Immanuel Kant (1724 – 1804), tvorca hlavnej a prvotnej koncepcie transcendentálneho idealizmu.
**Transcendentálny idealizmus** je Kantov kritický idealizmus a idealizmus jeho pokračovateľov. Ide najmä o špecifickú teóriu poznania (epistemológiu), ktorá skúma možnosti skúsenosti a poznania subjektu prostredníctvom tzv. transcendentálnej metódy, a teda pomocou pochopenia východzej a apriórne danej štruktúry skúsenostného aparátu vedomia človeka. Kant obrátením sa k podmienkam skúsenosti hľadal odpoveď na možnosť pravdivého, nutného a všeobecného ľudského poznania, ako aj na možnosť poznania metafyzického charakteru, ktorých možnosti dosiahnutia ľudským vedomím pred ním spochybnil najmä skeptický osvietenský filozof David Hume.

Záverom Kantovej reakcie je epistemológia tzv. idealizmu, nakoľko objavil idey, ktoré majú byť základnými podmienkami všetkej možnej ľudskej skúsenosti, a zároveň trascendentálneho idealizmu preto, lebo zistenie týchto podmienok je dané transcendentálnym (*kopernikánskym*) obratom – nie objekty poznávania definujú našu skúsenosť, ale štruktúra nášho skúsenostného aparátu definuje, ako sa nám budú objekty poznávania javiť (tzv. fenomén – *javenie pre nás*; nem. *für uns*). Poznanie objektov, ako sú samé osebe (nem. *Ding an sich*), teda zostáva nemožné. Tým sa aj určuje kladná odpoveď na možnosť prírodovedeckého platného a pravdivého poznania, pretože je možné zoskupovať závery a súdy z empirických výskumov a experimentov (tzv. syntetický charakter súdu, rozširujúci poznanie), ale vzhľadom na to, že ide len o opis a syntentiku javov, ktoré sú predsa definované naším apriórnym poznávacím aparátom, môžeme týmto opisom a syntetike prisúdiť charakter nutnosti a všeobecnosti u všetkých ľudí (tzv. syntetický súd apriori). Teoretická metafyzika je však nemožná, pretože nesumarizuje javy, lež ašpiruje vyjadrovať sa k veci osebe. Východiskom môže byť len praktická metafyzika, v ktorej rozum rozpoznáva všeobecné a nutné (apriórne) idey, regulujúce našu skúsenosť, a to bez toho, aby rozhodol o tom, či k oným ideám prislúcha aj reálne jestvujúca *vec sama osebe* (idea slobody, idea nesmrteľnosti, idea Boha). Okrem toho vo všeobecnosti je metafyzika možná práve len ako skúmanie apriórnych podmienok skúsenosti a poznania, nakoľko ani u Kanta sa rozum nevie s istotou vyjadriť o niečom neempirickom mimo toho, čo sa apriórneho *pred-empirického* premieta do javenia *empirického*. Metafyzika má teda v epistemológii Kantovho idealizmu transcendentálny charakter, pričom jej Kant priznáva dôležitý mravný význam, stavajúc ju do pozície meta-morálky.

Pozri aj
--------

* transcendentalizmus

Referencie
----------

1. ↑  Porov. SOLOMON, R. C.: *Vzostup a pád subjektu, alebo od Rousseaua po Derridu*. Nitra : Enigma, 1996, s. 38. ISBN 80-85471-30-2
2. 1 2  MARÉCHAL, J.: *Výbor z filozofického díla*. Olomouc : Centrum Aletti, 1996, s. 11. ISBN 80-901957-9-2
3. ↑  MARÉCHAL, J.: *Výbor z filozofického díla*. Olomouc : Centrum Aletti, 1996, s. 10. ISBN 80-901957-9-2
4. ↑  Kol. autorov: *Filosofický slovník*. Olomouc : Nakladatelství Olomouc, 2002, s. 266. ISBN 80-7182-064-4

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.