**Čang Cuo-lin** (čín. 張作霖, pchin-jin: *Zhāng Zuòlín*; \* 19. marec 1875 – † 4. jún 1928 ) bol jeden z najvplyvnejších severných militaristov, ktorý ako vodca fengtchienskej kilky kontroloval Mandžusko, a v rokoch 1927–1928 celú severnú Čínu.:48:14

Život
-----

### Mladosť

Rodina Čang Cuo-lina prišla do Mandžuska z provincie Che-pej, keď Che-pej začiatkom 20. rokov 19. storočia postihli prírodné katastrofy. Jeho otec bol známy gambler, kvôli ktorému mala rodina zlú povesť, zomrel v bitke s veriteľom.:8 V roku 1896 sa Čang Cuo-lin pridal k banditom, ktorí sa počas Boxerského povstania stali súčasťou cisárskej armády.

Počas sinchajskej revolúcie v roku 1911 chceli niektorí vojenskí velitelia vyhlásiť samostatné Mandžusko. Aby predišiel revolúcii, povolal guvernér Mandžuska na pomoc Čang Cuo-lina s jeho vojskom. Čang Cuo-linovi sa podarilo revolúcii zabrániť a bol preto menovaný námestníkom ministra vojny. Postupom času sa stal jedným z najvplyvnejších ľudí v Mandžusku a neskôr absolútnym vládcom regiónu.:8

### Militarista

Medzi rokmi 1911 a 1928 sa Čang Cuo-lin stal najprominentnejšou postavou severnej Číny a získal si reputáciu charizmatického vojenského veliteľa. Počas svojej vlády sa zaslúžil o vyšší status Mandžuska predovšetkým reformami pre rozvoj poľnohospodárstva a bojom s korupciou (pokiaľ nezasahovala jeho záujmy). Populácia Mandžuska sa v tom čase vyšplhala na 30 miliónov obyvateľov. Mandžusko sa stalo politickou entitou, ktorá bola schopná operovať ako samostatný štát, ktorý mal dokonca zmluvy so zahraničím.:9-10

Čang Cuo-lin bol zakladateľom a vodcom fengtchienskej militaristickej kliky (podľa Feng-tchienu, provincie v južnom Mandžusku). V roku 1920 fengtchienská kilka podporila č’lijskú kliku v boji proti anchuejskej klike a spolu s č’lijskou klikou sa potom podieľala na moci v pekinskej vláde.

31. decembra 1924 prišiel už vážne chorý Sunjatsen do Pekingu vyjednávať s Čang Cuo-linom, Feng Jü-siangom a Tuan Čchi-žuejom o možnosti zostavenia jednotnej vlády. Rokovania boli zdĺhavé a neúspešné, Sunjatsen sa ich konca nedožil.

V júli 1926 zahájil Čankajšek tzv. Severný pochod, ktorého cieľom bolo vojenské zjednotenie Číny.:181 Čang Cuo-lin spolu s Tuan Čchi-žuejom považovali Čankajška za legitímneho vodcu štátu, ale ako ďalšieho militaristu, ktorý ohrozoval ich územie. Nehodlali s ním spolupracovať, preto sa Čang Cuo-lin vydal Peking brániť. V Pekingu sa mu podarilo premôcť svojich rivalov a prevziať moc, získal potom titul vrchného veliteľa ozbrojených síl (generalissima, *de facto* prezidenta Čínskej republiky) a de facto kontroloval celú oblasť severnej Číny. V tom čase začal uvažovať o prevzatí celej Číny.:14

V máji 1928 ale ponúkol Čankajškovi na radu amerických a britských poradcov dohodu o ukončení nepriateľstva.:186 Zavrhnutím konfrontácie s Čankajškom sa vzdal svojej túžby stať sa vládcom Číny. Zároveň spoluprácou s Čankajškom opustil svojich dlhoročných spojencov, Japoncov.:15-16

Vzťahy s Japonskom
------------------

Mandžusko je úrodné a bohaté na minerály a prírodné zdroje ako uhlie, železo, oceľ, urán, zlato, meď a zinok. To bolo tiež dôvodom záujmu iných mocností o toto územie.:8 V roku 1905 o toto územie bojovalo Japonsko s Ruskom. Japonsko zvíťazilo a rýchlo sa s Ruskom dohodlo na novom rozdelení sfér vplyvu.:15

Čang Cuo-lin mal s Japoncami veľmi komplexný vzťah, bál sa ich, ale zároveň ich rešpektoval. Spoluprácou s nimi získal nevyhnutné zásoby, muníciu, pomoc a japonských poradcov poskytujúci taktické rady, na oplátku cez neho Japonsko získalo v Mandžusku veľký vplyv. Za daných podmienok ho Japonci považovali za najvhodnejšieho spojenca a chceli, aby im pomohol s realizáciou ich plánu - pripojenie Mandžuska k Japonsku. Čang mal od začiatku v pláne s Japoncami spolupracovať, ale nehodlal sa stať len ich bábkou.:10-11

### Koniec života

Napriek tomu, že dostal od tajnej polície z Mukdenu telegram, že sa ho Japonci pokúsia cestou z Pekingu zavraždiť, vydal sa 3. júna 1928 vlakom do Mandžuska. Japonská Kuantungská armáda umiestnila na moste v Chuang-ku-tchune, kadiaľ vlak prechádzal, obrovské množstvo výbušnín. Čang bol smrteľne zranený a krátko na to zomrel. Jedna z jeho žien (v poradí šiesta), ktorá išla vlakom s ním, vyviazla len s ľahko poranenou nohou.:16-17

Čang Cuo-linovým následovníkom sa stal jeho syn Čang Süe-liang, ktorý sa spojil s Čankajškom proti Japoncom, čím sa Čína po období vlády militaristov opäť zjednotila.

Referencie
----------

1. 1 2  BAKEŠOVÁ, Ivana. *Čína ve XX. století*. Olomouc : Univerzita Palackého v Olomouci, 2001. 128 s. ISBN 80-244-0251-3.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  SHAI, Aron. *Zhang Xueliang: the general who never fought*. New York : Palgrave Macmillan, 2012. 188 s. ISBN 0230279066.
3. ↑  MCGOWAN, John. US and British Media Perceptions of Warlord Era China from 1920–1928. Kalamazoo College, 2012. str. 25
4. ↑  BONAVIA, David. *China's warlords*. Hong Kong : Oxford University Press, 1995. 213 s. ISBN 0-19-586179-5. S. 63-64.
5. ↑  GAO, James Zheng. Historical dictionary of modern China (1800–1949). Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2009. Historical dictionaries of ancient civilizations and historical eras, no. 25. ISBN 0810863081. str. 115
6. ↑  LIŠČÁK, Vladimír. Dějiny Číny, Taiwanu a Tibetu v datech. Praha: Libri, 2008. ISBN 978-80-7277-364-0. str. 446
7. 1 2  FIDLER, Jiří. *Čínské dějiny v datech a souvislostech*. Praha : MAGNA ERUDIO, s.r.o. 2016. 352 s. ISBN 978-80-8816-500-2.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čang Cuo-lin**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Čang Cuo-lin na českej Wikipédii.*