa obnova električkovej trate, pričom je potrebné dostavať iba 6 km úsek medzi obcou Wolfsthal a Petržalkou.

V posledných rokoch, predovšetkým po vstupe Slovenska do Európskej únie, je pre niektorých Bratislavčanov pomerne výhodné zakúpenie pozemku v prihraničnej rakúskej obci na bývanie vzhľadom na to, že pozemky v tejto oblasti sú už lacnejšie ako pozemky v Bratislave.

Na rozdiel od Bratislavy, kde je veľká časť územia zastavaná alebo využívaná priemyselne, významná časť rakúskeho územia štvrtého kvadrantu je stále zabratá poľnohospodársky využívanou ornou pôdou.

Obce a mestá v rakúskej spádovej oblasti
----------------------------------------

* Wolfsthal
* Berg
* Kittsee
* Hainburg an der Donau
* Pama
* Edelstal
* Prellenkirchen
* Hundsheim
* Potzneusiedl
* Deutsch Jahrndorf
* Gattendorf

Externé odkazy
--------------

* Článok o novom územnom pláne Bratislavy s opisom oblastí Archivované 2007-12-01 na Wayback Machine
**Športová medicína** (anglicky: *Sports Medicine*) je dvanásta epizóda z prvej série seriálu Dr. House.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Bejzbalový hráč, Hank Wiggen, natáča protidrogový klip. Pri nadhode mu ale praskne v ruke kosť. House sa domnieva, že užíval steroidy, a táto teória by vysvetľovala väčšinu príznakov. Začnú ho teda liečiť. Začne však mať dýchacie problémy. Nakoniec sa Hank priznáva, že pred piatimi rokmi steroidy bral. Keďže má poškodené obličky, potrebuje transplantáciu. Cuddyová ho ale odmietne zaradiť do poradovníka. Jeho priateľka sa rozhodne, že mu venuje svoju. Vyšetrenie prebehne úspešne, ale darcom byť nemôže, pretože je tehotná. Pri Hankovi nastávajú zdravotné komplikácie s jeho srdcom. Najprv bije veľmi rýchlo, potom veľmi pomaly. Začne mať halucinácie. House dedukuje, že také problémy môže spôsobiť digitalis. Zistí, že digitalis užíva na svoje choré srdce Hankov tréner a že Hank mu prášky ukradol a pokúsil sa o samovraždu. Ďalším Houseovým predpokladom je otrava kadmiom. Hank sa priznáva, že fajčí marihuanu a nakoniec sa zistí, že práve marihuana, ktorá vyrastala v kontaminovanej zemine bola príčinou všetkého.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Diagnózy
--------

* **Zlé diagnózy:** osteopénia, branie steroidov, Addisonova choroba
* **Správna diagnóza:** Otrava kadmiom

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sportovní medicína (Dr. House) na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* kadmium
* steroid
* marihuana
* bejzbal
* halucinácia

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Športová medicína (House)** (po česky)

Externé odkazy
--------------

* DrHouse.cz - Sportovní medicína (po česky)
* HouseMD.serial4u.cz Archivované 2009-11-21 na Wayback Machine - 1x12 Sports Medicine

| * z
* d
* u
Dr. House |
| --- |
| Hlavní doktori | 
* Gregory House
* Lisa Cuddyová
* James Wilson

 |
| Bývalý tím | 
* Eric Foreman
* Allison Cameronová
* Robert Chase

 |
| Súčasný tím | 
* Eric Foreman
* Remy „Trinástka" Hadleyová
* Chris Taub
* Robert Chase

 |
| Vedľajšie postavy | 
* Lucas Douglas
* Stacy Warnerová
* Michael Tritter
* Edward Vogler
* Amber Volakis

 |
| Zoznam častí **·** Soundtrack **·** Kategória |
**Vstavačovec májový** (lat. *Dactylorhiza majalis*) je chránený druh orchidei z čeľade vstavačovité. Rastie na území veľkej časti Európy.

Opis
----

Zvyčajne je 20 až 60 cm vysoký s lysou byľou, ktorá je v dolnej časti šupinatá. Má 4 až 6 listov, ktoré sú vajcovitého až kopijového tvaru, ktoré na sebe majú škvrnky (to nie je pravidlom u všetkých rastlín, ale asi u 70 % populácie).
Kvetenstvo je bohaté, valcovité, je dlhé 4 až 17 cm a nesie na sebe až 50 jednotlivých kvetov. Farba kvetov je purpurová, ale vzácne sa vyskytujú aj ružové a biele formy. Kvitne v máji a v júni, plodom sú zelené tobolky, ktoré obsahujú veľké množstvo semien.

Stanovisko, rozšírenie
----------------------

Rastie v nížinách i na horách, typicky na mokrých až močaristých lúkach, prípadne slatinách, vresoviskách a rašeliniskách. Preferuje živinami bohaté pôdy a skôr nevápnité. Je rozšírený v Európe v páse medzi Britskými ostrovmi, Francúzskom, severným Talianskom, južnou Škandináviou a európskou časťou Ruska, ale sú udávané nálezy aj zo strednej Sibíri. Rastie roztrúsene na celom území, v niektorých oblastiach chýbajú (napr. Lounské středohoří). Predtým bol hojnejší, výrazne ustúpil predovšetkým v nižších a stredných polohách, napriek tomu patrí k najpočetnejším vstavačovitým v Česku aj na Slovensku.. Na území Slovenska sa vyskytuje všade okrem Východoslovenskej nížiny.

Mnoho lokalít jeho výskytu je štátom chránených. Je chránený zákonom v krajinách Česko, Slovensko, Poľsko, Maďarsko, Srbsko, Ukrajina a Rusko. Je chránený aj medzinárodnou ochranou CITES.

Vznik druhu
-----------

Vstavačovec májový vznikol pravdepodobne krížením niekoľkých druhov (a to na viacerých lokalitách súčasne): vstavačovec Fuchsov (*Dactylorhiza fuchsii*), vstavačovec škvrnitý (*D. maculata*) a vstavačovec strmolistý (*D. incarnata*). Vďaka tomu sa tento druh typický svojou variabilitou v počte aj tvare listov, výške rastlín a počtu a farbe kvetov.

Referencie
----------

1. ↑  Rankou, H. 2011. Dactylorhiza cordigera. The IUCN Red List of Threatened Species 2011: e.T175929A7146246.. Prístup 16. január 2018.
2. 1 2  CIBULKA, Radim. *Salvia-os.cz: Dactylorhiza majalis* [online]. Salvia - ekologický institut, z.s. Salvia-os.cz, rev. 2014-10-06, [cit. 2016-07-27]. Dostupné online. (po česky)
3. 1 2  PRŮŠA, David. *Orchideje České republiky*. Brno : [s.n.], 2005. ISBN 80-251-0726-4. S. 70 – 71.
4. ↑   *Dactylorhiza majalis - prstnatec májový (vstavač májový, vstavač širokolistý)* [online].. Dostupné online.
5. 1 2   *Dactylorhiza majalis - prstnatec májový (vstavač májový, vstavač širokolistý)* [online]. [Cit. 2011-06-15]. Dostupné online.
6. 1 2  
 *vstavačovec májový pravý* [online]. Na túru s Naturou prevádzkuje Slovenská agentúra životného prostredia. [cit. 2018-01-16]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vstavačovec májový**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Vstavačovec májový**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Prstnatec májový na českej Wikipédii.*
**Vukašin Mrnjavčević** (\* okolo 1320, Livno – † 1371 v bitke pri rieke Marica) bol srbský despota a kráľ, ktorý vládol v oblasti dnešného centrálneho a severozápadného Macedónska v rokoch 1365 – 1371.

Spomína sa v roku 1350 ako prilepský župan. Neskôr mu cár Stefan Uroš V. (alebo Stefan Uroš IV. Dušan) udelil titul despotu. Od roku 1365 bol kráľom ako Urošov vazal, neskôr samostatne. Vládol v oblasti dnešných miest Prizren, Skopje a Prilep. Udržoval dobré vzťahy so svojim bratom Jovanom Uglješom, ktorý bol despotom v oblasti okolo mesta Serres.

V roku 1371 sa zúčastnil bitky pri rieke Marica, kde bojovala balkánska koalícia proti expanzii Osmanskej ríše. Vďaka lepšej taktike osmanská armáda zvíťazila a Vukašin padol.

Genealógia
----------

* otec Mrnjava
* brat Jovan Uglješa
* brat Gojko (?)
* sestra Jelena, neskôr manželka Nikolu Brankovića
* manželka Jelena (podľa iných zdrojov Alena, Jevrosima, kláštorné meno Jelisaveta)
	+ syn Marko, následník
	+ syn Andrija (Andrijaš)
	+ syn Dmitar (Dimitru)
	+ syn Ivaniš
	+ dcéra Milica
	+ dcéra Olivera, neskôr manželka zetského (čiernohorského) kniežaťa Đurđa I.

Externé odkazy
--------------

* Braća Mrnjavčević Archivované 2008-10-30 na Wayback Machine (sr)
* Kings of Serbia, Mrnjavčevići (en)

Autoritné údaje: * GND: 1262103592
* VIAF: 7239165750901554220001
*O rovnomennej župe pozri Vukovarská župa.*
Súradnice: 45°21′01″S 19°0′17″V﻿ / ﻿45,35028°S 19,00472°V﻿ / 45.35028; 19.00472

**Vukovar** (maďarsky: *Valkóvár*) je mesto v najvýchodnejšom cípe Chorvátska, na brehu Dunaja. Má 28 016 obyvateľov a je centrom Vukovarsko-sriemskej župy.

Dejiny
------

Vukovar bol osídlený kontinuálne už v dávnych časoch, sídlili tu napríklad Rimania, ktorí na brehu Dunaja budovali tábory, ktorých cieľom bolo zastaviť nájazdy Varvarov na území ríše. Keď sa odtiaľ nakoniec Rím stiahol, stala sa oblasť medzi Dunajom a Sávou kľúčovým miestom, o ktoré sa zvádzali ťažké súboje medzi novo vznikajúcimi stredovekými štátmi. Vtedy sem začalo sťahovanie Slovanov a Avarov. Okolo 10. a 11. storočia sa preukazuje existencia pevnosti Vukov, ktorej názov bol neskôr pomaďarčený na Vukovar. Rozrastajúce sa osídlenie získalo v roku 1231 štatút kráľovského mesta, centra Vukovskej župy, ktorá sa rozkladala v oblasti medzi Dunajom a Sávou.

V roku 1954 sa súčasťou mesta stal v tom období už znárodnený podnik a sídlisko zlínskeho koncernu Baťa, vybudovaného v tridsiatych rokoch dvadsiateho storočia (Borovo Naselje).

Mesto bolo veľmi narušené počas občianskej vojny v Juhoslávii, prebehla tu aj tzv. *Bitka o Vukovar*, veľká operácia Juhoslovanskej ľudovej armády. Dodnes sú mnohé stopy vojnových škôd viditeľné.

Osobnosti
---------

* Leopold Ružička (\* 1887 – † 1976), chemik, držiteľ Nobelovej ceny
* Siniša Mihajlović (\* 1969), futbalista

Partnerské mestá
----------------

* Srbsko  Bač, Srbsko
* SRB  Petrovec, Srbsko
* Bosna a Hercegovina  Mostar, Bosna a Hercegovina
* BIH  Odžak, Bosna a Hercegovina
* SVK  Partizánske, Slovensko

Referencie
----------

1. ↑   *Gradovi prijatelji* [online]. Vukovar. Dostupné online. (po chorvátsky)
2. ↑   *Potpisan Memorandum o razumijevanju i uspostavi partnerstva s gradom Partizánske* [online]. Vukovar. Dostupné online. (po chorvátsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vukovar**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vukovar na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Mestá a obce vo Vukovarsko-sriemskej župe |
| --- |
| Mestá (Gradovi) | 
* Ilok
* Otok
* Vinkovci
* Vukovar
* Županja

 |
| Obce (Općine) | 
* Andrijaševci
* Babina Greda
* Bogdanovci
* Borovo
* Bošnjaci
* Cerna
* Drenovci
* Gradište
* Gunja
* Ivankovo
* Jarmina
* Lovas
* Markušica
* Negoslavci
* Nijemci
* Nuštar
* Privlaka
* Stari Jankovci
* Stari Mikanovci
* Štitar
* Tompojevci
* Tordinci
* Tovarnik
* Trpinja
* Vođinci
* Vrbanja

 |
Air Force One letiaci ponad Mount Rushmore
**Air Force One** je v Spojených štátoch amerických volacie meno lietadla, v ktorom sa nachádza súčasný prezident Spojených štátov.

História Air Force One
----------------------

V roku 1944 prezident *Franklin Delano Roosevelt* požiadal o vytvorenie prezidentskej leteckej kancelárie, ktorá by poskytovala leteckú prepravu pre prezidenta USA, a tiež pre jeho personál. 

Ďalších 20 rokov sa pre cestovanie prezidentov používali rôzne štvormotorové vrtuľové lietadlá.

V roku 1962 sa pre *Air Force One* zakúpilo prvé prúdové lietadlo Boeing 707.

V súčasnosti má prezidentská letecká flotila dve špeciálne upravené lietadlá Boeing 747-200B. Označenie lietadiel je 28000 29000 s Air Force označením *VC-25A*. Ak je na palube lietadla prezident USA, rádiový volací znak tohto lietadla je „Air Force One". Výnimkou sú vrtuľníky prevádzkované Námornou pechotou Spojených štátov, ktoré pri preprave prezidenta používajú volací znak Marine One.

Air Force One dnes
------------------

Na palube lietadla má prezident a jeho personál plný prístup k všetkým službám vrátane komunikačných systémov, zabezpečeným a nezabezpečeným telefónnym linkám, faxov a dátovej komunikácii, spoločne s fotokopírkami, tlačiarňami a počítačmi.

Tieto lietadlá sú udržované a obsluhované na prezidentskej leteckej základni časti Vzdušného vojenského velenia 89. vzdušnej letky (angl. Air Mobility Command's 89th Airlift Wing), umiestnené na Andrewsovej leteckej základni (angl. Andrews Air Force Base) v Suitlende, štát Maryland.

Lietadlo VC-25A je schopné uletieť 12 600 km, čo je dĺžka obvodu jednej tretiny zemegule bez doplnenia paliva (na stránkach Bieleho domu je však uvedené, že lietadlo dokáže uletieť až jednu polovicu dĺžky obvodu zemegule). Lietadlo môže pojať viac než 70 pasažierov. Každé z týchto lietadiel stálo 325 mil. USD

Air Force One vo filme
----------------------

V roku 1997 nakrútil režisér Wolfgang Petersen akčný film v hlavnej úlohe s Harrisonom Fordom a Gary Oldmanom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Air Force One**

Externé odkazy
--------------

* Stránky Bieleho domu o Air Force One


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Štefan Huslica** (\* 7. január 1974, Nové Zámky – † 17. december 2008) bol slovenský spisovateľ. Písal vedeckofantastické poviedky, často umiestnené do slovenského prostredia (politická fikcia, alternatívne dejiny). Bol členom sci-fi klubu Planéta opíc. Zomrel 17. decembra 2008 (samovražda).

Jeho poviedky sa zaoberajú "dnes aktuálnymi a zložitými problémami – národnostnými rozpormi na Slovensku (Tri farby), prisťahovalectvom a multikultúrnosťou v rámci EU (Hodinár), terorizmom, popkultúrou (Hudba), tieňmi socializmu či nacizmu transponovanými do neradostných alternatívnych svetov (Bodnutie včely, Narodený v Československej socialistickej, Tiene na múroch)."

Poviedky Štefana Huslicu sa opakovane umiestnili vo finále literárnej súťaže Cena Gustáva Reussa a v jej zborníku *Krutohlav*: *Tiene na Múroch*, *Tri farby* (Krutohlav 1997), *Narodený v Československej socialistickej*, *Odpočítavanie* (Krutohlav 1998), *XXL* (Krutohlav 1999), *Hudba*, *Jeden deň Denisa Ivanoviča* (Krutohlav 2000). Publikoval aj v časopise *Fantázia*: *Prienik* (Fantázia 5), *Kristove nohy* (Fantázia 9), *Kvarteto* (Fantázia 13), *Prelievanie* (Fantázia 22), *Bratislavskij Blues* (Fantázia 34), *Otázka času* (Fantázia 36), *Tradičné hodnoty* (Fantázia 37).

Ocenenia
--------

* 1. miesto v Cene Gustáva Reussa v roku 1999
* Istron za najlepšiu pôvodnú poviedku v roku 2001

Dielo
-----

Poviedky:

* 1997 – *Tiene na múroch*
* 1997 – *Tri farby*
* 1998 – *Narodený v Československej socialistickej*
* 1998 – *Odpočítavanie*
* 1999 – *XXL*
* 2000 – *Hudba*
* 2000 – *Jeden deň Denisa Ivanoviča*

Knihy:

* 2004 – *Niekedy* (zbierka poviedok)

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Štefan Huslica, Kdo je kdo v české a slovenské SF
* zoznam poviedok
* recenzia na knihu "Niekedy"

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7910 0346
* LCCN: no2007150262
* NK ČR: xx0067205
* VIAF: 26859991
* WorldCat: lccn-no2007150262
Súradnice: 18°51′0″J 159°47′24″Z﻿ / ﻿18,85000°J 159,79000°Z﻿ / -18.85000; -159.79000

**Aitutaki**, známy tiež ako **Araura**, je jeden z ostrovov v súostroví Cookove ostrovy, nachádzajúci sa severne od Rarotongy. Žije na ňom 2 035 obyvateľov. Aitutaki je druhý najnavštevovanejší ostrov celého súostrovia a najmä ostrovček Tapuaetai je má podľa niektorých ocenení najkrajšie pláže v Tichom oceáne. Hlavné mesto (hlavná osada) je Arutanga (Arutunga) na západnej strane ostrova.

Atol má rozlohu 18,05 km² a má vyše 2 035 obyvateľov. Atol Aitutaki sa skladá z 28 ostrovov a ostrovčekov, z ktorých najdôležitejší a jediný obývaný ostrov je Aitutaki. Najvyšším bodom atolu je Maunga Pu, ktorý dosahuje nadmorskú výšku 124 m n. m. Na hlavnom ostrove sa nachádza malé letisko, pozostatok po vojenských zariadeniach z čias druhej svetovej vojny. Hlavným miestom dodávok a obchodu na atole nie je letisko, ale malý prístav v Arutange. Z dôvodu nebezpečenstva plytkých koralových útesov, ktoré sú takmer okolo celého atolu, musia zásobovacie lode zakotviť na prednej strane bariéry útesov, a tovar je potom naložený na menšie lode, ktoré náklad dopravia cez lagúnu až do prístavu. Na druhej strane ostrova, v blízkosti letiska, sa nachádza veľký turistický hotel *Pacifik Resort Aitutaki*. Pozdĺž pobrežia od hotelu až do Arutangy je rad malých turistických miest z bungalovov, ktoré sú spravované miestnymi obyvateľmi. Táto strana ostrova má krásne piesočnaté pláže. Na opačnom brehu je pásmo miestnych dedín a poľnohospodárskej pôdy. Pobrežie je tam bahnisté a nie je určené pre turistov. Najvyššia budova na ostrove (okrem už spomínaného hotela) je protestantský kostol týčiaci sa nad Arutangou, ktorý bol vybudovaný ešte v koloniálnych časoch.

Atol je rozdelený na 8 okresov, ktoré sú rozdelené na 19 dedín (*tapere*). Hlavným mestom atolu je už spomínaná osada Arutanga.

Atol Aitutaki bol objavený v roku 1789 a od roku 1888 bol spolu s ďalšími ostrovmi súostrovia britským protektorátom, známym od roku 1891 ako *Cook Islands Federation*. V roku 1901 bol celý atol spolu s ostatnými Cookovými ostrovmi odovzdaný Novému Zélandu.

* Výhľad na pobrežie z Maunga Pu.Výhľad na pobrežie z Maunga Pu.
* Pláž na Aitutaki.Pláž na Aitutaki.
* Tapuaetai, v južnej časti atolu Aitutaki, je obľúbené miesto pre výlety a zároveň je aj cieľom všetkých plavieb po lagúne, ktoré sa na Aitutaki uskutočňujú.Tapuaetai, v južnej časti atolu Aitutaki, je obľúbené miesto pre výlety a zároveň je aj cieľom všetkých plavieb po lagúne, ktoré sa na Aitutaki uskutočňujú.
* Pohľad na lagúnu.Pohľad na lagúnu.
* Pohľad z lietadla na juhozápadný koniec lagúny atolu Aitutaki.Pohľad z lietadla na juhozápadný koniec lagúny atolu Aitutaki.
* Útes na vonkajšej strane atolu.Útes na vonkajšej strane atolu.
* Piesočnaté pláže.Piesočnaté pláže.
* Západ slnka.Západ slnka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aitutaki**

Externé odkazy
--------------

1. 1 2  Oficiálna stránka Aitutaki (po anglicky)
**Železničná trať Tochovice – Orlík** bola vytvorená s cieľom vybudovať vodnú nádrž Orlík. Pomáhala v prísune veľkého množstva materiálu k výstavbe tejto priehrady.

Dejiny
------

Železničná vlečka bola vyprojektovaná v rokoch 1956 – 1957 za menej ako 50 miliónov korún. V Tochoviciach ale bolo nutné rozšíriť koľajiska stanice a navyše tu bola postavená malá výhrevňa. Pre prechod vozidiel z ČSD na vlečku boli určené 4 koľaje, ktoré mali dĺžku 500 metrov. Najmenšie polomery oblúkov na trati sú 250 metrov, v dopravniach i 180 metrov, a najväčší sklon je 19 promile. Samotná stavba vlečky nebola jednoduchá. Najťažšie boli výlomy pre hlboký zárez pri obci Kamenná, kde sa nachádzalo poddolované územie. Na vlečke bol tiež postavený most cez súčasnú komunikáciu I/4. Na vlečke bola začatá prevádzka 1. júla 1958. Obsluhu prevádzali dve parné lokomotívy 555.0. V rokoch 1958 až 1962 bolo prepravených celkovo 4 857 vlakov o celkovej hmotnosti 2 150 000 ton. Najväčšieho výkonu bolo dosiahnuté v rokoch 1958 a 1960. Prepravovali sa tu hlavne štrkopiesky a cement. Keď ale bola dokončená priehrada, vlečka stratila významu. Prekladisko Lavičky bolo v rokoch 1967 až 1990 využívané armádou pre sklad nádrží. V roku 1974 boli na vlečke natáčané zábery pre film Zbraně pro Prahu vrátane autentickej zrážky dvoch vlakov. Železničný zvršok bol vytrhaný na konci 90. rokov. V súčasnosti teleso trati pomaly zarastá lesným porastom a nižšie položené úseky sú zaplavované vodou. V roku 2011 bola na trase vlečky v rámci geocachingu zriadená séria 84 keší (tzv. powertrail), ktorá tu bola v prevádzke do konca roku 2012.

Najdôležitejšie body
--------------------

Staničná budova (0,000 km), výhybňa Pečice (7,950 – 8,535 km; 2 koľaje, 2 výhybky), prekladisko Lavičky (13,584 – 14,437 km; 4 dopravné a 6 manipulačných koľají, 13 výhybiek, koľajová váha o nosnosti 60 ton, portálové žeriavy o nosnosti 100 ton a 40 ton), výkladisko Přehrada (15,336 – 15,954 km; 3 koľaje, 8 výhybiek) a koniec vlečky (16,008 km). Koncová časť trate spadá do katastrálneho územia Zbenické Zlákovice obce Bohostice.

Referencie
----------

1. ↑  Obec Tochovice – zajímavosti
2. ↑  Powertrail série na geocaching.com

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční trať Tochovice–Orlík na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železničná trať Tochovice – Orlík**
Súradnice: 48°09′23″S 17°07′22″V﻿ / ﻿48,156378°S 17,122683°V﻿ / 48.156378; 17.122683

Sídlo na Legionárskej v Bratislave
**Vysokoškolské biblické hnutie** (VBH) je občianske združenie, ktoré združuje kresťanov, ktorí prijímajú doktrinálne zásady, ktoré vyznáva VBH a sú spojení so školským a akademickým prostredím.
Spoločnosť vznikla 30. novembra 1992. Vydáva občasník *Spravodaj VBH*.

VBH spolupracuje s viac ako 150 podobnými hnutiami v zahraničí, združenými v IFES (International Fellowship of Evangelical Students). IFES je spoločenstvo autonómnych hnutí pracujúcich na školách a univerzitách po celom svete, založené v roku 1949 počas stretnutia vedúcich predstaviteľov desiatich kresťanských študentských hnutí na Harvardovej univerzite v USA.

Skupinky VBH sa stretávajú vo väčšine univerzitných miest na Slovensku: Bratislava, Trnava, Nitra, Zvolen, Banská Bystrica, Žilina, Martin, Prešov, Košice. V Bratislave združenie prevádzkuje kníhkupectvo Jonatán. Činnosť VBH je financovaná z dobrovoľných príspevkov a darov.

Referencie
----------

1. ↑  MVSR. *Register občianskych združení* [online]. [Cit. 2011-02-10]. Dostupné online.
2. ↑  Centrum.sk. *Spolky a nadácie* [online]. [Cit. 2011-02-10]. Dostupné online.
3. ↑   *Struggling to grow* [online]. IFES Global Communications, 18 August 2011, [cit. 2011-02-10]. Dostupné online. (Po anglicky)
4. ↑   *Our history* [online]. IFES, [cit. 2011-02-10]. Dostupné online. (Po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Webstánka VBH
* Doktrinálne zásady VBH
* VBH v Nitre
* Osobitosti IFES
**Železničná trať Týniště nad Orlicí – Letohrad** (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom **021**) je jednokoľajová celoštátna trať. Trať vedie z Týniště nad Orlicí cez Častolovice, Doudleby nad Orlicí a Žamberk do Letohradu. Prevažne je vedená pozdĺž toku Divokej Orlice.

Dejiny
------

List povolenia Františka Jozefa Prvého z 25. júna 1870 udelil koncesionárovi právo k stavbe a užívaniu železnice rušňovej od niektorého miesta trate z Dolní Lipky do Ústí nad Orlicí k príhodnému miestu rakúskej severozápadnej železnice pri Chlumci.

Dráhu vybudovala do roku 1874, vlastnila a prevádzkovala spoločnosť Rakúska severozápadná dráha od januára 1874 až do svojho zoštátnenia 1. januára 1908.

V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice:

Týniště, Častolovice, Kostelec n. O. Doudleby, Potštýn, Litice, Bohousov, Žamberk, Kyšperk

Prevádzka
---------

Na trati prevádzkujú České dráhy osobné a expresné vlaky; rýchliky sa postupne obmedzili na minimum. Trať sa ocitla trochu stranou záujmu po tom, čo ju preťala hranica medzi Královohradeckým a Pardubickým krajom. V roku 2011 oznámil Pardubický kraj zámer nezastavovať osobnými vlakmi v Sopotnici, kde je zastávka mimo zástavbu, a v Lukavici, ktorá sa však rozhodla svoju zastávku brániť. Už od sedemdesiatych rokov 20. storočia sa pripravovala modernizácia a elektrifikácia, na ktorú táto trať stále márne čaká. S ohľadom na nešťastne riešenú administratívnu reformu regionalizácie územia východných Čiech na Královohradecký a Pardubický kraj, k tomu už asi nedôjde.

Nadväzujúce trate
-----------------

* Týniště nad Orlicí
	+ Trať 020 Velký Osek – Chlumec nad Cidlinou – Hradec Králové hl. n. – Týniště nad Orlicí – Borohrádek – Choceň
	+ Trať 026 Týniště nad Orlicí – Opočno pod Orlickými horami – Náchod – Teplice nad Metují – Meziměstí – Mieroszów (PKP) / Otovice zastávka
* Častolovice
	+ Trať 022 Častolovice – Solnice
* Doudleby nad Orlicí
	+ Trať 023 Doudleby nad Orlicí – Rokytnice v Orlických horách
* Letohrad
	+ Trať 024 Ústí nad Orlicí – Lichkov – Štíty

Vlečky
------

Zaniknutá vlečka do podniku Perla Doudleby nad Orlicí, zrušená a znesená v rokoch 2005-2006, bola zaujímavo trasovaná po hlavnej mestskej ulici medzi vozovkou a múrmi domov. Na vlečke boli oblúky s polomerom len 100 m, v podniku dokonca len 80 m, preto na ňu mala prechodnosť len ​​veľmi obmedzená skupina vozidiel.

Referencie
----------

1. ↑  List povolení č.109/1870 Sb. ze dne 25.června 1870
2. ↑  Další obec jde do boje za vlaky Orlický deník, 2. 6. 2011.
3. ↑  vlečka Perla, 24.2. 2006 na stránkach Industriálno

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železničná trať Týniště nad Orlicí – Letohrad**

Externé odkazy
--------------

* Na ZelPage.cz
* Elektronický archív vlakových cestovných poriadkov ČD a ČSD (ČD od decembra 2002 + české trate ČSD 1981/1982)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční trať Týniště nad Orlicí – Letohrad na českej Wikipédii.*
Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbuVyznamenanie Za zásluhy o výstavbu
**Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu** je česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951,
ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce".

Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu sa udeľovalo  osobám, ktoré svojou vynikajúcou prácou sú prednými bojovníkmi za socialistickú výstavbu, ďalej tým, ktorí sú vzormi úderníckeho využitia technických možností a podstatne prispievajú k zvýšeniu výrobnosti práce, alebo tým, ktorí sa osobitne zaslúžili o rozvoj vedy, kultúry alebo techniky. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s vyznamenaním dostal vyznamenaný diplom a preukaz ako doklad na nosenie radu.

Zrušené bolo s účinnosťou od 15. októbra 1990 zákonom číslo 404/1990 Zb.

Opis vyznamenania
-----------------

Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Vyznamenania Za zásluhy o výstavbu: „*Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu má tvar kruhu priemeru 33 mm. V dolnej časti vystupuje do popredia stavba z kvádrov, na ktorej sú písmená ČSR. Nad stavbou je päťcípa hviezda s kosákom a kladivom a za ňou štyri vlajúce prápory. V pozadí sú po oboch okrajoch dve lipové ratolesti. Na rube vyznamenania je nápis „Za zásluhy o výstavbu", nad ním lipová ratolesť a dole matričné číslo. Vyznamenanie je razené zo striebra. Strieborným závesom vytvoreným dvoma sväzkami klasov je zavesené na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je tmavočervená s dvoma 3 mm širokými modrými prúžkami uprostred. Vyobrazenie je pripojené.*"

Autorom výtvarného návrhu je umelec Jaroslav Brůha, stuhu navrhol umelec Antonín Kybal.

Galéria
-------

* obalobal
* lícelíce
* rubrub
* diplomdiplom

Poznámky
--------

1. ↑  v slovenskej Zbierke zákonov je použitý výraz *udeľuje*, česká *Sbírka zákonů* používa výraz *propůjčuje*
2. ↑  po zmene názvu štátu sa používalo ČSSR

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Vládne nariadenie č. 30/1951 Zb. ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce".* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 1951-04-03, [cit. 2018-03-28]. Dostupné online.
2. ↑   *Vládní nařízení č. 30/1951 Sb. kterým se zakládají řády a vyznamenání a upravuje udělování čestného titulu „Hrdina práce".* [PDF online]. Praha: Ministerstvo vnitra ČR, 1951-04-03, [cit. 2018-03-29]. Dostupné online.
3. ↑   *Zákon č. 404/1990 Zb. o štátnych vyznamenaniach Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 1990-10-02, [cit. 2018-03-28]. Dostupné online. Archivované 2019-05-17 z originálu.
4. ↑  PULEC, Vladivoj. *Československá státní vyznamenání, státní čestná uznání a ceny*. 1. vyd. Praha : SNTL – Nakladatelství technické literatury, 1980. 183 s. S. 25. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu: zoznam nositeľov
Štáty štyroch rohov (oranžovo) a región Štyroch rohov (červená)
**Štáty Štyroch rohov** (angl.  *Four Corners States*) je označenie pre štyri navzájom susediace štáty USA: Colorado, Nové Mexiko, Arizonu a Utah.

Meno vzniklo tak, že hranice týchto zhruba štvorcových štátov, ktoré dohromady vytvárajú taktiež zhruba štvorec, sa stretávajú v jedinom bode, nazývanom *Four Corners* („Štyri rohy"). Oblasť okolo tohto bodu, zahŕňajúca juhozápadný cíp Colorada, severozápadný cíp Nového Mexika, severovýchodný cíp Arizony a juhovýchodný cíp Utahu je označovaná ako región Štyroch rohov (*Four Corners Region*).

Four Corners Monument
Na mieste kde sa štyri rohy stýkajú, stojí pamätník zvaný *Four Corners Monument*. Na zemi je vyznačená poloha každého zo štyroch štátov a keď človek zvolí vhodnú pozíciu, môže sa nachádzať vo všetkých štyroch štátoch zároveň. História monumentu sa datuje do roku 1912, ale hraničný kameň na mieste bol turistickou atrakciou už dlhú dobu predtým. Pamätník prevádzkuje Navažská rezervácia, na ktorej území sa sčasti nachádza, a za vstup je vyberaný poplatok.

V októbri 2014 detegovala NASA zo svojich satelitných dát v tejto oblasti metánový mrak o veľkosti 2 500 štvorcových míľ (približne ako štát Delaware).

Referencie
----------

1. ↑  Satellite Data Shows U.S. Methane 'Hot Spot' Bigger than Expected

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štyri rohy**

Externé odkazy
--------------

* Geologická charakteristika oblasti Archivované 2015-04-13 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Čtyři rohy na českej Wikipédii.*
Nechránené železničné priecestie (Roudnice nad Labem)
**Železničné priecestie** je úrovňové kríženie pozemnej komunikácie so železničnou traťou.

Bezpečnosť
----------

Kolízia cestného vozidla či chodca s vlakom má často fatálne následky. Riziko kolízie závisí od frekvencie cestnej i železničnej dopravy. Pre informovanie vodičov a chodcov o prichádzajúcom vlaku či zabránenie ich vstupu na priecestie sa inštalujú priecestné zabezpečovacie zariadenia; hovoríme o **zabezpečenom priecestí**.

Priecestia bez zabezpečovacieho zariadenia (**nezabezpečené priecestia**) sa vyskytujú na tratiach s nízkou intenzitou dopravy (malým dopravným momentom).

Označenie
---------

### Na ceste

Na železničné priecestie upozorňuje chodcov a vodičov automobilov niekoľko dopravných značiek:

* A 25: železničné priecestie so závorami**A 25**: železničné priecestie so závorami
* A 26: Železničné priecestie bez závor**A 26**: Železničné priecestie bez závor
* A 27b: Návestná tabuľa pravá (240 m)**A 27b**: Návestná tabuľa pravá (240 m)
* A 28b: Návestná tabuľa pravá (160 m)**A 28b**: Návestná tabuľa pravá (160 m)
* A 29b: Návestná tabuľa pravá (80 m)**A 29b**: Návestná tabuľa pravá (80 m)
* A 30a: Výstražný kríž pre železničné priecestie jednokoľajové**A 30a**: Výstražný kríž pre železničné priecestie jednokoľajové
* A 30b: Výstražný kríž pre železničné priecestie viackoľajové**A 30b**: Výstražný kríž pre železničné priecestie viackoľajové

Návestné tabule sa umiestňujú 240, 160 a 80 m pred priecestím (počet pruhov × 80 m = vzdialenosť). Zobrazené návestné tabule sú pre pravú stranu vozovky, na ľavú sa umiestňujú značky A 27a, A 28a a A 29a.

Referencie
----------

1. ↑  Železnice Slovenskej republiky: Ž1 Pravidlá železničnej prevádzky. Účinnosť od 1. 12. 2005. 27. 3. 2010 dostupné online

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cesty |