recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gymnázium sv. Michala Archanjela** je všeobecné cirkevné gymnázium v Piešťanoch. Gymnázium je pomenované podľa archanjela Michala. Zriaďovateľom je Arcibiskupský úrad v Trnave. 

Gymnázium bolo založené 1. septembra 1992. Škola poskytuje denné úplné štúdium s maturitou všeobecného zamerania. K 10. septembru 2012 študuje na škole 139 študentov v 6 triedach všetkých štyroch ročníkov.

História budovy školy
---------------------

Budova školy bola postavená v roku 1754, z ktorého pochádza aj prvá zmienka o jestvovaní rímskokatolíckej ľudovej školy v Piešťanoch. V roku 1831 bola budova prestavaná na poschodovú. V roku 1928 bola pristavená telocvičňa *Orlovňa*, ktorú počas prvej slovenskej republiky užívala *Slovenská katolícka mládež*. V roku 1954 nastalo poštátnenie budovy, do ktorej sa neskôr usídlila základná škola. V roku 1992 bolo založené Gymnázium sv. Michala Archanjela. V roku 2003 sa uskutočnila prestavba a nadstavba severného krídla budovy. 28. februára 2013 si škola pripomenula 20. výročie založenia gymnázia.

Riaditelia školy
----------------

* 1992 – 1995: RNDr. Vojtech Filo
* 1995 – 2000: Mgr. Anna Klčovanská
* 2000 – súčasnosť: Mgr. Monika Melicháčová

Referencie
----------

1. 1 2   *Školský vzdelávací program 2011/2012* [online]. [Cit. 2013-03-26]. Dostupné online.
2. ↑   *Súčasnosť* [online]. [Cit. 2013-03-26]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5   *História* [online]. [Cit. 2013-03-26]. Dostupné online.
4. ↑   *Cirkevné gymnázium v Piešťanoch má dvadsať rokov* [online]. [Cit. 2013-03-26]. Dostupné online. Archivované 2013-07-06 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Webová stránka školy

Súradnice: 48°36′05″S 17°49′59″V﻿ / ﻿48,601449°S 17,832989°V﻿ / 48.601449; 17.832989
**Hampton Court Bridge** je cestný oblúkový most cez Temžu medzi Hamptonom v časti Richmond na okraji Londýna a mestom Molesey v grófstve Surrey. Most bol pomenovaný po paláci Hampton Court Palace na severnom brehu Temže.

Prvý most, ktorý stál na mieste mosta bol postavený v rokoch 1752 – 1753 podľa plánov Samuela Stevensa a Benjamina Ludgatora a otvorený 17. decembra toho roku. Most bol drevený a jeho architektúra bola ovplyvnená chinoizériou. Zničený bol po 25 rokoch existencie. Druhý most bol otvorený v roku 1778 a taktiež bol drevený; jeho dĺžka bola 107 m a šírka 5 m. Okolo roku 1840 bol most už schátraný a preto bolo rozhodnuté na jeho mieste postaviť nový most. Výstavba tretieho mosta prebiehala medzi májom 1864 a aprílom 1865 a otvorený bol 10. apríla. Jeho autorom bol E. T. Murray a výstavba stála 11 176 libier.

Dnešný štvrtý most bol postavený niekoľko metrov ďalej po prúde od neskôr zničeného tretieho mosta medzi septembrom 1930 a aprílom 1933. Most bol otvorený Princom z Walesu 3. júla 1933. Má tri oblúkové rozpätia a jeho výška nad Temžou je 5,9 m. Autormi návrhu boli W. P. Robinson a Edwin Lutyens.

* Prvý mostPrvý most
* Druhý mostDruhý most
* Tretí most v roku 1897Tretí most v roku 1897
* Maľba Under the Bridge at Hampton Court Alfreda Sisleyho z roku 1874 znázorňujúca podmostie tretieho mostaMaľba *Under the Bridge at Hampton Court* Alfreda Sisleyho z roku 1874 znázorňujúca podmostie tretieho mosta

Referencie
----------

1. ↑   *Bridge heights* [online]. Environment Agency. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2 3   *Hampton Court Bridge* [online]. MoleseyHistory.co.uk. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hampton Court Bridge**

Externé odkazy
--------------

* 

* Hampton Court Bridge v databáze *Structurae*

| Ďalší most proti prúdu | Mosty na Temži | Ďalší most po prúde |
| --- | --- | --- |
| Walton Bridge | **Hampton Court Bridge** | Kingston Bridge |
Gropius House, čelný pohľad
Gropius House, zadný pohľad
**Gropius House** bol dom architekta Waltra Gropia a jeho rodiny, na 68 Baker Bridge Road, Lincoln, Massachusetts, USA. Dnes ho vlastní organizácia Historic New England a je otvorený pre verejnosť od stredy do soboty (od 1. júna do 15. októbra). Vstup je spoplatnený, v cene je zahrnutý odborný výklad.

História domu
-------------

Walter Gropius bol zakladateľom Bauhausu a zároveň jeden z najvplyvnejších architektov 20. storočia. Tento dom bol jeho prvým architektonickým počinom v USA. Navrhol ho v roku 1937, kedy prišiel prednášať na Harvardovu univerzitu v odbore dizajn, a bol postavený v roku 1938. Miesto si vybral pre dobrú dostupnosť ku Concord Academy, ktorú navštevovala jeho dcéra Ati. Gropius s rodinou tu bývali od roku 1938 do jeho smrti v roku 1969. (Gropius mal svojho mecenáša. James J. Storrow mu ponúkol pozemok aj kapitál na stavbu domu a s výsledkom bol tak spokojný, že dal postaviť domy ďalším štyrom profesorom v tej istej lokalite, z ktorých dvom Gropius pomáhal s návrhom.)

Opis domu
---------

### Exteriér

Dom spôsobil senzáciu keď ho dokončili. Pridržiavajúc sa filozofie Bauhausu, každý aspekt domu a jeho okolia bol navrhnutý pre maximálnu efektivitu a jednoduchosť konštrukcie. Gropius starostlivo umiestnil dom na vrch svahu ako zakončenie sadu s devaťdesiatimi jabloňami. Pri navrhovaní domu sa nechal inšpirovať tradičnou architektúrou Nového Anglicka. Použil tradičný drevený obklad, prírodný kameň a konštrukčný systém typický pre drevodomy ktorých je v tejto oblasti väčšina. Ako na všetko v rámci Bauhausu ,aj na tieto prvky sa snažil nájsť nový uhol pohľadu: napríklad drevený obklad tradične použitý v exteriéri s vodorovným rastrom umiestnil zvisle vo vstupnej hale domu.

### Interiér

Celý dom je navrhnutý veľmi účelne. Netradične sa stal modulom nábytok, ktorý si rodina priviezla z Nemecka. Izby sú ušité na mieru posteliam a skriniam. Za vstupom do domu je hala, do ktorej ústi schodisko, WC, a nachádza sa tu aj otvorený šatník. Keďže v lete sa uložené oblečenie líšilo od zimného, Gropius týmto spôsobom poukazoval na zmenu ročného obdobia aj v interiéri. Za halou je priechodná pracovňa s veľkým oknom a sklobetónovou stenou za chrbtom. Z nej sa dostaneme do obývacej izby: tá je priestorovo spojená s jedálňou. Nad okrúhlym stolom je svietidlo, ktoré kužeľom svetla presne kopíruje jeho hranu. Cez chodbu sa dostaneme do kuchyne. V celom dome sú použité len tri atypické prvky. Jedným z nich je madlo schodiska, ktoré vedie k spálni manželov, hosťovskej izbe, kúpeľni, izbe Ati a na terasu. Na chodbe je malý výklenok, ktorý slúžil ako pracovný kútik pre Gropiovu manželku, ktorá rada šila. Na terasu sa dá dostať aj exteriérovým točitým schodiskom.

Všetok majetok rodiny je stále v dome, vrátane nábytku a doplnkov od Marcela Breuera a artefaktov vyrobených na workshopoch Bauhausu. V dome je tiež mnoho umeleckých diel a darov od umelcov, ako napr. Josef Albers, Joan Miró, a Henry Moore.

Externé odkazy
--------------

* Gropius House at Historic New England Archivované 2010-04-29 na Wayback Machine
**Ima Robot** je hudobná skupina sformovaná v americkom Los Angeles v Kalifornii založená v roku 1990.

História
--------

Skupina bola sformovaná v roku 1990, po tom, čo sa rozpadla skupina *Alex Ebert's band The Lucky 13's*. Slávnou sa stala na začiatku roku 2000, po uzatvorení zmluvy s Virgin Records. Pôvodnými členmi boli Timmy "the Terror" Anderson, Oligee, Justin Meldal-Johnsen a Joey Waronker. Meldal-Johnsen a Waronker boli vyhľadávaný ako hudobníci, ktorí hrali s Beckom pred vstupom do Ima Robot.

Ich prvý skutočný album s názvom *Ima Robot* bol vydaný 6. septembra 2003 a predstavil single *"Dynomite"* a *"Song #1"* (len v Británií). Skupina začala koncertovať s kapelami ako Hot Hot Heat, The Von Bondies, Hoobastank, The Sounds a ďalšími.

V roku 2004 skupinu opustili Waronker a Oligee a v roku 2005 ich nasledoval aj Meldal-Johnsen. Bubeníkom sa stal Scott Devours, Filip Noklic prebral basgitaru a Andy Marlow klávesy. 12. septembra 2006 vydali Ima Robot ich druhý album s názvom *Monument to the Masses*, ktorý uviedli single *"Creeps Me Out"* a *"Lovers in Captivity"*. V júni 2008 nastúpil do kapely Lars Vognstrup, ktorý predtým hral s Nikolicom v kapele Junior Senior.

V apríli 2007 skupina odišla od Virgin Records a pokračovala v práci pod vedením Alexisa Riveru z Echo Park Records. 15. apríla 2008 sa na MySpace profile kapely objavila skladba *"Gangster"*. V roku 2010 kapela oznámila vydanie nového albumu *Another Man's Treasure* a uvoľnila na internete skladbu *"Ruthless"*. Momentálne sú prezentovaní vydavateľstvom Werewolf Heart.

Členovia skupiny
----------------

Súčasní členovia:

* Alex Ebert "Edward Sharpe" - vokály
* Timmy "The Terror" Anderson - gitara, flauta
* Filip Nikolic "Turbotito" - basgitara

Minulí členovia:

* Justin Meldal-Johnsen
* Oligee
* Joey Waronker
* Lars Vognstrup - gitara, klávesy
* Scott Devours - bicie
* Andy Marlow - klávesy

Diskografia
-----------

### Albumy

* Ima Robot (16. september 2003)
* Monument To The Masses (12. september 2006)
* Another Men's Treasure (2010)

### EP a single

* "Very Not OK, Underdogs, Drowse" (Demo CD) (1999)
* "Black Jettas" (LP) (19. jún 2003)
* Public Access EP (CD/LP) (20. jún 2003)
* "Dynomite" (Maxi Single) (CD/LP) (september 2003)
* Song #1 (EP) - (22. marec 2004)
* Alive (EP) - (2004) - Len v rádiu
* Search And Destroy (EP) (2006) - Predávané len na koncertoch
* "Creeps Me Out" (13. jún 2006) - Len na Internete
* "Gangster" (15. apríl 2008) - Len na Internete
* "Ruthless" (jún 2010) - Len na Internete

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ima Robot na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna MySpace stránka
* Oficiálna YouTube stránka
* Oficiálna MindViz stránka
* Oficiálna PureVolume stránka Archivované 2010-10-16 na Wayback Machine
Ing. **Imrich Borbély** (\* 30. august 1952, Trnava) je slovenský komunálny politik, bývalý primátor Trnavy.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine lekárnika a učiteľky. Základnú školu navštevoval v Trnave na vtedajšej Engelsovej ulici. Okrem školských povinností sa venoval hudbe (klavír, gitara), jazykom (nemčina, angličtina), cyklistike a plávaniu. Navštevoval dramatický a tanečný krúžok. Po maturite na trnavskom Gymnáziu (1967 – 1970) vyštudoval prevádzku a ekonomiku leteckej dopravy na Vysokej škole dopravnej v Žiline (1970 – 1975), kde okrem vysokoškolského diplomu získal aj pilotný diplom na jednomotorové športové lietadlá. V rokoch 1975 – 1989 pracoval v rôznych technicko-hospodárskych funkciách v leteckej doprave, investičnej výstavbe, konštrukcii a vývoji. 

V novembri 1989 založil podnikovú organizáciu Verejnosti proti násiliu vo výrobnom družstve Rozvoj v.d. v Trnave a začal sa verejne angažovať. Vo februári 1990 bol kooptovaný za poslanca pléna MsNV v Trnave. Dňom 1. apríla 1990 bol zvolený za predsedu MsNV v Trnave. Zvíťazil v prvých slobodných komunálnych voľbách v novembri 1990 (ako nezávislý kandidát s podporou KDH, DS, VPN, SZ, SS a ČSSP). 13. decembra 1990 sa po zložení slávnostného sľubu ujal funkcie primátora mesta Trnava na funkčné obdobie 1990 – 1994. 

Spolu s prednostom novovzniknutého mestského úradu Jurajom Tibenským vypracoval organizačnú štruktúru mestského úradu a všetky základné právne a organizačné normy potrebné pre fungovanie mestskej samosprávy. Spolu tiež načrtli víziu ďalšieho smerovania mesta a jeho samosprávy. Za najväčšie úspechy počas jeho pôsobenia možno považovať obnovenie trnavskej univerzity (1992), vybudovanie viacerých mestských športovísk a založenie mestskej polície (1991). Počas svojho funkčného obdobia podporoval rozvoj kultúry, športu, mládeže a medzinárodných vzťahov a zaslúžil sa rozšírenie počtu družobných miest a obcí. Pozornosť venoval aj zdravotne postihnutým a na zdraví ohrozeným deťom, seniorom a iným občanom odkázaným na pomoc.

Bol zakladajúcim členom a prvým prezidentom Klubu primátorov Slovenska. Je členom talianskeho rytierskeho rádu Ordine Maestri Coppieri di Aleramo. Absolvoval Letnú Univerzitu Urbanizmu (Szombathely, Maďarsko), odbornú stáž v Holandsku a školenia v Rakúsku, Nemecku a Švajčiarsku. 

V komunálnych voľbách v roku 1994 sa rozhodol nekandidovať a z verejného života sa stiahol.

Osobný život
------------

S prvou manželkou Alžbetou, rod. Zacharovou, má štyri deti (Marek (\* 1976), Hana (\* 1978), Pavol (\* 1980), Jana (\* 1986)). Od roku 2004 žije v obci Hájske so svojou druhou manželkou Miroslavou, rod. Ormandyovou.

Ocenenia
--------

Bol ocenený pamätnými medailami prezidenta SR Michala Kováča, pápeža Jána Pavla II. Trnavskej univerzity a Mesta Trnava. V marci 2015 mu bolo udelené čestné občianstvo mesta Trnava za prínos pri obnove samosprávy.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2018-08-08]. Dostupné online. Archivované 2018-08-08 z originálu.
2. ↑

Autoritné údaje: * GND: 115662715X
* VIAF: 1711154801893256310009
Poloboh Hanuman pomáha Ramovi
**Hanumán** sa objavuje v Rámájane ako pomocník princa Rámu. 

Ráma je považovaný za vtelenie Boha Višnu do ľudskej podoby. Ráma, Hanumán a Sítá sú kľúčovými postavami celého starovekého eposu Rámájana. Hanumán ako "opičí boh", teda ďalšie zoomorfné božstvo ako Ganéša (so sloňou tvárou), pomáha príncovi Rámovi v ťažkom boji proti démonovi Rávanovi. Indovia označujú Hanumána za polobožskú bytosť. Hanumán má aj svoje chrámy a na niektorých miestach v Indii má obrovskú popularitu. 

Hanumán sa narodil v období trétájuga, teda vo veku v hinduistickom kalendári, ktorý bol oveľa skôr ako dej v Mahábhárate. Niektoré hinduistické zdroje uvádzajú, že je vtelením boha Šivu. Z tohto dôvodu je teda úplne akceptovateľné uctievať Hanumána, teda Šivovu energiu, kedy Šiva prichádza v podobe opice a Višnu ako človek inkarnovaný do princa Ramu.

Hanumán mal silný osobný vzťah s indickým bohom Súrjom, ktorý si ho po dlhých prosbách zobral za svojho žiaka. Keď Rámovi uniesli Sítu, Ráma sa ju podujal hľadať - nevedel ešte totiž, kde zmizla. Na ceste sa dostal do opičieho kráľovstva, ktorého kráľom bol Sugríva a zároveň aj synom boha Súrju. Sugríva im odporučí Hanumána ako pomocníka, ktorý k nim prichádza v preoblečení za Brahmana.

Po porážke démona Rávanu Hanumán odchádza späť do Himalájí.

Externé odkazy
--------------

* Prekrásne hudobné súbory v MP3 pre oslavu Hanumana
* Ďalšie zdroje Archivované 2007-12-11 na Wayback Machine
**Grégorios Palamas** alebo **Gregor Palama** alebo **Gregor Palamas** (\* 1296, Konštantínopol - † 14. november 1359, Solún) bol grécky (byzantský) mních, solúnsky metropolita, významný svätý a mystik Pravoslávnej cirkvi. Bol jedným z najvýznamnejších a najvýraznejších predstaviteľov hesychazmu.

Životopis
---------

Narodil sa v Konštantínopole v aristokratickej rodine. Ako 20-ročný odišiel na Svätý vrch Atos, no v roku 1340 ho opustil. V roku 1347 sa stal solúnskym biskupom.

### Kanonizácia a pamiatka

Grégorios Palamas bol kanonizovaný 9 rokov po svojej smrti (v roku 1368) patriarchom Filoteom. Jeho pamiatku si pravoslávna cirkev pripomína dvakrát: v Druhú nedeľu Veľkého pôstu, a to z dôvodu jeho víťazstva nad herézou v cirkvi (analogicky k víťazstvu ortodoxie nad ikonoklazmom v Prvú nedeľu Veľkého pôstu) a druhýkrát v deň jeho smrti, 14. novembra. Aj niektoré východné katolícke cirkvi ho uctievajú ako svätého.

Literatúra
----------

* IVÁNKA, Endre von. *Plato christianus*. Preklad Václav Němec. Vyd. 1. Praha : OIKOYMENH, 2003. 543 s. (Oikúmené; zv. 95.) ISBN 80-7298-070-X.
* LANE, Tony. *Dějiny křesťanského myšlení*. Preklad Jiří Bartoň et al. 1. vyd. Praha : Návrat domů, [1996]. 286 s. ISBN 80-85495-47-3. S. 74-76.

Externé odkazy
--------------

* Grégorios Palamas na www.orthodoxia.cz
* Vasiľ Tučapec: Svätý Gregor Palamas a nepretržitá modlitba v živote súčasného človeka Archivované 2017-06-27 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * BnF: 12101831b
* GND: 11854182X
* ISNI: 0000 0001 1617 5161
* LCCN: n83035347
* NK ČR: kup20030000116603
* VIAF: 122255386
* WorldCat: lccn-n83035347
**Jozef Kerák** (\* 22. december 1891, Veľké Rovné – † 28. jún 1945, tamtiež) bol slovenský drotár a insitný umelec.

Jozef Kerák pochádzal z roľníckej rodiny, jeho otec Jozef (\* 1857), pochádzal z obce Petrovice a priženil sa do Veľkého Rovného (1882), keď sa oženil s Annou Martinikovou. Celý život cestoval po Slovensku i zahraničí (Švajčiarsko, Nemecko) na tzv. „hauzírky", t.j. chodenie drotárov z domu do domu, kde opravovali drôtovaním najmä keramické nádoby.

Tvorba
------

Medzi jeho najznámejšie diela patria pletené drôtené diela Drotár a džarek (učeň drotára), Princezná, Tiger, Kohút, Jeleň, Papagáje a Krokodí. Jeho tvorba je vystavená najmä v rámci expozície Považského múzea na Budatínskom zámku.

Tvoril fantzijné plastiky z drôtu, kde sa prejavoval jeho svojbytný pohľad na rozprávkové bytosti a aj drotárov. Jeho zručnosť a poznanie materiálu mu umožňovali tvoriť priesvitné figúry, ktoré pripomínajú jemnú perokresbu v priestore.

Jozef Kerák bol najvýznamnejší predstaviteľ drotárstva v súdobom naivnom umení.

* Jeleň a Princezná, figurálne diela Jozefa KerákaJeleň a Princezná, figurálne diela Jozefa Keráka
* Luster od drotára Jozefa KerákaLuster od drotára Jozefa Keráka

Rovňanskému drotárstvu sa venuje aj výstava v Múzeu Drotárie vo Veľkom Rovnom. Verejnosti je známy aj film *Ako divé husi* s drotárskou tematikou, ktorý vznikol na motívy knihy Andreja a Vladimíra Ferkovcov.

Referencie
----------

1. 1 2  KERÁK, Jozef. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok IV CH – Kl. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2010. 587 s. ISBN 978-80-89301-57-7. S. 492.
2. ↑  drotárstvo. In:  *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska*. Vyd. 1. Zväzok 1. Bratislava : Veda, 1995. 484 s. ISBN 80-224-0234-6. S. 109.

Externé odkazy
--------------

* PAVLÍK, Alojz. *Drotárstvo: Z dejín drotárstva* [online]. Obecný úrad Veľké Rovné, [cit. 2017-01-06]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * abART: 47596
**English Football League** (**EFL**) je profesionálna ligová súťaž, určená pre futbalové kluby v Anglicku a Walese (čiastočne). Bola založená v roku 1888 pod názvom **Football League** a jedná sa tak o najstaršiu ligovú súťaž na svete. V rokoch 1888 – 1992 bola FL najvyššou súťažou v anglickom ligovom systéme. Po založení Premier League má liga pod patronátom iba druhú až štvrtú najvyššiu ligovú súťaž v Anglicku.

Liga má 72 tímov, ktoré sú rozdelené do troch divízií po 24 tímoch. Ide o Championship (2. najvyššia súťaž), League One (3. najvyššia súťaž) a League Two (4. najvyššia súťaž). Liga má tiež dva domáce poháre, ktoré sú čisto pod jej patronátom – jedná sa o EFL Cup a EFL Trophy.

Pred začiatkom sezóny 2016/17 sa liga premenovala z Football League na English Football League.

Referencie
----------

1. ↑   *"Rebranded Football League changing its name to English Football League as EFL unveils new logo"* [online].. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku English Football League na anglickej Wikipédii.*
Jaskyňa
Trpaslíčí slon objavený v Għar Dalam
Jaskyňa **Għar Dalam** (zjednodušene písané tiež ako **Ghar Dalam**, slovensky „Jaskyňa temna"), je jaskyňa (a súčasne i múzeum) na juhovýchodnom pobreží ostrova Malta neďaleko sídliska Birzebbugia. Je známa ako nálezisko prehistorických zvieracích kostier a keramiky prvých obyvateľov ostrova. Nález keramických úlomkov na tomto mieste dal tiež meno celej historickej perióde Ghar Dalam, ktorá trvala približne od roku 5200/5000 pred Kr. do 4500 pred Kr. Niektoré pramene považujú túto keramiku za vôbec najstaršiu keramiku v pobrežných oblastiach Stredozemného mora.

Jaskyňa, ktorá bola preskúmaná už koncom 19. storočia, je hlboká asi 144 metrov (podľa niektorých prameňov i hlbšie) a obsahuje niekoľko vrstiev usadenín s nálezmi. V najstarších vrstvách boli nájdené kosti dávno vyhynutých druhov ako trpasličí slon, hroch a iných, o veku ktorých existujú rôzne, čiastočne si odporujúce údaje (vek je odhadovaný na 180 000 až 500 000 rokov). Ďalšie vrstvy obsahujú pozostatky zvierat ako jeleň a medveď, ktorých vek sa odhaduje približne na 18 000 rokov. Najmladšia vrstva obsahuje vôbec prvé dôkazy o ľudských sídliskách na ostrove z doby približne 5000 pred Kr. (keramika a ďalšie predmety).

Systematicky a vedecky bola jaskyňa po prvýkrát preskúmaná v roku 1885, sprístupnená verejnosti bola však až v roku 1933; počas druhej svetovej vojny bola používaná ako protiletecký kryt. Roku 1980 došlo k nenapraviteľnej strate, keď zo susediaceho múzea boli odcudzené rôzne predmety zbierky, mimo iného i štyri kly trpasličieho slona a detská lebka z neolitu.

Poznámky a referencie
---------------------

1. ↑  Pozri napr.
2. ↑  Pol milióna rokov uvádza maltaexpo.com Archivované 2007-03-11 na Wayback Machine.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Għar Dalam na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* The Malta National Museum of Archeology
Električka typu Inekon 01 Trio (ev. č. 205) v Olomouci
**Inekon 01 Trio** je česká nízkopodlažná električka. Vyrába ju ostravská firma *Inekon Trams*, ktorá bola založená holdingom *Inekon Groups* spoločne so servisným a opravárenským strediskom Dopravného podniku Ostrava.

Konštrukcia
-----------

Vozidlá Trio koncepčne vychádzajú z električiek Škoda 03 T. Tie boli vyvinuté spoločne firmami Škoda a Inekon. Po rozporoch začala tieto električky vyrábať sama plzenská škodovka. Inekon po niekoľkých rokoch projekt vozidla prepracoval predovšetkým dizajnovo a začal električky vyrábať spoločne s DPO.

01 Trio je jednosmerný čtvornápravovoý motorový čiastočne nízkopodlažný električkový vozeň. Pozostáva z troch článkov, ktoré sú spojené kĺbmi a harmonikou. Vstup do vozidla zabezpečujú štvore predsuvné dvere, z toho dvoje jednokrídlové a dvoje dvojkrídlové na pravej strane vozňovej skrine.

Stredný nízkopodlažný článok s podlahou vo výške 350 mm nad temenom koľajnice je zavesený medzi krajnými článkami, ktoré sú posadené na pevných podvozkoch. Elektrická výbava je umiestnená na streche.

Prototypy
---------

Prvý prototyp bol vyrobený v roku 2002. Po nevyhnutných skúškach a po schválené Drážnym úradom bol nasadený pod ev.č. 1251 do bežnej prevádzky v Ostrave. Druhý prototyp bol dokončený v roku 2003 a toho roku bol zaradený do pravidelnej prevádzky pod ev.č. 1252.

Prevádzka
---------

|  | Mesto | Roky dodávky | Počet |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Olomouc | 2006 | 3 |
|  | Ostrava | 2002 – 2004 | 9 |
|  |  | **Suma** | **12** |

Galéria
-------

* 
* 
* 
* 
*

Externé odkazy
--------------

* Informácia na stránkach výrobcu Archivované 2008-02-20 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Inekon 01 Trio na českej Wikipédii.*
**Jozef Mareták** (\* 3. október 1907, Liptovská Teplá – † 25. november 1969, Martin) bol slovenský vynálezca, konštruktér, zlepšovateľ; zaoberal sa predovšetkým spaľovacími motormi.

Životopis
---------

Narodil sa 3. októbra 1907 v obci Liptovská Teplá, kde navštevoval ľudovú školu. V rokoch 1919-1923 študoval na reálnom gymnáziu v Liptovskom Mikuláši. V rokoch 1923-1926 sa vyučil za elektrikára a v rokoch 1927-1929 študdborné kurzy na priemyselnej škole v Bratislave. V rokoch 1926-1927 bol mechanikom, montérom, neskôr vedúcim montérom na Zakarpatskej Ukrajine. V roku 1931 bol konštruktérom závodu Aero a neskôr firmy V. Horáka v Prahe. V roku 1938 krátko pôsobil v Košiciach a potom v ústave mechaniky Slovenskej vysokej školy technickej v Martine. V rokoch 1939-1943 bol vedúcim Ústredných dielní slovenských elektrární v Žiline a v rokoch 1947-1959 úradníkom celulózky v Martine. Od roku 1959 žil na invalidnom dôchodku v meste Martin, kde 25. novembra 1969 vo veku 62 rokov zomrel.

Vynálezy
--------

Od roku 1930 sa zaoberal možnosťami zlepšenia konštrukcie leteckých motorov a znižovania spotreby pohonných látok na jednotku výkonu. Zameral sa najmä na zvyšovanie mechanickej účinnosti spaľovacích motorov. Bol vynálezcom nového spôsobu prípravy spaľovacej zmesi a jej zužitkovania po explóznej reakcii, protiplynovej masky a zariadenia na narkózu. Nepriaznivé hospodárske a politické pomery 30. rokov 20. storočia znemožnili realizáciu jeho vynálezov.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník IV M – Q*. Martin : Matica slovenská, 1990. 562 s. ISBN 80-7090-070-9. S. 66 – 67.
* *Martin : z dejín mesta*. Martin : Neografia, 2000. 706 s. ISBN 80-88892-34-1. S. 656.
* MAŤOVČÍK, Augustín; PARENIČKA, Pavol; ĎURIŠKA, Zdenko. *Lexikón osobností mesta Martin*. Martin : Vydavateľstvo Osveta, 2006. 293 s. ISBN 80-8063-223-5. S. 165.

Zdroje
------

* Archivované 2016-12-20 na Wayback Machine
* Archivované 2016-12-06 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * SNK: 174284
* VIAF: 6665156565731123500004
**Cesta II. triedy 474** (skrátene **II/474**) je česká cesta II. triedy v Moravsko-sliezskom kraji (v okresoch Frýdek-Místek a Karviná), ktorá spája Mosty u Jablunkova a Hrádek a v druhej časti Hnojník a Dětmarovice.

Priebeh
-------

Prvú časť cesty tvoria úseky, ktoré pôvodne tvorili cestu I/11, ale po výstavbe obchvatov Mostov u Jablunkova a Jablunkova a novej cesty cez Hrádek boli prekategorizované na cestu II. triedy. Trasa začína tesne za hraničným priechodom so Slovenskem odbočením z I/11, vede zastavaným územím Mostov u Jablunkova, Jablunkova, Návsí a Hrádku, kde provizórne končí.

Druhá časť sa začína na križovatke s cestou I/68 v Hnojníku, vedie na sever cez obce Třanovice, Těrlicko (peáž s I/11) , Horní Suchá, Karviná-Doly (peáž s I/59), Orlová a končí v Dětmaroviciach na križovatke s I/67, neďaleko elektárne Dětmarovice.

Po dostavbe preložiek ciest I/11 a I/68 a majetkovoprávnom vysporiadaní medzi štátom a krajom by se súčasťou II/474 mali stať aj pôvodné úseky týchto ciest medzi obcami Bystřice a Třanovice. Vďaka tomu sa obe časti cesty spoja do súvislého celku. Tieto úseky sú provizórne označené ako I/11J a I/68H.

Poznámky
--------

1. ↑  bez peáží

Referencie
----------

1. 1 2   *Mapy/Moravskoslezský kraj* [online]. Ředitelství silnic a dálnic ČR, [cit. 2023-10-15]. Dostupné online. Archivované 2019-06-19 z originálu.
2. ↑   *Příloha číslo 1 usnesení zastupitelstva Moravskoslezského kraje 19/1673* [online]. [Cit. 2019-11-17]. Dostupné online. Archivované 2016-03-05 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Cesta II.triedy 474 na OpenStreetMap

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Silnice II/474 na českej Wikipédii.*
**Jozef Viktor Adamec** (angl. **Joseph Victor Adamec**; \* 13. august 1935, Bannister, Michigan, USA - † 20. marec 2019, Hollidaysburg, Pensylvánia) bol rímskokatolícky americký biskup slovenského pôvodu, organizátor kultúrneho života Slovákov v Spojených štátoch, predseda Združenia slovenských katolíkov USA a člen Svetového kongresu Slovákov. 

Je synom slovenských rodičov, ktorí emigrovali do USA z Trenčianskej Závady na Slovensku. 

Teologické štúdia absolvoval v rokoch 1955-1960 v Ríme na Lateránskej univerzite. Za kňaza bol vysvätený 3. júla 1960. Inkardinovaný do Nitrianskej diecézy. 

Pápež sv. Ján Pavol II. ho dňa 12. marca 1987 vymenoval za biskupa americkej diecézy Altoona-Johnstown v štáte Pennsylvania v USA. Za biskupa ho vysvätil 20. mája 1987 slovenský kardinál Mons. Jozef Tomko, prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov. Pápež Benedikt XVI. dňa 14. januára 2011 prijal jeho abdikáciu z dôvodu dovŕšenia kánonického 75. roku života. Stal sa emeritným biskupom. 

Dňa 5. júla 2007 bol slávnostným kazateľom a celebrantom na Národnej Cyrilo-metodskej púti v Nitre na pozvanie Mons. Viliama Judáka, nitrianskeho biskupa. 

Zomrel 20. marca 2019.

Referencie
----------

1. ↑  WWW.TKKBS.SK. *Zomrel biskup Jozef Viktor Adamec, ktorý pôsobil v Spojených štátoch* [online]. www.tkkbs.sk, [cit. 2019-03-22]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 44.
* The Roman Catholic Diocese of Altoona - Johnstown. *The Biography of Bishop-Emeritus Joseph V. Adamec* [online]. [Cit. 2012-12-29]. Dostupné online. (angl.)

Autoritné údaje: * GND: 1162973390
* ISNI: 0000 0005 0124 6835
* LCCN: no2020023262
* SNK: 173087
* VIAF: 2882153239460729450006
* WorldCat: lccn-no2020023262
**Iveco Stralis** je ťažký nákladný automobil, ktorý od roku 2002 vyrába talianska automobilka Iveco. Model Stralis nahradil modely EuroStar a EuroTech. Je bežne používaný na prepravu, ťažkú distribučnú dopravu a dopravu stavebných materiálov na dlhé vzdialenosti s hmotnosťami od 19 do 44 ton.

V roku 2007 boli na Stralise vykonané menšie zmeny v dizajne kabíny a prednej časti. Všetky modely Stralis sú vybavené prevodovkou EuroTronic, ktorá umožňuje automatický alebo poloautomatický režim radenia. V roku 2002 bol model Stralis prvým ťažkým nákladným automobilom, ktorý mal v štandardnej výbave automatickú prevodovku.

V roku 2012 bola uvedená nová verzia s názvom Stralis Hi-Way, ktorá spĺňa emisnú normu Euro 6. V roku 2016 debutovala nové verzia s názvom Stralis XP a v roku 2019 nahradil Stralis úplne nový model Iveco S-Way.

Motory
------

Všetky motory sú radové šesťvalcové so štyrmi ventilmi na valec.

* Cursor 8, 7,8 l výkony: 199-265 KW (270-360 koní)
* Cursor 10, 10,3 l výkony: 309-331 KW (420-450 koní)
* Cursor 13, 12,9 l výkon: 368-412 KW (500-560 koní)

Všetky motory sú vybavené výkonnou dekompresnou výfukovou brzdou, známou ako Iveco Turbobrake.

Galéria
-------

* Ťahač návesov Iveco Stralis 540 TXP s pohonom 6x2Ťahač návesov Iveco Stralis 540 TXP s pohonom 6x2
* Iveco Stralis 380 s pohonom 6x4Iveco Stralis 380 s pohonom 6x4
* Iveco Stralis 270 s poslednou riadenou nápravou ako vozidlo na zber a zvoz odpadu v Českých BudějoviciachIveco Stralis 270 s poslednou riadenou nápravou ako vozidlo na zber a zvoz odpadu v Českých Budějoviciach
* Iveco Stralis Hi-Way (2013)Iveco Stralis Hi-Way (2013)

Referencie
----------

1. ↑   *Italy: Iveco launches facelifted Stralis heavy-duty range* [online]. newsik.net, [cit. 2007-10-13]. Dostupné online.
2. ↑   *Iveco Stralis range announced for the UK* [online]. duemotori.com. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* stralis.iveco.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Iveco Stralis na anglickej Wikipédii.*
**Harrow School** je anglická nezávislá škola, ktorá sídli v londýnskom obvode Harrow. Prvá zmienka o škole v mestečku Harrow pochádza z roku 1243, za oficiálny počiatok je pokladaný rok 1572, keď kráľovná Alžbeta I. udelila Johnovi Lyonovi povolenie na zriadenie školy. Harrow School patrí medzi deviatku najstarších a najprestížnejších súkromných škôl v Anglicku, školné je cez 12 tisíc libier za semester. Je určená iba pre chlapcov vo veku trinásť až osemnásť rokov, chodí na ňu okolo 800 študentov; všetci musia bývať v areáli školy, rozdelenom do dvanástich internátnych budov.

Škola má vlastný znak, latinské heslo *Stet Fortuna Domus* („Nech šťastie tohto domu trvá") a hymnu *Forty Years On*. Študenti nosia povinne tradičnú uniformu vo farbách školy (modrá a biela), k nej patrí sako, viazanka a slamený klobúk so stuhou. V roku 1937 vznikla známa fotografia Jimmyho Simea „Toffs and Toughs" zachycujúca stretnutie uniformovaných Harroviánov s chudobne oblečenými chlapcami z predmestia. Vychádza tu spravodajský týždenník *The Harrovian*, ku škole patrí výstavná sieň *Old Speech Room Gallery & Museum* s cennými umeleckými zbierkami, prístupná verejnosti.

Harrow School je známa aj športovým životom. Okolo roku 1830 tu vznikol nový šport squash, hrá sa tu tiež aj špecifický variant futbalu nazývaný Harrow Football. Harrow bola jednou zo škôl, ktorá prijala Cambridgeské pravidla, ktorá stála pri zrode moderného futbalu. Preslávený je každoročný kriketový zápas proti Eton College, hraný od roku 1805. Koná sa tiež aj beh na desať míľ nazývaný *Long Ducker*, ktorého výťažok je použitý na dobročinné účely.

Medzi absolventmi školy patrí Winston Churchill, Džaváharlál Néhrú, kráľ Husajn I. George Gordon Byron, John Galsworthy, Joseph Banks, Spencer Gore, Benedict Cumberbatch, James Blunt a ďalšie známe osobnosti.

V školskej budove Old Schools sa natáčal film *Harry Potter a Kameň mudrcov*.

Škola expanduje aj do Ázie, kde medzi majetnými vrstvami rastie dopyt po západnom vzdelaní: prevádzkuje pobočky v Pekingu, Hongkongu a Bangkoku.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-03-31]. Dostupné online.
5. ↑
6. ↑
7. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-03-31]. Dostupné online.
8. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Harrow School**

Externé odkazy
--------------

*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Harrow School na českej Wikipédii.*
Michelangelovo stvárnenie Izajáša v Sixtínskej kaplnke
**Izaiáš** alebo  zriedkavo  *Izajáš* (z hebr. *Ješa'jah* = Jahve pomohol/spasí) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ *Knihy Izaiáš(ovej)* Starého zákona. 

Izaiáš pochádzal z aristokratickej rodiny a začal pôsobiť v poslednom roku panovania kráľa Achaza (740 pred Kr.) v Jeruzaleme. Zvestoval súd nad márnymi nádejami a sľuboval nový vek Hospodinov (Pánov). Kniha však obsahuje aj neskoršiu tradíciu na podobnú tému.

Účinkoval väčšinou v Júdskom (Južnom) kráľovstve. Prorokoval však niekedy aj proti Izraelskému (Severnému) kráľovstvu.

Zomrel ako mučeník v pokročilom veku a to tak, že bol rozrezaný pílou za vlády Manassesa. Jeho pozostatky boli za vlády cisára Teodózia mladšieho prenesené do Carihradu a uložené v blachernskom chráme sv. Vavrinca.

Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 9. mája.

Pozri aj
--------

* Kniha proroka Izaiáša

Literatúra
----------

* "Dňa 9. mája : Svätý prorok Izaiáš." In: Andrej Josafát Gregor Truch: *Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka.* Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 248-249. ISBN 80-7165-381-0
* "Izaiáš, prorok : 9. máj." In: Antonín Čížek: *Synaxár : Životy svätých.* Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 232. ISBN 80-967341-1-3
* "9. máj : Sv. IZAIÁŠ, prorok." In: Daniel Dian - Viliam Judák: Každý deň so svätými : I. diel. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2006. s. 139. ISBN 80-7162-618-X
* Izaiáš [prorok]. In: HERIBAN, Jozef. *Príručný lexikón biblických vied*. 3. opr. a dopl. vyd. Bratislava : Don Bosco, 1998. 1366 s. (Biblica; zv. 4.) ISBN 80-88933-07-2. S. 508 – 509.

Externé odkazy
--------------

* Kniha proroka Izaiáša, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
* Izaiáš - evanjelický preklad
**Hasan Prodovič** alebo **Prodovitius** bol od roku 1558 (asi do 1564) sandžak-beg Fiľakovského sandžaku.

Bol bosnianskeho pôvodu. Presadzoval expanzívnu politiku voči Turkami neobsadeným oblastiam na dnešnom strednom Slovensku. V dňoch 4. – 5. apríla 1562 v bitke pri Sečanoch porazil s 800-člennou jazdou spojené vojská Zvolenskej stolice a banských miest o sile asi 10 000 mužov. Z 30. júna 1562 pochádza list Hasan Prodoviča v slovenčine, v ktorom vyzval obyvateľov okolia Banskej Bystrice, aby sa poddali správe fiľakovského sandžaku.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2009-04-28]. Dostupné online. Archivované 2020-06-11 z originálu.
2. ↑  KOPČAN, Vojtech. *Turecké nebezpečenstvo a Slovensko*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1986. 222 s.
3. ↑  Vojtech Dangl: *Bitky a bojiska*
4. ↑   *Fiľakovo: História mesta a hradu, obdobie stredoveku do roku 1682* [online]. [Cit. 2009-04-28]. Dostupné online. Archivované 2008-06-10 z originálu.

Pozri aj
--------

* Bitka pri Sečanoch
Súradnice: 51°29′24″S 157°12′00″V﻿ / ﻿51,49000°S 157,20000°V﻿ / 51.49000; 157.20000

**Iľjinskij** je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti polostrova Kamčatka, na severovýchodnom okraji Kuriského jazera. Sopka vznikla pred 7 600 rokmi počas mohutnej erupcie, ktorá vytvorila aj súčasnú podobu Kurilského jazera a leží na staršej kaldere s priemerom 4 km. Ďalšie väčšie erupcie prebehli pred 4 850 a 2 000 rokmi. Jediná historicky zaznamenaná erupcia sa odohrala v roku 1901, išlo o menšiu freatickú erupciu z parazitického krátera na východnom svahu.

Západný svah vulkánu je pokrytý početnými parazitickými krátermi, na východnom sa nachádza iba vyššie spomenutý jeden kráter. Na stavbe masívu sa zúčastňuje široký diapazón hornín, od bazaltov cez andezity až po dacity, z foriem sú to vrstvy tefry ako aj lávové prúdy.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – stratovulkán Ilinskij na Global Volcanism Program (po anglicky)
|  |
| --- |
|  |
| Služba | Royal Navy Ensign |
| Spustenie na vodu: | 1858 |
| Vyradenie: | 1878 |
| Ďalší osud: | Zošrotovaná, 1921 |
| Základné údaje |
| Výtlak: | 2343 t |
| Dĺžka: | 61 m |
| Pohon: | Parný (výkon 900 kW) a plachty |
| Osádka: | 243 |
| Výzbroj: | 17 diel (všetky okrem 2 demontované) |

V poradí piata loď britského námorníctva **HMS *Challenger*** bola spustená na vodu v roku 1858. Korveta bola poháňaná bola parným strojom, ktorý dopĺňali plachty. V roku 1862 sa zúčastnila operácii proti Mexiku, vrátane okupácie Vera Cruz. Ďalej sa v roku 1866 sa zúčastnila trestnej operácie proti domorodým obyvateľom Fidži (odveta za zabitie misionárov a ich spoločníkov). Loď je však známa najmä účasťou na prvej globálnej oceánografickej výprave - expedície Challenger.

Loď prešla pred expedíciou prestavbou. Potrebné miesto a nosnosť sa uvoľnilo odstránením diel a redukciou takeláže. Boli vybudované laboratóriá, nové kajuty a nainštalované bolo špeciálne vlečné bagrovacie zariadenie.

Osádku *Challengera* tvorilo 243 dôstojníkov, vedcov a mužstva. Počas expedície v rokoch 1872-76 preplávala 68 890 námorných míľ (127 670 km). Výprava okrem iných objavov zdokumentovala okolo 4000 dovtedy neznámych druhov živočíchov.

Napriek úspechu výpravy loď stihol neradostný osud. V júli 1876 bola ako cvičná preradená do rezerv britského námorníctva a v roku 1878 bola následne vyradená z prevádzky. Od roku 1883 bola plavby neschopná ukotvená na rieke Medway. Nakoniec bola pre svoje medené dno v roku 1921 zošrotovaná.

Podľa lode bol pomenovaný americký raketoplán Challenger.

Referencie
----------

1. ↑

Pozri aj
--------

* Expedícia Challenger

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **HMS Challenger (1858)**
**Iris Marion Youngová** (\* 2. január 1949, New York, New York, USA – † 1. august 2006, Chicago, Illinois) bola americká politická a feministická filozofka.

Život
-----

Filozofiu študovala najskôr na Queens College, magisterský a doktorandský titul (1974) získala z filozofie na Pennsylvania State University. Počas štúdia na vysokej škole sa zoznámila s Davidom Alexandrom, za ktorého sa v roku 1972 vydala. Od 90. rokov ako profesorka politológie vyučovala na University of Chicago, spolupracovala tu najmä s Gender Studies Center a Human Rights Program. Bola politicky aktívna, aj ako vážená profesorka sa zúčastňovala štrajkov za práva migrantov a migrantiek, robotníčok a robotníkov. Zomrela v roku 2006 po jedenapolročnom boji s rakovinou pažeráka. Na jej počesť Center for Gender Studies (Centrum rodových štúdií) na University of Chicago po nej pomenovalo prednáškovú sériu.

Dielo
-----

Vo svojej práci sa venovala najmä otázkam sociálnej a globálnej spravodlivosti a politike identít. Jej esej *Throwing Like a Girl* (1990) patrí medzi základné čítanie na kurzoch rodových štúdií – prostredníctvom fenomenologického konceptuálneho aparátu sa v nej venuje ženskej telesnej skúsenosti. Preslávila sa najmä knihou *Justice and the Politics of Difference* (1990), ktorou sa zapojila do prebiehajúcich diskusií o chápaní spravodlivosti ako prerozdeľovania a/alebo uznania. Systematické znevýhodňovanie skupín obyvateľstva by nemalo nájsť riešenie v potlačení týchto skupinových odlišností, ale v ich afirmácii. V druhej polovici 90. rokov viedla zaujímavú diskusiu s ďalšou feministickou sociálnou filozofkou, Nancy Fraserovou, o vzťahu prerozdeľovania a uznania. Kritizovala duálny model Fraserovej a navrhla model, ktorý sociálny útlak skúma na súradniciach vykorisťovania, marginalizácie, bezmocnosti, kultúrneho imperializmu a násilia.

Na Slovensku vyšla v českom preklade jej esej *Asymetrická reciprocita: o morální úctě, údivu a obohacené myšlence*. Analyzuje v nej jeden zo základných postulátov habermasovskej komunikatívnej etiky – symetrickú reciprocitu, teda postoj, že "morální úcta vyžaduje, aby každý z nás při tvorbě morálních soudů převzal úhel pohledu ostatních" (s. 32). Young tvrdí, že uhol pohľadu druhých nemôžeme jednoducho zaujať, lebo nemáme ich skúsenosť. Ale môžeme ho prijať do nášho uvažovania – a tak sa naša myšlienka, naše myslenie, obohatí. "Morální pokora nám říká, že člověk musí naslouchat hledisku druhého právě proto, že vztah mezi nimi je nevyměnitelný." (S. 37.)

Referencie
----------

* YOUNG, Iris Marion. 1990. *Justice and the Politics of Difference.* Princeton UP.

Externé odkazy
--------------

* YOUNG, Iris Marion. 1995. "Asymetrická reciprocita: o morální úctě, údivu a obohacené myšlence." In *Aspekt* 2-3/1995.
* Iris Marion Young, 1949-2006. The University of Chicago webpage.

Autoritné údaje: * BnF: 121786777
* GND: 12956043X
* ISNI: 0000 0001 2122 3447
* LCCN: n88059996
* NK ČR: jx20070216006
* VIAF: 17265836
* WorldCat: lccn-n88059996
**Juraj Buchholtz**, **Georgius Buchholtz**, **Georg Buchholtz**, (\* 1. máj 1643, Sabinov – † 11. máj 1724, Veľká Lomnica) bol slovenský evanjelický kňaz, senior spišských miest, literát, horolezec a notár. Zanechal po sebe prvý známy opis horolezeckého výstupu na Slavkovský štít. Jeho synom bol Juraj Buchholtz - polyhistor a astronóm a Jakub Buchholtz - kožušník a výskumník v oblasti Vysokých Tatier.

Život a dielo
-------------

Navštevoval evanjelickú školu v Sabinove, v Spišskom Podhradí (1656 – 1661), Spišských Vlachoch. Ešte počas štúdií prijal praktikantské miesto v Matejovciach. V Spišských Vlachoch dostal miesto učiteľa. Neskôr pôsobil v tomto povolaní v Banskej Štiavnici, ako riaditeľ a mestský notár v Dobšinej a v Spišskej Sobote. Tu ho poverili 17. júna 1671 funkciou rektora na škole a zverili mu úrad tajomníka grófa 13 spišských miest, zálohovaných Poľsku. Neskôr zastupoval kazateľa. Odolal lákavým ponukám na miesto ústredného riaditeľa miestnych škôl v Poprade, Veľkej, Strážach, Matejovciach, na miesto tajomníka poľského miestodržiteľa v Starej Ľubovni a neprestúpil na katolícku vieru. 

V roku 1675 ho postavili pred súd v Starej Ľubovni, prepustili na kauciu, ktorú zložil gróf 13 spišských miest. Na učiteľské a notárske miesto v Spišskej Sobote sa nesmel vrátiť. V roku 1678 prišiel do Matejoviec a štyri roky cestoval po svete ako obchodný zástupca matejovskej firmy Jána Lányiho. V rokoch 1682 – 1688 účinkoval na opustenej evanjelickej fare v Batizovciach. Po porážke Tőkőlyho stavovského povstania bol od septembra 1688 slovenským a nemeckým diakonom v Kežmarku a od decembra 1705 farárom, neskôr seniorom a hlavným dekanom vo Veľkej Lomnici. Zastával úrad seniora Bratstva 24 spišských miest.

Bol autorom diel s náboženským a historickým obsahom. V rukopise uloženom v knižnici Národného múzea v Budapešti je uložený jeho rukopis *Das weit und breit Erschollene Ziepser - Schnee - Gebürg* z roku 1719, kde podáva podrobný opis Vysokých Tatier a rozpráva o výstupe na Slavkovský štít v roku 1664, keď bol študentom v Matejovciach. Táto túra nepredstavuje len prvý známy výstup na Slavkovský štít, ale aj prvú presne lokalizovanú tatranskú vrcholovú túru vôbec. Buchholtzova autobiografia *Historischer Geschlechtsbericht* z roku 1704, ktorá bola vydaná o dve storočia neskôr obsahuje údaje o Vysokých Tatrách. V kostole vo Veľkej Lomnici má pamätnú tabuľu.

S manželkou Zuzanou Štefániovou mal päť detí – Juditu (\* 1686 – † 1698), Máriu (\* 1687 – † 1710), Juraja (\* 1688 – † 1737), Jána (\* 1692 – † 1698) a Jakuba (\* 1696 – † 1758).

Referencie
----------

1. 1 2   KOLLÁROVÁ, Zuzana; KOLEKTÍV AUTOROV. *Biografický slovník mesta Poprad*. 1.. vyd. Poprad : Mestský úrad, 2004. 237 s. ISBN 80-969037-6-4.
2. ↑  BOHUŠ, Ivan. Kto bol kto vo Vysokých Tatrách. *Vysoké Tatry*, roč. IX, čís. 3, s. 28-29.
3. ↑  Buchholtz online

Externé odkazy
--------------

* [ Juraj Buchholtz (1688)

Autoritné údaje: * GND: 118922262
* ISNI: 0000 0004 0917 4381
* LCCN: n2012021238
* PIM: PIM49107
* VIAF: 64806447
* WorldCat: lccn-n2012021238
prof. JUDr. **Juraj Kolesár**, DrSc. (\* 23. marec 1929, Poša – † 30. január 2003, Bratislava) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril medzi popredných odborníkov na tzv. roľníckodružstevné právo, pracovné právo týkajúce sa pracovnoprávnych vzťahov v rámci poľnohospodárskych družstiev a právo sociálneho zabezpečenia.

Životopis
---------

Narodil sa v obci Poša v okrese Vranov nad Topľou. Gymnázium navštevoval v Michalovciach. V roku 1952 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (v tej dobe sa nazývala Slovenská univerzita). Po ukončení štúdia začal pracovať na Krajskom národnom výbore v Prešove. Po krátkom čase sa presunul do Bratislavy, kde začal pracovať na Povereníctve vnútra. Po jeho zrušení sa v roku 1960 presunul na Právnickú fakultu Univerzity Komenského, kde začal pracovať ako pedagóg na Katedre správneho práva. Tu sa začal zaoberať vývinom tzv. roľníckodružstevného práva. Aj vďaka jeho činnosti tak vznikla v roku 1965 Katedra pracovného a roľníckodružstevného práva. Na tejto katedre sa začal venovať právu sociálneho zabezpečenia. V roku 1965 získal titul kandidát vied (CSc.). O dva roky neskôr habilitoval na docenta. V roku 1980 ho prezident Gustáv Husák vymenoval za profesora v odbore roľníckodružstevné právo. V roku 1981 sa stal vedúcim Katedry pracovného práva a roľníckodružstevného práva. Na tomto poste zotrval do roku 1991. V roku 1986 získal titul doktor vied (DrSc.). Na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave pôsobil aj ako prodekan. Bol tiež členom viacerých poradných komisii na Ministerstve poľnohospodárstva a výživy Slovenskej socialistickej republiky .

Jeho syn doc. JUDr. Juraj Kolesár, CSc. pracoval až do svojej smrti na Katedre trestného práva, kriminológie a kriminalistiky Univerzity Komenského v Bratislave.

Publikačná činnosť
------------------

* 1967 - *Právna úprava pracovných vzťahov v JRD*
* 1970 – *Základné pracovné práva a povinnosti v JRD*
* 1977 – *Zbližovanie právnej úpravy pracovných vzťahov členov JRD a pracovnoprávnych vzťahov*
* 1983 – *Sociálne práva členov JRD*
* 1980 – *Československé pozemkové právo*

Referencie
----------

1. ↑   *Životopisy - Juraj KOLESÁR* [online]. flaw.uniba.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.
2. ↑   *História katedry* [online]. flaw.uniba.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.
3. ↑   *Právnik Juraj Kolesár spáchal samovraždu* [online]. pravda.sk, [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.

Zdroje
------

* Životopis Juraja Kolesára

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 8364 6472
* LCCN: n81139713
* NK ČR: jx20040217001
* SNK: 202406
* VIAF: 23134842
* WorldCat: lccn-n81139713
Jaffský koláč v reze
Balenie jaffských koláčov
**Jaffské koláče** (angl. *Jaffa Cakes*), skrátene **Jaffa**, sú polomáčané piškóty veľkosti sušienky, ktoré začala vyrábať spoločnosť McVitie and Price v Edinburghu v roku 1927 a pomenovala ich podľa pomarančov Jaffa. Najbežnejšia forma jaffských koláčov je kruhová, s priemerom 2,8 palca (54 mm) a má tri vrstvy: základňu z janského piškótového cesta, vrstvu ovocného džemu alebo želé a čokoládovú polevu. Jaffské koláče sú tiež k dispozícii ako tyčinky alebo v malých baleniach a vo väčších i menších rozmeroch.

Od roku 1976 ich vyrába aj továreň v poľskom meste Płońsk pod názvom **Delicje Szampańskie**. Sám výrobca ale uvádza rok 1974 ako dátum uvedenia produktu na trh, t. j. rok začatia výstavby továrne v Płońsku.

Referencie
----------

1. ↑   *Food Standards Agency - Labelling rules* [online]. web.archive.org, 2008-07-20, [cit. 2021-03-26]. Dostupné online. Archivované 2008-07-20 z originálu.
2. ↑   *Jaffa Cake's lemon squeezy bar* [online]. web.archive.org, 2011-09-29, [cit. 2021-03-26]. Dostupné online. Archivované 2011-09-29 z originálu.
3. ↑   *Delicje Szampańskie - Moja Bajka* [online]. archive.is, 2014-11-17, [cit. 2021-03-26]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Recept na domáce jaffské koláče