recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Letecká fotografia traktorového závodu v roku 1941.
Vchod do závodu z Dzeržinského námestia.
**Traktorový podnik VgTZ** (rus. Тракторная компания «ВгТЗ»), **Volgogradský traktorový závod** v minulosti **Stalingradský traktorový závod F. E. Dzeržinského** je priemyselný podnik sídliaci v ruskom meste Volgograd. V priebehu druhej svetovej vojny sa stal známy ako dôležité miesto výroby tankov a miesto ťažkých bojov počas bitky o Stalingrad, v kedy bol celkom zničený.

Dejiny
------

Ako väčšina podobných traktorových závodov v krajine, vyrábal popri produkcii civilných traktorov aj tanky. Jeho stavba sa začala 12. júla 1926. Prvý traktor vzišiel z jeho linky 17. júna 1930 o 15:00. 

V roku 1933 sa v závode začala výroba tankov T-26. Traktorový závod v Stalingrade bol jedinou továrňou v ZSSR, kde sa mohli vyrábať tanky T-34 už pred začiatkom sovietsko-nemeckej vojny. Továreň nebola evakuovaná podobne ako iné priemyselné objekty v západnej časti ZSSR a ako jediná vyrábala tanky T-34 počas celého roku 1941. 8. februára 1942 bol továrni udelený Rad Práce červenej zástavy. Posledné vyrobené T-34 vyšli do bojov okamžite po tom, čo ich robotníci továrne zložili dohromady. Bolo to v dobe, keď sa už v meste intenzívne bojovalo. 14. októbra 1942 nacistické vojská ovládli takmer celý traktorový závod. V tej dobe z neho zostali už len rozvaliny a niekoľko vysokých komínov. Sovietski obrancovia sa držali iba v jeho severnej časti. V areáli prebehli jedny z najtvrdších bojov celej bitky o Stalingrad. 2. februára 1943 sa v traktorovom závode o 8:40 vzdali posledné zvyšky XI. zboru Wehrmachtu, tým sa skončila záverečná fáza likvidácie obkľúčenej 6. armády ako aj samotná bitka o Stalingrad.

Už 31. mája 1943 pracovníci z traktorového závodu na front dodali opravené tanky, ako takzvanú „*Odpoveď zo Stalingradu*". 21. októbra 1949 začal závod znovu fungovať naplno. Od 25. novembra 1949 sa v ňom rozbehla výroba dieselových traktorov DT-54.

4. apríla 1960 vyšiel z výrobnej linky závodu miliónty traktor. Celkovo vyrobil závod po skončení vojny asi 2,5 milióna traktorov.

Referencie
----------

1. ↑  Piekalkiewicz, J. 2007, Stalingrad - Anatomie bitvy. Naše vojsko, Praha, s. 455

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Волгоградский тракторный завод na ruskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**François Marie Charles Fourier** (\* 7. apríl 1772, Besançon, Francúzsko – † 19. október 1837, Paríž) bol francúzsky utopický socialista.

Životopis
---------

Vychádzal z myšlienok francúzskych materialistov o rozhodujúcom vplyve prostredia a výchovy na formovanie človeka. Ľudské vášne a sklony samy osebe nie sú zlé, chyba nie je v človeku, ale v spoločnosti, v ktorej žije. Preto treba vytvoriť také zriadenie, ktoré by umožňovalo plné uspokojenie ľudských vášní, ich rozvinutie a rozkvet. Základom takejto spoločnosti má byť falanga, ktorej každý člen má okrem iného právo na prácu. Jedným z hlavných princípov existencie faláng je však osobná sloboda, ktorú stavia nad rovnosť. Falanga sa riadi pravidlami, ktoré sa dodržiavajú za všeobecného súhlasu. 

Je považovaný za objaviteľa analógie 4 druhov pohybov: materiálneho, organického, animálneho a sociálneho. Tieto druhy pohybov spolu súvisia a ovplyvňujú sa - sú súčasťami jedného univerzálneho pohybu. Dejiny vývoja spoločnosti rozdeľuje na štyri vývojové stupne: divošstvo, barbarstvo, patriarchát a civilizáciu, posledný stupeň sa podľa neho prekrýva s občianskou spoločnosťou. V civilizácii podľa neho vzniká bieda z nadbytku. Tieto úvahy ho vedú ku kritike dobového kapitalizmu a k objaveniu kríz z nadvýroby. Fourier nikdy neodmietal osobné vlastníctvo. Východiskovým systémom je podľa neho poriadok všeobecnej harmónie, spoločnosť však musí predovšetkým uznať a zabezpečiť právo na prácu. Základom jeho novej spoločnosti je projekt tzv. faláng. 

Medzi štyri pochybné vedy zaraďuje Fourier filozofiu, morálku, politiku a ekonómiu. Fourier bol jedným z prvých, ktorí formulovali právo na minimálnu životnú úroveň. Jedinec samotný podľa neho neznamená nič. Fourier rozdeľuje ľudskosť do štyroch úrovní. Prvou úrovňou ľudskosti je kompletné ľudské telo skladajúce sa z muža a ženy, druhou úrovňou je kompletná ľudská duša, ktorá sa skladá z 810 rôznych vlastností harmonizovaných vo víre/falange, tretia úroveň ľudskosti pozostáva zo spojenej planéty a jej obyvateľov a poslednou štvrtou úrovňou je solárny systém, vzhluky systémov, galaxie, a vesmír.
patriarcha (cirkev)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **François Marie Charles Fourier**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 25885
* BnF: 11903258f
* GND: 118534572
* ISNI: 0000 0001 2095 5646
* LCCN: n83073878
* NK ČR: jn19990002364
* SNK: 201781
* ULAN: 500069988
* VIAF: 9846308
* WorldCat: lccn-n83073878
Ing. **Béla Angyal** (\* 22. máj 1958, Kolárovo) je slovenský úradník (zastávajúci niekoľko významných pozícií, napríklad predseda Úradu pre verejné obstarávanie) a politik (poslanec Nitrianskeho samosprávneho kraja). Je členom SMK, pred zjednotením do koalície bol členom predsedníctva Maďarskej občianskej strany. Je ženatý, má dve deti. Býva v Kolárove.

Vysokoškolské vzdelanie získal na Elektrotechnickej fakulte Českého vysokého učenia technického v Prahe v rokoch 1977-1982. Po skončení vysokej školy začal pracovať v Rozvodnom závode ZSE Komárno ako technik. 

Od roku 1994 do roku 1999 bol zástupcom primátora mesta Kolárovo. Od roku 1999 pôsobil jeden rok na Úrade vlády SR ako riaditeľ odboru menšín. V období rokov 2000 až 2002 pracoval na Úrade pre verejné obstarávanie vo funkcii riaditeľa kancelárie predsedu. Neskôr, až do marca 2005 pracoval na Ministerstve pôdohospodárstva SR pod vedením ministra Zsolta Simona. Od 1. januára 2003 sa na ministerstve stal vedúcim služobného úradu.

Krátko na to, 10. marca 2005 nastúpil do funkcie predsedu Úradu pre verejné obstarávanie. 

Autoritné údaje: * SNK: 156392
**François Quesnay** (\* 4. jún 1694, Méré, Francúzsko – 16. december 1774, Versailles) bol francúzsky ekonóm a lekár, hlavný predstaviteľ prvej ekonomickej školy fyziokratov a autor *Ekonomickej tabuľky* (1758, *Tableau Economique*), prvého modelu ekonomického kolobehu.

Život
-----

Narodil sa v Méré (dnešný departement Eure) ako syn obchodníka a poľnohospodára (nie advokáta, ako sa niekedy uvádza). Do svojich jedenástich rokov nevedel čítať a ako trinásťročný osirel. Keď mal sedemnásť rokov, odišiel do Paríža študovať medicínu a v rocku 1744 získal doktorát. Svoju lekársku prax začal v Mantes, ale v roku 1749 sa vo Versailles stal osobným lekárom Madame de Pompadour, milenky francúzskeho kráľa Ľudovíta XV. Vyliečil následníka trónu z kiahní a bol povýšený do šľachtického stavu. 

V rokoch 1756 – 1757 napísal tri články do Diderotovej a d'Alembertovej *Encyklopedie* (hesla *Évidence*, *Fermiers*, *Grains*).

Oženil sa v roku 1718, mal dve deti – syna a dcéru.

Ekonomická tabuľka
------------------

*Tableau economique*, 1965
Jeho *Ekonomická tabuľka* (1758) sa stala základným dielom pre fyziokratickú ekonomickú teóriu. Lekár Quesnay sa pri jej tvorbe inšpiroval krvným kolobehom.

Podľa fyziokratov **čistý produkt** (*produit net*; produkt, kde hodnota výstupu je vyššia než vstupu) vzniká jedine v poľnohospodárstve. V iných odboroch sa produkt iba mení alebo premiestňuje.

Quesnay teda rozdeľuje spoločnosť na tri triedy:

* produktívna trieda - poľnohospodári; len táto trieda poskytuje čistý produkt
* trieda vlastníkov - vlastníci pôdy
* sterilná trieda - obchodníci a remeselníci

V *Ekonomickej tabuľke* opísal, ako medzi týmito triedami počas roka prúdi tovar a peniaze. *Tabuľka* sa stala inšpiráciou pre Marxov model reprodukcie alebo Leontievov model input-output.

Dielo
-----

* *Observations sur les effets de la saignée* (1730)
* *Essai phisique sur l'œconomie animale* (1736)
* *L'Art de guérir par la saignée* (1736)
* *Traité de la suppuration* (1749)
* *Traité de la gangrène* (1749)
* *Traité des fièvres continues* (1753)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 121577604
* GND: 118743163
* ISNI: 0000 0001 1020 5921
* LCCN: n50050536
* NK ČR: jn20000604541
* VIAF: 7428836
* WorldCat: lccn-n50050536
**Bélos** (starogr. Βῆλος – Bélos, lat. *Belus*) je v gréckej mytológii kráľ krajiny zahrňujúcej Egypt a Líbyu.

Bélos bol synom boha morí Poseidóna a oceanidy Anchinoy. Jeho bratom bol Agénor, kráľ v Tyre a zakladateľ Sidonu.

Bol otcom dvojičiek, neskorších kráľov Aigypta a Danaa. Danaos – mal päťdesiat dcér, Aigyptos – mal päťdesiat synov, ktorých chcel oženiť s Danaovými dcérami. Ďalšími synmi kráľa Béla boli Kéfeus – etiópsky kráľ, otec Andromedy, a Fineus – snúbenec Andromedy. Matkou všetkých jeho detí bola manželka Anchinoé, dcéra riečneho boha Neila (boha rieky Nílu).

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,1,4.
2. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,1,1.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 168.
4. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 2,1,4.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bélos na českej Wikipédii.*
Galéria Viktora Emanuela II. V Miláne
**Pasáž** (z francúzskeho *le passage*, priechod) je v architektúre priechod budovou alebo spojenými budovami, ktorý umožňuje osobám prechádzať z jednej ulice (alebo aj iného verejného priestranstva) do druhej. Priestor je väčšinou obklopený obchodmi, reštauráciami, kaviarňami, veľmi často v nich tiež sídli kino, divadlo, kabaret a ďalšie zábavné podniky. Pasáž býva často opatrená strechou, väčšinou presklenou, veľké pasáže môžu byť aj viacpodlažné, kedy od 1. nadzemného podlažia bývajú nainštalované ochodze.

História
--------

Pasáže sa zrodili už na konci 18. storočia v Paríži, predovšetkým ako ochrana pred počasím. Ich rozvoj nastal v 19. storočí a rozšíril sa aj do ďalších miest ako Londýn alebo Praha, kde pasáže začali vznikať na začiatku 20. storočia. Pasáže môžu niekedy tvoriť celé rozvetvené a rozľahlé komplexy.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti bývajú pasáže bežnou výbavou vo veľkých nákupných centrách typu hypermarket, tu sú niekedy riešené aj ako viacpodlažné.

Zdroje
------

* BROŽOVÁ, Dagmar. *Praha. Průchody a pasáže*. Praha : Volvox Globator, 1999. ISBN 8072070290.
* OULICKÝ, Jiří. *Pasáže* [online]. 27. 1. 2010, [cit. 2010-11-07]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam pasáží v Bratislave

Externé odkazy
--------------

* Pasáže a galérie

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pasáž (architektura) na českej Wikipédii.*
Atický lékythos (zo sviatku Genesia) zobrazujúci Sarpédonovo mŕtve telo, ktoré nesú Thanatos (Smrť) a Hypnos do hrobky, cca 440 pred Kr.
**Genesia** (starogr. *Γενέσια*) bola starogrécka verejná slávnosť na počesť mŕtvych. 

V starovekých Aténach sa pri hroboch konali rôzne obrady, a to tretí, deviaty, tridsiaty deň po pohrebe a pri každoročnej príležitosti sviatku Genesia, ktorý sa podľa atického kalendára oslavoval 5. boédromióna. Hrobku bolo tiež dôležité navštevovať pri rôznych výročiach. Obzvlášť dôležité boli návštevy syna alebo adoptovaného dediča. Hrobka sa ozdobila vencami, farebnými stuhami a ľudia tam zanechali obetované jedlo, nápoje, olej a vodu. Typickým obetným darom bol zeler (selinion). Približne od roku 600 pred Kr. sa ako dar do hrobu objavuje lékythos a v rokoch 470 až 410 pred Kr. sa stal najobľúbenejším darom pre mŕtvych v Aténach. V klasickom období i ženy často navštevovali hroby svojich predkov s obetnými darmi.

Genesie sa oslavovali najmä v archaickom období (asi 800 - 500 pred Kr.). Zachovalo sa však len málo písomných zdrojov o tomto sviatku, ktorý sa praktizoval hlavne v Aténach. Počas Solónových reforiem sa pravdepodobne posilnil ich verejný kult reorganizáciou zo súkromných kultov za mŕtvych predkov a určil sa pevný dátum tohto sviatku v kalendári.

Otázkou je, či sa aj potom okrem verejného sviatku konali i súkromné Genesie, ktoré sa mohli oslavovať napr. v pamätných dňoch smrti jednotlivca alebo možno jeho narodenín. Ak by sa konal iba jediný verejný obrad, ľudia by si v ten istý deň, t. j. 5. boédromióna spoločne spomenuli na svojich mŕtvych pri hrobkách. Na druhej strane verejný obrad mohol koexistovať so súkromnými obradmi, ktoré sa konali počas celého roka. Zdá sa, že počas helénskeho obdobia (t. j. po roku 400 pred Kr.) sa Genesia prestala oslavovať. Predpokladá sa, že sa s rozšírením orientálnych kultov v Grécku oslavovala čoraz menej až nakoniec zanikla.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 366.
2. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 448.
3. ↑  Nathan T. Arrington. *Ashes, Images, and Memories*. Oxford : Oxford University Press, 2015. ISBN 978-01-9936-907-2. S. 248.
4. 1 2  Robert Parker. *Athenian Religion: A History*. Oxford : Oxford University Press, 1996. ISBN 978-01-9815-240-8. S. 270.
5. ↑  Thea Potter. *Horos: Ancient Boundaries and the Ecology of Stone*. Cambridge : Open Book Publishers, 2022. ISBN 978-18-0064-269-0. S. 263.
6. ↑  Robert Parker. *Polytheism and Society at Athens*. Oxford : OUP Oxford, 2005. ISBN 978-01-9153-452-2. S. 28.
7. ↑  Frederick J. Simoons. *Plants of Life, Plants of Death*. Madison : University of Wisconsin Press, 1998. ISBN 978-02-9915-900-9. S. 418.
Štvorstopový prehrávač s kazetou
Štvorstopový prehrávač
Pohľad zhora na kazetu Fidelipac, ktorú možno použiť aj v systémoch Stereo-Pak od značky Muntz
**Muntz Stereo-Pak**, bežne známa ako **4-stopová** alebo **štvorstopová kazeta** (angl. *4-track cartridge*), je kazetová technológia záznamu zvuku na magnetickú pásku.

Stereo-Pak kazeta bola inšpirovaná 3-stopovým páskovým kazetovým systémom Fidelipac, ktorý vynašiel George Eash v roku 1954 a ktorý používali rozhlasoví vysielatelia pre reklamy a znelky od roku 1959. Stereo-Pak bol adaptovaný zo základného dizajnu kazety Fidelipac od Earla „Madmana" Muntza z roku 1962 s Muntzom v spolupráci s Eashom, ako spôsob prehrávania vopred nahraných pások v autách.

Páska je usporiadaná v nekonečnej slučke, ktorá prechádza centrálnym nábojom a prechádza hlavou pásky, zvyčajne pod tlakovou podložkou, aby sa zabezpečil správny kontakt s páskou. Páska sa ťahá ťahom a navíjaniu pomáha lubrikant, zvyčajne grafit.

História
--------

Nekonečná pásková kazeta bola navrhnutá v roku 1952 Bernardom Cousinom z Toleda.

Podnikateľ Earl „Madman" Muntz z Los Angeles v Kalifornii videl v týchto vysielacích vozíkoch potenciál pre automobilový hudobno-páskový systém a v roku 1962 predstavil svoj „Stereo-Pak 4-Track Stereo Tape Cartridge System" a vopred nahraté pásky, pôvodne v Kalifornii a na Floride. Licencoval albumy populárnej hudby od veľkých nahrávacích spoločností a duplikoval ich na tieto 4-stopové kazety alebo kazety, ako boli prvýkrát inzerované. Predtým bola hudba v aute obmedzená väčšinou na rádiá. Gramofónové platne z dôvodu ich spôsobu prevádzky a veľkosti neboli praktické na použitie v automobiloch, hoci sa niekoľko spoločností pokúšalo uviesť na trh prehrávač automobilových platní vrátane Highway Hi-Fi a Auto-Com flexidisc.

Referencie
----------

1. ↑  Archivovaná kópia na Wayback Machine
2. ↑  Archivovaná kópia na Wayback Machine
3. ↑  EHLER, Jay. Earl Muntz Meets George Eash. *Billboard*, vol. 84, No. 47, 18 November 1972, p. 62, 76, 78
4. ↑  KERNFELD, Barry. Pop Song Piracy: Disobedient Music Distribution since 1929. The University of Chicago Press, 2011. ISBN 978-0-226-43183-3
5. ↑   *Magnetic sound recording tapes* [online]. 1963-04-02, [cit. 2018-05-02]. Dostupné online.
6. ↑  MORTON, David. *Sound Recording: The Life Story of a Technology*. [s.l.] : JHU Press, 2006. ISBN 9780801883989. S. 157.
7. ↑   *Magnetic sound tape* [online]. 1955-04-11, [cit. 2018-05-02]. Dostupné online.
8. ↑   *Auto-com Talking Book Demonstration Flexible Disc Auto-Disc* [online]. YouTube. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stereo-Pak na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Calyx** je britská drum and bassová dvojica, špecializujúca sa na štýl techstep. V minulosti to bola dvojica Larryho Consa a Chrisa Rusha, ale v súčasnosti je to sólový projekt Larryho Consa.

Ich prvé vydanie bolo v roku 1998 cez vydavateľstvo Audio Couture, ktoré patrí pod Moving Shadow. Toto vydanie sa objavilo v hre *Grand Theft Auto 3*. Väčšina z ich vydaní bola vydaná cez Moving Shadow, vrátane ich debutového albumu *No Turning Back* (2005). Množstvo z hitov dvojice Calyx sa objavilo v hre *Midnight Club 3*.

V septembri 2007 vydali album nazvaný *Anatomy*, ktorý bol spoločným projektom s drum and bassovým interpretom a dlhoročným spolupracovníkom Teebee. Ďalší spoločný album *All or Nothing* vydali v roku 2012.

Diskografia
-----------

***No Turning Back* (2005)**
1. Illusions (5:56)
2. Follow The Leader Featuring - Teebee (6:24)
3. Are You Ready? (Hive & Gridlok Remix) (5:30)
4. Dead Ringer Featuring - Gridlok (6:52)
5. Killa (Dom & Roland Remix) (6:53)
6. Tearing Us Apart (6:02)
7. Thru Your Eyes Featuring - Ill.Skillz (6:42)
8. Cyclone Featuring - Teebee (5:36)
9. Chasing Shadows (5:36)
10. Get Myself To You (7:32)

**Calyx & Teebee - *Anatomy* (2007)**
1. The Divide (6:05)
2. Dual Processed Featuring - MC Verse (Ben Mount)\*[Rap] (5:22)
3. Make Your Choice (5:21)
4. All That Remains (5:50)
5. Warrior (6:05)
6. Ultimatum (5:22)
7. Telepathy (6:06)
8. Enygma (7:06)
9. Confession (5:39)
10. Vortex (5:36)

**Calyx & Teebee - *All or Nothing* (2012)**

Externé odkazy
--------------

* Calyx na repriseagency.com
* Calyx na MySpace
* Calyx a Teebee na Facebooku

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Calyx (artist) na anglickej Wikipédii.*
**Generácie robotov** predstavujú rozdelenie robotov podľa miery ich inteligencie.

Pohľad na delenie robotov na generácie nie je v svetovej literatúre úplne jednotný, roboty možno rozdeliť do troch generácií, pričom možno definovať aj medzigenerácie.

**1. Generácia** – predstavujú ju roboty s programovým riadením. Program možno ľahko modifikovať, čím sa tieto roboty stávajú univerzálnejšími. V tejto generácii robotov ide hlavne o aplikácie umožňujúce uchopovať predmety a presúvať ich (pick and place – zdvihni a umiestni)

**1.5 Generácia** – prechod medzi prvou a druhou generáciou sa vyznačuje tým, že roboty prvej generácie sú vybavené aj senzormi a okrem jednoduchej manipulácie s predmetmi dokážu aj overiť výsledok svojej činnosti (make and test – urob a over)

**2. Generácia** – širšie sa v nej uplatňujú senzory a to tak na snímanie stavu okolia robota, ako aj senzory snímajúce jeho vnútorný stav. Robot je oveľa zložitejšie riadený a vyžaduje si riadiacu jednotku, ktorou je počítač. Môže byť vybavený koordinačným systémom oko-ruka

**2.5 Generácia** – v budúcnosti do nej budú zahrnuté roboty schopné komplexných perceptuálno-motorických funkcií

**3. Generácia** – inteligentné roboty, disponujú zložitejším riadiacim systémom na báze umelej inteligencie. Vyvinutá je tu schopnosť učenia a adaptácie.

Na jednotlivé generácie robotov nemožno hľadieť ako na epochy ich vývoja, kde jedna z nich vystrieda druhú a už vôbec nie, že sa to stane diskrétnymi skokmi. Jednotlivé generácie sa navzájom prekrývajú a pravdepodobne bude existovať vždy rozumný okruh aplikácií robotov nižších generácií, takže roboty rôznych generácií budú koexistovať.
**Generácia NULA** je zoskupenie básnikov z Banskej Bystrice. V súčasnosti ju tvorí Peter Papšo, Marcel Páleš, Pavol Korba, Janka Olejová, Ľudovít Majer, Marcel Perecár a Michal Várošík. Za zakladateľov sa považujú Peter Papšo a Marcel Páleš.

Generácia NULA vznikla 21. júla 2011 na Námestí SNP v Banskej Bystrici. V rámci cyklu Ars Poetica Neosoliensis vystúpili dvaja banskobystrickí básnici Peter Papšo a Marcel Páleš, ktorí prečítali svoju manifestačnú báseň Nula, čím vyhlásili vznik tejto generácie. Hneď na začiatku sa k nim pridal básnik Miroslav Kapusta, zakladateľ Ars Poetica Neosoliensis /dňom 1.4.2014 skupinu opustil/ a neskôr sa pridali, básnik Pavol Korba a poetka Janka Olejová.

Spomenutý dátum vzniku Generácie NULA volili jej zakladatelia cielene. V tento deň sa totiž roku 1899 narodil Ernest Hemingway, hovorca stratenej generácie. Literárna veľryba sa kedysi prebíjala začiatkami a na slovo kritik bola háklivá. Papa Hemingway sa však rozhodol ich ignorovať a písať pre bežného pešiaka z ulice, písať srdcom. Azda aj vďaka tomu sa zapísal do duše mnohým ľuďom a oslovuje čitateľov bez rozdielu postavenia či veku dodnes. Podobná dravosť, láska k slovu a najmä láska k ľuďom ženie aj Generáciu Nula. Záleží na čitateľovi – na jeho úsmeve.

Okrem Hemingwaya je 21. júl tiež dňom narodenia jednej z najväčších osobností moderných slovenských dejín. Milan Rastislav Štefánik je vzorom špecifickým svojou priebojnosťou. Jeho krédo „Ja sa prebijem, lebo sa prebiť chcem!" podčiarkuje snahu Generácie Nula. Je tu, aby ľuďom pripomínala, že život je vzácny, že nezáleží na tom, čo povedia iní, že nezáleží na chybách a nedokonalosti, že nezáleží na mnohom inom. Každý deň začína od nuly, od novej šance, od nového života. Každý večer zaspávame, aby sme sa ráno „znovunarodili" pre zážitky nového dňa. Generácia Nula klope na ľudské vnútro. 

V súčasnosti Generácia NULA organizuje mesiac čo mesiac literárno hudobné večery v Banskej Bystrici pod názvom Večer NULA, ktoré sa tešia veľkému záujmu a vystupuje v rôznych mestách na Slovensku.

Referencie
----------

1. ↑   *Who is Who v Slovenskej republike*. London : Who is Who Publishing, 2014. ISBN 978-3-7290-0124-4.
2. ↑   *GENERÁCIA NULA* [online]. 2014-01-24, [cit. 2020-05-27]. Dostupné online.
3. ↑  MARCEL, Páleš. *NULA*. Banská Bystrica : VKMK, 2011.
Stanica Profsoyuznaya
LVS 2009
Stanica Pionierskaja
Vchod na stanicu
**Volgogradský metrotram** (Волгоградский метротрам) je systém ľahkej železnice v ruskom meste Volgograd. Má jednu linku s 18 stanicami pozdĺž rieky Volga zo severných predmestí do centra s celkovou dĺžkou 13,5 km. Väčšina linky je zdieľaná s povrchovou električkovou traťou s dĺžkou 10,2 km, zvyšok trate s dĺžkou 3,3 km je vedený pod zemou, pričom má dizajn a parametre klasického ruského metra. 

Na trati premávajú klasické električky typu Tatra T3, dodané v rokoch 1980-1987, premávajú v dvojvozových súpravách, podobné ako napríklad v Bratislave. No v nasledujúcich rokoch bolo nutné nakúpiť aj modernejšie a obojsmerné vozidlá. Medzi tieto sa radí najmä KT8D5 z Česka, domáce KTM-11, špeciálne vyvinuté vozne pre Volgograd z Usť-Katavského električkového závodu a LVS-8-1-93. No v súčasnej dobe iba električky KT8D5 z týchto troch druhov zostali v premávke.

Systém bol spustený 5. novembra 1984 a v súčasnosti prepraví ročne 50 miliónov ľudí.

Stanice zo severu na juh
------------------------

* Traktornyj zavod
* Chlebozavod
* Vodootstoj
* Boľnica Iľjiča
* Zavod Barrikady
* Tridsať pervaja škola
* Stadion Monolit
* Zavod Krasnij Okťabr
* Tridsať ďeviata gvardejskaja
* Ploščaď Vosroždenija
* Dvorec sporta
* Mamajev Kurgan
* Centraľnij stadion
* Centraľnij park kuľtury i otdycha
* Ploščaď Lenina
* Komsomoľskaja
* Pionerskaja
* Ploščaď Čekistov

### Vo výstavbe

* Profsojuznaja
* Teatr junogo zriteľa
* Jeľšanka

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Volgogradský metrotram**

  


| * z
* d
* u
Metrá v Európe |
| --- |
| Stredná Európa | 
* Berlín
* Budapešť
* Hamburg
* Lausanne
* Mníchov
* Norimberg
* Praha
* Serfaus
* Varšava
* Viedeň

 |
| Západná Európa | 
* Amsterdam
* Brusel
* Lille
* Londýn
* Lyon
* Marseille
* Newcastle
* Paríž
* Rennes
* Rotterdam
* Štokholm
* Toulouse

 |
| Južná Európa | 
* Barcelona
* Bilbao
* Janov
* Catania
* Lisabon
* Madrid
* Miláno
* Neapol
* Palma
* Rím
* Sevilla
* Turín

 |
| Severná Európa | 
* Helsinki
* Kodaň
* Oslo
* Štokholm

 |
| Juhovýchodná Európa | 
* Atény
* Belehrad
* Bukurešť
* Istanbul
* Sofia

 |
| Východná Európa | 
* Dnipro
* Charkov
* Kazaň
* Kyjev
* *Kryvyi Rih*
* Minsk
* Moskva
* Nižnij Novgorod
* Petrohrad
* Samara
* *Volgograd*

 |
**Luis Alberto Lepe Corvalán** (14. september 1916, Tomé, Čile – † 21. júl 2010, Santiago, Čile) bol čilský politik, bývalý generálny tajomník Komunistickej strany Čile (PCCh). 

Corvalán vstúpil do Komunistickej strany Čile vo veku pätnástich rokov krátko po páde represívnej diktatúry Carlosa Ibáñeza del Campa v roku 1932. Po roku 1952 sa stal voleným členom ústredného výboru Komunistickej strany Čile, po roku 1958 sa stal generálnym tajomníkom strany. Strana bola postavená mimo zákon od roku 1948 do roku 1958. V tomto období Corvalan bol internovaný v koncentračných táboroch. 

Po vojenskom prevrate generála Augusta Pinocheta zo dňa 11. septembra 1973 bol Corvalán bol ako mnohí iní zatknutý. Po vražde Victora Jaru bol najviac prominentným politickým väzňom v Čile. Sovietsky zväz zorganizoval medzinárodnú kampaň za jeho prepustenie a 18. decembra 1976 bol Corvalán vymenený za sovietskeho politického väzňa, disidenta Vladimira Bukovského. Následne získal azyl v ZSSR. 

Corvalan stál na čele Komunistickej strany Čile (tak ako v Čile ako aj v exile) viac ako tri desaťročia počas celého obdobia Pinochetovej vojenskej diktatúry. Po skončení diktatúry generála Pinocheta sa Corvalán vrátil do Čile.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Luis Corvalán na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Luis Corvalán**

Autoritné údaje: * BnF: 12089920c
* GND: 118522302
* ISNI: 0000 0001 1507 2726
* LCCN: n50018134
* NK ČR: jn19990210150
* VIAF: 110433448
* WorldCat: lccn-n50018134
**Lukas Dimitrios Papadimos** (gr. Λουκάς Παπαδήμος, anglická transkripcia *Lucas Papademos*, \* 11. október 1947 Atény, Grécko) je grécky ekonóm, bývalý viceprezident Európskej centrálnej banky, bývalý guvernér Národnej banky Grécka a od novembra 2011 do mája 2012 bol premiérom Grécka.

Životopis
---------

Narodil sa v Aténach, ale vyrastal v meste Desfina vo Fokaii. 

Navštevoval Massachusettský technologický inštitút, kde získal titul v odbore fyzika v roku 1970, neskôr titul v odbore elektrický inžinier 1972 a doktorát z ekonómie 1978.

Jeho akademická kariéra pokračovala na Kolumbijskej univerzite, v roku 1980 vykonával funkciu senior ekonóm na Federal Reserve Bank of Boston. V roku 1985 nastúpil do Národnej banky Grécka ako hlavný ekonóm, neskôr menovaný za zástupcu guvernéra 1993 a následne za guvernéra v roku 1994.

Bol viceprezidentom Európskej centrálnej banky od roku 2002 do 2010.Bol členom Trilaterárnej komisie od roku 1998.

V novembri 2011 sa po dohode s predsedami strán PASOK a Nea Dimokratia, teda Jeorjosom Papandreuom a Antonisom Samarasom, spoločne s prezidentom Karolosom Papuliasom utvorila dočasná vláda, do predčasných volieb vo februári (neskôr bol termín volieb posunutý na máj) na čele práve s Lukasom Papadimosom. Ten sa vyjadril, že schváli všetky dohody z októbrového stretnutia zástupcov eurozóny a pripraví krajinu na predčasné voľby. Papadimosov kabiment tvorila koalícia strán PASOK, Nea Dimokratia a LAOS. Táto vláda pokračovala v úsporných opatreniach a prepúštaní štátnych zamestnancov. Po dohode s európskou úniou vyjednala Papadimosova vláda druhú pôžičku Grécku, vo výške 120 miliárd eur a odpis polovice štátneho dlhu voči súkromným subjektom, výmenou za pokračovanie tvrdých úsporných opatrení. Hlasovanie o prijatí tejto pôžičky a šetrenia prešla v parlamente čím vláda splnila svoje hlavné poslanie, opustili ju však poslanci pravicového LAOSu. 
Po predčasných voľbách v máji 2012 nebolo možné zostaviť vládu a tak boli vyhlásené ďalšie voľby, mesiac nato. Novú, dočasnú úradnícku vládu viedol sudca Panajotis Pikramenos, po voľbách zostavil koaličnú vládu Antonis Samaras.

Iné projektu
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lukas Papadimos**

Externé odkazy
--------------

* životopis na stránke ECB

Autoritné údaje: * BnF: 12278151b
* GND: 132395371
* ISNI: 0000 0000 7832 3054
* LCCN: nr91008937
* NK ČR: kv2006277168
* VIAF: 84507516
* WorldCat: lccn-nr91008937
**Marián Chudovský** (\* 5. február 1959, Banská Bystrica) je slovenský operný režisér. Od júla 2012 do 1.8.2018 bol generálnym riaditeľom Slovenského národného divadla.

Rodina
------

* otec: Vincent Chudovský
* matka: Pavlína, rod. Lehotská
* manželka: Emília Chudovská, rod. Rothová

Životopis
---------

V roku 1978 ukončil štúdium na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1979-1984 študoval odbor hudobné umenie (podľa OSUDu odbor réžia na Hudobnej fakulte) VŠMU v Bratislave. V roku 1984-1988 pôsobil ako režisér a dramaturg opery ŠD v Košiciach, 1986-1988 ako umelecký šéf a režisér ŠD v Košiciach, 1988-1989 umelecký šéf Opery SND Bratislava, 1989-1991 režisér Opery SND, 1991-1993 umelecký šéf a režisér DJGT v Banskej Bystrici, 1993 riaditeľ letného divadelného festivalu Zámocké hry zvolenské, 1993-1996 režisér spevohry NS v Bratislave, 1996-2002 režisér TV Markíza.

Od 1. septembra 2002 do roku 2006 vykonával funkciu riaditeľa Opery Slovenského národného divadla v Bratislave. Medzitým bol dočasne menovaný generálnym riaditeľom SND. Túto funkciu vykonával od 1. januára 2006 do 1. júna 2006. V rokoch 2006 - 2008 bol režisérom Opery SND (do 31. 8. 2008), potom v slobodnom povolaní. 
Od júla 2012 je generálnym riaditeľom SND.

V Opere SND ako režisér inscenoval Verdiho Rigoletta (1987), Traviatu (1992) a Macbeth (2003) I Due Foscari (2010), Cilèaovu Adrianu Lecouvreur (1989), Čajkovského Pannu Orleánsku (2001), Bizetovu Carmen (2002), operetu Franza Lehára Veselá vdova (2005), dvojtitul: Mascagni Sedliacka česť – Leoncavallo Komedianti (2006), Musorgského Borisa Godunova (2008)

Medzi jeho ďalšie profilové inscenácie možno zaradiť:
A. Dvořák: Čert a Káča (ŠD Košice 1984, ND Praha 1990), G. Donizetti: Nápoj lásky (ŠD Košice 1986), G. Verdi: Il Due Foscari (ŠD Košice 1987), L. Janáček: Příhody lišky Bystroušky (ŠD Košice 1988), B. Britten: Zneuctenie Lukrézie - The Rape of Lucretia (KO Bratislava 1988), G. Donizetti: La Favorita (DJGT Banská Bystrica 1992), J. Offenbach: Hoffmannove poviedky (ŠD Ostrava 1992), L. Janáček: Její pastorkyňa (ŠO Banská Bystrica 1999), P. Mascagni: Sedliacka česť - Cavalleria rusticana, R. Leoncavallo: Komedianti - Pagliacci (ŠO Banská Bystrica 2000), G. Puccini: La Bohème (Vest Norges Opera Bergen – Nórsko 2004), B. Smetana: Braniboři v Čechách (JO ND Brno 2004), C. Saint-Saëns: Samson a Dalila (ND Praha 2006), B. Smetana: Hubička (ND Praha 2007), G. Donizetti: Lucia di Lammermoor (ŠD Košice 2009), G. Bizet: Carmen (NDM Ostrava 2010)

Ocenenie
--------

* Cena Literárneho fondu za réžiu

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 2021 5578
* NK ČR: xx0177133
* SNK: 171921
* VIAF: 305386257
**Železničná trať Bošice – Bečváry** (v cestovnom poriadku označená číslom **013**) je regionálna železničná trať v Stredočeskom kraji.

Prevádzkovateľom dráhy je Správa železnic. KŽC Doprava tu vždy v sobotu a nedeľu od 1. júna do 29. septembra prevádzkuje *Podlipanský motoráček*, na ktorý nasadzuje motorový vozeň 831.

Dejiny
------

List povolenia Františka Jozefa Prvého zo dňa 28. augusta 1880 daný ku stavbe a užívaniu železnice miestnej zo štace Pečskej cez Radim, Plaňany a Votelec do Zásmuk s odvetvami do Kouříma a k cukrovaru Karlstálskému blízko Svojšic požičiaval koncesiu priv. rakúskej železnici štátnej. Spoločnosť jest povinná stavbu železníc do novembra 1881 dovŕšiť, všeobecnú jazdu po nich uvaliť a po všetok čas koncesie neprerušene po nich jazdiť.

Dráha bola prevádzkovaná s pravidelnou dopravou od februára 1882.

Traťový úsek Zásmuky – Bečváry bol vystavaný a prevádzkovaný od roku 1887 ako vlečka, na verejnú trať bol premenený roku 1901.

K 1. januáru 1908 bola celá trať Pečky – Bečváry zoštátnená.

Nadväzujúca trate
-----------------

### Bošice

* Trať 012 Pečky – Bošice – Kouřim
* Trať Z10 Bošice – Svojšice

### Bečváry

* Trať 014 Kolín – Bečváry – Odbočka Rataje nad Sázavou (Ledečko)

Referencie
----------

1. ↑  List povolení č.125/1880 Sb. ze dne 28.srpna 1880

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železničná trať Bošice – Bečváry**

Externé odkazy
--------------

* Informácie o trati
* Elektronický archív vlakových cestovných poriadkov ČD a ČSD (ČD od decembra 2002 + české trate ČSD 1981/1982)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční trať Bošice–Bečváry na českej Wikipédii.*
Súradnice: 47° 05′ 08″ s.š. 12° 43′ 24″ v.d.

Ľadovec v roku 2009
**Pasterze** je najdlhší ľadovec v Rakúsku. Nachádza sa v spolkovej krajine Korutánsko vo Východných Alpách v časti Vysoké Taury pod vrchom Grossglockner. Je dlhý približne 10 km (2009) so začiatkom v nadmorskej výške 3 453 m n. m. pri vrchu Johannisberg a končí vo výške 2 100 m n. m. Ľadovec je dostupný vysokohorskou cestou Großglockner Hochalpenstraße a pozemnou lanovkou. Rozloha ľadovca predstavuje približne 19 km², pričom jeho hrúbka je 120 metrov.

Dĺžka ľadovca sa v súčasnosti skracuje približne 10 metrov ročne. Ústup majú na svedomí vysoké letné teploty a malé snehové zrážky v zime. Na ústupe je od roku 1851 (od prvého merania sa jeho objem zmenšil na polovicu), pravidelné merania sú od roku 1880 a najviac ustúpil v roku 2003.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |

Referencie
----------

1. ↑   *Pasterze Glacier* [online]. Encyclopædia Britannica Online, [cit. 2010-08-30]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Pasterze Glacier, Austria* [online]. NASA, [cit. 2010-08-30]. Dostupné online. (po anglicky)
Titulná strana diela *A Select Collection of novels* s tirážou
**Tiráž** (z franc. *tirage* = náklad) je súpis informácií obsahujúci technické a vydavateľské informácie o knihe. Tiráž je spravidla umiestnená na poslednej strane knihy. Nesprávne býva tiež umiestnená na začiatku knihy namiesto impresa. V niektorých štátoch musia vydavatelia vo svojich publikáciách povinne uvádzať určité údaje, ako napríklad autorov, názov diela, vydavateľstva, tlačiarne atď. Tieto údaje umiestňujú spravidla do tiráže. Na Slovensku nejestvuje právna norma, ktorá by určovala obsah tiráže.

Podľa knihy *Polygrafické názvosloví* je tiráž: „vecne usporiadané povinné údaje nakladateľa, vydavateľa a tlačiarne, obyčajne predpísané príslušnou právnou normou, uvedené na konci knihy, v hlavičke alebo na poslednej stránke novín (v časopisoch býva umiestnená rôzne)."

Referencie
----------

1. ↑   *37/1995 Sb. Zákon o neperiodických publikacích* [online]. Zákony pro lidi, [cit. 2021-01-25]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tiráž na českej Wikipédii.*
**Tisandros** alebo **Teisandros** (starogr. *Τίσανδρος, Τείσανδρος*) bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.

Tisandros, grécky sochár neznámeho rodiska, pôsobil koncom 5. stor. pred Kr. Pausanias zaznamenal, že bol autorom niekoľkých bronzových sôch námorných bojovníkov (nauarchoi) bojujúcich po boku Lysandra, umiestnených Sparťanmi a ich spojencami (ako votívny dar) na pamätníku v Delfách, zhotovených na počesť ich víťazstva nad Aténčanmi pri *Aigospotamoi* (*Kozích riečkach*) v roku 405 pred Kr. (celkove 38. sôch) Pausanias ich tu menovite uvádza: „*Sú to títo muži: Arakos a Erianthes, jeden z Lakedaimónu, Erianthes z Boiótie (...medzera v texte...) za Mimantom z jednej strany Astykrates, chijskí bojovníci Kéfisokles, Hermofantos a Hikesios, rodskí Timarchos a Diagoras, knidský Theodamos. Z Efezu Kimmerios a milétsky Aiantides. Tých zhotovil Tisandros."*

Z tohto pamätníka sa zachovalo mnoho zvyškov, najmä z podstavcov sôch a nápisov (v minulosti to boli najmä sochy Sparťanov a ich spojencov, zvečnených za ich statočnosť ). Medzi týmito fragmentmi sa našiel aj jeho menom signovaný podstavec, ktorý bol základňou sochy Aiantida z Milétu.

|  |  |
| --- | --- |
| *Αἰαντίδης  Παρθενίου  Μιλήσιος  Τείσανδρος ἐποί[ησ]ε.*   |  *Aiantides  syn Parthenia  z Milétu  Teisandros to zhotovil*  |

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑   *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 945.
2. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Teisandros*
3. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 377.
4. 1 2  Bernard S. Myers. *Encyclopedia of World Art*. New York : McGraw-Hill, 1959. ISBN 978-00-7019-466-3. S. 159.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 281-282.
6. ↑  Philipp Vandenberg. *The Mystery of the Oracles*. New York : Macmillan, 1982. ISBN 978-00-2621-590-9. S. 109.
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 412.
8. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions: Central Greece (IG VII-IX): Delphi *FD III 1:57*
9. ↑  Marion Muller-Dufeu. *La sculpture grecque*. Paris : Ecole nationale supérieure des beaux-arts, 2002. ISBN 978-28-4056-087-6. S. 415.
**Tirolit** je minerál kryštalizujúci v rombickej sústave, chemicky zložitý, hydratovaný arzeničnan-uhličitan meďnato-vápenatý - CaCu5(AsO4)2(CO3)(OH)4·6H2O.

Charakteristika
---------------

Tirolit vytvárakrátke prizmatické kryštáliky a zhluky s vejárovitým usporiadaním. Je to zelený, modravozelený minerál s perleťovým leskom. Vryp tirolitu je svetlozelený.

Vznik
-----

Vzniká na hydrotermálnych ložiskách sírnikov medi rozkladom ako druhotný minerál. U nás je pomerne vzácny.

Poznávanie
----------

Je charakteristický svojím perleťovým leskom a nižšou tvrdosťou, v kyseline chlorovodíkovej sa rozpúšťa.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Ľubietová (Podlipa, Svätodušná, pri Banská Bystrica), Novoveská Huta (pri Spišská Nová Ves), Poniky (Drienok ložisko, Farbiště ložisko, pri Banská Bystrica), Špania Dolina (pri Banská Bystrica).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tirolit**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Tirolit na mindat.org
Place d’Italie
**Place d’Italie** (*Talianske námestie*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 13. obvode.

Poloha
------

Na kruhové námestie s priemerom 200 metrov smeruje Avenue des Gobelins, Avenue de la Sœur-Rosalie, Boulevard Auguste-Blanqui, 
Rue Bobillot, Avenue d’Italie, Avenue de Choisy, Boulevard Vincent-Auriol, *Rue Godefroy* a Boulevard de l’Hôpital. Esplanáda pozdĺž obchodného centra *Italie 2* bola v roku 1995 premenovaná na Place Henri-Langlois.

Dejiny
------

Námestie vďačí svojmu názvu blízkosti *Avenue d’Italie*, ktorá bola východzím bodom cesty z Paríža do Talianska. Až do prestavby Paríža pod vedením baróna Haussmanna tu bolo malé námestie z roku 1760 s pevnosťami, ktoré boli súčasťou mestských hradieb nazvaných *Fermiers généraux*, ktoré oddeľovali od Paríža mesto Gentilly. Tieto dve stavby boli vypálené v roku 1789 a zbúrané v roku 1877. Pripojenie okolitých obcí k Parížu v roku 1860 umožnilo vybudovať veľké okrúhle námestí podľa vzoru Place de l’Etoile.

Podľa projektu Italie 13 zo 60. rokov 20. storočia sa námestie malo stať centrom mrakodrapov pozdĺž *Avenue d'Itálie* po celej svojej dĺžke, so stavbou Tour Apogée vyššou než Tour Montparnasse. Neďaleko námestia vzniklo šesť asi 100 m vysokých mrakodrapov. V roku 1975 bol projekt z väčšej časti zrušený. Na mieste určenom pôvodne pre Tour Apogée stojí od roku 1992 obchodné centrum *Italie 2*, ktoré navrhol architekt Kenzo Tange (1913 – 2005). Zahŕňa kancelárie, hotel, obchody a veľký audiovizuálný komplex *Grand Écran Italie*.

Námestie dnes
-------------

Námestie tvorí prirodzené centrum 13. obvodu a je významným dopravným uzlom pre cestnú dopravu, autobusovú dopravu a tri trate metra. Pod námestím sa nachádza rovnomenná stanica metra. Na povrchu sa stretávajú cesty spájajúce centrum s predmestím a štvrť Montparnasse s pravým brehom.

Významné stavby
---------------

* Radnica 13. obvodu
* Uprostred námestia je square. Čelom k *Avenue d’Italie* je pomník maršala Alphonse Juina (1888 – 1967) z roku 1983.
* Dva vchody do metra, ktoré vytvoril Hector Guimard, sú od roku 1978 na zozname historických pamiatok.
* V záhrade pred radnicou je socha *Návrat márnotratného syna* z roku 1964 od Ossipa Zadkina.
* V južnej časti námestia je jedno z najväčších obchodných centier v Paríži, ktorého súčasťou bolo i najväčšie multikino v Paríži (dnes zatvorené) *Grand Écran Italie*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place d’Italie**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°49′53″S 2°21′20″V﻿ / ﻿48,83142°S 2,35556°V﻿ / 48.83142; 2.35556

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place d'Italie na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Mgr. et Mgr. **Mariusz Gatza**, MBA (\* 10. august 1973, Poľsko) je poľský manažér, súčasný generálny riaditeľ a predseda predstavenstva spoločnosti Orange Slovensko. Do funkcie bol vymenovaný od 1. apríla 2022.

Životopis
---------

V rokoch 1993 – 1998 absolvoval University of Science and Technology (Uniwersytet Technologiczno – Przyrodniczy – UTP) v Bydgoszczi, v odbore stavebné inžinierstvo. Absolvoval aj odbor management na Varšavskej univerzite (Uniwersytet Warszawski). Titul MBA získal na Gies College of Business – University of Illinois Urbana-Champaign v rokoch 1998 – 2000. Od roku 2000 pôsobil na rôznych riadiacich pozíciách v Orange Poľsko, vrátane pozície zástupcu generálneho riaditeľa Orange Poľsko (2014 – 2020). Následne sa stal generálnym riaditeľom Orange Moldavsko v rokoch 2020 – 2022. Od roku 2022 je generálnym riaditeľom a predsedom predstavenstva spoločnosti Orange Slovensko.

Referencie
----------

1. ↑  Mariusz Gatza. In:  *Register partnerov verejného sektora* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, [cit. 2023-03-14]. Dostupné online.
2. ↑  ORANGE. *Organizačná štruktúra | Orange* [online]. www.orange.sk, [cit. 2023-03-13]. Dostupné online.
3. ↑  MAXA, Filip. Slovenský Orange povedie Mariusz Gatza. Aktuálne pôsobí v Moldavsku. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2022-01-12. Dostupné online [cit. 2023-03-14].
Place de l'Hôtel-de-Ville
**Place de l'Hôtel-de-Ville** (*Radničné námestie*) je významné námestie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode. V minulosti bolo hospodárskym a dnes je správnym centrom mesta. Je pomenované po budove parížskej radnice.

Poloha
------

Námestie leží na pravom brehu rieky Seiny. Vymedzujú ho ulice Rue de Rivoli na severe, parížska radnica na východe, nábrežie Quai de l’Hôtel-de-Ville na juhu a Avenue Victoria na západe.

Dejiny
------

V staroveku sa tu krížili cesty vedúce do Melunu a do Champagne, ktoré i neskôr boli významnými obchodnými cestami. V ranom stredoveku sa tu vďaka polohe rozvinulo trhovisko a najdôležitejší prístav v meste. Vznikli tu sklady a hostince. Námestie dostalo názov *Place de Grève* podľa pomenovania piesočného brehu. V modernej francúzštine je slovo *grève* označenie pre štrajk, keďže na tomto mieste sa vo väčšom počte zhromažďovali nádenníci, ktorí hľadali prácu a dávali sa najímať.

Na *Place de Grève* stál aj *Maison aux piliers* (Dom na pilieroch), ktorý dal postaviť Étienne Marcel, a kde sídlil prévôt des marchands, z ktorého sa vytvorila mestská samospráva a dnes je tu radnica mesta Paríž.

Ako ústredné námestie, slúžilo Place de Grève aj ako miesto popráv. 

Námestie bolo premenované 19. marca 1803 na dnešné *Place de l'Hôtel-de-Ville*. Od roku 1982 je pešou zónou. Od roku 2004 je na námestí každé leto, v rámci parížskej pláže, ihrisko pre plážový volejbal, v zime je tu inštalované klzisko.

Významné stavby
---------------

* dominantou námestia je budova parížskej radnice

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place de l’Hôtel-de-Ville**

Externé odkazy
--------------

* Nábrežie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°51′24″S 2°21′05″V﻿ / ﻿48,8567°S 2,3514°V﻿ / 48.8567; 2.3514

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place de l'Hôtel-de-Ville na českej Wikipédii.*
Place Maubert
**Place Maubert** je námestie v Paríži. Nachádza sa v 5. obvode.

Poloha
------

Na pentagonálne námestie vedú ulice Rue Maître-Albert, Boulevard Saint-Germain, Rue Lagrange a Rue Frédéric-Sauton. Pod námestím leží stanica metra Maubert – Mutualité.

Dejiny
------

Námestie vzniklo na začiatku 13. storočia, keď tu boli v roku1210 postavené domy. Jeho meno je skomoleninou mena Albert, opáta kláštora Sainte-Geneviève.

Dňa 12. mája 1588 tu vznikli prvé barikády prívržencov Katolíckej ligy za podpory Henricha de Guise. Na námestí sa tiež konali popravy. Dňa 3. augusta 1546 tu bol upálený i so svojimi knihami protestantský básnik Étienne Dolet (\* 1549). Jeho bronzová socha tu byla odhalená 19. júna 1889. V roku 1904 bol oproti soche vztýčený mramorový pomník lekára a teológa Michela Serveta (1511 – 1553), ktorého naopak upálili protestanti. Táto socha bola premiestnená na *Square Aspirant-Dunand* v 14. obvode. Bronzová socha bola v roku 1942 zabavená okupačnými úradmi pri zbere kovu pre vojnové účely a nebola nikdy obnovená.

V roku 1547 bol na námestie preložený trh s potravinami z ostrova Cité, ktorý bol príliš malý. Dnes sa tu trh poriada každý uterok, štvrtok a sobotu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place Maubert**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paříža

Súradnice: 48°51′00″S 2°20′56″V﻿ / ﻿48,850117°S 2,3488°V﻿ / 48.850117; 2.3488

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place Maubert na českej Wikipédii.*
Zámok Villandry
**Zámok Villandry** leží na Loire v obci Villandry, v departemente Indre-et-Loire, 15 kilometrov západne od Tours vo Francúzsku. 

Bol vybudovaný Jánom le Breton, ministrom financií kráľa Františka I. , a spoločne s veľkou záhradou dokončený v roku 1536. 
Ako jeden z posledných zámkov postavených na Loire v renesančnom štýle už nie je v talianskom duchu a stredoveké dekoratívne veže nemá takmer vôbec. Tento jednoduchý, výlučne francúzsky štýl pripomína svojou strechou zámok Fointainebleau, zámok Anet a neskorší štýl za čias Henricha IV.

Galéria
-------

*Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.*

* Zámok VillandryZámok Villandry
* Severozápadný pohľadSeverozápadný pohľad
* Pohľad cez záhraduPohľad cez záhradu
* Letecký pohľadLetecký pohľad
* Východný pohľadVýchodný pohľad
* Južný pohľadJužný pohľad

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Villandry**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schloss Villandry na nemeckej Wikipédii.*

Súradnice: 47°20′27″S 0°30′52″V﻿ / ﻿47,3407°S 0,5144°V﻿ / 47.3407; 0.5144
Súradnice: 49°13′11″S 17°51′02″V﻿ / ﻿49,219694°S 17,8505°V﻿ / 49.219694; 17.8505

**Zámok Vizovice** sa nachádza uprostred mesta Vizovice, asi 15 km od mesta Zlín. V roku 2001 bol zámok vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

Dejiny
------

Zámok vo Vizoviciach vznikol v polovici 18. storočia na mieste bývalého cisterciánskeho kláštora. Dal ho postaviť Heřman Hannibal z Blümengenu podľa návrhov architekta Františka Antonína Grimma. Je to dvojposchodová budova s tromi krídlami v tvare písmena U postavená vo vtedy modernom francúzskom barokovom štýle. V druhej polovici 18. storočia bola dokončená zámocká záhrada – anglický a francúzsky park so sochárskou výzdobou. Z tejto doby pochádza aj vybavenie zámku a rozsiahla zbierka obrazov.

Bohaté zámocké interiéry sú zariadené nábytkom v štýle baroka, rokoka, empíru i biedermeieru, s množstvom porcelánu, rozsiahlou obrazovou zbierkou so vzácnym súborom diel holandského maliarstva a sadou iných hodnotných predmetov. Interiér kaplnky v ľavom krídle zámku je dielom majstra moravského sochárstva Ondřeja Schweigla, ktorého skulptúry zdobia aj celoročne prístupný zámocký park.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Vizovice**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vizovice (zámek) na českej Wikipédii.*