recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Formát obrázku** je štandardizovaný spôsob uloženia digitálnych obrázkov. Súbor obrázku je súbor, ktorý je označený príponou. Najpoužívanejšie na internete a celkovo najznámejšie sú dva grafické formáty: \*.jpg a \*.gif. Formát .jpg je lepší na použitie pri fotografiách, formát .gif na všetko ostatné.

Formáty obrázku majú svoje výhody a nevýhody. Každý formát pracuje na inom princípe a je vhodný pre iné aplikácie a oblasti nasadenia. Pri tvorbe stránky sa tvorcovia snažia, aby veľkosť obrázku bola čo najmenšia (aby sa rýchlejšie zobrazil v internetovom prehliadači), čím vzniká aj strata kvality obrázku. Známe internetové prehliadače podporujú formáty: JPEG, GIF, PNG a BMP.

JPEG, JPG, JPE (Joint Photographic Experts Group)
-------------------------------------------------

Vytvorené súbory majú koncovku \*.jpg. Svoje najväčšie spopularizovanie zažil s príchodom digitálnych fotoaparátov. Formát JPG je vhodný na ukladanie fotografií a obrázkov, kde sa vyskytujú veľké farebné plochy. Tento formát využíva stratovú kompresiu, to znamená, že časti informácií vypúšťa. Ľudské oko tú stratu väčšinou ani nespozná. Miera kompresie sa dá nastaviť v grafickom programe (napr. Adobe Photoshop, Gimp). Nevýhodou je, že neumožňuje vytvárať priehľadné alebo animované obrázky.

GIF (Graphics Interchange Format)
---------------------------------

Vytvorené súbory majú koncovku \* .gif. Používa bezstratovú kompresiu, takže súbory sú relatívne väčšie ako JPEG, ale zato sú presné, zachovávajú farby a kontúry. Dokáže uložiť iba 256 farieb, čo je pre fotografie málo. Najčastejšie sa s ním stretneme v jednoduchých animáciách, používa sa tiež pre logá a rôzne ikony.

PNG (Portable Network Graphics)
-------------------------------

Vytvorené súbory majú koncovku \*.png. Je to bezstratový formát, ktorý bol plánovaný ako alternatíva, alebo vylepšenie formátu GIF. Napríklad PNG nie je obmedzený na 256 farieb, je možné použiť až 24-bitovú farebnú hĺbku (16,7 miliónov farieb) a zároveň vie pracovať aj s transparentnosťou. Našiel svoje využitie vo webdizajne tak isto ako formát GIF. Oproti GIFu je dátovo náročnejší a nepodporuje animácie. Výhodou je, že podporuje priehľadnosť obrázkov.

BMP (bitová mapa)
-----------------

Vytvorené súbory majú koncovku \*.bmp. je to jeden z najstarších, ale nie priamo najstarší dátový formát na uloženie rastrových obrázkov, používaný hlavne na operačných systémoch Microsoft Windows a OS/2. Formát nie je komprimovaný a pracuje s farebnou hĺbkou 24 bitov. V súčasnej dobe ho nahradili ostatné zmienené formáty.

Zdroje
------

* 
* 
* 

| * z
* d
* u
Audiovizuálna kompresia dát |
| --- |
| Obrázky | 
* APNG
* BMP
* GIF
* JPEG XR
* JPEG
* JPEG 2000
* MNG
* PCX
* PNG
* SVG
* TIFF
* WBMP
* XPM

 |
| Video | 
* MPEG-1
* MPEG-2
* MPEG-4
* MPEG-5 = part1 (EVC) + part2 (LC EVC)
* H.264/MPEG-4 AVC
* H.265/mpegH HEVC
* H.266/MPEGi VVC
* VP8
* VP9
* AV1
* HuffYUV
* RealVideo
* Theora
* Dirac
* WMV
* Apple ProRes

 |
| Zvuk | 
* AAC
* Apple Lossless
* AC-3
* AMR
* ATRAC
* CELT
* FLAC
* G.711
* G.729
* MP3
* MOD
* Opus
* Speex
* Vorbis
* TAK
* WAV
* WMA
* Musepack

 |
| Kontajnery | 
* AVI
* Ogg
* MPEG
* QuickTime
* ASF
* MP4
* Matroska
* VOB

 |
**Kallisthenes** alebo **Kallisthenés** (starogr. *Καλλισθένης* – *Kallisthenes/iný prepis:Kallisthenés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 676 pred Kr.

Kallisthenes zo Sparty bol v Olympii na 26. hrách korunovaný olivovou ratolesťou z posvätnej olivy *Darkyne krásnych vencov* (Kallistefanos) za víťazstvo v behu na jedno stadion, v najstaršej olympijskej disciplíne, podľa tradície zavedenej už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr.. Beh na jedno stadion na olympijských hrách vždy považovali za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 393.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Minca s nominálnou hodnotou 50 halierov** bola minca meny slovenská koruna, ktorá na Slovensku platila ako jednotka úradnej meny od roku 1993 do roku 2008. V obehu bola ako platidlo ešte do 16. januára 2009.

Na lícovej strane zobrazovala vežu Devínskeho hradu, na rubovej strane slovenský znak, ako všetky ostatné mince slovenskej koruny. Existovali dve rôzne verzie mince, pričom obe obsahovali rovnaký motív, líšili sa iba rozmermi a použitým materiálom.

Prvá generácia bola vyrobená z ľahkého hliníkového plechu a mala väčšie rozmery ako minca s nominálnou hodnotou 1 Sk, priemer bol takmer totožný s priemerom mince 2 Sk.

Druhá generácia bola vyrobená zo zliatiny železa a medi, mala priemer 18,75 mm a hmotnosť 2,80 g.

Externé odkazy
--------------

* Informácie na stránkach NBS

| * z
* d
* u
Slovenská koruna |
| --- |
| Mince | 
* 10 halierov
* 20 halierov
* 50 halierov
* 1 Sk
* 2 Sk
* 5 Sk
* 10 Sk

 |
| Bankovky | 
* 20 Sk
* 50 Sk
* 100 Sk
* 200 Sk
* 500 Sk
* 1000 Sk
* 5000 Sk

 |
**Arabská ríša** alebo **Arabský kalifát** alebo len **Kalifát** bol stredoveký islamský štát v rokoch 622 až 945. V 8. stor. zahŕňal aj severnú Afriku, Blízky východ, Stredný východ, Pyrenejský polostrov a zasahoval aj do Indie a Číny. Jej územím viedla dôležitá obchodná trasa - Hodvábna cesta.

Volení kalifovia
----------------

Štát vznikol v roku 622, keď proroka Mohameda prijala dnešná Medina ako svojho vládcu (od tohto roku sa počíta aj arabský letopočet - hidžra). V roku 630 Mohamed dobyl Mekku a do konca svojho života celú Arábiu. Po jeho smrti vládli volení kalifovia (Mohamedovi nástupcovia) sídliaci v Medine. V tomto období Arabská ríša dobyla Palestínu, Sýriu, Egypt, Cyprus, Cyrenajku, Irán, Arméniu, Gruzínsko a časť strednej Ázie.

Za vlády Uthmána (644-656) vznikol v ríši náboženský rozkol a vznikli suniti a šiíti. Po zavraždení Uthamána vypukla občianska vojna medzi Alím a Mu'ávijom (teda medzi Alíovcami a Umajjovcami), ktorá trvala 656 - 670.

Umajjovský kalifát
------------------

Samotný Alí bol zavraždený roku 661 a Umajjovci vtedy preniesli sídlo do Damasku. Po skončení občianskej vojny pokračovali vo výbojoch (670-732), v ktorých pripojili Maghrib, Pyrenejský polostrov, západnú Indiu a ďalšie časti strednej Ázie. V roku 732 postup Arabov do Európy zastavil pri Poitiers Karol Martel.

V roku 750 bol posledný Umajjovec zvrhnutý povstaním Alíovcov na čele s Abulom Abbásom (Abbásovci). Umajjovci boli potom vyvraždení, iba Abdarrahmán I. utiekol do Hispánie, kde vytvoril Córdobský emirát (neskorší Córdobský kalifát).

Abbásovský kalifát
------------------

Abbásovci v roku 762 preniesli sídlo do Bagdadu a vytvorili z neho vtedy najväčšie mesto sveta. Od 8. storočia sa v centralizovanej ríši rozdelenej na provincie prejavovali decentralizačné tendencie. Ríša najväčší územný aj kultúrny rozmach dosiahla za Hárúna ar-Rašída (786 - 809), potom sa začala rozpadať na veľa menších štátov. Abbásovcom síce formálne ostalo jadro ríše až do roku 1258, ale v roku 945 sa fakticky podriadili dynastii Bújovcov, ktorú v polovici 11. storočia zvrhli Seldžuckí Turci.
**Sergij Radonežský** (\* 3. máj 1314, Rostov, Rusko – † 25. september 1392, Sergijev Posad), krstným menom Bartolomej, bol ruský svätec. Patrí do kategórie svätcov označovaných ako prepodobní.

Neďaleko Moskvy založil Trojicko-sergijevskú lavru (po rusky: *Троице-Сергиева лавра*), ktorá sa stala centrom duchovného života, najvýznamnejším ruským monastierom a istý čas bola sídlom patriarchu ruskej pravoslávnej cirkvi. Jeho nasledovníci zakladali monastiere pri Bielom jazere (Ferapontov monastier). Založili aj Solovecký monastier, ktorý bol za čias komunizmu v 20. storočí sídlom gulagu. Po rozkole v ruskej cirkvi sa na čas stal útočiskom starovercov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sergij Radonežský**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Trojicko-sergijevskej lavry
* Repose of the Venerable Sergius, Abbot and Wonderworker of Radonezh
* Uncovering of the relics of the Venerable Sergius of Radonezh

Autoritné údaje: * GND: 118764721
* ISNI: 0000 0003 9898 2411
* LCCN: n87867127
* NK ČR: jn20030113002
* VIAF: 77842106
* WorldCat: lccn-n87867127
**Pierre Joseph Thuot** (\* 19. máj 1955, Groton, Connecticut, USA) je bývalý dôstojník námorníctva a americký kozmonaut. Vo vesmíre bol trikrát.

Život
-----

### Štúdium a zamestnanie

Stredná školu Fairfax High School v rodnom meste ukončil v roku 1973. V rokoch 1973 až 1977 absolvoval štúdium na námornej akadémii United States Naval Academy. Ďalšie vysokoškolské štúdium absolvoval na University of Southern California (zakončil roku 1985), potom ešte nasledovalo štúdium na výkon funkcie testovacieho pilota.

V roku 1985 nastúpil k NASA v Houstone, v rokoch 1985 až 1986 sa podrobil výcviku a od roku 1986 sa stal členom tímu amerických kozmonautov. V ňom zostal 10 rokov, do júna roku 1995.

Po odchode z tímov astronautov pracoval vo vedení viacerých súkromných firiem.

Je ženatý, jeho manželkou je Cheryl Ann, rodená Mattingly.

### Lety do vesmíru

Na obežnú dráhu sa v raketoplánoch dostal trikrát a strávil vo vesmíre 27 dní, 6 hodín a 51 minút. V posádke zastával post letového špecialistu. Bol 228 človekom vo vesmíre. Vystúpil trikrát do voľného vesmíru (EVA) a strávil v ňom 17,38 hodiny.

* STS-36 Atlantis (28. február 1990 – 9. marec 1990)
* STS-49 Endeavour (7. máj 1992 – 16. máj 1992)
* STS-62 Columbia (4. marec 1994 – 18. marec 1994)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pierre J. Thuot**

Externé odkazy
--------------

* Web Space
* Web MEK-Kosmo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pierre Joseph Thuot na českej Wikipédii.*
**50 Sk** je bankovka, ktorá platila na Slovensku od augusta roku 1993 do 16. januára roku 2009.

Päťdesiatkorunáčka bola prvou bankovkou, ktorú vydala Národná banka Slovenska po vzniku samostatnej Slovenskej republiky. Do obehu bola uvedená v auguste 1993.

Lícna strana
------------

Námet lícnej strany bankovky bol venovaný prvým slovanským vierozvestom sv. Cyrilovi a sv. Metodovi.

Rubová strana
-------------

Na rubovej strane bankovky je motív zobrazujúci dve ruky, medzi ktorými je prvých sedem písmen staroslovienskej abecedy hlaholiky ako symbol daru svätcov starým Slovanom. Zrkadlovo obrátená silueta stredovekého kostolíka z Dražoviec (okres Nitra) je symbolom raného kresťanstva na území Slovenska.

Externé odkazy
--------------

* Informácia o slovenských bankovkách na stránke NBS

| * z
* d
* u
Slovenská koruna |
| --- |
| Mince | 
* 10 halierov
* 20 halierov
* 50 halierov
* 1 Sk
* 2 Sk
* 5 Sk
* 10 Sk

 |
| Bankovky | 
* 20 Sk
* 50 Sk
* 100 Sk
* 200 Sk
* 500 Sk
* 1000 Sk
* 5000 Sk

 |
**Haitská revolúcia** bolo úspešným povstaním otrokov proti francúzskej koloniálnej nadvláde na Saint-Domingue, teraz zvrchovanom štáte Haiti. Povstanie sa začalo 22. augusta 1791 a skončilo v roku 1804 nezávislosťou bývalej kolónie. Do povstania sa zapojili černosi, mulati ako aj Francúzi, Španieli a Briti - zatiaľ čo sa bývalý otrok Toussaint Louverture stal najprominentnejším vodcom revolúcie a hrdinom Haiti. Revolúcia bola jediným povstaním otrokov, ktoré viedlo k založeniu štátu, kde bolo zrušené otroctvo, a v ktorom nevládli bieli osadníci ale bývalí otroci. V súčasnosti sa všeobecne považuje za určujúci moment v histórii atlantického sveta.

Vplyv revolúcie na inštitúciu otroctva sa prejavil na celom americkom kontinente. Po ukončení francúzskej nadvlády a zrušení otroctva v bývalej kolónii nasledovala úspešná obrana slobôd, ktoré získali, a za spolupráce so slobodnými farebnými osobami, ich nezávislosť od bielych Európanov. Revolúcia predstavovala najväčšie otrokárske povstanie od Spartakovho neúspešného povstania proti Rímskej republike takmer pred 1900 rokmi a podkopala dlhodobé presvedčenie Európanov o údajnej podradenosti černochov a o schopnosti zotročených osôb dosiahnuť a udržať si svoju slobodu. Organizačné schopnosti a húževnatosť povstalcov pod obrovským tlakom inšpirovala príbehy, ktoré šokovali a vystrašili majiteľov otrokov na celej západnej pologuli.

Referencie
----------

1. ↑   [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online. DOI:10.2307/2652438
3. ↑  . Dostupné online.
4. ↑  . Dostupné online.
5. ↑  . DOI:10.1111/hic3.12233
6. ↑   [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. ISBN 978-1846311420.
7. ↑   [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-0-415-89962-8.
8. ↑  . Dostupné online.
9. ↑   [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online.
Súradnice: 48°49′6″S 13°40′43″V﻿ / ﻿48,81833°S 13,67861°V﻿ / 48.81833; 13.67861

**Haidel** je 1 167 m vysoký zalesný vrch v Bavorskom lese.

Poloha
------

Leží východne od Freyungu a severovýchodne od Waldkirchenu, v okrese Freyung-Grafenau. Charakteristické pre vrchol, ktorý tvorí plochý chrbát, sú dve do ďaleka viditeľné stavby: vyhliadková veža a telekomunikačná veža Deutsche Telekom AG .

Na východnom svahu Haidelu, nad obcou Haidmühle, vyviera niekoľko potokov ktoré tvoria Studenú Vltavu.

V stredoveku viedla jedna z troch vetiev tzv. Zlatej cesty z Pasova do Prachatíc cez Waldkirchen a Volary, práve cez chrbát Haidelu .

Vyhliadková veža
----------------

Keď v roku 1925 silná víchrica spustošila les na vrchole chrbáta, odkryl sa skvelý výhľad ponad pahorky Bavorského lesa a Šumavy až po Alpy. V snahe zachovať tento výhľad skôr, než bude vrch znova zalesnený, dal lesmajster *Karl Beringer* v roku 1934 na vrchole postaviť drevenú vyhliadkovú vežu. Táto prvá veža na Haideli musela byť kvôli havarijnému stavu v roku 1948 demontovaná.

V roku 1967 založil miestny duchovný Herbert Kessler pobočku *Leopoldsreut*, *Združenia bavorského lesa*. Spolok sprístupnil Haidelskú oblasť pomocou množstva turistických chodníkov a vytýčil si cieľ, vybudovať novú vyhliadkovú vežu ako turistickú atrakciu, čo sa mu aj podarilo. 18. októbra 1970 bola nová, 25 metrov vysoká drevená veža duchovným Herbertom Kesslerom požehnaná a slávnostne otvorená. Drsné klimatické podmienky na vrchole Heidela však v nasledujúcich rokoch vyžadovali od združenia veľké úsilie na udržiavanie veže. Hoci boli dvakrát, v rokoch 1984 a 1990, na nej prevedené rozsiahle opravy, nepodarilo sa zabrániť, aby aj druhá veža v roku 1997 kvôli havarijnému stavu musela byť zatvorená.

Pre zachovanie Haidelskej veže, bol ešte v tom istom roku založené združenie. Spolu so združením Leopoldsreut mali hlavnú zásluhu na vybudovaní tretej vyhliadkovej veže. Ešte pred príchodom zimy 13. novembra 1998 bola nová veža otvorená.

27. júna 1999 Passauský biskup Franz Xaver Eder slúžil slávnostnú bohoslužbu v priebehu ktorej novú vežu požehnal. Vyhliadková veža je zhotovená z dreva douglasky a smrekovca a má výšku 35 metrov.

Vysielače
---------

Skvelý široký výhľad nad dolnobavorskými lesmi je tiež využívaný na činnosť vysielačov.

Telekomunikačná veža Detsche Telekom na vrchole Haidel je 60 m vysoká samonosná oceľová rúra s dvomi plošinami. Slúži ako rádioreléový uzol pre bavorský les a ako vysielač pre televízne stanice ZDF a bavorskú televíziu. Od 3. apríla 2007 slúži vyhliadková veža tiež ako nosič antény. Na strechu bol nainštalovaný anténový komplex smerového vysielača, ktorý zabezpečuje pre okolité miesta Freyung, Grainet, Haidmühle, Herzogsreut, Hinterschmiding,Jandelsbrunn a Philippsreut širokopásmový internet.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Haidel na nemeckej Wikipédii.*
Kaligrafia, Jan Van De Velde, rok 1605
**Kaligrafia** je výtvarné umenie súvisiace s písaním písma, krasopis, umenie pekne písať alebo kaligrafický prejav na grafickom liste. Ide o návrh a realizáciu písma pomocou nástroja so širokými hrotmi, štetcom alebo inými písacími nástrojmi.:17 Súčasná kaligrafická prax sa dá definovať ako „umenie dávať formu znakom expresívnym, harmonickým a zručným spôsobom".:18

Moderná kaligrafia sa zoberá od funkčných nápisov a dizajnu až po umelecké diela, v ktorých môžu alebo nemusia byť čitateľné písmená. Klasická kaligrafia sa líši od typografie a neklasického písania rukou, hoci kaligraf môže praktikovať oboje.

Kaligrafia sa naďalej používa vo forme oznámení a pozvánok na udalosti, dizajnu písma a typografie, originálneho dizajnu loga s ručným písmom, náboženského umenia, grafického dizajnu a kaligrafického umenia na objednávku, rezaných kamenných nápisov a pamätných dokumentov. Používa sa aj na rekvizity a pohyblivé obrazy pre film a televíziu, ako aj pre svedectvá, rodné a úmrtné listy, mapy a iné písané diela.

Referencie
----------

1. ↑   *Krátky slovník slovenského jazyka*. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava : Veda, 2003. 985 s. ISBN 80-224-0750-X.
2. ↑  VAŇO, Dušan. *Písmo a kaligrafia*. Topoľčany : LITO, 2005. 151 s. ISBN 80-968939-9-8.
3. 1 2 3  MEDIAVILLE, Claude. *Calligraphy: From Calligraphy to Abstract Painting*. Belgium : Scirpus-Publications, 1996. ISBN 978-90-803325-1-5.
4. ↑  Pott, G.. *Kalligrafie: Intensiv Training*. [s.l.] : Verlag Hermann Schmidt, 2006. ISBN 978-3-87439-700-1. (po nemecky)
5. ↑  Pott, G.. *Kalligrafie: Erste Hilfe und Schrift-Training mit Muster-Alphabeten*. [s.l.] : Verlag Hermann Schmidt, 2005. ISBN 978-3-87439-675-2. (po nemecky)
6. ↑  Zapf, H.. *Alphabet Stories: A Chronicle of technical developments*. Rochester, NY : Cary Graphic Arts Press, 2007. ISBN 978-1-933360-22-5.
7. ↑  Zapf, H.. *The world of Alphabets: A kaleidoscope of drawings and letterforms*. [s.l.] : [s.n.], 2006.  CD-ROM
8. ↑  Propfe, J.. *SchreibKunstRaume: Kalligraphie im Raum Verlag*. Munich : Callwey Verlag, 2005. ISBN 978-3-7667-1630-9. (po nemecky)
9. ↑  Geddes, A.; Dion, C.. *Miracle: a celebration of new life*. Auckland : Photogenique Publishers, 2004. ISBN 978-0-7407-4696-3.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kaligrafia**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Calligraphy na anglickej Wikipédii.*
Safety glass vandalised 20050526 062 part
**Kalené sklo** (alebo tiež ESG) je tvrdené (bezpečnostné) sklo, ktoré sa vyrába tepelnou úpravou kalením. Tento proces zmení vnútorné napätie a sklo vďaka nemu získa nové vlastnosti. Proces kalenia spočíva v ohriatí skla minimálne na teplotu 630 °C a jeho následnom prudkom ochladení vzduchom. Tým sa ochladí povrch skla, ale vnútorná časť zostáva teplá. Týmto procesom sa docieli ťažné pnutie vo vnútri a na povrchu vznikne tlakové napätie. Takéto sklo má vysokú pevnosť v ohybe a odolnosť proti nárazom. V prípade rozbitia sa sklo rozpadne na malé neostré kúsky a tým sa výrazne zníži pravdepodobnosť poranenia.

Kalené bezpečnostné sklo sa používa predovšetkým tam, kde sú kladené nároky na bezpečnosť. Ide predovšetkým o presklené výplne dverí, sklenené dvere, sprchové kúty, kuchynské zásteny, bočné sklá automobilov. U prostriedkov hromadnej dopravy (autobusy, vlaky, električky) slúžia okná z tvrdeného skla ako únikové východy.
**Machanidas** (starogr.  Μαχανίδας) bol samovládca Sparty a regent mladého kráľa Sparty Pelopa od roku 210 pred Kr. do roku 207 pred Kr.

Vládca Sparty
-------------

Machanidas bol pôvodne veliteľom žoldnierskeho vojska v Sparte. Po smrti kráľa Lykurga sa po nejasných udalostiach stal regentom jeho maloletého syna Pelopa. Nie je známe či patril do niektorej z dvoch kráľovských rodín v Sparte. Je možné, že túto pozíciu získal pomocou svojho vojska. Svoje postavenie zneužil a zmocnil sa samostatnej vlády. Historik Titus Livius ho opísal ako tyrana, ktorý si nectil zákony, nerešpektoval štátne inštitúcie a vládol pomocou svojho vojska sám.

Prvá macedónska vojna
---------------------

Vlády sa ujal počas prvej macedónskej vojny v roku 210 pred Kr. Vojna sa začala v roku 215 pred Kr. keď macedónsky kráľ Filip V. vypovedal vojnu Rímu, ktorý bojoval proti Kartágu. Vojna s Kartágom sa pre Rimanov nevyvíjala dobre a to hlavne po bitke pri Kannách v roku 216 pred Kr. kde Rimania utrpeli najhoršiu porážku vo svojich dejinách a od Ríma začalo odpadávať mnoho jeho spojencov. Na gréckej pôde sa ale oslabenému Rímu podarilo získať na svoju stranu aitólsky spolok, ktorý bojom proti Macedónii viazal macedónske vojenské sily a takiež mu prišli vhod ambície Machanida stať sa hegemónom na Peloponéze ktorému stál v ceste achájsky spolok a jeho spojenec Macedónsko.

Machanidove výboje
------------------

V roku 209 pred Kr. Machanidas napadol a porazil Tegeu. O rok neskôr napadol Argos a Éliďanov dokonca počas ich príprav na olympijské hry, čím porušil ekecheiriu alebo inak všeobecný posvätný mier. Pri ich obrane zasiahla Macedónia, Machanidas sa musel stiahnuť a olympijské hry v poradí už stoštyridsiatedruhé sa nakoniec konali vo svojom čase.

Bitka pri Mantinei
------------------

V roku 207 pred Kr. napadol Machanidas Mantineu. Proti nemu vytiahlo vojsko achájskeho spolku vedené Filopoimenom. Vojská sa stretli neďaleko mesta Mantinea. Vo vynikajúco strategicky vedenej bitke Filopoimen uštedril Sparťanom drvivú porážku. V bitke podľa Plutarcha zomrelo štyritisíc Sparťanov. Medzi nimi ležal aj Machanidas, ktorého zabil Filopoimen oštepom, keď sa Machanidas snažil na neho zaútočiť počas prekonávania priekopy. Jeho oštepom zasiahnuté telo spadlo mŕtve do jej bahnitej pôdy. Na počesť tohto víťazstva vystavil Achájský spolok v Delfách sochu Filopoimena s nápisom oslavujúcim toto víťazstvo. Svedectvo o soche podáva Pausanias, ktorý ju videl v druhom storočí pri svojich cestách po Grécku. Po smrti Machanida sa v Sparte stal regentom kráľa Pelopa Nabis.

Zdroje
------

* Pausanias (geograf), *Periégésis tés Hellados*
* Plutarchos,  *Plutarchovy Životopisy, Melantrich, Praha 1940*
* Polybios, *XI,11.*
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Machanidas na anglickej Wikipédii.*
* Vojtech Zamarovský, *Vzkriesenie Olympie, Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1986*
**Haimón** (starogr. *Αἵμων* – *Haimón*, lat. *Haemon*) je v gréckej mytológii syn tébskeho kráľa Kreonta a jeho manželky Eurydiky.

Haimón bol snúbencom Antigony, dcéry tébskeho kráľa Oidipa, ktorý bol vypovedaný z Téb za neúmyselné zločiny predpovedané dávnou veštbou – zabil totiž nevedomky vlastného otca, kráľa Laia a následne sa oženil s vlastnou matkou Iokastou. 
Keď sa to po rokoch dozvedel, sám sa oslepil, nechcel už vidieť slnečný jas, ktorý mu ukazoval temnú hĺbku jeho pádu. Antigona potom svojho otca sprevádzala a opatrovala vo vyhnanstve, až do jeho smrti.

Jej bratia Eteokles a Polyneikes sa domáhali vlády v Tébach a tak sa z nich stali nepriatelia. Eteokles bažiaci po moci Polyneika nakoniec s pomocou strýka Kreonta z Téb vyhnal, ale Polyneikes sa uchýlil v Argu u kráľa Adrasta a spolu s ním a s ďalšími vodcami zhromaždili armádu a napadli Téby. V tejto vojne zvanej Siedmi proti Tébam, bratia Eteokles a Polyneikes zomreli po vzájomnom súboji. Kým bol Eteoklovi usporiadaný pohrebný obrad, mŕtve telo Polylneika nesmelo byť z príkazu kráľa Kreóna pod hrozbou smrti pochované.

Antigona a Argeia, manželka Polyneika ho aj napriek zákazu pochovali. Neposlúchli, aby jeho duša mohla opustiť telo a nájsť večný pokoj. Kým sa Argeii potom podarilo utiecť, Antigonu zajali a Kreón sa ju rozhodol potrestať, chcel ju najprv nechať zavraždiť pred očami svojho syna, nakoniec však rozkázal, aby ju zamurovali v kráľovskej hrobke.

Haimón sa proti príkazu otca postavil, prosil a presviedčal. Až strach z pomsty bohov za taký krutý čin donútil Kreóna vrátiť Antigone slobodu. Keď však otvorili hrobku, bolo už neskoro, Antigona sa medzitým v hrobke obesila.

Haimón sa potom zo žiaľu pred očami svojho otca prebodol mečom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 3,5,8.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 167.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 335.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,5,12.
5. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,6,1.
6. ↑  Homér, *Iliada*, 4,364.
7. ↑  Hyginus, *Fabulae* 68.
8. 1 2 3  Hyginus, *Fabulae* 72.
Súradnice: 38°29′0″S 22°59′V﻿ / ﻿38,48333°S 22,983°V﻿ / 38.48333; 22.983

**Orchomenos** (gr. Oρχομενός), je mestečko v Boiótii v Strednom Grécku, s bohatou historickou a mytologickou minulosťou. Bolo osídlené od neolitického obdobia. V meste dnes žije okolo 6 000 obyvateľov, celý dimos má 13 962 obyvateľov (2011). Starosta (dimarchos) je Lukas Yperifanos.

Dejiny
------

Orchomenos bol osídlený už v ranej dobe bronzovej (2800 – 1900 pred Kr.) a spomína sa aj v Homérovej Iliade ako významné mesto, súperiace s neďalekými Tébami. Bolo osídlené gréckym kmeňom Achajcami (Mykénčania). Už v roku 1876 tu robil archeologické výskumy Heinrich Schliemann, neskôr H. Bulle (1907). 

Z mykénskeho obdobia bol objavený kopulový hrob, pripisovaný mýtickému kráľovi Minyovi. Už počas výskumov Heinricha Schliemanna mala hrobka zrútený strop. Steny hrobky zdobili jemné reliéfne špirály, rozety a lotosové kvety. Priemer hrobky bol 14 metrov, zachovala sa aj cesta (dromos) vedúca do hrobky. Domy z tohoto obdobia mali okrúhly pôdorys s priemerom 2 až 6 metrov. Mykénsky Orchomenos bol zničený okolo roku 1200 pred Kr. keď do Grécka prichádzali posledné grécke kmene – Dóri. Dóri sa však v Boiótií neusadili, takže sa aj v Orchomene zachovalo achajské osídlenie.

V 7. storočí pred Kr. bol Orchomenos členom boiótskej amfiktyónie. Počas grécko-perzských vojen sa Orchomenos pridal na stranu Peržanov. V neskoršom období súperil Orchomenos s Tébami, obyčajne sa pridal k ich nepriateľom, čo často znamenalo, že bol obliehaný a dobytý. V roku 367 pred Kr. Téby zničili Orchomenos, v roku 353 bol obnovený a v roku 349 bol opäť zničený. Alexander Veľký opäť obnovil Orchomenos, ktorý sa postavil na jeho stranu v boji proti Tébam, ale pod rímskou nadvládou už nehral žiadnu významnejšiu úlohu. Počas tohto obdobia obyvatelia mesta prestúpili na kresťanstvo. Od roku 395 patrí do Byzantskej ríše.

Orchomenos prežil približne až do 7. stor. hoci bol v minulosti vyplienený rôznymi barbarskými kmeňmi, ako Góti, Herulovia či Huni. Asi v 7. stor. bolo mesto definitívne dobyté Slovanmi, ktorí ovládali Grécko až do 8. – 9. stor. kedy boli porazení a odvedení. Obyvatelia zničeného Orchomena sa rozhodli postaviť nové osídlenie a tak na mieste starého mesta postavili dve menšie osady s názvom Petromagula a Skripus. V 9. stor. bol v meste Skripus postavený veľký kláštor-*Panajia tis Skripu*, ktorý tu stojí dodnes. Na postavenie tejto stavby boli použité mnohé staroveké kamene z predošlých stavieb. Kamene mali rôzne nápisi a preto sa celé mesto nazvalo Skripus, z latinského *scriptus*. Od 13. stor. patrí územie európskym dobyvateľom, od 15. stor. Turkom. Petromagula a Skripus patrili do severnej, gréckohovoriacej časti Boiótie, juh bol osídlený Arvanítmi. Od roku 1831 patria tieto dve mestá do oslobodeného Grécka.
V roku 1920 sa osady Petromagula a Skripus spojili a znovu tak vytvorili Orchomenos.

Literatúra
----------

* Orchomenos. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1986. 1032 s. S. 643 - 644.  (zdroj časti článku)
**Kyselina azidovodíková** (tiež **azoimid**, **kyselina dusíkovodíková**), HN3, je bezfarebná, ostro páchnuca, nestála, jedovatá kvapalina. Je extrémne explozívna už pri laboratórnych podmienkach.

Jej soli nazývame azidy. Alkalické azidy sú stále, kým azidy ťažkých kovov sú veľmi explozívne.

Príprava
--------

Pripraviť ju môžeme vytlačením z jej solí silnou kyselinou, väčšinou sa používa koncentrovaná kyselina sírová a azid sodný:

2 NaN3 + H2SO4 → 2 HN3 + Na2SO4

Toxicita
--------

Kyselina azidovodíková je veľmi jedovatá, pôsobí ako protoplazmatický jed, silno dráždi sliznice a má neznesiteľný zápach, vďaka čomu je pravdepodobnosť náhodnej otravy veľmi malá. Pri inhalácii malého množstva sa v nose vyvinie pocit tlaku. Smrteľná dávka je menej ako 5 mg na 1 kg telesnej hmotnosti. Medzi príznaky otravy patrí bolesť hlavy, nevoľnosť, závraty a pokles krvného tlaku pri zvýšenom pulze.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kyselina azidovodíková**

| * z
* d
* u
Anorganické kyseliny s prvkom v oxidačnom čísle I. |
| --- |
| 
* Kyselina brómna (HBrO)
* Kyselina chlórna (HClO)
* Kyselina jódna (HIO)
* Kyselina dusná (HNO)
* Kyselina fosforná (HPO)

 |
Polorajotvaré
**Polorajotvaré** alebo **squatinotvaré** (lat. Squatiniformes) je rad žralokov s jedinou čeľaďou **polorajovité** alebo **squatinovité** (lat. Squatinidae/Rhinidae) a jediným recentným rodom **poloraja** alebo **squatina** (lat. Squatina). 

Zahŕňa 16 recentných druhov ktoré sa vyznačujú plochým telom, ústami na konci rostra a tým, že im chýba análna plutva. Poloraje sú ploché ako raje. Na rozdiel od nich však nemajú prsné plutvy celistvé a žiabrové štrbiny nemajú na spodnej časti tela. Žijú prevažne na morskom dne a preto vodu na dýchanie nasávajú veľkými otvormi (spirakulami) ktoré majú na temeni hlavy. Keby ich nasávali ústami, obsahovala by viac kalu, ktorý by im mohol upchať žiabre. Ich prsné plutvy pripomínajú anjelské krídla preto sa anglicky nazývajú angel shark čiže anjelský žralok.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Polorajotvaré**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Polorajotvaré**
Súradnice: 48°24′29″S 19°46′41″V﻿ / ﻿48,408°S 19,778°V﻿ / 48.408; 19.778

**Poltárska pahorkatina** je geomorfologická časť Lučenskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie v okolí rieky Ipeľ a jej prítokov v okrese Poltár, Rimavská Sobota a Lučenec.

Polohopis
---------

Územie zaberá centrálnu časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie severnú časť Lučenskej kotliny. Na východe susedí Oždianska pahorkatina (časť Rimavskej kotliny), južne a západne nadväzujú Novohradské terasy a severne sa nachádza Cinobanské predhorie, čoby podcelok Revúckej vrchoviny a jej časti Lovinobanská a Málinská brázda. Územie odvodňuje rieka Ipeľ a jeho prítoky Slatinka na západe a Suchá na východe.

Poltárska pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresov Rimavská Sobota, Lučenec a Poltár. Z významných sídiel sa tu na západe okrajovo nachádza Lučenec, na severe Kalinovo a Poltár a na východe Hrnčiarska Ves. Okrajom územia vedie rýchlostná cesta R2 a stredom pahorkatiny cesta I/16 zo Zvolena cez Lučenec do Rožňavy a cesta II/595 do Poltára. Hlavný cestný ťah na západe kopíruje železničná trať Zvolen – Košice a centrálnou časťou vedie železničná trať Lučenec – Utekáč.

Turizmus
--------

Mierne zvlnená krajina je pre turistov zaujímavá predovšetkým kvôli historickým pamiatkam, pretože ide zväčša o hospodársky využívané územie bez rozsiahlejších lesov a vyšších vrchov.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-05-16]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-05-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Podrobný autoatlas – Slovenská republika 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, a. s. 2008. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 104.

Pozri aj
--------

* Juhoslovenská kotlina
* Lučenská kotlina

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Varazdat** (armén. Վարազդատ, lat. *Varasdates*, \* 4. storočie – † 4. storočie) bol arménsky kráľ z arsakovskej dynastie, ktorý vládol v rokoch 374 - 378.

Po zvrhnutí a zabití arménskeho kráľa Papa v roku 374 sa rímsky cisár Valens rozhodol dosadiť na prázdny trón arménskeho aristokrata Varazdata, žijúceho v Konštantinopole, údajného príslušníka rodu Arsakovcov, ktorý mal hájiť rímske záujmy v strategicky položenom nárazníkovom štáte na hranici so Sasánovskou ríšou. Varazdat sa však dostal do sporu s vplyvnými sparapetmi (veliteľmi vojska) z rodu Mamikonianov: prvého z nich, Musela, nechal popraviť, ale druhý, Manuel, ho zvrhol a vyhnal z krajiny. Varazdat pravdepodobne dožil svoj život vo vyhnanstve v Británii, ale podľa iných verzií ho buď zabili pri palácovom sprisahaní, alebo v boji s Peržanmi, alebo zomrel ako zajatec Rimanov. Dátum jeho smrti nie je známy.

Mojžiš Chorénsky vo svojej kronike uvádza, že Varazdat zvíťazil na 291. olympijských hrách v pästnom zápase (*pygmé*) O správnosti tejto informácie vznikli pochybnosti: 291. olympiáda pripadla na rok 385, kedy už bol Varazdat starnúci muž. O tomto dátume nemali pochybnosti starší bádatelia (H. G. Förster a iní).

Novší autori (L. Moretti, B. Kyrkos, N. Jaluris a iní) sa vo väčšine prikláňajú k 287. hrám, t. j. k roku 369, lebo práve Varazdatova popularita olympijského víťaza mohla byť dôvodom, prečo si ho cisár Valens vybral za spojenca. Varazdat tak patrí medzi posledných známych olympijských víťazov z doby úpadku starovekých olympijských hier. Varazdat mal na rozdiel od svojich dávnych predkov priateľský vzťah ku Grékom. Arménski historici z 5. stor. ako Faustus Byzantský alebo Mojžiš Chorénsky o ňom zhodne tvrdia, že bol „*mužom statočným, s mocným úderom ruky a s nebojácnym srdcom."*

V roku 1998 v Olympii odhalili Varazdatovu sochu, ktorú vytvoril arménsky sochársky majster Levon Tokmajyan.

Referencie
----------

1. ↑  *Armenian Olympians: Ancient Olympiads to London 2012*
2. ↑  Rouben Paul Adalian, *Historical Dictionary of Armenia*
3. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 183.
4. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 143 (944).

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Varasdat na českej Wikipédii.*
August (*Prebohaté hodinky vojvodu z Berry*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| << | **August** | >> |
| Po | Ut | St | Št | Pi | So | Ne |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 |
| 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 |
| 29 | 30 | 31 |  |  |  |  |
| **2022** |
|

**August** je ôsmy mesiac roka gregoriánskeho kalendára.

V pôvodnom rímskom kalendári (republikánskom) bol názov tohto mesiaca *sextilis* („šiesty") a mal 29 dní. Pri reforme kalendára Gaiom Iuliom Caesarom roku 46 pred Kr. získal mesiac *sextilis* navyše jeden deň, takže mal spolu tridsať dní. 

Pri Augustovej oprave tohto kalendára roku 8 pred Kr. keď bola upravená určitá nepresnosť v počítaní juliánskeho kalendára rímskymi pontifikmi, navrhol senát, aby bol mesiac *sextilis* premenovaný na *augustus* na počesť reformátora kalendára. Traduje sa, že z dôvodu, že sa nepovažovalo za dostatočne úctivé, aby mesiac pomenovaný po súčasnom cisárovi mal menej dní než mesiac pomenovaný po Iuliovi Caesarovi, dostal i mesiac *augustus* navyše jeden deň, ktorý sa následne ubral z mesiaca februára, ktorý má odvtedy len 28 (alebo v prestupnom roku 29) dní. Ale sú isté indície, ktoré napovedajú, že august mal 31 dní už po juliánskej reforme.

Aby nemali tri mesiace za sebou po 31 dní, bol zároveň prevedený jeden deň zo septembra do októbra a jeden deň z novembra do decembra a tak bolo narušené Sósigenove pravidelné striedanie dlhých a krátkych mesiacov.

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **August**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****august****

| * z
* d
* u
Kalendár |
| --- |
| január • február • marec • apríl • máj • jún • júl • august • september • október • november • december |
| 
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31

 |
**Pavol Hajtman** (\* 24. jún 1924, Bánov - † 29. august 1977, Zvolen) bol lesný inžinier.

Jeho otec Vincent Hajtman, matka Alžbeta Hajtmanová.

Životopis
---------

Vyštudoval Vysokú školu poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach (1946-1950), postgraduálne VŠLD vo Zvolene (1966). Roku 1950 Ing. 1950 CSc. V roku 1950-1951 zástupca riaditeľa Lesného závodu v Podbrezovej-Štiavničke, 1951-1953 pracovník Taxácie štátnych lesov v Banskej Bystrici, od roku 1958 Ústavu pre hospodársku úpravu lesov vo Zvolene, od 1970 hlavný inžinier ústavu. Spoluorganizátor hospodárskej úpravy lesov a lesného hospodárstva na Slovensku. Autor prác v odborných časopisoch a zborníkoch.

Ocenenie
--------

* Roku 1974 vyznamenaný Za vynikajúcu prácu

Dielo
-----

* Rastové tabuľky pre smrek Abieto-Fagete porastov SSR (kandidátska práca, 1974)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ohýbanie** je tvárnenie, pri ktorom sa materiál na vonkajšom polomere ohybu naťahuje a vo vnútornom polomere sa stláča.

Kovy ohýbame najmä za studena (do hrúbky 4 mm).

Postup pri ohýbaní drôtov
-------------------------

* Drôty s priemermi do 1 – 1,5 mm ohýbame ručne:

1. Pilníkom zarovnáme jeden koniec vyrovnaného drôtu, od neho nanesieme rozmery obrysovacou ihlou. Musíme zohľadniť množstvo materiálu potrebné na ohyb;
2. Podľa tvaru ohybu použijeme náradie:
- na ostré ohyby – kliešte s plochými čeľusťami, prípadne kombinované kliešte,
- na ohýbanie a tvarovanie do oblúkov – kliešte s oblúkovými čeľusťami
* Drôty s priemermi od 1,5 do 8 –10 mm ohýbame ručne:

1. Postup obrysovania rovnaký ako pri s menším priemerom;
2. Potom postupujeme v závislosti od ohybov:
- na ostré ohyby použijeme zverák, ochranné vložky čeľustí zveráka, drevené kladivo (3 – 5 mm), kladivo z farebných kovov alebo zámočnícke kladivo (vyše 5 mm), uholnicu alebo uhlomer;
- na oblé ohyby rovnaké náradie a pomôcky a tvarové podložky požadovaných rozmerov (rúrky, profily).

Postup pri ohýbaní plechov
--------------------------

Ohýbanie kovu v lise
* Na ohýbanie tenkých plechov do hrúbky 0,5 – 0,7 mm, ale i plechov do hrúbky 2 – 3 mm používame rovnaké pomôcky aj náradie ako pri ohýbaní drôtov.

Odlišnosti:

a) treba vopred premyslieť poradie ohybov;
b) pri ohýbaní tenkých plechov možno predhnúť rukami plech vo zveráku pomocou hranolčeka z dreva a potom ohyb dokončiť dreveným kladivom;
c) ploska kladiva dopadá čo najbližšie k čiare ohybu;
d) pri ohýbaní širších plechov ako čeľuste zveráka používame prídavné predĺžené čeľuste.
  

*Lámaniu a prasknutiu drôtov a plechov pri ohýbaní predchádzame tým, že namiesto ostrých ohybov volíme mierne zaoblenia.*
**Potenciálna energia** alebo **polohová energia** (Wp alebo Ep) je druh mechanickej energie. Súvisí so vzájomnou polohou telies (vrátane mikročastíc) sústavy, v ktorej telesá na seba vzájomne silovo pôsobia.

Presná definícia znie, že je to práca, ktorú treba vykonať na telese, aby sa z referenčnej energetickej úrovne (tzv. „normálny stav" alebo „nulová hladina") dostalo do danej novej polohy. Pri reverzibilných dejoch (čiže dejoch bez trenia) sa potenciálna energia rovná kinetickej energii, ktorú by teleso získalo, keby sa mohlo „poddať" sile až po referenčnú energetickú úroveň, čiže keby sa mohlo voľne pohybovať.

Túto energiu teda má každé teleso vychýlené z referenčnej energetickej úrovne. 

Vzorec: {\displaystyle W\_{P}=\int {\vec {F}}\cdot {\vec {ds}}} kde F = sila, s = dráha; presnejšie vzorce pozri pod jednotlivými druhmi potenciálnej energie (dole).

Jednotky sú tie isté ako pre energiu.

Druhy
-----

Podľa sily pôsobiacej na teleso po vychýlení sa rozlišujú tieto „druhy" potenciálnej energie:

* gravitačná potenciálna energia
* potenciálna energia pružnosti (tu ide o veľmi špeciálnu formu potenciálnej energie)
* tlaková potenciálna energia
* elektrická potenciálna energia
* magnetická potenciálna energia

V bežnom živote na planéte Zem sa pod potenciálnou energiou myslí najmä gravitačná potenciálna energia, preto sa tento druh potenciálnej energie niekedy označuje ako **polohová energia v užšom zmysle**.

Referenčná energetická úroveň
-----------------------------

Treba si uvedomiť, že potenciálna energia je relatívna, čiže záleží na referenčnej energetickej úrovni, teda na tom, na čo ju vzťahujeme. Pri výpočtoch sa *nulová hladina* potenciálnej energie volí buď v *rovnovážnej polohe*, v ktorej sú príslušné sily v rovnováhe, alebo v *nekonečne*, kde je veľkosť príslušných síl na teleso nulová. Na *premenu energií* ale na voľbe nulovej hladiny potenciálnej energie logicky nezáleží - rozhodujúca je iba **zmena** tejto energie.

Potenciálna energia v praxi
---------------------------

* *HUYGENSOVE HODINY*

Holandský vedec Christian Huygens (1629 - 1695) vynašiel kyvadlové hodiny. Ako prvý pripojil kyvadlo k ozubeným kolieskam mechanických hodín. Pravidelné kývanie kyvadla urobilo chod hodín oveľa presnejším ako pri predchádzajúcich typoch. Energia ktorá pomáha ručičkám týchto hodín prekonať trenie, pochádza z pohybu oloveného závažia nadol. Závažie pri každom tiku uvoľni malý zlomok svojej potenciálnej energie. Hodiny sa zastavia, keď závažie dosiahne svoju najnižšiu polohu. Energia alebo „práca" osoby, ktorá vytiahla závažie hore, sa uloží do závažia ako jeho potenciálna energia. Tá sa uvoľňuje keď závažie klesá.
**Pavol Hronec** (\* 10. október 1910, Zvolenská Slatina – † 28. august 1973, Nemecko) bol evanjelický kňaz a protifašistický bojovník.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Prievidzi, teológiu v Bratislave a v Strassburgu, filozofiu a históriu literatúry na FF UK v Bratislave (1934 – 1938). Ordinovaný za kňaza bol v roku 1934, potom pôsobil ako kaplán v Modre a Bratislave. Bol generálny tajomník Sväzu evanjelickej mládeže a redaktor Nového rodu (1936 – 1937). V roku 1937 nastúpil ako farár v Hronseku.

Počas vojny sa zapojil do protifašistického hnutia; najskôr ako pracovník Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici (od júla 1944), počas SNP ako dôstojník čs. armády a prezidiálny šéf povereníctva pre školstvo a osvetu. Po potlačení povstania pôsobil v partizánskej skupine Za slobodu Slovenska.

Po oslobodení nastúpil ako evanjelický farár v Banskej Bystrici. Bol politicky prenasledovaný a prepustený zo služieb.

Zostavil Nárys Všeobecnej vnútromisijnej a pastorálnej konferencie evanjelických kňazov a. v. a kroniku obrodného hnutia v cirkvi. Nositeľ viacerých vyznamenaní. Bol pochovaný v Bratislave.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* *Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ohře** (nem. Eger) je rieka v západných Čechách a Nemecku. Celková dĺžka je 316 km, zaberá povodie s plochou 5 613,7 km² a v ústí dosahuje priemerný prietok 37,94 m³/s. Na území Česka tečie v dĺžke 246,55 km a veľkosť povodia je 4 601,05 km². 

Pramení na území nemeckej spolkovej krajiny Bavorsko, na severozápadnom svahu vrchu Schneeberg (1 053 m n. m.) v krajinnom celku Fichtelgebirge, v blízkosti mesta Weissenstadt. Od prameňa tečie východným smerom, na územie Česka vstupuje severne od mesta Hohenberg an der Eger, na krátkom úseku tvorí štátnu hranicu a vteká do vodnej nádrže Skalka. Za mestom Cheb sa najprv stáča na sever, pričom výrazne meandruje, medzi osadou Chocovice a mestom Kynšperk nad Ohří tečie východným smerom. Odtiaľ až k mestu Klášterec nad Ohří pokračuje neustále sa vlniacim korytom prevažne severovýchodným smerom, následne sa stáča na východ a napája vodnú nádrž Nechranice. Od mesta Budyně nad Ohří sa rieka postupne stáča a tečie k ústiu severným smerom. Do Labe ústi na území mesta Litoměřice.

Najvýznamnejšími prítokmi na území Česka sú zľava Pstruhový potok, Lužní potok, Plesná, Libocký potok, Svatava, Rolava, Bystřice, Hutná a Chomutovka; sprava namecká Röslau a české Odrava, Malá Libava, Velká Libava, Komáří potok, Teplá, Lomnice, Liboc, Blšanka, Hasina, Smolnický potok, Čepel.

Ohře preteká cez mestá:

* v Nemecku: Weissenstadt, Marktleuthen, Hohenberg an der Eger
* v Česku: Cheb, Kynšperk nad Ohří, Sokolov, Loket, Karlovy Vary, Klášterec nad Ohří, Kadaň, Žatec, Postoloprty, Louny, Libochovice, Budyně nad Ohří, Brozany nad Ohří a Terezín.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ohře**
Súradnice: 48°21′31.52″S 21°48′28.92″V﻿ / ﻿48,3587556°S 21,8080333°V﻿ / 48.3587556; 21.8080333

**Veľký Kamenec** sú zrúcaniny hradu, ktoré sa nachádzajú pri rovnomennej obci Veľký Kamenec, ležiacej v najjužnejšej časti Východoslovenskej nížiny v Bodrockej rovine 14 km na juhozápad od Kráľovského Chlmca.

Dejiny
------

Hrad postavili v 13.storočí po mongolskom ("tatárskom") vpáde. V roku 1283 došlo k výmene majetkov medzi synom Lóranta a rodinou Mičbánovcov. V roku 1438 sa spomína hrad, ktorý mal vežu. Potom ho v roku 1451 dobyl Ján Jiskra a podnikal z neho výpady do blízkeho i vzdialenejšieho okolia. Keď v r. 1458 obsadilo hrad kráľovské vojsko, podpísali na tomto hrade mierovú zmluvu medzi Jánom Jiskrom a Jánom Hunyadym. Pravdepodobne v dôsledku týchto udalostí koncom 15. storočia vykonali Soósovci na hrade veľké opravy a vybudovali veľké opevnenie. V 17. storočí, keď sa vtedajší majiteľ Juraj Soós aktívne zúčastnil Vesselényiho povstania, cisárske vojsko v r. 1672 hrad zbúralo.

Exteriér
--------

Pôvodné jadro hradu – veža a obvodové opevnenie – stálo na najvyššom vrchole hradného kopca. Súčasťou stredovekého hradu bola pravdepodobne aj cisterna na nádvorí. Dnešný takmer trojuholníkový pôdorys hradu s oblými a polygonálnymi baštami situovanými na nárožiach vznikol pri prestavbe v 15. storočí, kedy bol hrad opevnený. Súčasťou areálu je aj valové opevnenie a múry siahajúce až po kostol pod hradom, ktorý mohol byť jeho časťou.

Súčasný stav
------------

Z hradu sa zachovalo niekoľko múrov – nárožná polygonálna bašta a značne zničená okrúhla delová bašta. Na polygonálnej bašte s priľahlým múrom sa zachovali delové strieľne a otvory okien. Na mieste, kde bolo nádvorie, je do kameňa vysekaná cisterna, ešte dnes dosť zreteľne rozpoznateľná.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy hradov a zámkov* [PDF online]. Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2017-03-28, [cit. 2020-09-06]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veľký Kamenec (hrad)**

Externé odkazy
--------------

Zámky.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
**Hej, slnko vychodí** je jedna z revolučných piesní z obdobia socializmu v Česko-Slovensku.

Hudbu zložil Bartolomej Urbanec, ktorý je aj autorom textu.

Hej, slnko vychodí
------------------

Nadišiel sveta novy čas
a nám zasvitli krásne rána,
keď človek práce vzniesol hlas:
zdvihol bedára, zničil pána.
Povzniesol práce vznešenost,
bo z nej najväčšia plynie sláva,
rozkvitli nové zahrady,
kde len holá púšť predtým stála.
Hej, hej, slnko vychodí
a človek strhol putá
pod zástavou Leninovou,
pod ním duní zem, hej,
pod ním duní zemi, hej,
celá duní zem!
Hej, hej, svet sa už budí
a človek vol'ne dýcha
pod zástavou Leninovou,
čuje mieru hlas, hej,
jasný mieru hlas, hej,
pevný mieru hlas!
A kráča smelo hrdo vpred
s červenou zástavou už celý svet!
Hej, hej, slnko vychodí,
za šťastie pracujúcich strana sa borí.
Hej, hej, slnko vychodí
a človek strhol putá
pod zástavou Leninovou,
pod ním duní zem, hej,
pod ním duní zemi, hej,
celá duní zem!
Hej, hej, svet sa už budí
a človek vol'ne dýcha
pod zástavou Leninovou,
čuje mieru hlas, hej,
jasný mieru hlas, hej,
pevný mieru hlas!
A kráča smelo hrdo vpred
s červenou zástavou už celý svet!
Hej, hej, slnko vychodí,
za šťastie pracujúcich strana sa borí.