recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nespálené uhľovodíky** - **CHx** sú produktom nedokonalého spaľovania paliva alebo oleja so vzduchom v spaľovacom motore. Vznikajú spomaľovaním chemických reakcií na chladených stenách resp. vynechávaním spaľovania. Množstvo nespálených uhľovodíkov narastá so zmenšujúcim sa prebytkom vzduchu pri horení. 

Ďalším zdrojom je odparovanie paliva z vozidla a únik pri tankovaní vozidla. Do ovzdušia sa dostávajú vo veľmi malých množstvách.

Vplyv na živý organizmus
------------------------

V množstvách v akých sa dostávajú do ovzdušia nemôžu nepriaznivo pôsobiť na ľudský organizmus. Najväčšia miera nebezpečnosti sa pripisuje najmä polycyklickým uhľovodíkom typu benzpyrén, ktoré sú označované ako najnebezpečnejšie karcinogénne látky.

Zdroje
------

Žalud F. : Škodlivé exhalace naftových motoru. VI. konferencia o spaľovacích motoroch. Tvorba zmesi, spaľovanie a exhalácia. Dom techniky SVTS Žilina, Žilina SK, 1973.

Dickens J.N. : VVT variables. (in) Engine technology international, November 1997, UIP UK & International Press UK, 1997.
**Jozef Branecký** (\* 9. marec 1878, Skalica – † 17. október 1941, Skalica) bol slovenský politik, roľník, signatár Martinskej deklarácie.

Životopis
---------

Po skončení štúdií začal hospodáriť na rodinnom majetku v Skalici. 

* Otec: Pavol Branecky
* Matka: Eva Martinčič

Organizátor študijných zájazdov a pobytov slovenských roľníkov v Česku. V rokoch 1905 – 1913 sa podieľal na organizovaní roľníckych zjazdov v Skalici, na ktorých aj prednášal. Propagátor moderných foriem hospodárenia. 

V rokoch 1918 – 1929 poslanec Národného zhromaždenia. Po vzniku Česko-slovenskej republiky bol predstaviteľom agrarizmu. Pomáhal zakladať Národnú republikánsku stranu roľnícku, ktorá sa začiatkom roku 1920 zlúčila s SNS do Slovenskej národnej a roľníckej strany, ktorej sa stal predsedom. Po vstupe agrárneho krídla strany do Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu bol členom jej výkonného výboru a jeho predsedníctva. Patril k najlepším poľnohospodárskym odborníkom v agrárnej strane. Priamo sa podieľal na príprave poľnohospodárskych zákonov, najmä zákonov o agrárnych clách v rokoch 1925 – 1926. Po spore s Milanom Hodžom sa koncom 20. rokov vzdal väčšiny politických funkcií. 

Bol členom mnohých hospodárskych a stavovských organizácií: člen predsedníctva výkonného výboru Slovenskej roľníckej jednoty, predseda Ústrednej jednoty slovenských repárov, Zväzu pestovateľov zemiakov, spoluzakladateľ Melioračného zväzu pre Slovensko a Slovenskej pokladnice pre hospodárskych robotníkov, ktorej predsedom bol v rokoch 1922 – 1938. Vydával časopis *Slovenský hospodár*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jozef Branecký (politik)**

Zdroje
------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 40
* BRANECKÝ, Jozef. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 540.
**Regulárne ordinálne číslo** (iné názvy: **regulárne poriadkové číslo, regulárny ordinál, regulárne kardinálne číslo, regulárny kardinál**) je matematický pojem z oblasti teórie množín (ordinálnej aritmetiky).

Definícia
---------

Limitné ordinálne číslo {\displaystyle \gamma } je **regulárne**, ak je rovné svojej kofinálnosti (ekvivalentne - ak je singulárny).

Vlastnosti
----------

Pretože každá kofinálnosť je kardinálnym číslom, je každé regulárne ordinálne číslo zároveň kardinálnym číslom. Preto sa tiež častejšie ako „**regulárne ordinálne číslo**" používa ekvivalentný pojem „**regulárne kardinálne číslo**".

Za predpokladu axiómu výberu je každé izolované kardinálne číslo regulárne. Takisto {\displaystyle \omega } je regulárne limitné kardinálne číslo. Otázka, či existuje takisto nespočítateľné limitné regulárne kardinálne číslo (tzv. slabo nedosiahnuteľné kardinálne číslo) je nerozhodnuteľná v **ZFC**.

Pozri aj
--------

* Singulárny ordinál
* Limitný ordinál
* Kofinál
**Jozef Bokor** (\* 22. február 1897, Trakovice – † 1. apríl 1968, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, provinciál, zaslúžil sa o otvorenie 7. saleziánskych diel, trpiteľ za vieru – disident.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Cavaglià a v Penange Monferrato (Taliansko). Saleziánsky noviciát si vykonal vo Veržej v Slovinsku (1914 – 1915). Teológiu študoval na saleziánskom Medzinárodný teologickom študentáte vo Foglizze Canavese (Taliansko). Za kňaza bol vysvätený 20. júla 1924 v Turíne (Taliansko). Pôsobil v Šaštíne, Vrábľoch, Svätom Benediku a Bratislave. V roku 1939 sa stal prvým slovenským saleziánskym provinciálom. Túto funkciu plnil až do svojej smrti (1939 – 1968).

Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Keďže ho zaradili do zoznamu „reakčných a neprevychovateľných" rehoľníkov previezli ho priamo do internačného kláštora Želive v Čechách, ktorý mal prísnejší režim (1950 – 1956). V internačných kláštoroch boli všeobecne veľmi tvrdé životné podmienky.

Pre svoj aktívny náboženský postoj (a to aj napriek krutých životných podmienok a permanentným výsluchom ŠtB), sa rozhodla ŠtB po 6 rokoch internácie ho v roku 1956 zatknúť. Odsúdený bol za trestný čin združovania proti republike na trest odňatia slobody na 4. roky. Väzenie si odsedel v Hradci Králové, Valdiciach, Leopoldove, Ilave, Jičíne a v Prahe na Pankráci (1956 – 1960).

Po prepustený z väzenia s podlomeným zdravím žil striedavo v Trakoviciach a v Bratislave. Súhlas na duchovnú službu od štátu nikdy nedostal.

Ako provinciál sa zaslúžil o otvorenie 7. saleziánskych diel: Michalovce (1941), Trnava – Kopánka (1941), Topoľčany (1942), Nitra (1942), Komárno (1945), Svätý kríž nad Hronom (1946) a Hody pri Galante (1947).

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 229 – 230.
* BOKOR, Jozef, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 125 – 126.

Externé odkazy
--------------

* Jozef Bokor  pdf

Autoritné údaje: * SNK: 174999
**Miloš Chorvát** (\* 1927) je slovenský architekt.

Biografia
---------

* do roku 1951 študoval na Akadémii stavebných umení v Prahe.
* do roku 1955 aktívna spolupráca so Stavoprojektom, krátko na oddelení správy pre bývanie a občianske stavby.
* od začiatku roku 1956 v Bratislave hlavný tajomník Slovenskej federácie architektov.
* v roku 1963 sa zúčastnil súťaže o budovu Slovenského rozhlasu, kde jeho návrh vyhral, ale investor sa však po zvážení všetkých za a proti rozhodol realizovať druhý najvyššie ocenený návrh.
* 1965 ocenenie za služby vo výstavbe.

Tvorba
------

### Mičurinské stredisko

Bratislava, na Búdková 2

* 1950-1955 - realizácia

Mičurinské stredisko, dnes Ekoiuventa, bolo prvým komplexným centrom prírodovedných záujmových krúžkov socialistickej pionierskej mládeže na Slovensku. Okrem hlavnej budovy umiestnenej na terase kopca, patril do areálu rad skleníkov, stajní, chovateľských objektov, amfiteáter a sezónny bazén. Výtvarná a ideologická presvedčivosť však radí dielo k vrcholným prácam tohto prúdu u nás. Z iného inšpiračného zdroja pochádza zvlnený strop hlavnej sály, podobný stropu knižnice od Alvara Aaltavo Vipurii.

### Obytný dom

Bratislava, Holého 7, 9, 11, 13

* 1952 - projekt
* 1955 - realizácia

spoluautor Rudolf Miňovský

Veľký obytný tvorí nárožie ulíc Hollého a Špitálskej. V parteri Špitálskej ulice a spodnej časti Hollého sú umiestnené obchodné prevádzky. Masívny objekt s imitovaným kamenným obkladom parteru, bielym rámovaním skupín okien a ľahkou strešnou doskou hovorí o období socialistického realizmu. Dispozične vychádza dom z vtedajšieho typového objektu T-15, ktorý architekti mierne upravili.

### Dom umenia

Bratislava, Námestie SNP 12

* 1958 - projekt
* 1965 - realizácia

Architekt pristaval k trom družstevným domom od E. Belluša objekt, ktorý sa pôvodne volal Dom výtvarného umenia a architektúry. Na objekte cítiť postalinské uvoľnenie a ducha obnovenej moderny. Vo vyššej hmote sa verne prispôsobil staršej architektúre a blok uzavrel nižšou výstavnou budovou tvaru pretiahnutého šesťuholníka. Aj v tomto objekte sa objavuje architektov obľúbený motív zvlneného stropu inšpirovaný Alvarom Aaltom.

Použitá literatúra
------------------

* 
* 
* Dulla, M. a Moravčíková, H.: Architektúra Slovenska v 20. stor. Bratislava, 2002

Autoritné údaje: * abART: 35159
* GND: 1060706318
* VIAF: 311453534
**Smolník** (maď. Újszomolnok) bola obec na Slovensku v okrese Snina. V roku 1980 bola vysídlená kvôli výstavbe Starinskej priehrady. Prvá písomná zmienka je z r. 1568. Pôvodne patrila k humenskému panstvu, neskôr viacerým rodinám. Z pôvodnej obce sa zachoval obecný cintorín a cintorín padlých vojakov v prvej svetovej vojne. Na mieste pôvodného kostola z roku 1898 stojí drevená kaplnka.

Obec bola v októbri 1944 vypálená počas oslobodzovacích bojov. Úplne zhorelo 54 domov a čiastočne 15 domov. Obec Smolník zanikla pri výstavbe vodárenskej nádrže Starina.

Ďalšia literatúra
-----------------

* ULIČNÝ, Ferdinand. *Dejiny osídlenia Zemplínskej župy*. Vyd. 1. Michalovce : Zemplínska spoločnosť, 2001. 760 s. ISBN 80-968579-1-6. S. 474 – 475.

Súradnice: 49°06′09″S 22°16′39″V﻿ / ﻿49,102473°S 22,277529°V﻿ / 49.102473; 22.277529


1. ↑  MANIAK, Marcel. *Nikdy viac! : príbeh vypálených obcí*. [Poprad] : Popradská tlačiareň, 2019. 231 s. ISBN 978-80-89613-26-7. S. 82.
**Regulácia vypínaním valcov** známa aj pod skratkou **CDA** (*Cylinder DeActivation*) je spôsob znižovania spotreby paliva a emisií zážihových motorov so škrtiacou klapkou. Je založená na všeobecnej vlastnosti týchto motorov, u ktorých sa uplatňuje kvantitatívna regulácia výkonu, že so znižovaním zaťaženia významne klesá účinnosť. 

Pri nízkom zaťažení motora sa dosiahne vyššia celková účinnosť motora, ak pracuje menej valcov pri vyššom zaťažení. Toto priaznivo vplýva na zníženie spotreby paliva a produkciu všetkých škodlivín. Regulácia vypínaním valcov sa prevádza odstavením prívodu paliva do valca. Aby sa eliminovali straty na výmenu náplne, je možné použiť aj vysadenie práce ventilov pre daný cyklus. Výhodou tejto regulácie je možnosť použiť spoľahlivé konvenčné systémy spracovania výfukových plynov. Upravou rozvodového mechanizmu je možná 10 - 20 % úspora paliva a zníženie emisií CHx, NOx a CO .

Pozri aj
--------

* Znižovanie emisií motorových vozidiel

Referencie
----------

1. ↑  Taitt D.: *Lotus into the future.* (in) Engine technology international, November 1997, UIP UK & International Press UK, 1997.
**Regulárna gramatika** je v teórii formálnych jazykov bezkontextová gramatika taká, že pravá strana každého prepisovacieho pravidla obsahuje najviac jeden neterminálny symbol, ktorý navyše musí byť na konci pravej strany pravidla.

Definícia
---------

Formálne sa regulárna gramatika definuje ako štvorica {\displaystyle G=(N,T,P,\sigma ),\,} kde *N* je množina neterminálnych symbolov, *T* je množina terminálnych symbolov, {\displaystyle P\subseteq N\times T^{\ast }(N\cup \{\varepsilon \})} je množina prepisovacích pravidiel a {\displaystyle \sigma \in N\,} je počiatočný neterminál.

Krok odvodenia a jazyk akceptovaný regulárnou gramatikou sa definujú rovnako, ako pri bezkontextových gramatikách alebo frázových gramatikách. Krok odvodenia je binárna relácia {\displaystyle \Rightarrow \_{G}} na {\displaystyle (N\cup T)^{\ast }} definovaná nasledovne:

{\displaystyle x\Rightarrow \_{G}y\iff \exists w\_{1},w\_{2}\in (N\cup T)^{\ast }\exists (u\to v)\in P:x=w\_{1}uw\_{2}\ \land \ y=w\_{1}vw\_{2}.}
Keďže má regulárna gramatika oproti frázovým gramatikám obmedzený tvar prepisovacích pravidiel, je možné predchádzajúcu definíciu prepísať ako:

{\displaystyle x\Rightarrow \_{G}y\iff \exists w\in T^{\ast }\exists (\xi \to v)\in P:x=w\xi \ \land \ y=wv.}
Jazyk akceptovaný regulárnou gramatikou sa definuje nasledovne:

{\displaystyle L(G)=\{w\in T^{\ast }\ |\ \sigma \Rightarrow ^{\ast }w\}.}

Sila
----

Jazyk, pre ktorý existuje regulárna gramatika, ktorá ho generuje, sa nazýva regulárny jazyk. Trieda jazykov generovaných regulárnymi gramatikami (teda trieda regulárnych jazykov) sa rovná triede jazykov akceptovaných konečnými automatmi. Regulárne gramatiky a konečné automaty sú teda z hľadiska popisnej sily ekvivalentné.


| Formálne jazyky, automaty a gramatiky |
| --- |
| **Chomskéhohierarchia** | **Gramatika** | **Jazyk** | **Minimálnyautomat** |
| Typ-0 | Frázová | Rekurzívne vyčísliteľný | Turingov stroj |
|  |  | Rekurzívny | Vždy zastavujúci Turingov stroj |
| Typ-1 | Kontextová | Kontextový | (Nedeterministický) lineárne ohraničený |
| Typ-2 | Bezkontextová | Bezkontextový | (Nedeterministický) zásobníkový |
| Typ-3 | Regulárna | Regulárny | Konečný |
| Každá množina jazykov alebo gramatík je vlastnou nadmnožinou množiny priamo pod ňou. |
**Jozef Bobalik** (\* 4. august 1928, Lukov – † 26. marec 2021, Prešov) bol slovenský politický väzeň sovietskeho režimu.

V dôsledku agitácie na východnom Slovensku sa pridal k optantom do Sovietskeho zväzu (výmena obyvateľstva medzi ČSR a ZSSR na základe dohody z 10. júla 1946).

Na ukrajinskom území z prinútenia prečítal protistalinský leták, za čo bol v 1948 zatknutý a následne odsúdený na prácu v lágroch.

Prešiel viacerými lokalitami GULAG-u. Skúsenosti z Kolymského kraja zachytil v autobiografickej knihe *Sedem rokov na Severe*  a vypovedal o nich v dokumentárnom filme *Prežili sme gulag* (ÚPN, 2008, réžia O. Krajňák). Na jeho optantskej skúsenosti je založený dokumentárny film *Jozef a jeho bratia* (ÚPN, 2009, réžia Anna A.Hlaváčová), dostupný v slovenskej verzii i vo verzii s anglickými titulkami. 

Za svedectvo o tom, čo znamenal stalinizmus pre presídlencov z ČSR, mu bola v roku 2018 udelená cena Prešovského samosprávneho kraja.

Referencie
----------

1. ↑   *Jozef Bobalik (1928 - 2021)* [online]. www.memoryofnations.eu, [cit. 2021-03-30]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  BOBALIK, Jozef. *Sedem rokov na Severe*. 1.. vyd. Bratislava : Ústav pamäti národa, 2009. Dostupné online. ISBN 978-80-89335-16-9.
3. ↑   *Jozef a jeho bratia - DVD* [online]. Artforum - dobrodružstvo myslenia, [cit. 2022-08-03]. Dostupné online.
4. ↑   *JOZEF A JEHO BRATIA - lepší život v ZSSR ??* [online]. [Cit. 2022-08-03]. Dostupné online.
5. ↑   *JOZEF AND HIS BROTHERS - audio SK, title EN* [online]. [Cit. 2022-08-04]. Dostupné online.
6. ↑   *Rok 2018 - Prešovský samosprávny kraj* [online]. www.po-kraj.sk, [cit. 2021-03-30]. Dostupné online.
**Smernica o biotopoch** (celým názvom **Smernica rady č. 92/43 / EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov, voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín**) je smernica Európskej únie týkajúca sa ochrany rastlín, živočíchov a životného prostredia.

Na jej základe sa vyhlasujú územia európskeho významu známe ako Natura 2000.

Účelom smernice je ochrana asi 220 typov biotopov a asi 1000 druhov rastlín a živočíchov. Na Slovensku sa vyskytuje 66 európsky významných biotopov, vrátane 23 tzv. prioritných.

Biotopy
-------

Medzi biotopy (sú vymenované v prílohe I) patria napr. rašeliniská, vápencové bučiny, alpínske vresoviská alebo ústia riek do mora. Zdôraznené sú tu prioritné biotopy, ktoré sú ohrozené vymiznutím - napr. Napr. Pobrežné lagúny a rašelinové lesy.

Chránené druhy
--------------

Medzi chránené druhy rastlín a živočíchov (sú vymenované v prílohách II, III a V) patrí napr. rys ostrovid, mihuľa riečna alebo narcis žltý. Aj tu sú obzvlášť vymenované tzv. Prioritné druhy, tj. Ohrozené druhy, za zachovanie ktorých má Európska únia osobitnú zodpovednosť - napr. medveď hnedý alebo vretenica *(Vipera schweizeri)*.

Pozri aj
--------

* Natura 2000
* Smernica o vtákoch

Externé odkazy
--------------

* Smernica o biotopoch (92/43 / EHS) z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov, voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín
* Zoznam lokalít európskeho významu v panónskom biogeografickom regióne
* Prvý aktualizovaný zoznam lokalít európskeho významu v kontinentálnom biogeografickom regióne
Sriem
**Sriem** (iné názvy: **Srem**, zriedkavo **Srjem, Syrmia, Sirmia**, srb. *Srem*, chorv. *Srijem*, lat. *Sirmium, Syrmium, Syrmia*, nem. *Syrmien, Sirmien*, maď. *Szerém (ség)*, tur. *Sirem*) je historické resp. geografické územie vo východnej Slavónii medzi Sávou a Dunajom v dnešnom Srbsku a Chorvátsku. Srbská časť administratívne tvorí Sriemsky obvod, chorvátska časť je súčasťou najmä Vukovarsko-sriemskej župy.

Dejiny
------

Meno má podľa mesta Sirmium, ktorého zrúcaniny sú dnes súčasťou mesta Sremska Mitrovica. Toto mesto bývalo v staroveku hlavným mestom Dolnej Panónie, v časoch rímskeho cisárstva sa stalo význačným obchodným mestom a dôležitým zbrojiskom proti Dákom. Neskôr sa mesto stalo hlavným mestom rímskej provincie. Čoskoro tu bolo založené biskupstvo (Sriemske biskupstvo). 

Po sťahovaní národov mesto zaniklo a jeho meno sa začalo používať na označenie okolitej krajiny. V 6. – 7. storočí územie obsadili Slovania. Na konci 8. storočia územie dobyli Frankovia. Okolo roku 827 až 829 dobyli územie Bulhari. Roku 1018 územia dobyla spolu s Bulharskom Byzantská ríša úkladným zavraždením tamojšieho vojvodu Sermona. Z dôvodu vtedajšieho administratívneho začlenenia v Byzantskej ríši (Sriemska thema) sa od týchto čias až do začiatku 14. storočia ako Sriem označovala aj dnešná Mačva (vtedy Dolný Sriem). V roku 1073 Sriem dobylo Uhorsko. V rokoch 1127 a 1152 dobývali územie opäť Byzantínci, ktorí sa ho na krátky čas zmocnili, ale už v roku 1165 ho zas vrátili Uhorsku. V rokoch 1282 – 1316 v Dolnom Srieme vládol tzv. sriemsky kráľ Štefan Dragutin ako uhorský vazal.

Územie bolo často pustošené nájazdmi osmanských Turkov, až ho napokon v rokoch 1521 a 1524 a 1538 definitívne dobyli. Turci tu administratívne vytvorili Sriemsky sandžak. 

V rokoch 1688 a 1718 bolo územie dobyté od Turkov a (Karlovským mierom z roku 1699 aj oficiálne) vrátené Habsburgovcom a začlenené do Vojenskej hranice. Od roku 1745 bola severozápadná časť súčasťou habsburského (uhorského) Slavónskeho kráľovstva ako Sriemska župa (okrem rokov 1848 – 1849 kedy bola táto časť územia súčasťou Srbskej vojvodiny a rokov 1849 – 1860, kedy bola súčasťou Vojvodstva Srbsko a Temešvársky Banát); zvyšok Sriemu patril naďalej do habsburskej Vojenskej hranice. 

V roku 1868/1872 sa Sriem (spočiatku, teda do roku (?) 1881, bez častí patriacich do Vojenskej hranice) stal súčasťou Chorvátsko-slavónskeho kráľovstva, a tým aj Uhorska (v širšom zmysle).

Od roku 1918 bol súčasťou Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov resp. Juhoslávie. Do roku 1929 naďalej tvoril samostatnú administratívnu jednotku – Vukovarskú oblasť (nazývanú aj Oblasť Sriem). Od roku 1929 bol administratívne súčasťou Dunajskej bánoviny a Sávskej bánoviny. V rokoch 1941 – 1945 bol celý Sriem súčasťou vojnového Chorvátskeho štátu; administratívne sa označoval ako Veľžupa Vuka. V roku 1945 bol Sriem v rámci obnovenej Juhoslávie opäť rozdelený medzi Chorvátsko a Srbsko. Začiatkom 90. rokov bol súčasťou neuznanej Republiky Srbská Krajina. Dnes je Sriem stále rozdelený medzi Chorvátsko a Srbsko.

Externé odkazy
--------------

* Mapa Sriemskej župy z roku 1910
Účastník olympijských hierÚčastník olympijských hier

**Antonina Vladimirovna Krivošapková** (rus. Антонина Владимировна Кривошапка – Antonina Vladimirovna Krivošapka; \* 21. júl 1987, Rostov nad Donom) je ruská atlétka.

Športová činnosť
----------------

V disciplíne 400 m v roku 2009 získala bronz na svetovom šampionáte, v roku 2009 sa stala európskou šampiónkou na európskom halovom šampionáte, v roku 2010 získala európske striebro a v roku 2011 bola štvrtá na svetovom šampionáte.

### Olympijské hry

Na Letných olympijských hrách 2012 v Londýne získala v súťaži 400 metrov 6. miesto a v štafete žien na 400 metrov 2. miesto. Vo februári 2017 však bola diskvalifikovaná. Krivošapková mala pozitívny test na turinabol. Nesúťažila už od roku 2017. Rusko malo zo všetkých národov najviac pozitívnych nálezov pri opakovanej analýze vzoriek z Pekingu 2008, Londýna 2012 a Ria 2016.

Referencie
----------

1. 1 2   *Antonina KRIVOSHAPKA* [online]. Medzinárodný olympijský výbor, 2017-04-06, [cit. 2020-05-22]. Dostupné online.
2. 1 2   *Antonina KRIVOSHAPKA* [online]. european-athletics.org, [cit. 2020-05-22]. Dostupné online.
3. ↑   *London 2012 Olympics: Russia stripped of relay silver* [online]. bbc.com, [cit. 2020-05-22]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antonina Vladimirovna Krivošapková**

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Medzinárodného olympijského výboru
**Stethacanthus** je vyhynutý rod žralokov, ktorý žil v spodnom karbóne (prvohory) asi pred 360 miliónmi rokov. Skamenelé pozostatky tohto druhu boli nájdené v Európe aj Severnej Amerike.

Aj keď bol vzhľad tela rodu *Stethacanthus* podobný moderným žralokom, možno pozorovať viaceré výrazné rozdiely. Chvostová plutva je takmer symetrická - u moderných žralokov je horný lalok obyčajne oveľa väčší než spodný. Prsné plutvy mali dlhý prútovitý výbežok - „bič", ktorý ťahali za plutvou. Ďalším typickým znakom je veľký útvar vybiehajúci z chrbta, vzhľadom na tvar nazývaný „žehliaca doska". Vrchnú časť tela mal posiatu husto usporiadanými, drobnými plakoidnými šupinami uloženými v koži. Jediným ďalším miestom, kde sa šupiny nachádzali, bol ostrovček na jeho hlave. Tieto útvary, prítomné pravdepodobne iba u samcov, mohli byť dôležité pri párení, prípadne mohli slúžiť ako ochrana pred predátormi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stethacanthus**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stethacanthus na anglickej Wikipédii.*
**Safíjovci** alebo **Safíjovská dynastia** bola jednou z najvýznamnejších vládnucich dynastií Iránu v rokoch 1501 až 1736. Dynastia Safíjovcov mala svoj pôvod v Safíjovskom ráde sufizmu, ktorý bol založený v meste Ardabil v iránskom Azerbajdžane. Bola to iránska dynastia kurdského pôvodu, ale počas ich vlády sa uzavreli manželstvá s turkmenskými, gruzínskymi a pontskými gréckymi hodnostármi.

Safíjovci zo svojej základne v Ardabile nadviazali kontrolu nad časťami Veľkého Iránu a znovu potvrdili iránsku identitu regiónu, čím sa stali prvou rodnou dynastiou od vzniku Sasanskej ríše, ktorá založila národný štát oficiálne známy ako Irán. 

Napriek ich zániku v roku 1736 bolo dedičstvom, ktoré zanechali, oživenie Iránu ako ekonomickej pevnosti medzi Východom a Západom, vytvorenie efektívneho štátu a byrokracie založenej na „kontrolách a vyváženiach", ich architektonických inováciách a patronácii za pekné umenie.

Dynastia Safíjovcov
-------------------

* Ismá‘íl I. (1501 – 1524)
* Tahmásp I. (1524 – 1576)
* Ismá‘íl II. (1576 – 1577)
* Chodábende (1577 – 1581)
* Abbás I. Veľký (1587 – 1629)
* Safí I. (1628 – 1642)
* Abbás II. (1642 – 1666)
* Safí II. Sulejmán (1666 – 1694)
* Husajn (1694 – 1722)
* Tahmásp II. (1722 – 1732)
* Abbás III. (1732 – 1736)

Referencie
----------

* TAUER, Felix, *Svět islámu*, Praha, Vyšehrad, 1984.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Safíovská ríša**
**Sadziar obojkový** alebo **dážďovník obojkový** (lat. *Streptoprocne zonaris*) je vták z čeľade dážďovníkovité (*Apodidae*).

Opis
----

Sadziar obojkový je stredne veľký vták, ktorý je prakticky celý čierno sfarbený. Typickým znakom je biela páska na krku a svetlejšia je aj brušná partia. Oproti väčšine iných sadziarov má len málo vykrojený chvost. Dlhé štíhle krídla ho preto za odpočinku nápadne presahujú.

Výskyt
------

Sadziar obojkový je rozšírený v širokom páse vyšších polôh od Mexika až po Argentínu a Bolíviu. Jeho domovom sú prevažne hory, holé skalné steny, strmé zrázy a neprístupné údolia. Hniezdo si stavia v skalných štrbinách a v horách prebieha celý jeho život. Hocikedy hniezdi vo veľkých kolóniách a vtáci sa za ohlušujúceho kriku preháňajú celé hodiny v stokusových húfoch okolo hniezdiska.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sadziar obojkový**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Sadziar obojkový**

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2020.02. Prístup 7. novembra 2022

Zdroj
-----

* *Časopis ABC*
Súradnice: 63°49′30″S 20°15′46″V﻿ / ﻿63,825°S 20,262778°V﻿ / 63.825; 20.262778

**Radnica v Umeå** (švéd. Umeå rådhus) je radnica v meste Umeå na severe Švédska. Budovu v novorenesančnom slohu navrhol architekt Fredrik Olaus Lindström a postavená bola na mieste prvej radnice zo začiatku 17. storočia na brehu rieky Ume. Budova je sídlom mestskej rady a súdu. V minulosti sa v nej nachádzala aj policajná stanica s celami predbežného zadržania a poštový úrad.

História
--------

Prvá radnica v meste stála približne od roku 1600. Spolu so školou a kostolom to boli jediné verejné budovy v Umeå. Radnica bola jednoposchodová, nachádzala sa v severnej časti súčasného radničného námestia (*Rådhustorget*) a okrem správy mesta tam sídlil aj súd.

Počas severnej vojny mesto Umeå niekoľkokrát vypálili ruské vojská. Po uzavretí mieru v 1721 bola postavená druhá radnica, ktorá mala dve poschodia a menšiu hodinovú vežu. Na prízemí sa nachádzala reštaurácia a väzenie pre dlžníkov, na poschodí bola okrem administratívnych miestností aj plesová sála. Dve miestnosti v pravom krídle budovy slúžili na vzdelávacie účely.

Tretia budova radnice bola postavená v 1814 podľa návrhu Samuela Enandera v štýle empír a bola podobná radnici v Borås, ktorú navrhol ten istý architekt. Bola taktiež poschodová, na prízemí sa nachádzali policajné cely, na poschodí priestory správy mesta. Budova bola postavená z dreva, napriek kráľovskému nariadeniu z 1776, že všetky verejné budovy majú byť kamenné, mesto Umeå dostalo na stavbu výnimku. V druhej polovici 19. storočia bolo na priečelie radnice umiestnených šesť dórskych stĺpov a v 1880 sem bola presťahovaná telegrafná stanica.

V 1889 mesto opäť vyhorelo a Frederikovi Lindströmovi, ktorý práve dokončil návrh mestského kostola, ponúkli prácu na návrhu novej radnice. Lindström sa inšpiroval holandskou novorenesanciou, na budovu umiestnil niekoľko vežičiek rôznych veľkostí a tvarov. Navrhol majestátne priečelie z červených tehál s orámovaním vstupného portálu, okien priečelia a rôznych menších prvkov pieskovcom.

Zaujímavosťou radnice je dvojitý vchod. Priečelie budovy je orientované južne a železničná stanica je umiestnená severne od radnice, o čom bolo rozhodnuté pred započatím stavby. Na slávnostné odhalenie železničného spojenia však mal prísť kráľ a pre predstaviteľov mesta bolo neprípustné, aby k radnici prišiel odzadu, tak na severnej strane dali postaviť druhý hlavný vchod do budovy.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Umeå rådhus na švédskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Iné projeky
-----------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Radnica v Umeå**
Owen (hroch) a Mzee (korytnačka)
**Owen** je hroch obojživelný a **Mzee** je korytnačka obrovská, ktorí nadviazali priateľské puto v národnom parku v Keni. Príbeh dvoch nezvyčajných kamarátov sa stal mediálnou senzáciou a neskôr sa dočkal aj knižného spracovania.

Owen bol ešte len mláďa, keď vlna cunami spôsobená zemetrasením v Indickom oceáne v roku 2004 oddelila malého hrocha od jeho stáda. Owen bol následne prevezený do národného parku Haller v Keni. Hneď po presune sa Owen pokúsil nadviazať puto so 130 ročnou korytnačkou Mzee (*po swahilsky: Starec)*, ktorá mláďaťu svojím veľkým kupolovitým a hnedým pancierom pripomínala dospelého hrocha. Napriek tomu, že Mzee bol spočiatku ostražitý, postupne si na nového spoločníka zvykol.

Pracovníci parku sa neskôr rozhodli dvojicu rozdeliť, nakoľko Owen rástol a pre svoju veľkosť začínal byť pre korytnačku nebezpečný. Nový výbeh pre Owena bol postavený, do ktorého bola umiestnená samica toho istého druhu, s ktorou sa okamžite zblížil.

Owen aj Mzee dodnes žijú vo svojich výbehoch v národnom parku v Keni.

Referencie
----------

1. ↑   *Owen and Mzee: Language of Friendship*. [s.l.] : [s.n.].
2. ↑   *Owen & Mzee: The True Story of a Remarkable Friendship*. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 9780439829731.
3. ↑   *OWEN & MZEE* [online]. www.owenandmzee.com, [cit. 2021-11-12]. Dostupné online.
**Vagónka Trebišov** bol štátny podnik zaoberajúci sa výrobou železničných vagónov. Sídlil v Trebišove.

Tranformácia firmy
------------------

Z Obchodného registra okresného súdu Košice I bola Vagónka Trebišov vymazaná k 21. februáru 1995, nie je isté či majetok pripadol Mestu Trebišov, alebo Trebišovským strojárňam. Podľa webovej stránky TATRAVAGÓNKY, a.s. nový majoritný vlastník Optifin Invest pristúpil v roku 2008 ku kúpe Vagónky Trebišov. Vagónka Trebišov sa stala "sesterskou spoločnosťou" TATRAVAGÓNKY. K 31.12.2009 došlo k zlúčeniu Vagónky Trebišov s TATRAVAGÓNKOU, a. s. za účelom zamedzenia dvojitej výrobe. Počet zamestnancov spojenej firmy dosiahol 2219, z toho 1855 v Poprade a 364 v Trebišove.

Referencie
----------

1. 1 2   *Výpis z Obchodného registra Okresného súdu Košice I* [online]. Bratislava: Obchodný register Slovenskej republiky, rev. 2011-09-28, [cit. 2011-09-30]. Dostupné online.
2. 1 2   *Ročná správa hospodárenia spoločnosti 2009* [online]. Poprad: TATRAVAGÓNKA, [cit. 2011-09-29]. Dostupné online.
3. ↑   *21. storočie* [online]. Poprad: TATRAVAGÓNKA, [cit. 2011-09-29]. Dostupné online.

Súradnice: 48°37′48″S 21°42′02″V﻿ / ﻿48,629979°S 21,700487°V﻿ / 48.629979; 21.700487
***Falco 3*** je tretí album rakúskeho speváka Falca. Ide sa o jeho najznámejší a najúspešnejší album. Najväčšie hity albumu sú „Rock Me Amadeus", „Jeanny", „Vienna Calling". Práve kvôli prakticky celosvetovému úspechu (okrem iného 3. miesto v USA) a popularite skladieb na ňom, bolo album vydané v rôznych krajinách s rôzne nemixovanými skladbami, trebárs i v niekoľkých rôznych vydaniach. Je teda možné nájsť vydaní, ktoré sa odlišujú dĺžkou jednotlivých skladieb od nižšie uvedeného radenia skladieb na „klasickom" nemeckého vydania. Na väčšine skladieb sa Falco autorsky podieľal spolu s holandským producentským duom Ferdi Bolland a Rob Bolland. Len na Munich Girls sa podieľal Ric Ocasek, autormi hudby u „Nothin' Sweeter Than Arabia" sú Curt Cress a Mats Björklund a „It's All Over Now, Baby Blue" je slávna Dylanova skladba.

Zoznam skladieb
---------------

1. „Rock Me Amadeus"
2. „America"
3. „Tango The Night"
4. „Munich Girls (Lookin' Fot Love)"
5. „Jeanny"
6. „Vienna Calling"
7. „Maenner Des Westens"
8. „Nothin' Sweeter Than Arabia"
9. „Macho Macho"
10. „It's All Over Now, Baby Blue"
**Falcon Entertainment** alebo **Falcon Studios**, skrátene **Falcon** je americký podnik zaoberajúci sa produkciou homosexuálnych pornofilmov zo sídlom v San Franciscu. Založil ho Chuck Holmes v roku 1971. Predsedajúcim firmy je momentálne Todd Montgomery. Falcon pod viacerými značkami nakrútil viac ako 400 homosexuálnych pornofilmov.Najznámejšie značky sú napríklad *Falcon Studios*, *Jocks Studios*, *Mustang Studios* alebo *Falcon International Collection*.

Režiséri
--------

Viacerí dnes známy režiséri a vlastníci konkurenčných produkčných spoločností pracovali v začiatočnej fáze ako režiséri vo Falcon Entertainment. Sú to napríklad:

* Chi Chi LaRue
* John Rutherford
* Steven Scarborough
* Chris Steele
* Matt Sterling a.k.a. Bill Clayton

Referencie
----------

1. ↑  SPENCER, J.; HOLMES,Ch.:*Founder of Falcon Studios Passes Away at 55*, Boneyards, AVN Publications, prístup 20. november 2006
2. ↑  Falcon to Release 65 Films in 2005. Headline News, Adnet Media (6. apríl 2005), prístup 20. november 2006

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Falcon Entertainment na nemeckej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka filmovej spoločnosti Falcon
Súradnice: 48°06′01″S 18°41′19″V﻿ / ﻿48,1002778°S 18,6886111°V﻿ / 48.1002778; 18.6886111

**Hlohyňa** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Kukučínov v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1982 na rozlohe 2,5400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *PR je vyhlásená na ochranu najzachovalejšieho a jedného z posledných zvyškov lužných lesov v okrese Levice s charakteristickým drevinovým zložením (topoľ sivý, jelša lepkavá, vŕba biela) na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.*

Referencie
----------

1. ↑  Hlohyňa. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Hlohyňa v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hlohyňa na českej Wikipédii.*
Súradnice: 45°38′34″S 25°35′12″V﻿ / ﻿45,64278°S 25,58667°V﻿ / 45.64278; 25.58667

**Biela veža** (rum. Turnul Alb, maď. Fehér torony, nem. Weißer Turm) je veža v rámci systému opevnenia mesta z obdobia stredoveku nachádzajúci sa vo svahu kopca pri severnej hranici historického centra mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Výstavba prebiehala od roku 1460 a veža bola dokončená v roku 1494.

V roku 1689 bola veža spolu s väčšinou mesta zasiahnutá veľkým požiarom, ktorý vznikol pri útoku habsburského vojska na mesto. Dôsledky požiaru boli odstránené až v roku 1723, kedy bola veža zrenovovaná.

Zatiaľ posledná reštaurácia veže prebehla v roku 2005.

Veža leží vo svahu kopca Straja, známom tiež ako Romul pri severnej hranici historického centra mesta.

Veža je postavená s pôdorysom uzavretého polkruhu, pričom jej južná rovná stena je smerovaná k historickému centru Brašova. Stavba má päť poschodí a jej výška sa pohybuje medzi 18 - 20 metrami. V hornej časti veže sa nachádza cimburie. Pri výstavbe boli použité kamene a tehly. Veža je vybavená aj strieľňami. Dĺžka rovnej steny je približne 4 metre a obvod věže je približně 19 me.

Názov bol odvodený od jej farby.

V súčasnosti je veža v správe župného historického múzea a slúži výstavám.

Zaujímavosti
------------

* Biela veža je jednou zo štyroch pozorovacích obranných veží, ktoré boli postavené nezávisle na hradbách okolo mesta a sú tak súčasťou vonkajšieho opevňovacieho systému mesta Brašov.
* Z historickej časti mesta vedie ku veži 200 kamenných schodov.

Galéria
-------

* Celkový pohľad na vežu zo západuCelkový pohľad na vežu zo západu
* Detailný pohľad na vrchnú časť južnej rovnej strany vežeDetailný pohľad na vrchnú časť južnej rovnej strany veže
* Detailný pohľad na východnú stranu vežeDetailný pohľad na východnú stranu veže
* Pohľad na južnú časť veže z kamenných schodov, ktoré k nej vedú od historického centra mestaPohľad na južnú časť veže z kamenných schodov, ktoré k nej vedú od historického centra mesta
* Pohľad smerom k historickému centru Brašova od Bielej vežePohľad smerom k historickému centru Brašova od Bielej veže

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  welcometoromania.ro
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  povestidecalatorie.ro
3. 1 2 3 4 5 6  brasovtour.com
4. 1 2 3 4  zilesinopti.ro
5. 1 2  viator.com
**Ardian Bujupi** (\* 27. apríl 1991, Priština, Kosovo) je nemecký spevák a skladateľ, pôvodom z Kosova.

Už keď bol vo veľmi nízkom veku, presťahovala sa celá jeho rodina do Nemecka a žijú tu dodnes. Dostal sa do povedomia v nemecky hovoriacej časti Európy vďaka tomu, že sa v deviatej sérii nemeckej Superstar umiestnil na treťom mieste. Ardian je teraz ako v nemeckých tak aj albánskych nahrávacích spoločnostiach a najviac je známy pre svoje skladby *Andiamo* alebo *Na jena njo'*.

Biografia
---------

Ardian Bujupi sa narodil v roku 1991 do albánskej rodiny žijúcej v kosovskej Prištine, ktorá bola vtedy súčasťou Socialistickej federatívnej republiky Juhoslávie. Jeho rodina opustila Kosovo z politických dôvodov počas perzekúcie Albáncov, ktorá mala za cieľ vysťahovať obyvateľov albánskej národnosti mimo územia Juhoslávie. Usadili sa v nemeckom meste Heidelberg, kde získal základné vzdelanie. Ardian má dve sestry a svoju hudbu produkuje v nemčine, angličtine a albánčine.

Kariéra
-------

### 2011 – 2013: Superstar

Ardian sa rozhodol zúčastniť sa deviatej série nemeckej Superstar a úspešne sa umiestnil na prvých priečkach, vďaka čomu sa dostal do živého vysielania. Trikrát sa dostal do vyraďovacieho kola, ale vždy nakoniec postúpil vďaka podpore a želania publika. Aj keď bol hlavným favoritom na víťaza súťaže, skončil nakoniec na treťom mieste (na druhom mieste bol Pietro Lombardi a prvá sa toho roku umiestnila Sarah Engels).

Pár mesiacov po skončení súťaže Ardian vydal svoj prvý singel „*This is My Time*" naspievaný v angličtine, ktorý sa stal hitom rádií a sociálnych sietí, keď získal milión zhliadnutí hneď počas prvého týždňa. Následne vydal single „*Rise to the Top*" a „*I'm Feeling Good*", ktoré mali rovnaký úspech ako jeho prvý singel.

Na turné začal jazdiť ihneď po vydaní svojich prvých piesní. Najčastejšie koncertoval v Nemecku a Švajčiarsku, ale neskôr sa vydal aj do Kosova a Albánska.

### 2022 – súčasnosť: Album

Ardian bol pozvaný na účasť v albánskej verzii súťaže X Factor, aby tu predstavil svoj singel. Neskôr sa stal veľmi populárny na albánsky hovoriacom území, keď vydal v Kosove a Albánsku singel „*Want U Now*". Singel bol úspešný, a stal sa jedným z najhranejších letných hitov. V lete potom koncertoval na albánskom pobreží.

V roku 2012 bol vyzvaný k reprezentácii Albánska na Eurovision 2013 vo švédskom Malmö s piesňou „*I çmendur Për ty*". To bola oficiálne prvá Ardianova pieseň v albánčine. Vystupoval ako prvý a umiestnil sa na jedenástom mieste.

Diskografia
-----------

* *To the Top* (2011)
* *Ardicted* (2015)
* *Melodia* (2017)
* *Rahat* (2019)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ardian Bujupi**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ardian Bujupi na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 102611120X
* VIAF: 262553572
**Capability management** (v preklade: *manažment schopnosti, potenciálny manažment*), je manažment, ktorého úlohou je vyvážiť ekonomickú situáciu a postavenie podniku na trhu v zmysle pružného reagovania na súčasné operatívne požiadavky použitím súčasnej i budúcej kapacity, resp. vybavenia, pričom prioritnou snahou je dospieť k určitým strategickým cieľom spoločnosti, neodmysliteľne tiež s využitím schopností, nadania a talentu manažérov a celej personálnej sféry firmy. Zavádza inovácie a napomáha pri rozhodovaní a modelovaní podnikovej stratégie. Prioritne tento manažment je zodpovedný za budovanie a rozvíjanie kapacity za cieľom rozvoja a dosahovania požadovaných výsledkov.

Tento manažment je zameraný na vybudovanie a ďalšie rozvíjanie ľudského potenciálu. Využíva sa najmä na rýchle a bezpečné dodávanie projektov, návrhov a plánov kompetentným osobám. Docielia sa tak neobvyklé a pozoruhodné výsledky.

Nadanie (angl. capability), schopnosť manažéra. Existuje mnoho definícií nadania. Bežne sa nadanie chápe ako súbor vlastností a schopností, ktoré manažérovi umožňujú podávať výnimočné výkony v niektorej oblasti činnosti.

Externé odkazy
--------------

*
**Antoninus Pius**, celým menom **Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus** (\* 19. september 86, Lanuvium – † 7. marec 161, Lorium) bol v rokoch 138 – 161 rímsky cisár z Nervovsko-antoninovskej dynastie. 

Antoninus Pius sa narodil pri Lanuviu neďaleko Ríma v zámožnej rodine pochádzajúcej z južnej Galie. Rodina sa angažovala v politike už jeho starý otec bol dvakrát konzulom a jeho otec raz. Aj on sa v roku 120 za vlády Hadriána stal konzulom a neskôr jedným z najvyšších sudcov. Pri zastávaní týchto funkcií si získal veľmi dobré meno. Súčasníci ho opísali ako múdreho a čestného človeka. Tieto jeho vlastnosti neušli ani pozornosti cisára Hadriána, ktorý ho menoval za člena cisárskej rady a v roku 138 (24.1.138) pri príležitosti svojich 62. narodenín ho dokonca adoptoval za svojho syna a nástupcu. Antoninus Pius sa už toho roku po smrti Hadriána stal cisárom. Vládol 23 rokov a jeho vládnutie sa hodnotí ako jedno z najlepších v rímskych dejinách, hoci neviedol vojny, v ktorých by sa preslávil veľkými víťazstvami, nezaviedol množstvo reforiem, ale dožičil ríši život v mieri a v prosperite. Svoju ľudskosť prejavil zavedením zákonov, ktoré mali chrániť otrokov pred krutým zaobchádzaním, ako aj tým, že neprenasledoval kresťanov. Z čias jeho vlády vieme len o niekoľkých lokálnych nepokojoch. K najväčšiemu došlo v Británii, kde ríša prišla o južné Škótsko. Nový obranný val, ktorý nesie jeho meno, mal zabrániť ďalším územným stratám. V Egypte v roku 153 povstanie na čas ohrozilo dodávky obilia do Ríma. Hrozbu pred útokom arménskeho kráľa Vologaesa odvrátil diplomaticky, keď mu v liste pohrozil zásahom légií v prípade, že budú pokračovať vo vojenských prípravách. 

V osobnom živote nebol šťastný. Manželka Faustina zomrela v treťom roku jeho vlády. Mal s ňou štyri deti (dvoch synov a dve dcéry), ktoré takisto zomreli ešte pred jeho nastúpením na cisársky trón, okrem mladšej dcéry Faustiny. 

Antoninus Pius zomrel 7. 3. 161. Koniec jeho panovania je medzníkom v rímskych dejinách, keď mier ukončili vojny, ktoré musel viesť jeho adoptívny syn a nástupca Marcus Aurelius.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antoninus Pius**

  


|  |
| --- |
| Antoninus Pius**Dynastia Antónovcov** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Hadrián** | **Rímsky cisár**138 – 161 | Nástupca**Marcus Aurelius** |

Autoritné údaje: * BnF: 12561134c
* GND: 118503499
* ISNI: 0000 0001 1028 122X
* LCCN: n79148931
* NK ČR: jo2015860898
* ULAN: 500115700
* VIAF: 282104028
* WorldCat: lccn-n79148931
Basiliskova minca
**Basiliskos** alebo Flavius Basiliscus bol uzurpátor byzantského trónu v rokoch 475 – 476.

Bol konzulom pre rok 465 a velil neúspešnej kampani proti vandalskému kráľovi Geiserichovi v roku 468. Jeho sestrou bola Verina, manželka cisára Lev I.

Nepriateľstvo medzi ním a novým cisárom Zenónom vyústilo v palácový prevrat, po ktorom Zenón ušiel a Basiliskos bol dosadený na trón. Keď sa Zenón vrátil z exilu a obliehal Konštantínopol, privedla Basiliskova neschopnosť a všeobecné nepriateľstvo voči nemu senát k rozhodnutiu otvoriť brány mesta jeho predchodcovi a dovoliť mu opäť nastúpiť na trón.

Pramene uvádzajú, že Basiliskos sa potom uchýlil do bezpečia kostola, neskôr však vydal seba a svoju rodinu Zenónovi pod prísľubom, že nebude preliata žiadna krv. Zenón svoj sľub dodržal: Uväznil svojich zajatcov do prázdnej vodnej nádrže, kde sa neskôr udusili.

Referencie
----------

* ZÁSTĚROVÁ, Bohumila, et al. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Basiliskos**

Externé odkazy
--------------

* Basiliskova biografia (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Basiliskos**Trácka dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Zenón** | **cisár**475 – 476 | Nástupca**Zenón** |

Autoritné údaje: * GND: 102383006
* VIAF: 59475670
Gatlingov guľomet z roku 1865.
Dr. **Richard Jordan Gatling** (\* 12. september 1818, Hertford County, Severná Karolína, USA – † 26. február 1903, New York, New York, USA) bol americký vynálezca, autor prvého úspešného mechanického guľometu.

Bol synom farmára a vynálezcu Jordana Gatlinga. Narodil sa na plantáži Maney's Neck v Hertford County, v americkom štáte Severná Karolína. 
Ako 21 ročný vymyslel lodnú skrutku, ktorú však v rovnakom čase nezávisle vymysleli aj iní vynálezcovia a patent na ňu nezískal. Gatling pracoval ako rybár, úradník na súde, učiteľ a obchodník. V čase, keď viedol vlastný obchod, vymyslel sejačku *("wheat drill", a planting device)* a vyrábal ju na predaj. 

V roku 1850 získal lekársky titul na Ohio Medical College, stále sa však viac venoval kariére vynálezcu než lekára. 

V roku 1862 získal patent na viachlavňový mechanický guľomet a založil Gatling Gun Company v Indianapolise, štát Indiana. V roku 1897 sa spoločnosť zlúčila s firmou Colt. Gatlingove guľomety sa používali až do roku 1911, kedy ich americká armáda vyhlásila za zastarané.

Gatling bol plodný vynálezca, zdokonalil toaletu, bicykel, vymyslel stroj na parné čistenie surovej vlny, pracoval na pneumatických systémoch. V neskorších rokoch presídlil do St. Louis v štáte Missouri, kde založil firmu na výrobu "parných pluhov" – čiže traktorov. 

V roku 1891 sa stal prvým prezidentom American Association of Inventors and Manufacturers a zastával ju šesť rokov. 

Zomrel v New York City, pri návšteve u svojej dcéry. Pochovaný je na cintoríne Crown Hill v meste Indianapolis.

Referencie
----------

1. ↑  Jordan, John Richard, Jr. (2000), „Gatling, Richard Jordan", in Powell, William S. *Dictionary of North Carolina Biography*, 2, D-G, Zväzok 2, Univ of North Carolina Press, str. 287 – 288
2. ↑  
Parramore, Thomas C. (1964), „THE NORTH CAROLINA BACKGROUND OF RICHARD JORDAN GATLING", *The North Carolina historical review* XLI (1): 54 – 61,
3. ↑   *Dr Richard Jordan Gatling* [online]. findagrave.com, [cit. 2020-09-12]. Dostupné online. (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 117675636
* ISNI: 0000 0000 3068 4854
* LCCN: n91107390
* VIAF: 25385961
* WorldCat: lccn-n91107390
Súradnice: Hviezdna mapa 01h 25m 44s; -01° 22′ 46″

**NGC 541** (tiež **Arp 133**) je šošovková galaxia a súčasne rádiová galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 30. októbra 1864. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s blízkymi fragmentami. Je členom kopy galaxií Abel 194. 

Ako rádiová galaxia patrí do Fanaroff-Rileyovej triedy I. Je identifikovaná s rádiovým zdrojom 3C40A (3C40B je výraznejší zdroj spojený s galaxiou NGC 547). Most materiálu ju spája s galaxiami NGC 545 a NGC 547, ktoré ležia 4,5 oblúkovej minúty na severovýchod.

Pri pozorovaní Hubblovým ďalekohľadom bol nájdený centrálny disk s priemerom 1,8", ktorý vidíme spredu. Vnútri neho je prstenec s priemerom 0,44", ktorý by mohol byť súčasťou ťažko viditeľnej špirálovej štruktúry. Bola v nej detegovaná lineárna prachová štruktúra, ktorá vyčnieva z disku takmer rovnakým smerom ako rádiový výtrysk (smer sa líši menej ako 10°).  V emisii CO v nej bol pozorovaný molekulárny plyn.

45 uhlových sekúnd na severovýchod od nej leží nepravidelná trpasličia galaxia známa ako Minkowského objekt. Nachádza sa v zmienenom moste. V ceste výtrysku má takmer rovnakú veľkosť ako priemer výtrysku. Obsahuje vláknité štruktúry, najvýraznejšia leží kolmo k výtrysku. Hubblovým ďalekohľadom v nej boli detegované hviezdokopy a HII oblasti. Ďalej vo výtrysku je výraznejšia emisia H-alfa ako v lineárnej štruktúre kolmej k výtrysku, čo naznačuje, že v tejto oblasti sú hviezdokopy mladšie. Zrejme ide o hviezdotvorbu spôsobenú interakciou s výtryskom. Pri pozorovaní v UV vyzerá ako dvojitý zdroj. Okolo Minkowského objektu a ďalej vo výtrysku sú HI oblaky a výtrysk v tejto oblasti mení smer. Minkowského objekt mohol byť trpasličou galaxiou, do ktorej sa trafil výtrysk, ale skôr vznikol ochladením HI oblasti výtryskom.

  

*… | NGC 540 | **NGC 541** | NGC 542 | …*

Pozri aj
--------

* Zoznam NGC objektov

Referencie
----------

1. ↑  NASA/IPAC Extragalactic Database [navštívené 25. 6. 2019]
2. 1 2  Croft, Steve; van Breugel, Wil; de Vries, Wim; Dopita, Mike; Martin, Chris; Morganti, Raffaella; Neff, Susan; Oosterloo, Tom; Schiminovich, David; Stanford, S. A.; van Gorkom, Jacqueline (20. August 2006). "Minkowski's Object: A Starburst Triggered by a Radio Jet, Revisited". The Astrophysical Journal. 647 (2): 1040–1055. arXiv:astro-ph/0604557. Bibcode:2006ApJ...647.1040C. doi:10.1086/505526

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku NGC 541 na anglickej Wikipédii.*