recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maurizio Cheli** (\* 4. máj 1959, Modena, Taliansko) je vojenský letec a bývalý astronaut talianskej národnosti, 344. človek vo vesmíre, zástupca ESA pri lete amerického raketoplánu Columbia.

Životopis
---------

Absolvoval taliansku univerzitu Sapienza Università di Roma v odbore fyzika a potom školu skúšobných pilotov Empire Test Pilots 'School, Boscomb Down, v Spojenom kráľovstve.

V rokoch 1978 až 1992 bol testovacím pilotom talianskeho vojenského letectva, od roku 1992 bol zaradený medzi pripravujúcich sa astronautov európskej agentúry ESA. Po svojom lete v raketopláne sa vrátil k pôvodnému povolaniu u letectva. Je ženatý, manželka sa volá Marianne, rodená Merchezová.

Let do vesmíru
--------------

Maurizio Cheli letel raketoplánom Columbia v misii s označením STS-75 na začiatku roka 1996. Spolu s ním leteli: Andrew Allen, Scott Horowitz, Franklin Chang-Diaz, Jeffrey Hoffman, Claude Nicollier zo Švajčiarska a Umberto Giudoni, tiež Talian, ale za Taliansku vesmírnu agentúru (ASI). Počas pätnásťdenného letu na obežnej dráhe Zeme pracovali s laboratóriom USMP-3 a vypustili na mnohokilometrovom lane taliansku družicu TSS-1R. Podobne ako u jej predchodkyne sa lano pretrhlo a družica im odletela z dosahu.

* STS-75 Columbia - štart 22. február 1996, pristátie 9. marec 1996

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Osobná stránka u MEK (po česky)
* Let STS-75 (po česky)
* Osobná stránka na SPACE40 (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Maurizio Cheli na českej Wikipédii.*
Báseň v klasickej čínštine
**Klasická čínština** je:

* v užšom zmysle (po čínsky: 古文 - slovenský prepis: ku-wen - pchin-jin: gǔ​wén - doslova „starý text"): jazyk klasickej čínskej literatúry obdobia bojujúcich štátov a dynastie Chan (t. j. 5. storočie pred Kr. až 3. storočie po Kr.), písaná forma starej čínštiny;
* v širšom zmysle: klasická čínština v užšom zmysle a po nej nasledujúca tzv. **stará** (alebo **klasická**) **literárna čínština** (iné názvy: **literárna čínština** v užšom zmysle, **wen-jen**). Stará literárna čínština (po čínsky 文言文 - slovenský prepis: wen-jen-wen - pchin-jin: wényánwén - doslova „písaný text"; skrátene 文言 - wen-jen) je tradičná forma zápisu čínštiny založená na napodobnení jej klasickej formy; používala sa ako prevažujúca forma zápisu čínštiny od 3. stor. po Kr. až do začiatku 20. storočia, keď ju vytlačila paj-chua (=nová literárna čínština), písaná forma štandardnej hovorenej čínštiny.

Klasická čínština v širšom zmysle
---------------------------------

Klasická čínština v širšom zmysle je jazyk, ktorý sa do začiatku dvadsiateho storočia používal v čínskom, ale aj japonskom, kórejskom a vietnamskom písomníctve. Od súčasneho jazyka sa líši najmä gramatikou a prevahou jednoslabičných slov (v súčasnej čínštine prevládajú dvojslabičné slova, i keď existujú aj jedno-, troj-, či dokonca aj štvorslabičné slová). V rámci typológie sa klasická čínština v širšom zmysle uvádza ako klasický prípad izolujúceho jazyka.

Klasická čínština v širšom zmysle je založená na jazyku starovekých čínskych literárnych diel, hlavne textov pochádzajúcich z doby dynastie Chan (tento jazyk sa v čínštine označuje ako ku-wen čín. 古文 - pchin-jin: *gǔwén*). Vzhľadom na evolúciu fonológie hovorovej čínštiny, ktorá viedla k nárastu homofónie, sa klasická čínština v širšom zmysle stala prakticky nezrozumiteľná vo svojej hovorenej podobe, v písanej podobe sa však používala bez väčších zmien.

Na začiatku dvadsiateho storočia sa čínski spisovatelia na čele s Lu Sünom odvrátili od klasickej čínštiny v širšom zmysle a začali tvoriť v jazyku hovorovom, tzv. paj-chua. V iných krajinách bola klasická čínština v širšom zmysle nahradená národnými jazykmi.

Klasická čínština v širšom zmysle je v súčasnosti predmetom výuky v Číne, najmä na stredných školách a univerzitách. Jej rola v čínskej kultúre sa dá zhruba porovnať s rolou latinčiny v Európe, pretože:

* vplýva na súčasný jazyk (napríklad množstvom idiomatických výrazov),
* sú v nej spísané fundamentálne diela čínskej literatúry, a ďalej nápisy v palácoch, mottá, nekrológy a pod.
* v každodennej komunikácii sa nepoužíva.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Klasická čínština**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Klasyczny język chiński na poľskej Wikipédii.*

Ďalšie zdroje
-------------

1. 1 2  GENZOR. Jazyky světa.
Lao-c’
Jin a jang
**Klasická čínska filozofia** je svetonázorová teória, prúd a filozofické školy na území historickej Číny v priebehu asi 3 tisícročí. Základom je ontologický model bipolárnej prírodnej dialektiky Jin a jang, ktorej bytostnou podstatou je tvorivá energia *Te* v procese Cesty *Tao* univerza.

Dejiny
------

Čínska filozofia vznikla začiatkom prvého tisícročia pred našim letopočtom. V 8. storočí pred Kr. - 5. storočí pred Kr. bolo v nej už rozšírené učenie o piatich živloch alebo praprvkoch prírody (vody, ohňa, kovu, dreva a zeme), ktorých spojením sa vytvára všetka rozmanitosť javov a vecí. V Knihe premien (I-ťing) sa vyčleňuje osem prvopočiatkov, z ktorých sa utvára rozmanitosť sveta. Súčasne v čínskej filozofii vznikajú hlavné princípy učenia o protikladných a vzájomne spätých silách - jin a jang, ktorých pôsobenie sa pokladalo za príčinu pohybu a premenlivosti v prírode. Jin a jang boli symbolmi svetla a tmy, kladného a záporného, mužského a ženského počiatku v prírode.

Hlavný predstaviteľ tohto obdobia Lao-c’, zakladateľ taoizmu, na neho nadviazal Konfucius, zakladateľ konfucianizmu, na ktorý nadväzuje neotaoizmus filozofa Wang Pi.

V 3. stor. prenikol do Číny budhizmus, v 4. stor.-7. stor. vznikla špecifická čínska podoba budhistickej filozofie, tzv. zen-budhizmus (čchan).

Od 8. stor. nastala renesancia konfucianizmu.

V 11. stor.-12. stor. vznik neokonfucianizmu.

Filozofický vývin čínskej klasickej filozofie dovŕšili Wang Jang-ming (prelom 15. stor. - 16. stor.) a Wang Fu-č' (17. stor.).

Počnúc 18. stor. a najmä v 19. stor. vplyv európskej filozofie, najmä sociálnych utópií, od zač. 20. stor. vplyv nemeckej klasickej filozofie, americkych politologických teórií a ruského marxizmu.

významové útvary
----------------

* aktivita
* mužskosť
* nebo
* pasivita
* zem

Periodizácia čínskej filozofie
------------------------------

* staroveká čínska filozofia (8. storočie pred Kr. - 1. storočie)
* filozofia čínskeho stredoveku (1. storočie - 10. storočie)
* filozofia čínskeho novoveku (11. storočie - 19. storočie)
* čínska filozofia 20. storočia

Smery, školy, učenia
--------------------

* Čchan
* budhistická filozofia
* konfucianizmus
* novokonfuciovstvo
* taoizmus
* učenie o piatich živloch
* jin a jang
* tao

Pozri aj
--------

* čínska filozofia

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* I-ťing (Kniha premien)
* Lao-c’: O Ceste Tao a Jej tvorivej energii Te
* Ve světě taoismu. Sborník, 1992
**Štruktúra systému** je vnútorné usporiadanie prvkov a väzieb v systéme. Štruktúra systému je usporiadaná množina vzťahov medzi prvkami sytému.

Znalosť štruktúry systému umožňuje predvídať vývoj jeho správania a vzhľadom na plnenie stanovených cieľov uskutočňovať aj účinné zmeny v štruktúre systému. Zásah do štruktúry systému znamená nielen nové usporiadanie prvkov a väzieb (porov. väzba v systéme), ale aj zaradenie nových prvkov a vyradenie tých, ktorých vlastnosti neumožňujú plniť ciele systému.

Pri poznávaní a skúmaní systému možno v ňom vymedziť viac štruktúr (v závislosti od zvolených hľadísk), vtedy hovoríme o multištrukturalite systému. Napríklad v kybernetickom systéme možno podľa predmetu záujmu rozlíšiť
riadiacu štruktúru, ak sa berú do úvahy iba prvky nevyhnutné na riadenie systému, alebo informačnú štruktúru, ak sa berú do úvahy iba informácie a ich toky.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
*Článok o rovnomennom meste v Izraeli pozri pod Kadeš (Izrael).*
Súradnice: 34°33′28″S 36°31′11″V﻿ / ﻿34,55778°S 36,51972°V﻿ / 34.55778; 36.51972

**Kadeš** alebo **Kádeš** bol staroveké mesto v Sýrii, ležiace na rieke Orontes.

Prvýkrát sa spomína ako jedno z dvoch kanaánskych miest (tým druhým je Megiddo), ktoré viedli koalíciu mestských štátov proti vojskám egyptského faraóna Thutmoseho III. Jej vytvorenie má pravdepodobne na svedomí vládca kráľovstva Mitanni, hlavného rivala Egypta v boji o kontrolu levantskej oblasti. Porážka v bitke pri Megidde nakoniec viedla k rozšíreniu egyptskej nadvlády nad mestom a nad celou oblasťou južnej Sýrie. 

Zachovali sa mená troch panovníkov (kráľov) mesta: 

* *Suttarna* (cca 1350 pred Kr.);
* *Etakkama* (cca 1340 pred Kr.);
* *Ari-Tešub* (cca 1330-1325 pred Kr.).

Mesto je však predovšetkým známe ako miesto, kde prebehla jedna z najlepšie zdokumentovaných bitiek staroveku, bitka pri Kadeši, medzi supermocnosťami 13. storočia pred Kr.: Egyptom a Chetitskou ríšou. Po 150 rokoch egyptskej nadvlády sa Kadeš dostal pod vplyv Chetitskej ríše a ocitol sa na hraniciach súperiacich starovekých mocností. Konflikt skončil viac-menej nerozhodne a Kadeš zostal pod chetitským vplyvom. Nerozhodný výsledok viedol k prvej známej dlhšie trvajúcej medzinárodnej mierovej zmluve v histórii ľudstva.

Pozri aj
--------

* Bitka pri Kadeši
* Chetitská ríša
**Klasická mechanika** je najstaršia fyzikálna teória, ktorá si dodnes zachovala pôvodný tvar; mechanika, v ktorej sa neuvažujú kvantové javy. Klasická mechanika sa spravidla nazýva Newtonova (nerelativistická) mechanika; niekedy sa však pod pojmom klasickej mechaniky rozumie Newtonova aj Einsteinova mechanika, t. j. mechanika nerelativistických aj relativistických javov.

Klasická mechanika je dodnes základom teoretickej fyziky a vzorom
fyzikálnej teórie.

Vznik mechaniky sa uskutočnil z požiadaviek techniky a astronómie a k jej rozvoju prispelo využitie metódy geometrie (Archimedes zo Syrakúz).

Pozri aj
--------

* fyzika
* mechanika
* kvantová mechanika

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

| * z
* d
* u
Fyzika |
| --- |
| Klasická mechanika · Elektromagnetizmus · Termodynamika · Všeobecná teória relativity · Kvantová mechanika · Fyzika častíc · Termika · Fyzika kondenzovaného stavu · Atómová, molekulová a optická fyzika |
Keramické kachle La Castellamonte, Taliansko
Izbové keramické kachle, Braunschweig, Nemecko
**Kachle** sú kúrenisko s uzavretým ohňom slúžiace na vykurovanie miestností, prípadne aj prípravu a ohrievanie pokrmov. Zvyčajne využíva tuhé palivo ako drevo, uhlie alebo pelety. Uzavreté kachle sú na kúrenie účinnejšie, pretože zabraňujú nasávaniu vzduchu z miestnosti do komína a jeho následný únik. Môžu byť vyrobené z rôznych materiálov, najmä kovu (liatiny), keramiky, betónu alebo ohňovzdorného muriva. Keramické pece sú obložené kachlicami. Ich výrobou sa zaoberá kachliarstvo. Navrchu môžu byť upravené na varenie plochou kovovou doskou (sporák).

Na Slovenskom území sa kachle objavujú od prelomu 14. až 15. storočia, pod vplyvom susedných západných krajín najmä v mestskom prostredí. Rozšírené sú od 16. storočia. V obydliach bežných ľudí sa objavovali od 18. storočia, boli kombinované s pecou (kachľová pec), ako kachľový nadstavec. V neskoršom období sa objavujú aj samostatne.

V klasických „meštianskych" domoch boli kachle typicky pevne spojené s podlahou, ohnisko sa nachádzalo v kovovej spaľovacej komore a bolo obstavané masou muriva a keramiky kvôli akumulácii tepla vzniknutého pri horení. Keramika tvorila nielen akumulačný, ale i dekoratívny prvok. Dnes sa obdobný postup využíva pri výrobe moderných kachlí na drevo.

Referencie
----------

1. ↑  kachle. In:  *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska*. Vyd. 1. Zväzok 1. Bratislava : Veda, 1995. 484 s. ISBN 80-224-0234-6. S. 223.

Pozri aj
--------

* pec (pečenie)
* kachle na pelety

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kachle**
**Júnové povstanie** (po bulharsky: *Юнско въстание*) je dedinské povstanie, ktoré vypuklo hneď po štátnom prevrate zo dňa 9. júna 1923.

Bulharská komunistická strana v povstaní zastávala neutrálnu pozíciu keď vyhlásila, že v povstaní ide o otázku rozdelenia moci medzi mestskú a dedinskú buržoáziu. Aj napriek tomu, že v povstaní chýbala organizácia, ktorá by spolčovala povstalcov do jednej skupiny, ľudia sa rozhodli do povstania ísť sami. Navyše Bulharský národný poľnohospodársky zväz a jeho prívrženci združení v tzv. oranžovej armáde, ktorá mala za úlohu upevniť moc agrárnej strany Alexandra Stambolijskeho nebol schopný zorganizovať odpor proti štátnemu prevratu v krajine zo dňa 9. júna 1923. Oranžová armáda je porazená a jej členovia boli zajatí.

Priebeh povstania
-----------------

Najmasovejšie povstanie vypuklo v Plevenskej oblasti, kedy v dňoch 9. - 10. júna 1923 pod vedením agrárnikov Georgia Kočeva a Coňa Matova ľud vyprovokoval jeho začiatok v takmer všetkých dedinách v tejto oblasti. O deň neskôr (11. jún 1923) predseda miestnej organizácie BKS Asen Chalačev aj napriek tomu, že ÚV KSB je v neutralite, v Plevene vyhlásil povstanie. Povstalci obsadili takmer celé mesto. Ešte v ten istý deň na príkaz člena ÚV KSB Todora Lukanova boli zastavené všetky vojenské postupy a do večera vojská bulharskej vlády zlomili odpor v dedinách v tejto oblasti. Boje pokračovali v Loveči, kde sa obkľúčených asi 2000 povstalov bránilo ešte štyri dni. Úspešne si armáda bulharskej vlády počínala aj v Šumenskej a Tărnovskej oblasti, kde rodiace sa povstanie rýchlo potlačila a posvstalcov rozohnala.

Pod vedením Alexandra Stambolijskeho 10. júna 1923 povstali aj obyvatelia v okolí mesta Pazardžik. Tí sú však hneď na druhý deň kruto porazení armádou bulharskej vlády. Alexandăr Stambolijski bol 14. júna 1923 zversky zavraždený - jeho hlavu priniesli ako dôkaz potlačenia povstania predsedovi vlády Alexandrovi Cankovovi.

Výsledok povstania
------------------

Po potlačení povstania na krajinu doľahol teror. Mnoho aktivistov z agrárnej strany jej bývalého predsedu Alexandra Stambolijskeho a BKS bolo zatknutých a bez trestu odsúdených na smrť. Príčinou neúspechu povstania bola nekoordinovanosť spoločných krokov agrárnej strany BNPZ a BKS a tiež neutrálna pozícia ÚV KSB, ktorá vyplývala zo zlých vzťahov medzi oboma stranami počas vlády Alexandra Stambolijskeho.

Pozri aj
--------

* Dejiny Bulharska
* Štátny prevrat v Bulharsku (1923)
**Abraham Mendel Theben** (\* pred 1730 – † 1768) bol hlava židovskej obce v Uhorsku.

Mendel Theben bol synom Menahema Mendela Thebena (zomrel v 1730), ktorý viedol židovskú komunitu v Bratislave (Prešporku). V židovských zdrojoch sa Mendel Theben nazýva *manhig ufarnas ham'dina* (vodca a predstavený krajiny), čo znamená, že Židia celého kráľovstva ho uznávali ako svojho vodcu. Udržoval blízke vzťahy s dvorom Habsburgovcov a s rakúskou aristokraciou. Svoj vplyv použil na potreby svojich ľudí, osobne cestoval do Viedne, aby intervenoval priamo u cisárovnej Márii Terézii za Židov uväznených za údajné rituálne vraždy kresťanov v dedine Orkuta. Mendel Theben bol obľúbenec cisárovnej napriek jej silnej fóbii zo Židov. Počúvala ho s empatiou.

Bol otcom Jakoba Mendela Thebena. Jeho dcéra sa vydala za syna Jonathana Eybeshutza.

Referencie
----------

1. ↑  PATAI, Raphael. *The Jews of Hungary: history, culture, psychology*. Detroit : Wayne State University Press, 1996. ISBN 0-8143-2561-0. S. 203.
2. ↑  PATAI, Raphael. *The Jews of Hungary: history, culture, psychology*. Detroit : Wayne State University Press, 1996. ISBN 0-8143-2561-0. S. 204.
3. ↑  PATAI, Raphael. *The Jews of Hungary: history, culture, psychology*. Detroit : Wayne State University Press, 1996. ISBN 0-8143-2561-0. S. 34.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Abraham Mendel Theben na anglickej Wikipédii.*
USS *Monongahela* s plne rozvinutými závetrovkami
Označovanie závetroviek
**Závetrovky**, alebo **lízle** sú prídavné plachty používané na plachetniciach vedľa rahnových plachiet, a to predovšetkým pri zadnom alebo mierne bočnom vetre. Ich účelom je zväčšenie plochy plachiet. Umiestňujú sa na predĺžené pohyblivé rahná, ktoré je možné vysunúť do strany. Každá závetrvoka má dve rahná, podobne ako rahnové plachty, t. j. v hornej časti sú po celej dĺžke pripevnené k hornému rahnu, dolné rohy sú upevnené k spodnému vysunutému rahnu. Dolný okraj je tiež oblúkový. Niekedy sa prídavné plachty objavovali aj po bokoch nižšie od paluby, tzv. vodné plachty.

V súčasnosti sa závetrovky veľmi nepoužívajú. Objavili sa na vojnových lodiach už v 17. – 18. storočí. Najviac boli používané v 19. storočí.

Závetrovky sa neumiestňujú na zadný (krížový) sťažeň, lebo by vytvorili veterný tieň, t. j. odobrali by vietor veľkým sťažňom pred nimi, ktoré sú potrebné pre rýchlosť lode.
*Diskobolos*,(symbol starovekých olympijských hier) je rímska kópia gréckeho originálu od sochára Myróna, cca 140 pred Kr.
**Ifitos** alebo **Ífitos** (starogr. *Ίφιτος* – *Ifitos*, lat. *Iphitus*) je v gréckej mytológii syn Haimóna (alebo Praxónida), potomka élidského kráľa Oxyla, obnoviteľ olympijských hier založených Heraklom (alebo Pelopom).

Historický pôvod starovekých olympijských hier je stratený v hmlách času, ale niekoľko mýtov a legiend o pôvode hier prežilo až do dnešných čias. Za zakladateľa olympijských hier sa v starovekom Grécku považoval povedľa Pelopa Herakles, ktorý ich podľa jednej verzie založil na pamiatku svojho víťazstva nad élidským kráľom Augeiom. Herakles potom určil, aby sa hry konali pravidelne každé štyri roky. Hry založené Heraklom však nemali dlhé trvanie. 

Hry v Olympii podľa antického autora Strabóna obnovil a vrátil do povedomia ľudí Oxylos, ktorý priviedol Dórov do Élidy a s ich pomocou sa tam stal kráľom. Hry v Olympii sa však po smrti Oxyla pre rozbroje v Grécku znova nekonali a opäť ich obnovil až jeho neskorší potomok, élidský kráľ Ifitos.

Po dórskom vpáde sužovali Grécko vzájomné krvavé boje a hrozilo, že sa všetci navzájom vykynožia a keď sa k tomu pridal ešte aj mor, rozhodol sa Ifitos urýchlene konať a vyslal do Delf poslov požiadať tamojšiu veštiareň o pomoc. Od Pýthie dostal potom radu, aby obnovil olympijské hry.

Ak delfská veštiareň nariadila usporiadať hry, sledovala tým nastolenie mieru v gréckom svete. Keďže Ifitos vedel, že jeho krajina je vojensky slabá a jeho slovo by v Grécku veľa nezavážilo, spojil sa s najmocnejším gréckym štátom tých čias, so Spartou. So spartským zákonodarcom Lykurgom potom uzavreli zmluvu o všeobecnom posvätnom mieri, ktorý mal trvať počas olympijských hier a s odvolaním sa na delfskú veštiareň ju vyhlásili za záväznú pre všetkých Grékov. Text zmluvy, ekecheirie .(po grécky "zdržanie sa rúk, čiže zbraní") následne vyryli na disk a ten umiestnili do chrámu bohyne Héry v Olympii. Tento "Ifitov disk" videl ešte v druhom storočí Pausanias ležať na stole zo zlata a slonoviny, na ktorý sa ukladali vavrínové vence určené víťazom. Pausanias poznamenal, že text nebol napísaný vodorovne, ale do kruhu.

Napriek tomu, že historická existencia kráľa Ifita modernou vedou nebola dokázaná, olympijské hry, ktoré Ifitos obnovil sa podľa starovekých tvrdení stali prvými historickými hrami. Rok ich založenia, 776 pred Kr. sa stal východiskovým rokom starovekého gréckeho kalendára.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,4,5–6.
2. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 108–112.
3. ↑  Strabón, *Geografia*, 8,3,3.
4. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Lykourgos*, 1.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,10,10.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,26,2.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 224.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických kráľov Élidy
Hg výbojka s mriežkou
ignitron
Senditrón
**Ignitrón** je výbojka, ktorá patrí do skupiny regulovaných výbojok. Okrem neho sem patria: tyratróny, ortuťové výbojky s mriežkou, excitróny a senditróny.

**Ortuťové výbojky s mriežkou** majú ortuťovú katódu, anódu a mriežku. Aby sa katódová škvrna emitujúca elektróny, udržala aj vtedy, ak nepreteká nijaký anódový prúd, je vo výbojke ešte pomocná anóda, ku ktorej ide výboj nepretržite. Jej funkcia je podobná ako u tyratrónu, ale pretože má ortuťovú katódu, ktorej emisná vrstva-katódová škvrna je na hladine kvapalnej ortuti takmer nezničiteľná, je preto vhodná pre väčšie zaťažovacie prúdy.

**Ignitrón** je výbojka s ortuťovou katódou. Katódová škvrna sa zapaľuje v každej perióde katódovým zapaľovačom (ignitorom). Okamih zápalu možno fázovo posúvať, a tým regulovať strednú hodnotu prepúšťaného prúdu.
Ignitor je kužeľovitý kolík z polovodiča (napríklad karbid bóru), ponorený do ortuťovej katódy. Synchrónne s napätím anódy sa ignitorom privádzajú krátkodobé prúdové impulzy. Na mieste styku s ortuťou vzniká veľká koncentrácia prúdu (vplyvom malej vodivosti igniteru) a veľmi silné elektrické pole(vplyvom kapilárnej depresie ortuti je tesne pri styku s ignitorom nepatrná vzduchová medzera). Na mieste styku to spôsobuje malé iskry. Tie sa potom rýchle premenia na oblúkový výboj medzi anódou a ortuťou.

**Excitrón** je ortuťová výbojka s mriežkou a pomocnou anódou na udržanie katódovej škvrny, ktorá sa uvádza do činnosti ignitorom (nie v každej perióde, ale raz za celý čas práce).

**Senditrón** je výbojka s ortuťovou katódou. Výboj sa zapaľuje v každej perióde kapacitným zapaľovačom. Do ortuťovej katódy zasahuje zapaľovač, ktorý je obalený tenučkou nevodivou vrstvou. Po privedení vysokého napätia, zažne sa potom výboj medzi katódou a pomocnou anódou, na ktorej je pripojené tiež vysoké napätie. To zapáli napokon aj výboj medzi katódou a hlavnou anódou. Senditrón pre spoľahlivý chod vyžaduje aby mala katóda vysokú čistotu ortuti. Aby sa neznečistila parami z anódy, anódy sa zhotovujú tiež ortuťové.

Zdroje
------

**Literatúra:** :

©Ing. Štěpán Vostrý - Ing. Gustav Tauš, 1968: Elektronika, 3.nezmeniteľné vydanie. Nakladateľstvo alfa, Bratislava. Translation ©Ing Ján Kamiač, 1972. Strana č.93, odsek: 16.5. Zapaľovacie obvody ignitrónov.
Súradnice: 43°47′S 18°15′V﻿ / ﻿43,783°S 18,250°V﻿ / 43.783; 18.250

**Igman** je pohorie v centrálnej časti Bosny a Hercegoviny a jedno z čiastkových pásiem Dinárských hôr. Nachádza sa priamo na juhozápade Sarajeva, nad mestskou časťou Ilidža, v susedstve pohoria Bjelašnica. Najvyšší vrchol celého pohoria je Crni vrh (1502 m), čo je zo všetkých pohorí v okolí hlavného mesta najmenej. V pohorí Igman bola tiež nameraná najnižšia teplota v celej krajine (-43 °C). Keď je príjemné počasie, možno z najvyššieho z vrcholov vidieť až do Čiernej Hory a k Jadranskému moru.

Turizmus
--------

Igman je populárnou destináciou na zimné športy, ale rovnako aj na letnú turistiku. Počas 14. zimných olympijských hier v roku 1984 boli tunajšie športové zariadenia využívané práve na hry, spolu s tými na horách Jahorina a Bjelašnica; práve na týchto troch pohoriach sa konala veľká časť súťaží.

Z tohto obdobia (polovica 80. rokov) tiež pochádza veľká časť tunajších športových zariadení a ďalších dôležitých budov. Mnoho z nich utrpelo ťažké škody počas vojny v 90. rokoch 20. storočia. V súčasnosti sa plánuje s vybudovaním novej lanovej dráhy, ktorá by začínala na okraji Ilidže, prilákala viac turistov a zabezpečila kvalitnejšie služby.[chýba zdroj]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Igman**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Igman na českej Wikipédii.*
**Ifitos** alebo **Ífitos** (starogr. *Ίφιτος* – *Ifitos*, lat. *Iphitus*) je v gréckej mytológii syn oichalského kráľa Euryta.

Ifitov otec Eurytos bol Heraklov učiteľ v lukostreľbe. Často a rád sa vystatoval, že je najlepším lukostrelcom na svete a vyhlásil, že svoju krásnu ryšavú dcéru Iolu vydá len za toho, kto ho v lukostreľbe porazí. Aj Heraklovi sa Iolé páčila a preto sa do súťaže prihlásil. Herakles v tejto súťaži zvíťazil, ale Eurytos považoval za urážku, že ho porazil vlastný žiak, odmietol svoj sľub splniť a navyše Herakla potupne s urážkami zo zeme vyhnal.

Práve v tom čase však ukradli kráľovi Eurytovi aj stáda a podozrenie z krádeže padlo na Herakla. Eurytos preto poslal za Heraklom svojho syna Ifita. Ifitos tomuto podozreniu neveril, chcel Heraklovu nevinu dokázať a preto sa za ním hneď vypravil. V cieli cesty na hrade v Tirynte ho Herakles prijal priateľsky, ale keď sa dozvedel z čoho ho obvinili, bohyňa Héra mu zatemnila rozum a on v šialenom hneve zhodil Ifita z hradnej veže. Keď Herakles precitol, zhrozil sa nad svojim činom a utrápený odišiel do Delfskej veštiarne po radu, ako sa vykúpiť z vraždy svojho priateľa. Za túto vraždu musel potom Herakles odísť do otroctva ku kráľovnej Omfalé, kde pobudol tri roky.

Neskôr sa zistilo, že zlodejom stáda bol Autolykos, ľstivý syn boha Herma, ktorý z krádeže obvinil Herakla.

Herakles sa po rokoch do Oichalie vrátil, zrovnal ju so zemou, Euryta zabil a Iolu si odviedol a vydal ju za svojho syna Hylla.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,4,9.
2. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,6,1.
3. ↑  Homér, *Odysea*, 21,20.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,31,3.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,31,5.
6. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,6,3.
7. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, XI, 301.
8. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,37,5.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ífitos na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°08′52″S 17°06′50″V﻿ / ﻿48,147838°S 17,11388°V﻿ / 48.147838; 17.11388

Sídlo na Heydukovej 14 v Bratislave
**Fórum života** je občianske združenie so sídlom v Bratislave, zamerané na rešpektovanie ľudského života od počatia po prirodzenú smrť a podporu rodín ako optimálneho miesta pre vznik a rozvoj ľudského života.

Občianske združenie vydáva periodikum *Spravodaj občianskeho združenia Fórum života*, informujúce o pro-life aktivitách na Slovensku, v zahraničí, reflektujúce rôzne názory a udalosti späté s prolife problematikou a poskytujúce informácie o linkách pomoci zriadených prolife organizáciami.

V roku 2007 kritizovalo 36 pripomienkami *Národný program ochrany sexuálneho a reprodukčného zdravia*.

Fórum života v súčasnosti združuje 34 členských organizácii a niekoľko desiatok fyzických osôb. Samotné občianske združenie je členom Fóra kresťanských inštitúcii a v medzinárodnej spolupráci členom Human Life International.

Organizuje pravidelnú kampaň *25. marec – Deň počatého dieťaťa*. Pravidelne v októbri organizuje kampaň *Sviečka za nenarodené deti* .

Referencie
----------

1. ↑  Fórum života kritizuje Program ochrany sexuálneho zdravia
2. ↑  25marec.sk
3. ↑  Fórum života už tradične rozbieha kampaň Sviečka za nenarodené deti - (TASR) - postoj.sk

Externé odkazy
--------------

* Fórum života v registri občianskych združení Ministerstva vnútra SR
* oficiálna stránka združenia
Sabinovská ulica**Sídlisko Mier** je sídlisko v Prešove, nachádzajúce sa severne od centra mesta. Leží medzi hlavnými dopravnými ťahmi, a to medzi Duklianskou ulicou (smer Vranov nad Topľou) a Sabinovskou ulicou, ktorej časť cez neho aj prechádza. Na 7 uliciach Sídliska Mier žije okolo 3 350 ľudí. Sídlisko bolo vybudované v 70-tych rokoch 20. storočia, spolu s hotelom Šariš a SPŠ strojníckou. Tejto výstavbe padlo za obeť množstvo historických domov na Sabinovskej ulici. Čo sa týka občianskej vybavenosti, je tu množstvo obchodných jednotiek, lekáreň, pošta a viacero potravín, ktoré sa nachádzajú na prízemí panelových domov na Sabinovskej ulici. Na Sabinovskej ulici sa nachádza aj Dom nábytku. Na sídlisku sa nachádza materská škola Kotrádova, Základná škola a gymnázium sv. Mikuláša a základná škola pre nepočujúcich. Na Veselej ulici sa nachádza domov dôchodcov. V bezprostrednej blízkosti sídliska sa nachádza SPŠ strojnícka a hotel Šariš. Cez sídlisko premávajú trolejbusové linky 2, 5 a 5D, autobusové linky 14, 16, 22, 39, 43, 44, 45 a nočná linka N2.

Pohľad z Murárskej ulice
**Ulice**

* Časť Sabinovskej
* Kotrádova
* Murárska
* Údenárska
* Veselá
* Majakovského
* Wolkerova

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mier (Prešov)**

Súradnice: 49°00′22″S 21°14′29″V﻿ / ﻿49,006023°S 21,241293°V﻿ / 49.006023; 21.241293

| * z
* d
* u
 Mestské časti Prešova (26) |
| --- |
| Mestská časť č. 1 | 
* Sídlisko III
* Sídlisko Mladosť
* Rúrky

 |  |
| Mestská časť č. 2 | 
* Sídlisko II
* Pod a Za Kalváriou
* Pod Kamennou baňou
* Pod Wilec hôrkou
* Borkút
* Vydumanec
* Kyslá voda
* Cemjata

 |
| Mestská časť č. 3 | 
* sever mesta (Mier)
* Šidlovec (Okrúhliak, Pustá dolina)
* Dúbrava
* Surdok
* Kúty
* Nižná Šebastová (Širpo, Išľa)

 |
| Mestská časť č. 4 | 
* stred mesta (Táborisko, Duklianskych hrdinov)
* Staré mesto

 |
| Mestská časť č. 5 | 
* Solivar
* Soľná baňa
* Šváby (Teľov, Delňa)

 |
| Mestská časť č. 6 | 
* Sekčov (časť od P. Horova po L. Novomestského a od Federátov po Višňovú)

 |
| Mestská časť č. 7 | 
* Sekčov (časť od Šrobárovej po Vihorlatskú a Sibírsku ul.)
* Šalgovík

 |
| Bývalé mestské časti | 
* Šarišské Lúky (1970 – 1990, od 1990 súčasť Ľubotíc)
* Ľubotice (1970 – 1990)
* Haniska (1970 – 1990)

 |
Súradnice: 5°31′37″J 13°37′15″V﻿ / ﻿5,52694°J 13,62083°V﻿ / -5.52694; 13.62083

**Vodné nádrže Inga** sú dve vodné nádrže na rieke Kongo v Konžskej demokratickej republike neďaleko mesta Matadi. Zásobujú elektrinou mesto Kinshasa ale aj priemyselnú oblasť v provincii Katanga 1 700 km od Ingy.

Inga I
------

Lokalizácia nádrže
Nádrž Inga I je vodná elektráreň so 6 turbínami, uvedená do prevádzky v roku 1972. Ich inštalovaný výkon je 351 MW. Spád je 45 m (od 115 do 70 m n. m.).

Inga II
-------

Nádrž Inga II je vodná elektráreň so 8 turbínami, uvedená do prevádzky v roku 1982. Ich inštalovaný výkon je 1 424 MW. Spád je 50 m (od 115 do 65 m n. m.).

Inga III
--------

Projektovaná situácia
Inga III je projektovaná vodná nádrž s plánovaným výkonom 4 500 MW.

Grand Inga
----------

Grand Inga je projektovaná vodná nádrž s plánovaným výkonom 39 000 MW.

Referencie
----------

1. ↑  „Grand Inga Hydroelectric Project: An Overview" (po anglicky), *International Rivers* (International Rivers), dost. 20.1.2013

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Barrages d'Inga na francúzskej Wikipédii.*
*Menelaos a Mériones dvíhajú telo Patrokla*, etruská urna, 2. storočie pred Kr.)
**Mériones** alebo **Mérionés** alebo **Meriones** (starogr. *Μηριόνης* – *Mériones*/iný prepis *Mérionés*, lat. *Meriones*) je v gréckej mytológii syn Móla a Melfidy, vnuk krétskeho kráľa Deukalióna

Mériones bol jeden z pytačov krásnej Heleny, ktorá sa nakoniec vydala za spartského kráľa Menelaa.Keď potom trójsky princ Paris Helenu uniesol do Tróje, Menelaov brat mykénsky kráľ Agamemnón vyslal poslov ku všetkým achájskym kráľom, aby mu pomohli zachrániť Helenu a pomstiť Paridov čin vojnovou výpravou proti Tróji.

Mériones túto výzvu prijal a po boku krétskeho kráľa Idomenea prišiel k brehom Tróje s početnou armádou na štyridsiatich lodiach. Vo vojne bojoval potom Mériones statočne. Zabil až sedem významných trójskych bojovníkov. Vynikal hlavne v boji s kopijou, ale bol aj dobrý lukostrelec. Keď sa zúčastnil pretekov v lukostreľbe na počesť mŕtveho Patrokla, zostrelil holuba, ktorý letel až pod samotnými mračnami.

V závere vojny nechýbal medzi vybranými bojovníkmi, ktorí sa v trójskom koni dostali za hradby mesta a dobyli hrad kráľa Priama. Z vojny sa potom šťastlivo aj s Idomeneom vrátili domov.

Meno Mériona sa v odbornej literatúre stalo dobre známym koncom devätnásteho storočia, keď pri vykopávkach na Kréte našli v hroboch prevŕtané diviačie zuby, ktoré podľa opisu Homéra zdobili nahusto prišité aj Mérionovu prilbu z hovädzej kože. Tento popis sa zdal dlho nejasný a to až dovtedy, kým sa v hroboch našli aj vyobrazenia takýchto prílb. Predmety pochádzali z 15.- 14 storočia pred Kr. z obdobia viac než pol tisícročia pred Homérom, čo je udivujúcim dokladom presnosti Homérových opisov predmetov v jeho básnických dielach.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 97.
2. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 296.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 81.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 19.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 7,161-175.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 114.
7. ↑  Quintus, *Posthomerica* 12,337-360.
**Paul Teutul Sr.** uprostred, vľavo synovia - Paul Teutul a Michael Teutul, vpravo prezident Brazílie, Luiz Inácio Lula da Silva s manželkou
**Paul John Teutul Sr.** (\* 1. máj 1949, Yonkers, New York) je zakladateľ Orange County Choppers (OCC), spoločnosti zaoberajúcou sa výrobou motocyklov (chopperov) na zákazku. Účinkuje vo vlastnej šou pod názvom American Chopper, ktorú vysiela spoločnosť Discovery Channel.

Životopis
---------

Paul Teutul sa narodil v Yonkers, v štáte New York, vyrastal v Pearl River v štáte New York. Počas vojny vo Vietname sa plavil ako člen obchodného loďstva. Je druhýkrát ženatý, v roku 2007 sa rozviedol s manželkou Paulou a vzal si súčasnú manželku Beth Dillon. Z prvého manželstva má štyri deti – Paula, Michaela, Daniela a dcéru Cristin.

Kariéra
-------

Teutul pôvodne spravoval rodinný podnik *Orange County Ironworks*, ktorý pred rokmi sám založil. Po opustení Orange County Ironworks, ktorú v súčasnosti vlastní a spravuje syn Daniel, v roku 1999 založil spolu so synom Paulom spoločnosť Orange County Choppers, spoločnosť špecializujúcu sa na výrobu motocyklov (chopperov) podľa požiadaviek klientov. Spoločnosť OCC sa onedlho stala veľmi úspešnou.

### American Chopper

Úspech spoločnosti OCC zaujal televíznych tvorcov a v roku 2003 začala spoločnosť Discovery Channel s vysielaním šou s názvom American Chopper, kde môžu diváci „na vlastné oči" vidieť stavbu motocyklov originálneho dizajnu.

Individuálny pohľad ich tvorcov Teutula Sr. a Teutula Jr. ako aj prchká povaha Paula Sr. často viedla k nezhodám a hádkam, čo vyústilo v roku 2009 do odchodu Paula Jr. z Orange County Choppers, ktorý si neskôr založil vlastnú spoločnosť s názvom „Paul Jr. Designs".

Pozri aj
--------

* Orange County Choppers
* American Chopper

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Paul Teutul Sr.**

Externé odkazy
--------------

* John Paul Teutul na Internet Movie Database (po anglicky)
* Orange County Choppers Oficiálna stránka (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 139634835
* LCCN: no2005031475
* NK ČR: xx0161057
* VIAF: 21872022
* WorldCat: lccn-no2005031475
**Kazuró Watanabe** (jap. 渡辺 和郎, *Watanabe Kazurō*; \* 1. máj 1955, Kuširo, Japonsko) je japonský amatérsky astronóm a člen *Astronomical Society of Japan*.

Objavil viac ako 500 asteroidov. Je autorom či spoluautorom publikácii *Shōwakusei Hunter* (jap. 小惑星ハンター, *shōwakusei hantā*), *Tentai Shashin Manual* (jap. 天体写真マニュアル, *tentai shashin manyuaru*), *Bokura no Yume no Hoshizora* (jap. 僕らの夢の星空) a ďalších. Prispieva aj do mesačníka *Gekkan Tenmon Guide* (jap. 月刊天文ガイド, *gekkan tenmon gaido*).

Jeho meno nesie planétka 4155 Watanabe.

Referencie
----------

1. ↑   *Minor Planet Discoverers* [online]. IAU Minor Planet Center, 2010-01-30, [cit. 2010-07-06]. Dostupné online.
2. ↑  SCHMADEL, Lutz D.. *Dictionary of minor planet names*. [s.l.] : Springer, 2003. Dostupné online. ISBN 3-540-00238-3.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kazurō Watanabe na nemeckej Wikipédii.*
Súradnice: 42°41′48″S 23°19′29″V﻿ / ﻿42,696633°S 23,324676°V﻿ / 42.696633; 23.324676

**Mešita Bujuk** (**Veľká**) (bulh. Буюк (Голямата) джамия – *Bujuk (Goľamata) džamija*) je zachovalá budova bývalej mešity z 15. storočia, nachádzajúca sa v centre mesta Sofia v oblasti Sofia v západnom Bulharsku. Budova dnes funguje ako sídlo Národného archeologického inštitútu s múzeom Bulharskej akadémie vied.

Charakteristika a dejiny
------------------------

Mešita bola v minulosti nazývaná aj **Mešita veľkého pašu Mahmuda** (bulh. Джамията на великия Махмуд паша – *Džamijata na velikija Machmud paša*), alebo v originále *Kodža Machmud paša džamisi* (bulh. Коджа Махмуд паша джамиси) podľa iniciátora výstavby rumeľského pašu Mahmuda, ktorý zahájil výstavbu mešity v roku 1451 (dokončená bola až 20 rokov po jeho smrti v roku 1494). Ako bolo typické pre osmanské mešity tej doby aj v areáli mešity Bujuk sa nachádzali aj iné stavby: chan (miesto na prijímanie a ubytovanie hostí), medrese (škola), vodojem a kašna.

Budova je štvorcového tvaru s dĺžkou steny 36,6 metra pričom steny sú (s miernym odklonom) orientované na štyri svetové strany. Stavebný materiál sú kamenné bloky doplnené pálenými tehlami. Na streche mešity sa nachádza 9 kupolí, ktoré sú pokryté olovenými plátmi.

Budova bola poškodená pri dvoch zemetraseniach v rokoch 1818 a 1858, na konci 19. storočia spadol minaret. V čase oslobodzovacej vojny bola mešita využívaná ako nemocnica a po oslobodení Bulharska ostala krátky čas nevyužívaná. Už v roku 1879 padlo rozhodnutie, že sa stane sídlom knižnice, čo sa stalo realitou v marci roku 1880. Knižnica sídlila v bývalej mešite do začiatku roku 1885 a budova sa stala dočasným sídlom štátnej tlačiarne do roku 1887, kedy bola dokončená nová budova určená pre tlačiareň. V rokoch 1892 a 1894 prebehla reštaurácia budovy a v rokoch 1900 – 1905 sa tam nasťahoval *Národný archeologický inštitút s múzeom pri Bulharskej akadémii vied*, ktorý tam sídli do dnešných dní.

V roku 1944 pri bombardovaní Sofie bola budova silne poškodená, no už v roku 1946 sa začala jej rekonštrukcia a v roku 1949 bolo múzeum znovu otvorené pre návštevníkov. Ďalšie reštaurácie budovy prebehli v rokoch 1993 – 1994 a v rokoch 2003 – 2005.

Galéria
-------

* Severná stena (pred budovou možno vidieť archeologické vykopávky z okolia)Severná stena (pred budovou možno vidieť archeologické vykopávky z okolia)
* Mešita Bujuk v nociMešita Bujuk v noci
* Detail severnej stenyDetail severnej steny
* Celkový pohľad zo severuCelkový pohľad zo severu
* VchodVchod

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mešita Bujuk**

Referencie
----------

1. ↑
**Rena Owenová** (angl. Maria Makarena Owen; \* 22. júl 1962, Bay of Islands, Northland, Nový Zéland) je novozélandská herečka, producentka, scenáristka a režisérka, maorského pôvodu.

Detstvo a mladosť
-----------------

Owenová sa narodila v novozélandskom Bay of Islands a má waleský, anglický, írsky a maorský pôvod. Je jednou z deviatich detí, vyrastala v Moerewe a bola vychovaná ako katolíčka v malom vidieckom mestečku v Bay of Islands. Počas strednej školy pravidelne vystupovala v miestnych maorských kultúrnych skupinách a účinkovala v drámach a muzikáloch. Owenová sa venovala medicíne a tri a pol roka sa školila na zdravotnú sestru v nemocnici v Aucklande. Keď sa kvalifikovala ako registrovaná zdravotná sestra, presťahovala sa do Londýna v Anglicku.

Kariéra
-------

Owenová sa zúčastňovala školení v Actors Institute v Londýne v polovici 80-tych rokov a intenzívne pracovala aj v britskom divadle. V tom období tiež napísala a hrala v divadelnom predstavení *Te Awa i Tahuti*, ktoré malo úspešné londýnske turné.

Neskôr sa vrátila na Nový Zéland. Veľa pracovala v divadle; hrala, písala, režírovala, pracovala ako dramaturgička a bola zakladajúcim členom divadla Taki Rua. Neskôr hrala aj v divadlách v Spojených štátoch.

V roku 2002 si zahrala vo filme *Star Wars: Epizóda II – Klonovaní útočia* a v roku 2005 v ďalšej časti, *Star Wars: Epizóda III – Pomsta Sithov*.

V roku 2016 bola obsadená do televízneho seriálu *Siréna*, ktorú uvádzala televízna stanica Freeform. Televízny seriál mal premiéru v roku 2018. V roku 2022 hosťovala v televíznom seriály *The Orville* a v rovnakom roku si aj zahrala vo filme s maorskou tématikou, *Whina*, kde stvárnila maorskú vodkyňu, ktorá usilovne bojovala za práva maoriov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rena Owenová**

Externé odkazy
--------------

* Rena Owenová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Rena Owenová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rena Owen na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14213177v
* GND: 122482360
* ISNI: 0000 0001 1471 2381
* LCCN: no2006081271
* VIAF: 42051798
* WorldCat: lccn-no2006081271
doc. PhDr. **Ján Chorvát**, PhD. (\* 5. jún 1948, Krásna Hôrka) je slovenský jazykovedec a vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

V roku 1968-1973 študoval nemčinu a angličtinu na Filozofickej fak. UK v Bratislave, roku 1983 PhDr. a obhájil vedeckú hodnosť kandidát vied, v roku 1987 sa habilitoval docentom pre nem. jazyk (doc.), v roku 1998 obhájil vedeckú hodnosť doktor filozofie (PhD). Absolvoval zahraničné študijné a pracovné pobyty vo viacerých európskych krajinách a USA (1977-1999). Sprvu pôsobil ako ekonóm a stredoškolský profesor, od roku 1975 prednáša na Fakulte ekonomiky a služieb VŠE, resp. Ekonom. fak. UMB v Banskej Bystrici a vykonával funkciu prorektora pre medzinárodné vzťahy UMB v Banskej Bystrici (1994-2000). Bol riešiteľom a spoluriešiteľom 5 rezortných a fakultných výskumných projektov a vedúcim 2 projektov VEGA. Pôsobí ako vedecký redaktor zborníka Acta Linguistica, je členom EUROPHRAS (od roku 1999) a 2 spoločných komisií doktorandského štúdia Na Filozofickej fak. UK v Bratislave. Spoluator vysokoškolských učebníc, prekladá do nem. a angl.  jazyka aj zo slov. do angl. a nem. Autor štúdií a odborných článkov v domácich aj zahraničných periodikách.

Dielo
-----

* Landeskunde der ČSSR, deutsch-sprachiger Länder und Entwicklung der Kultur, Bratislava roku 1981
* Reálie ČSSR a anglicky hovoriacich krajín, Bratislava roku 1981
* Vybrané problémy ekonomiky cestovného ruchu (angl.), Bratislava roku 1981
* Nemecký jazyk pre začiatočníkov-študentov FESCR VŠE, Bratislava 1987
* Stručný prehľad nemeckej gramatiky pre školy a jazykové kurzy, Banská Bystrica roku 1991
* Anglicko-slovenskú glosár základných termínov z oblasti bankovníctva a financií, Banská Bystrica roku 1995

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Renault 6
**Renault 6** je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrábala francúzska automobilka Renault v rokoch 1968-1980. Uvedený bol v roku 1968 na Paris Motor Show a bol určený ako najvrchnejšia alternatíva k modelu Renault 4, ktorý mal konkurovať modelom Citroën Ami 6 a Citroën Dyane. Používal platformu R4 ako aj jeho 845 cc motor a technicky bol s ním takmer identický, no jeho karoséria typu hatchback bola dlhšia a modernejšia. Vizuálne sa podobal na Renault 16.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Renault 6 na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Renault 6**

| Automobily značky Renault 1940 – 1990 – nasledujúce >> |
| --- |
| **Typ** | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Miniautomobily (A) |  |  |  | 3 / 4 | 4 |
| Malé automobily (B) |  |  |  |  | 5 / 7 | Super 5 |
| Nižšia stredná trieda (C) |  | 4CV | Dauphine | 8/10 | 6 | 14 | 9/11 |  |
| Stredná trieda (D) | Juvaquatre |  |  | 12 | 18 | 21 |
| Vyššia stredná trieda (E) |  |  | Frégate |  | 16 | 20/30 | 25 |
| Grand tourer |  |  |  | Torino |  |
| Kupé |  |  |  |  | 15/17 | Fuego |
| Roadster |  |  | Caravelle |  |  |  |
| Off-road |  |  |  | Rodeo 4/6 | Rodeo |  |
**Magnetizácia** je vektorová fyzikálna veličina, charakterizujúca magnetické vlastnosti látkového prostredia, vystaveného vonkajšiemu magnetickému poľu. Magnetizácia predstavuje objemovú hustotu magnetického dipólového momentu v prostredí.

Odporúčané značenie veličiny je ***M***.

Definícia a jednotky
--------------------

Magnetizácia je definovaná v sústave SI pomocou makroskopických veličín magnetického poľa - magnetickej indukcie {\displaystyle \mathbf {B} \,} a intenzity magnetického poľa {\displaystyle \mathbf {H} \,} vzťahom:

{\displaystyle \mathbf {M} ={\frac {1}{\mu \_{0}}}\mathbf {B} -\mathbf {H} },
Kde {\displaystyle \mu \_{0}\,} je permeabilita vákua.
Jednotkou v sústave SI je **ampér na meter**, záväzná značka **A / m** alebo **A · m-1**.

Pozri aj
--------

* Magnetizácia (jav)
* Magnetická indukcia
* Intenzita magnetického poľa
* Fyzikálna veličina
* Hysterézna krivka

Referencie
----------

1. 1 2 3  ČSN ISO 31-5 Veličiny a jednotky: Elektřina a magnetismus, Český normalizační institut, Praha 1994

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Magnetizace (veličina) na českej Wikipédii.*
**Ján Báňas**, Ing. (\* 3. jún 1947) je slovenský šachový medzinárodný majster. Tento titul získal v roku 1979. Vyštudoval ekonómiu. Majster Slovenska 1985 a 1999, v r. 1993 druhý. Vyhral turnaj v Odense 1993, Open Slovan 2001, druhý na turnaji Porabka 1986 za Lančom, tretí na Imperia Open 2005. Jeho rating osciluje okolo 2400, najviac mal 2425. V roku 2001 na pohári EÚ družstiev porazil 10-ročného Magnusa Carlsena. Často robí kapitána alebo trénera reprezentačných družstiev, napr. mužov na olympiádach v Moskve 1994 a Drážďanoch 2008. O šachu píše aj prekladá, z chorvátštiny preložil Kovačevičove Pešiakové a jazdcové koncovky.
Tieto znalosti a kontakty využíval aj vo funkcii veľvyslanca SR v Chorvátsku, v ktorej pôsobil od konca r. 2005 do konca r. 2008.

Publikácie
----------

* J. Báňas: 1. svetový pohár v šachu, 1989, 6 dielov.

Externé odkazy
--------------

* Vývoj ratingu J. Báňasa
* osobnosti.sk

| * z
* d
* u
Veľvyslanci Slovenska v Chorvátsku |
| --- |
| 
* Matúš Kučera (1993 – 1998)
* Ivan Stanislav (1998 – 1999)
* Ján Petrík (1999 – 2005)
* Ján Báňas (2005 – 2008)
* Roman Supek (2008 – 2013)
* Juraj Priputen (2013 – 2018)
* Peter Susko (2018 – 2023)
* Hana Kováčová (2023 – súčasnosť)

 |

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7767 2236
* NK ČR: mzk2010563965
* VIAF: 120101974
**Ján Dadan** (\* 1662, Žilina – † 26. júl 1704, tamtiež) bol kníhtlačiar v Žiline v 17. storočí.

Rodinné väzby
-------------

* otec Ján Dadan st. kníhtlačiar
* matka Alžbeta Dadanová, kníhtlačiarka

Tlačiarstvo sa vyučil u otca. Žilinskú tlačiareň prevzal v r. 1685 od matky. Zaoberal sa aj kníhviazačstvom a konštruovaním slnečných hodín. Na prelome 17. a 18. storočia bol načas vo vyhnanstve. Jeho tlačiareň mala veľký podiel na šírení slov. knihy a osvetovej literatúry v 17. storočí. Vychádzali v nej slov. a maď. kalendáre K. Neuberta, školské učebnice a príležitostné tlače. Významné sú vydania J. A. Komenského, spisy M. Institorisa, B. Smrtníka a i.

Externé odkazy
--------------

* SMRTNÍK, Benignus / *Poklad serafinsky aneb arcybratrstwa pasku prowaznjho sw.otce Frantisska ...* - dielo vytlačené v Dadanovej tlačiarni r. 1691 - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroj
-----

* DADAN, Ján. In:  *Slovenský biografický slovník I A – D*. Martin : Matica slovenská, 1986. 583 s. S. 439.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5596 8976
* NK ČR: js20041003001
* PIM: PIM172533
* SNK: 148164
* VIAF: 84232687