recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 67°8′S 20°40′V﻿ / ﻿67,133°S 20,667°V﻿ / 67.133; 20.667

**Gällivare** je lokalita a sídlo okresu v provincii Norrbotten, s počtom obyvateľov 8449 (2010). Mesto bolo založené v 17. storočí. Spolu so susednými mestami Malmberget a Koskullskulle vytvára mesto nadregionálne centrum s počtom obyvateľov približne 15000.

Gällivare sa nachádza na konci železničnej trate Inlandsbanan, približne 100 kilometrov na sever od severného polárneho kruhu, v najdôležitejšej oblasti ťažby železnej rudy vo Švédsku. 

Pri Gällivare sa nachádza lyžiarske stredisko Dundret, ktoré je vybavené šiestimi vlekmi, konferenčným centrom, hotelom a ďalšími desiatimi upravovanými svahmi. Zimná sezóna tu trvá od konca októbra do začiatku mája. 

Mesto bolo v roku 2008 hostiteľom VIVA World Cup.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gällivare**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gällivare na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta (po švédsky)
**Katarína Máliková** (\* 13. október 1990, Polomka) je slovenská speváčka, klaviristka, hudobná skladateľka a producentka, držiteľka štyroch cien Radio Head Awards.

Životopis
---------

Vyštudovala klasický klavír a kompozíciu na Konzervatóriu J. L. Bellu v Banskej Bystrici a neskôr pokračovala v štúdiu kompozície na VŠMU v Bratislave, AMUZ v Krakove a na Akadémii umení v Banskej Bystrici. Už v detstve a neskôr aj počas štúdia na konzervatóriu sa zúčastňovala klavírnych a skladateľských súťaží (Klavír 2000, Klavír 2002 Rožňava – 2. a 3. miesto, Celoslovenská skladateľská súťaž Talent Revúca 2002 a 2004 (obe prvé miesta), Súťaž slovenských konzervatórií v odbore skladba 2008 (1. miesto), Súťaž slovenských konzervatórií v komornej hre 2009, kategória klavírne duá (2. miesto) a iné.

Svoj debutový album *Pustvopol* vydala v roku 2016. Album získal uznanie kritikov a ocenenia na Slovensku aj v zahraničí. Máliková získala v roku 2016 štyri nominácie a vyhrala tri ceny Radio Head Awards za debut roka, najlepší album roka (cena kritikov) a nahrávka roka v kategórii world music/folk. Tiež získala cenu expertov na českom hudobnom festivale Crossroads showcase festival v Ostrave v roku 2017. V roku 2019 vydala svoj druhý album, *Postalgia*. Postalgia vyhrala cenu novinárov za najlepší album roka na Radio Head Awards 2019. Máliková je autorkou divadelnej aj filmovej hudby. V roku 2020 napísala hudbu pre celovečerný koprodukčný film *Kryštof*.

Diskografia
-----------

### Albumy

* *Pustvopol* (2016, Slnko records)
* *Postalgia* (2019, Slnko records)

Referencie
----------

1. ↑   *Katarína Máliková* [online]. slnkorecords.sk, [cit. 2020-07-21]. Dostupné online.
2. ↑  SEDLÁKOVÁ, Katarína. Katarína Máliková: Chcem preskočiť svoju latku. *pravda.sk* (Bratislava: OUR MEDIA SR), 2018-08-06. Dostupné online [cit. 2022-09-23]. ISSN 1336-197X.
3. ↑   *Poznáme víťazov Radio\_Head Awards 2016 | Radio\_Head Awards* [online]. radiohlavy.sk, [cit. 2020-07-21]. Dostupné online.
4. ↑   *KATARÍNA MÁLIKOVÁ - Domov* [online]. facebook.com, [cit. 2020-07-21]. Dostupné online.
5. ↑   *Hlavné kategórie* [online]. radiohlavy.sk, [cit. 2020-07-21]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Juraj Kaliňák** (\* 13. júl 1899, Vyšný Svidník † 7. august 1980) bol slovenský politik rusínskej národnosti v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Pochádzal z gréckokatolíckej rodiny. Povolaním bol roľník a pracoval na svojej usadlosti vo Vyšnom Svidníku. Bol predstaviteľom Rusínskej roľníckej strany, marginálneho politického zoskupenia na severovýchode Slovenska a na Podkarpatskej Rusi, ktorá bola pod vplyvom Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu. Po obecných voľbách v roku 1927 sa stal starostom rodnej obce. V nasledujúcom roku sa mandátu vzdal, pretože mal odcestovať do Spojených štátov amerických. Odchod sa však nekonal a v parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za agrárnu stranu v prešovskom volebnom kraji. V snemovni zasadal v zásobovacom výbore.

Aktívny bol aj publicisticky. Prispieval do periodika Russkij zemledelec. Bol prívržencom východoslovenského regionalizmu, ako aj ruského jazykového smeru. Po roku 1939 sa viac politicky neangažoval.

Referencie
----------

1. ↑   Juraj Kalinák. *Šariš*, 1930-01-04, roč. I, čís. 1-2, s. 2.
2. ↑   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-28]. Dostupné online.
3. ↑  VALENTOVIČ, Štefan, MAŤOVČÍK, Augustín. *Slovenský biografický slovník: (od roku 833 do roku 1990)*. Martin : Matica slovenská, 1987. ISBN 8070900199. S. 24.
**Počuvadliansky mlyn** je zničená usadlosť počas druhej svetovej vojny. Nachádza sa približne 5 km severne od obce Klastava v katastri obce Počúvadlo. Jedná sa o ruiny bývalého vodného mlyna vedľa potoka Klastava pri bývalej Ladzianskej Železnici. Usadlosť leží na pozemkoch na pravej strane v smere toku potoka. Potok tvorí hranicu medzi katastrálnymi územiami obce Počúvadlo a obce Klastava. Usadlosť sa pôvodne skladala z niekoľkých budov a to hlavnej budovy mlyna a priľahlých hospodárskych budov. K mlynu vedie náhon od potoka.

Budova Počuvadlianskeho mlyna stála už v roku 1910. V januári 1931 kúpil od obce Počúvadlo pozemky a mlyn Alojz Bagala z Ladzian. V máji roku 1931 prešla polovica majetku na Máriu Mühlovú (rod. Bagalovú) a Zuzanu Bagalovú. V roku 1934 kúpil diely Zuzany Bagalovej Vojtech Mühl a takto prešiel mlyn do vlastníctva manželov Mühlových každý v jednej polovici. V roku 1936 sa polovička vlastníctva Vojtecha Mühla vrátila Zuzane Tašalovej rod. Bagalovej z Ladzian. 19. apríla 1941 bola uzatvorená kúpna zmluva a vlastníctvo prešlo na Jozefa Kršiaka a jeho manželku Zuzanu Kohútovú každého v jednej polovici. V roku 1950 keď už mlyn neexistoval prešlo vlastníctvo polovice zničeného majetku na vtedy maloletého Jozefa Kršiaka ml.

Incident za Druhej svetovej vojny
---------------------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Incident na Počuvadlianskom mlyne*
Po potlačeni SNP a príchode nemeckej okupačnej sily na územie bývalého Slovenského štátu sa v tejto lokalite usídlila odbojová a partizánska skupina "Sitno" ktorá sa dostala do hľadáčika protipartizánskych jednotiek ktoré mali za úlohu vyčistiť Slovensko od odbojových a ozbrojených partizánskych skupín a na pamiatku tejto tragédie je tu umiestnený pamätník padlým hrdinom ktorí pri tomto prepade padli alebo boli odvlečení a neskôr zavraždení Nacistami.

Referencie
----------

1. ↑   *Pavel Slúka (\* 1924 †︎ unknown)* [online]. pametnaroda.cz. Dostupné online.
2. ↑   *Vojnové hroby, Ministerstvo vnútra SR - Verejná správa* [online]. www.minv.sk, [cit. 2021-10-04]. Dostupné online.
3. ↑   *Pomník Obetiam 2. svetovej vojny - padlým partizánom* [online]. vets.cz. Dostupné online.
4. ↑  REPUBLIKY, Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej. *Základná mapa | ZBGIS* [online]. zbgis.skgeodesy.sk. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Josef Karl Strobach** ( \* 23. december 1852 Verneřice  – † 11. máj 1905 Viedeň  ) bol rakúsky politik nemeckej národnosti pôvodom z Čiech, na prelome 19. a 20. storočia poslanec Ríšskej rady, krátko aj starosta Viedne .

Biografia
---------

Narodil sa ako nemanželský syn Márie Anny Strobachovej.  Od roku 1864 pracoval v kníhkupectve svojho strýka. V rokoch 1870–1871 bol zamestnaný na poštovom úrade v rodnom meste, potom ako kníhkupec na rôznych miestach. Od roku 1872 žil vo Viedni. V období rokov 1878-1893 bol podielnikom viedenskej kníhviazačskej firmy. Od roku 1883 pôsobil ako samostatný podnikateľ (publikovanie učebníc a učebných pomôcok). V roku 1888 získal domovské právo vo Viedni. S manželkou zdedil dom v štvrti Margareten. 

Bol aktívny verejne aj politicky. Už v 80. rokoch sa angažoval v kruhoch, z ktorých sa potom zrodila Kresťansko sociálna strana. Bol orientovaný antisemitsky.  V roku 1890 kandidoval za kresťansko sociálny prúd do krajinského snemu a vo voľbách do Ríšskej rady roku 1891 aj do Ríšskej rady, zatiaľ v oboch prípadoch neúspešne. Jeho kandidatúra bola iba formálna. V roku 1892 sa stal predsedom Spolku majiteľov domov vo V. viedenskom okrese a krátko potom aj 1. podpredsedom (neskôr aj čestným predsedom) Ústredného zväzu majiteľov domov vo Viedni. Zastával funkciu predsedu voličskej jednoty zjednotených kresťanov v V. okrese. Od roku 1893 až do svojej smrti zasadal vo Viedenskej obecnej rade, od roku 1895 bol aj mestským radným. Predseda kresťanských sociálov Karl Lueger vtedy opakovane nezískal potvrdenie vo funkcii viedenského starostu. Bolo preto zvolené náhradné riešenie, pri ktorom sa Strobach v máji 1896 sám stal viedenským starostom. Išlo o provizórny výkon funkcie a v marci 1897 zo starostovského postu odstúpil, aby uvoľnil cestu Luegerovi, ktorý bol konečne vo funkcii potvrdený cisárom. Až do svojej smrti potom Strobach pôsobil ako 1. námestník starostu. 

Od roku 1896 bol poslancom Dolnorakúskeho krajinského snemu a zároveň vykonával funkciu námestníka krajinského hajtmana.  V 90. rokoch 19. storočia sa zapojil aj do celoštátnej politiky. Vo voľbách do Ríšskej rady roku 1897 získal mandát za mestskú kúriu, obvod Viedeň, V. okres. Za ten istý obvod mandát obhájil aj vo voľbách do Ríšskej rady roku 1901.  Profesne bol k roku 1897 uvádzaný ako prvý námestník starostu Viedne. 

Pochovaný bol na Ústrednom viedenskom cintoríne .

Referencie
----------

1. 1 2  Matriční záznam o narození a křtu Archivované 2022-11-29 na Wayback Machine farnosti Verneřice
2. 1 2 3 4 5   *Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950. Bd. 13*. [s.l.] : [s.n.], 2003-2011. Dostupné online. ISBN 978-3-7001-3213-4. Kapitola Strobach, Josef Karl (1852–1905), Politiker und Geschäftsmann, s. 411. (německy)
3. ↑  Databáze stenografických protokolů a rejstříků Říšské rady z příslušných volebních období, .
4. ↑

Pozri aj
--------

* Zoznam starostov Viedne

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Josef Strobach na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1019703989
* VIAF: 232053247
* WorldCat: 232053247

Portály : Portál:Ľudia | Politika
**Komutátorový striedavý stroj** je druh točivého elektrického stroja na striedavý prúd, ktorý má na rotore jednosmerné vinutie vyvedené na lamely komutátora.

Ide o hybrid asynchrónneho a jednosmerného stroja, pričom je napájaný zo striedavej siete.

Konštrukcia
-----------

Stator je rovnaký ako stator asynchrónneho stroja, u menších strojov môže mať vyjadrené póly. Rotor je rovnaký ako rotor jednosmerného stroja, rozdiel je len v počte a rozložení komutátorových kief.

Princíp činnosti
----------------

Ide o veľmi špecifickú súčinnosť poľa statora a rotora.

Osobitosti vyhotovenia
----------------------

Používajú sa hlavne dva typy:

Jednofázový sériový komutátorový motor – motor napájaný z jednofázovej siete, stator a rotor sú sériovo radené. Motor má zvyčajne vysoké otáčky a je označovaný ako univerzálny.
Trojfázový komutátorový motor – motor napájaný z trojfázovej siete. Stator a rotor majú samostatné napájanie, pričom jedno z nich je regulovateľné.

Regulácia
---------

Najväčšou výhodou tohoto typu elektrických točivých strojov je regulácia napätím v striedavej sieti. Otáčky je možné regulovať aj v podsynchrónnej aj v nadsynchrónnej oblasti.

Použitie
--------

Striedavé komutátorové stroje pracujú výhradne v motorickej prevádzke. Jednofázový sériový komutátorový motor sa používa v domácich spotrebičoch (mixér, vysávač, ...), trojfázový komutátorový motor sa využíva len na špeciálne účely, keď je nevyhnutné napätím regulovať trojfázový motor.
**Dúbravka** je potok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váhu, má dĺžku 8,9 km a je tokom III. rádu.

Opis toku
---------

Vzniká bifurkáciou Palúdžanky, ktorá sa na styku Nízkych Tatier a Liptovskej kotliny rozvetvuje, pričom na ľavom brehu sa v nadmorskej výške okolo 780 m n. m. oddeľuje koryto Dúbravky. Najprv tečie súbežne s Palúdžankou na sever, sprava sa od Dúbravky oddeľuje Čemník a potok sa stáča na severozápad. Preteká Ľubeľskou pahorkatinou, zľava priberá prítok spod Pálenice (814,5 m n. m.), postupne sa stáča viac na sever a preteká obcou Dúbrava. Z ľavej strany priberá Čermník a následne sa výraznejšie vlní. Ďalej vstupuje do tzv. Galovianskych hájov, preteká okrajom Fiačíc, kde sprava priberá Čemník a v nadmorskej výške 565,3 m n. m. ústi do tzv. Fiačickej zátoky Liptovskej Mary.

| * z
* d
* u
Vodné toky v medzipovodí Liptovskej Mary |
| --- |
| 
* Andický potok
* Annin potok
* Benický jarok
* Beňušovský potok
* Borovský potok
* Črmník
* Črvník
* Dúbravka
* Chabenec
* ***Jalovčanka***
* ***Kvačianka***
* Lazištiansky potok
* Mošnica
* **Palúdžanka**
* Petruška
* Prosiečanka
* Sestrč
* Stará voda
* Škufa
* Vitáliš

 |
**Opätovné zapínanie (OZ)** je samočinný spínací cyklus, ktorý slúži na odstránenie prechodných porúch na vzdušných vedeniach elektrizačnej sústavy. Pri poruche dochádza k vypnutiu a opätovnému zapnutiu vedenia pomocou **automatiky opätovného zapínania (AOZ)**. Pokiaľ poruchový stav trvá aj po opätovnom zapnutí, vedenie sa trvalo vypne. Účelom opätovného zapnutia je skrátenie doby prerušenia dodávky elektriny.

Princíp činnosti
----------------

Väčšina porúch (75 – 95 %) na vzdušných vedeniach je prechodných. Bývajú spôsobené úderom blesku, preskokom, pádom konára a podobne. V takom prípade sa po vypnutí skratu a uhasení oblúka rýchlo obnoví izolačná pevnosť vedenia a je bezpečné vedenie znovu zapnúť.

Automatika OZ spolupracuje s ostatnými ochranami vedenia. Keď ochrana zistí poruchu, uvedie do činnosti automatiku OZ, ktorá dá povel na vypnutie výkonového vypínača a začne odpočítavať beznapäťovú pauzu. Po skončení tejto pauzy dá automatika pokyn na zapnutie vypínača. Ak bola porucha prechodného charakteru, ide o *úspešný cyklus opätovného zapínania* a vedenie zostane v prevádzke. Ak porucha stále trvá, ide o *neúspešný cyklus opätovného zapínania* a vedenie sa odpojí od napätia.

V prípade potreby je možné proces opätovného zapínania opakovať.

Druhy opätovného zapínania
--------------------------

**Podľa doby trvania beznapäťovej pauzy:**

* rýchle – doba beznapäťovej pauzy do 1 s
* pomalé – doba beznapäťovej pauzy nad 1 s

Je možné použiť aj kombináciu rýchleho a pomalého OZ.

**Podľa počtu pólov:**

* jednopólové (jednofázové) OZ – používa sa u vedení VVN a ZVN
* trojpólové (trojfázové) OZ – používa sa u vedení VN

Obmedzenia
----------

Opätovné zapínanie sa spravidla nepoužíva na káblových vedeniach. Následkom poruchy na káblovom vedení býva poškodenie izolácie, často je to aj príčina poruchy, napríklad pri stavebných prácach. Pred zapnutím je nutné nájsť a opraviť poškodený úsek kábla.

Takisto sa OZ nepoužíva pri zariadeniach, ako sú výkonové transformátory a tlmivky na kompenzáciu jalového výkonu. Tieto časti siete sú často poruchou poškodené a pred zapnutím je potrebné zistiť príčinu poruchy a jej následky.

Referencie
----------

1. ↑   *Systém opětného zapnutí (OZ)* [online]. [Cit. 2020-04-14]. Dostupné online.
2. 1 2  VÁPENÍK, René. Opětné zapínaní v distribuční soustavě vysokého napětí. *Elektro revue*, roč. 2010, čís. 2. Dostupné online [cit. 2020-04-14]. Archivované 2020-07-12 z originálu.
3. 1 2   *Automatika opětovného zapínání* [online].. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Opětné zapínání na českej Wikipédii a Automatische Wiedereinschaltung na nemeckej Wikipédii.*
Jednoduchá červená vlajka na známke z 90. rokov 19. storočia
 Pruhovaná vlajka z rokov 1856–96 na cigaretovej karte
 Obyčajná červená vlajka zanzibarského sultanátu vyvesená na ostrove Latham v roku 1964.
**Vlajka Zanzibaru** bola prijatá 9. januára 2005.  Ide o horizontálnu trikolóru modrej, čiernej a zelenej s národnou vlajkou Tanzánie v kantóne .

Historické vlajky
-----------------

Zanzibar bol súčasťou sultanátu Maskat a Omán, ktorý od roku 1698 používal červenú vlajku. Majid bin Said vyhlásil nezávislý sultanát Zanzibar 2. novembra 1856, ale neprijal novú vlajku.  Červená vlajka sa používala aj počas britského protektorátu.  Keď Zanzibar získal 10. decembra 1963 nezávislosť od Spojeného kráľovstva, na vlajku bol pridaný zelený kotúč s dvoma žltými klinčekmi. 

12. januára 1964 John Okello zvrhol zanzibarského sultána a prijal čierno-žlto-modrú trikolóru ako vlajku Zanzibarskej ľudovej republiky. 29. januára sa vlajka krajiny zmenila na modro-čierno-zelenú trikolóru.  Tento dizajn vytvoril základ pre súčasnú vlajku. V roku 1964 sa Zanzibar spojil s Tanganikou a vytvorili novú krajinu, ktorú dnes poznáme ako Tanzániu a stará vlajka Zanzibaru sa prestala používať.

Referencie
----------

1. 1 2 3  . Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online.
3. ↑  . Dostupné online.
Šablóna:Africa topic
**Deana Horváthová**, vyd. Jakubisková (\* 11. marec 1958, Banská Bystrica) je slovenská herečka a filmová producentka. Manželka režiséra Juraja Jakubiska.

Po vyštudovaní VŠMU v Bratislave (1981) získala angažmán v SND. Počas dvanástich sezón vytvorila viac ako 20 hlavných postáv, okrem toho hrala v desiatke televíznych filmov a seriálov. Po presťahovaní do Prahy v rokoch 1993-1994 hrala v Divadle Bez zábradlí, od roku 1994 sa venuje predovšetkým producentskej činnosti.

S manželom žije v Prahe, majú syna Jorika.

Filmografia
-----------

* 1983: *Zrelá mladosť* (*Švarcová*)
* 1986: *Zakázané uvoľnenie* (*Jarka*)
* 1989: *Sedím na konári a je mi dobre* (*Želmíra*)
* 1992: *Lepšie byť bohatý a zdravý ako chudobný a chorý* (*Nona*)
* 1997: *Nejasná zpráva o konci světa* (*Verona*)
* 2008: *Bathory*
* 2022: *Perinbaba 2 a dva svety*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Deana Horváthová**

Autoritné údaje: * abART: 37246
* NK ČR: xx0051684
* SNK: 174208
* VIAF: 85631887
**Deborah Ann „Debbie" Harry** (\*1. júla 1945 ako Angela Trimble, Miami, Florida, USA) je americká speváčka, skladateľka, textárka a herečka. Najviac je známa ako speváčka v punk/new wave skupine Blondie.

Osobný život a začiatky v kariére
---------------------------------

Narodila sa v Miami v štáte Florida a o tri mesiace bola adoptovaná manželmi Catherine a Richardom Smithom Harryovcami, majiteľmi obchodu so suvenírmi v Hawthorne v štáte New Jersey. Ako tínedžerka navštevovala Hawthorne High School, ktorú absolvovala v roku 1963, neskôr chodila na  Centenary College v Hackettstowne v štáte New Jersey kde úspešne doštudovala v roku 1965. Pred začatím speváckej kariéry sa presťahovala do New Yorku a koncom 60-ych rokov pracovala rok ako sekretárka. Potom bola servírkou, go-go tanečnicou a hosteskou „Playboy Bunny".

Koncom 60. rokov Harry začala svoju hudobnú kariéru ako sprievodná speváčka folk-rockovej skupiny The Wind in the Willows. V roku 1974 vstúpila do skupiny The Stilettos, do ktorej sa krátko potom pripojil aj budúci gitarista skupiny Blondie a jej budúci priateľ Chris Stein.

Po odchode z tejto skupiny Harry a Stein založili kapelu Angel and the Snake. Tú neskôr premenovali na Blondie.

Referencie
----------

1. ↑   *Deborah Harry (I) - Biography* [online]. Internet Movie Database. Dostupné online.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2014-08-04]. Dostupné online. Archivované 2012-03-04 z originálu.
3. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2014-08-04]. Dostupné online. Archivované 2012-03-06 z originálu.
4. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Debbie Harryová**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka Debbie Harry

Autoritné údaje: * BnF: 13895001c
* GND: 121453863
* ISNI: 0000 0001 1850 7182
* LCCN: n82153284
* NK ČR: xx0021945
* VIAF: 3220149198329274940007
* WorldCat: lccn-n82153284
**Sýrsko-malabarská katolícka cirkev** je jednou z východných katolíckych cirkví chaldejskej tradície, ktorá používa sýrsko-malabarský obrad.

Kríž svätého Tomáša.Je rozšírená najmä v indickom štáte Kérala, kde má väčšie arcibiskupstvo so sídlom v Ernakulame. Má okolo 3,7 milióna veriacich, ktorí majú korene u Tomášových kresťanov. Tí odvodzujú svoju prítomnosť od pôsobenia svätého apoštola Tomáša v Indii v 1. storočí. Dlhú dobu žili v relatívnej izolácii od ostatného kresťanského sveta s výnimkou Asýrskej cirkvi Východu, s ktorou udržiavali cirkevné spoločenstvo a ktorá im posielala biskupov.

Po príchode portugalských kolonizátorov, napriek tomu že Tomášovi kresťania uznávali špeciálne postavenie Ríma, ich začali portugalskí misionári násilne latinizovať. Následkom toho sa väčšina Tomášových kresťanov v roku 1653 oddelila od Ríma, ale čoskoro sa vrátili späť.

V 20. storočí sa začala delatinizácia a návrat k orientálnym koreňom cirkvi, ale jej prijatie bolo rozpačité.

V roku 1992 bola cirkev povýšená na väčšie arcibiskupstvo. Eparchie v Indii mimo štátu Kérala sú však sufragánmi latinských arcidiecéz. V roku 2001 bola vytvorená sýrsko-malabarská eparchia aj v USA.

Kresťania sv. Tomáša
--------------------

Delenie kresťanov svätého Tomáša následkom rôznych misionárskych aktivít:

Organizačná štruktúra
---------------------

India:

* väčšie arcibiskupstvo - Ernakulam-Angamaly
* metropolitné archieparchie - Changanacherry, Kottayam, Tellicherry, Trichur
* eparchie - Adilabad, Belthangady, Bhadravathi, Bijnor, Chanda, Faridabad, Gorakhpur, Hosur, Idukki, Irinjalakuda, Jagdalpur, Kalyan, Kanjirapally, Kothamangalam, Mananthavady, Mandya, Palai, Palghat, Rajkot, Ramanathapuram, Sagar, Satna, Shamshabad, Thamarassery, Thuckalay, Ujjain

Anglicko, Škótsko, Wales:

* eparchia - Veľká Británia

Austrália, Nový Zéland:

* eparchia - Melbourne

Kanada:

* eparchia - Mississauga

Spojené štáty:

* eparchia - Chicago

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Stránka sýrsko-malabarskej katolíckej cirkvi
* The Syro-Malabar Catholic Church - informácie v angličtine
**Prvá intifáda** bolo povstanie alebo ozbrojený konflikt medzi Izraelom a najmä Arabmi žijúcimi na územiach zabraných v predchádzajúcich konfliktoch medzi týmito znepriatelenými stranami. Niekedy sa vojna označuje aj ako *Vojna kameňov*, najmä pre slabú výzbroj, ktorú používali Arabi. Za začiatok konfliktu sa považuje niekoľko dátumov, všeobecne však možno za začiatok považovať rok 1987. 

Príčinou konfliktu bolo napätie v utečeneckých táboroch a ako rozbuška zapôsobila skreslená správa z 9. decembra 1987. V izraelskom meste Aškelon sa stala dopravná nehoda. Nákladné auto vtedy zabilo štyroch Palestínčanov a deviatich zranilo. Túto udalosť však časť Arabov označila za chladnokrvný akt pomsty. Vznikla fáma, že auto riadil príbuzný židovského obchodníka, ktorého predtým zabili v pásme Gazy. Po 27 palestínskych utečeneckých táboroch sa táto verzia rozšírila rýchlosťou blesku.
Nepokoje sa pomaly rozrástli a do jej konca v roku 1993 (podpísania mierovej zmluvy z Osla) si vyžiadali podľa rôznych zdrojov 2000 obetí na arabskej strane.
**Bistro.sk a.s.** je najväčšia online donášková služba jedla na Slovensku, ktorá sídli v Bratislave. Zákazníci si môžu svoje jedlo objednať online prostredníctvom aplikácie pre iOS alebo Android či priamo cez webovú stránku. Jedlo doručujú kuriéri po celom Slovensku, vo viac ako 140 mestách. Na výber sú desaťtisíce jedál z takmer 2 000 reštaurácií.

Dejiny donáškovej služby
------------------------

Spoločnosť Bistro.sk, a.s. založil v roku 2013 Milan Dubec. Vznikla pod spoločnosťou Azet.sk, a.s. ako súčasť portfólia internetových portálov. Bistro.sk začalo ako projekt, ktorý pôsobil v rámci inzertného oddelenia a až v roku 2016 sa z bočného projektu stalo samostatné oddelenie so štruktúrou, vedením a zamestnancami. V tom istom roku prešla značka Azet.sk a všetky jej subjekty pod švajčiarsko-nemeckú firmu Ringier Axel Springer AG. Následnou kúpou dvoch ďalších konkurenčných donášok, DajmeJedlo.sk a Ham.sk a ich zlúčením s Bistro.sk si spoločnosť Ringier Axel Springer Slovakia upevnila vedúcu pozíciu na slovenskom trhu v segmente služieb doručovania jedla. 

Bistro.sk na začiatku fungovalo na princípe ponuky jedál jednotlivých partnerských reštaurácií, ktoré mali vlastnú donášku pre zákazníkov. To sa zmenilo v roku 2018, keď bola v Bratislave spustená nová služba *Bistro Kuriér*, ktorá priniesla do portfólia Bistro.sk roznášku jedla vlastnými kuriérmi, vďaka čomu sa ponuka rozšírila aj o reštaurácie bez vlastnej donášky. Bistro Kuriér aktuálne funguje aj v Košiciach, Banskej Bystrici, Žiline a Nitre. 

V roku 2021 odkúpila Bistro.sk holandská firma Just Eat Takeaway.com NV, ktorá patrí medzi svetových lídrov v tomto odvetví.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Finstat. *Bistro.sk a. s. (Historický názov: Ringier Axel Springer SK, a.s.)* [online]. finstat.sk, 2020, [cit. 2021-11-20]. Dostupné online.
2. ↑  Bistro.sk a. s. In:  *Obchodný register na internete* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, [cit. 2021-11-19]. Dostupné online.
3. 1 2  Žilinak. *Žilinský startup Bistro.sk kupuje za 50 miliónov eur globálny líder v donáške jedál* [online]. Žilina: zilinak.sk, 2021-07-30, [cit. 2021-11-19]. Dostupné online.
4. ↑   *Spoločnosť Azet a vydavateľstvo RAS sa kozmeticky spájajú, aby súperili s vydavateľstvom News and Media Holding* [online]. mediahub.sk, 2016-03-18, [cit. 2021-11-19]. Dostupné online.
5. ↑  POLÁŠ, Martin. Ringier kúpil DajmeJedlo.sk, svojho hlavného konkurenta v objednávkach jedla. *Trend* (Bratislava: News and Media Holding), 2017-03-29. Dostupné online [cit. 2021-11-19]. ISSN 1336-2674.
6. ↑   Bistro.sk expanduje, kúpilo Ham.sk. *Hospodárske noviny* (Bratislava: MAFRA Slovakia), 2018-03-29. Dostupné online [cit. 2021-11-19]. ISSN 1336-1996.
**Şehzade Cihangir** [džihangir] (\* 9. december 1531, Istanbul, Osmanská ríša – † 27. november 1553, Aleppo, Osmanská ríša) bol osmanský princ a následník trónu. Bol šiestym a najmladším synom sultána Süleymana I. a jeho manželky Hürrem Sultan.

Životopis
---------

Už od narodenia mal zdravotné postihnutie, na chrbte mal hrb od detstva a chodil krivo (pravdepodobne bol najobľúbenejším dieťaťom svojich rodičov). Bol vychovávaný v paláci sultána. Získal veľmi dobré vzdelanie a bol jedným z najinteligentnejších z bratov. Počas svojho krátkeho života sa nikdy pre zdravotné problémy nesnažil o zisk vysokej pozície v štáte. Bol však veľmi vzdelaný, zaujímal sa o kaligrafiu, písal poéziu pod pseudonymom *Zarîfî* (dlho sa o nich rozprával s otcom). Hovorí sa, že zomrel od žiaľu (depresia), keď sa dozvedel o poprave svojho nevlastného brata Şehzade Mustafu na príkaz ich otca Süleymana I. Sulejman vedel, že medzi Cihangirom a Mustafom bol veľmi dobrý bratský vzťah. Poslal Cihangira na iné miesto, avšak Cihangir sa chcel vrátiť a približne videl ako Mustafa zomieral. Po správe upadol do depresie a zomieral vo vtedajšom stanovišti sultána, pretože ten nedovolil jeho návrat do paláca. Podľa iného názoru zomrel na vrodenú vadu (krivica).

Je pochovaný v istanbulskej mešite Şehzade, ktorá je po ňom pomenovaná. Z poverenia jeho otca ju postavil osmanský architekt Mimar Sinan. V rovnakej štvrti sa nachádzajú aj drevené mešity na Cihangirovu počesť.

Mešita Şehzadeho Cihangira v rokoch 1880 - 1893

Şehzade Cihangir v seriáli Sultán
---------------------------------

V historickom seriáli Sultán ho stvárnil herci Aybars Kartal Özson (v detstve) a Tolga Sarıtaş (v dospelosti, od 4.série seriálu).

Referencie
----------

1. ↑   www.babyblog.ru, [cit. 2019-06-15]. Dostupné online.
2. ↑  TURGUT, Ali Ç.; TURGUT, Yaşar B.; TURGUT, Mehmet. Neurological disease of Şehzade Cihangir in the Ottoman history: spinal dysraphism. *Child's Nervous System*, 2015-11-21, roč. 32, čís. 5, s. 765–767. Dostupné online [cit. 2018-08-05]. ISSN 0256-7040. DOI: 10.1007/s00381-015-2965-2. (po anglicky)
3. ↑   Muhteşem Yüzyıl-Tolga Sarıtaş/ Şehzade Cihangir’in acısı ekrandan taştı!/TV Programları/milliyet blog. *blog.milliyet.com.tr*. Dostupné online [cit. 2018-08-05].

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Şehzade Cihangir na českej Wikipédii.*
**Michail Afanasievič Bulgakov** (rus. Михаил Афанасьевич Булгаков; \* 15. máj 1891, Kyjev – † 10. marec 1940, Moskva) bol ruský spisovateľ, narodený vo vtedajšej Kyjevskej gubernii (dnes súčasť Ukrajiny), od roku 1921 žil v Moskve. Patrí k najväčším satirikom a cynikom ruskej literatúry.

Život
-----

Michail Bulgakov bol synom profesora na teologickej fakulte v Kyjeve, skončil štúdium medicíny. Od 1916 do 1919 pracoval ako lekár. V roku 1913 sa oženil s Tatjanou Nikolajevnou Lappovou. Žurnalisticky a literárne začal pracovať od roku 1917. V roku 1919 skončil s prácou lekára, venoval sa dramatickej a literárnej tvorbe. Na jeseň 1921 sa odsťahoval do Moskvy. Tu žil a pracoval do svojej smrti. 10. marca 1940 zomrel Michail Bulgakov na nefrosklerózu.

Literárny význam
----------------

Bulgakove roztrpčeno-groteskné zobrazenie všedného života v mladom Sovietskom zväze má fantastické a absurdné črty – v ruskej literatúre od Gogoľa typický spôsob spoločenskej kritiky. Mnohé jeho diela mu stalinistická cenzúra nedovolila uverejniť, boli uverejnené až roky po jeho smrti. *Psie srdce* vzniklo v roku 1925, bolo vytlačené v Sovietskom zväze až v roku 1987. 

Jeho najznámejšie a na celom svete slávne dielo je Majster a Margaréta, satiricko-groteskné spracovanie faustovského motívu, cesta cez mnohé časové epochy. Dielo bolo prvýkrát vytlačené v roku 1966/67 na pokračovanie v skrátenej forme v literárnom časopise Moskva – skoro 30 rokov po smrti autora. Mnohí znalci pokladajú túto knihu za najlepšie dielo ruskej literatúry v 20. storočí. Jedna zo základných myšlienok je „Rukopisy nehoria". 

Niektoré jeho diela boli nafilmované napr. „Biela Garda" a „Ivan Vasiľjevič mení zamestnanie".

Diela
-----

* Zápisky mladého lekára, *Записки юного врача*, 1919
* Biela garda, *Белая гвардия*, 1923/24, prvýkrát uverejnené 1966
* Diaboliáda, *Дьяволиада*, 1924, po slovensky Európa -L.C.A, 2002 ISBN 80-89111-00-9
* Psie srdce, *Собачье сердце*, 1925
* Osudné vajcia, *Роковые яйца*, 1925
* Dni Turbínovcov, *Дни Турбиных*, 1926
* Majster a Margaréta, *Мастер и Маргарита* 1929 - 1939, prvýkrát uverejnené 1966, po slovensky Slovart, 2002 ISBN 80-7145-698-5

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Michail Afanasievič Bulgakov**

Externé odkazy
--------------

* Bulgakov (rus.)
* Trojjazyčné stránky Bulgakova(nem./rus./angl.) Archivované 2005-02-07 na Wayback Machine
* Životopis, texty
* Všetko a Majstrovi a Margaréte (angl.)
* Majster a Margaréta (ned./rus./angl.)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portálLiterárny portálBiografický portál |

Autoritné údaje: * abART: 32834
* BnF: 119978118
* GND: 118517376
* ISNI: 0000 0001 2144 993X
* LCCN: n79056735
* NK ČR: jn19992000108
* SNK: 161823
* VIAF: 99836700
* WorldCat: lccn-n79056735
Súradnice: 48°43′33″S 21°15′18″V﻿ / ﻿48,725789096927464°S 21,255096423225456°V﻿ / 48.725789096927464; 21.255096423225456

**Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky** je sídlom Ústavného súdu Slovenskej republiky. Budova sa nachádza na Hlavnej ulici 110 v Košiciach.

História
--------

V objekte bývalých *Jiskrových kasární* na Hlavnej ulici, sídli Ústavný súd SR od roku 2006. Budova nových kasární vznikla v roku 1885 na mieste bývalej mestskej zbrojnice a starých kasární. Od roku 1910 časť kasární slúžila mestskej polícii. V budove malo sídlo aj policajné riaditeľstvo, ktoré sa neskôr presťahovalo na Moyzesovu ulicu.

Od začiatku svojej činnosti v roku 1993 ústavný súd pôsobil v Csáky-Dessewfyho paláci na Hlavnej ulici 72. Dôvodom tohto presťahovania do priestorov na Hlavnej 110, bola najmä nepostačujúca kapacita budovy a taktiež fakt, že ju mal súd v prenájme od súkromnej osoby.

Objekt v ktorom sídli súd v súčasnosti, v roku 2002 Ministerstvo obrany Slovenskej republiky zmluvou o bezodplatnom prevode majetku štátu, previedlo do správy ústavného súdu. Rekonštrukciu budovy za viac ako 199 miliónov korún, realizoval hlavný dodávateľ – *Inžinierske stavby Košice a.s.*.

V súčasnosti ústavný súd sídli v troch budovách tvoriacich jeden komplex. V budove na Hlavnej ulici majú kancelárie sudcovia. V budove na Mäsiarskej ulici sa nachádza hlavná pojednávacia sieň, podateľňa, knižnica, archív a rôzne pracoviská zamestnancov súdu. V budove na Zbrojničnej ulici sú sústredené ubytovacie kapacity pre sudcov a zamestnancov s trvalým pobytom mimo Košíc.

Galéria
-------

* Detail čelnej časti budovyDetail čelnej časti budovy
* Hlavné priečelieHlavné priečelie
* Pohľad na hlavný vstupPohľad na hlavný vstup
* Označovacia tabuľaOznačovacia tabuľa

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2021-02-03]. Dostupné online.
2. 1 2 3  SITA. Po trinástich rokoch zmenil Ústavný súd SR sídlo. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2006-02-09. Dostupné online [cit. 2021-02-03]. ISSN 1335-4418.
3. 1 2 3 4  Ústavný súd SR. *Sídlo Ústavného súdu Slovenskej republiky* [online]. Košice: Ústavný súd SR, 2015-05-05, rev. 2016-03-08, [cit. 2021-02-03]. Dostupné online.
4. 1 2 3  TASR. Ústavný súd SR sa presťahoval. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2006-02-09. Dostupné online [cit. 2021-02-03]. ISSN 1336-197X.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portálArchitektonický portál |

* Oficiálna stránka Ústavného súdu
**Konfucianizmus** (iné názvy: **konfuciánstvo**, **konfucionizmus**; čín. 儒家 – žu-ťia; pchin-jin: *rújiā*) je filozofický smer - jedna z dvoch vetví osobitného čínskeho polonáboženského kultu univerza a občianskych cností; prúd čínskej filozofie spájaný s osobou Konfucia, ktorý už nezastáva vieru vo viacerých bohov, vyhýba sa metafyzickým otázkam, pestuje skôr občiansky kult a moralistné normovanie vlastností užitočných pre štát. Vytvoril rôzne právne a filozofické školy.

V učení konfucianizmu zaujíma ústredné miesto koncepcia „žen" (ľudskosť), ktorá je systémom ideí „čžu" (oddanosti vladárovi), „i" (zachovávania povinnosti), „siao" (synovskej úcty).

Medzi ďalších významných predstaviteľov konfucianizmu patria: Meng-c’, Sün-c’ a Tung Čung-šu.

Zdroje
------

1. 1 2  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
2. ↑  konfucianizmus. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2021. 686 s. ISBN 978-80-970350-3-7. Zväzok 9. (Koks – Kraj), s. 227.

Ďalšia literatúra
-----------------

* LIŠČÁK, Vladimír. *Konfuciánství od počátků do současnosti : dějiny, pojmy, osobnosti*. Vyd. 1. Praha : Academia, 2013. 464 s. (Orient; zv. 17.) ISBN 978-80-200-2190-8.

Pozri aj
--------

* neokonfucianizmus
**Bukureštská deviatka** alebo skrátene **B9** je medzinárodná organizácia založená 4. novembra 2015 v Bukurešti. Organizácia je zoskupením deviatich štátov, ktoré sú členmi NATO – tzv. *Východného krídla NATO*. Vznikla z iniciatívy prezidenta Rumunska Klausa Iohannisa a prezidenta Poľska Andrzeja Dudu počas ich bilaterálneho vzájomného stretnutia.

Členmi sú Poľsko a Rumunsko, ale taktiež Bulharsko, Česko, Estónsko, Maďarsko, Lotyšsko, Litva a Slovensko. Vznik organizácie bol výsledkom zhoršenej bezpečnostnej situácie vo východnej Európe, spôsobenej anexiou Krymu Ruskom. Všetci členovia B9 boli buď súčasťou bývalého Sovietskeho zväzu alebo jeho sféry vplyvu.

28. februára 2019 sa za účasti generálneho tajomníka NATO Jensa Stoltenberga uskutočnilo stretnutie prezidentov krajín Bukurešťskej deviatky v Hoteli DoubleTree by Hilton a Kulturparku v Košiciach.

Dňa 10 mája 2021 sa videokonferencie B9 zúčastnil aj americký prezident Joe Biden. Rumunský prezident Iohannis (jeden z dvoch usporiadateľov summitu, druhým bol Duda) ako reakciu na nedávnu mobilizáciu ruských vojsk v blízkosti rusko-ukrajinských hraníc povedal: "Východoevrópske štáty NATO by si na krídle východného bloku želali silnejšieho vojenského spojenca".

Referencie
----------

1. ↑   *Bilateral visit of President of Romania, Mr. Klaus Iohannis, in the Republic of Poland and his participation in the High Level Meeting of the Bucharest Format (B9), on 7-8 June 2018* [online]. presidency.ro, 2018-06-05, [cit. 2021-08-31]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  GERASYMCHUK, Sergiy. *Bucharest Nine: looking for cooperation on NATO's eastern flank?* [online]. Friedrich Ebert Foundation, 2019, [cit. 2021-08-31]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  UMLAND, Andreas. *How Romania and Poland Can Strengthen NATO and the EU* [online]. foreignaffairs.com, 2017-11-10, [cit. 2021-08-31]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  ČERMÁKOVÁ, Judita; LENDEL, Michal. Kiska hostí v Košiciach štátnikov. Pozrite si, ako vítal prezidentov. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2019-02-28. Dostupné online [cit. 2021-08-31]. ISSN 1335-4418.

Pozri aj
--------

* Európska únia
* NATO
* Vyšehradská skupina

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Bucharest Nine na anglickej Wikipédii a Bukurešťská devítka na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°23′06″S 17°36′06″V﻿ / ﻿48,384932°S 17,601718°V﻿ / 48.384932; 17.601718

**Vodojem v Trnave** je významné architektonické dielo v Trnave. Autorom projektu (1941) je prof. Ing. arch. Emil Belluš (1899 – 1979). Statiku riešil prof. Karel Havelka. *Vodojem* bol vybudovaný v rokoch 1942 – 1946. Do prevádzky bol odovzdaný v roku 1954.

Situovanie
----------

Vodárenská veža s *vodojemom*, s čerpacou stanicou, bazénom a areálom sa nachádza vo východnej časti mesta Trnava, je zasadená do umelo koncipovanej oázy a je dobrým prejavom autorovej vynaliezavosti. Svojou výškou 50 metrov tvorí jednu z dominánt mesta Trnava. Vstup do areálu je z Bučianskej cesty. Areál je po celom obvode oplotený a má tvar trojuholníka s rozmermi 447 m, 493 m a 208 m. Táto oplotená plocha predstavuje spolu 5,3676 ha a je zároveň ochranným pásmom vodného zdroja.

Konštrukčné riešenie
--------------------

Šesť železobetónových nosných stĺpov zviazaných skružami nesie plný valec vodnej nádrže. Valec uprostred stĺpov ukrýva technické schodisko a vodovodné potrubia. V plášti valca sú menšie obdĺžnikové okná. Podobný motív sa opakuje aj v hornej časti nádrže, kde okná osvetľujú okružnú chodbu. Vežička na vrchole – laterna slúži na vetranie a osvetlenie. Hornú časť *vodojemu* sprístupňujú technické rebríky. Objem *vodojemu* je 1 200 m³ a výška hladiny vody je 8,0 m.

Architektonický výraz
---------------------

Jednoosová vertikálna kompozícia je nápadito vymodelovaná, založená na optickom dynamizujúcom efekte a gradovanom kontraste plných a perforovaných hmôt a plôch. Plasticitu podčiarkujú typické bellušovské rímsy.

Filozofia
---------

Skulpturálna impozantnosť tohto technického diela spočíva najmä v kontraste plnej hmoty nádrže a odľahčenej zostavy nosnej časti. Emil Belluš dokázal sebaisto formovať aj tie časti konštrukcie, ktorým sa zvykne pripisovať výlučne konštrukčná funkcia. Toto dielo vo svojej kategórii je príkladom brilantnej architektúry.

Galéria
-------

* Trnavský vodojemTrnavský vodojem
* Vodojem v nociVodojem v noci
* Belušov vodojemBelušov vodojem
* Belušov vodojemBelušov vodojem

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR. Dostupné online.

Použitá literatúra
------------------

1. Dulla M. Moravčíková H.: Architektúra Slovenska v 20. storočí, Bratislava, Slovart 2002
2. Dulla M. a kol.: Majstri architektúry, Bratislava, Perfekt 2005
3. Arch. prof. Emil Belluš Bratislava, STU FA, Spolok architektov Slovenska 1999

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodojem Trnava**

Externé odkazy
--------------

* 
* Archivované 2008-05-13 na Wayback Machine
*
Strategický stealth bombardér B-2 Spirit Vzdušných síl USA zhadzuje bomby Mark 82 nad Tichým oceánom počas cvičenia, 1994
Strategické bombardéry Tu-22M3 diaľkového letectva ruských vzdušných síl zhadzujú bomby nad Sýriou, 23. január 2017
Bombardér B-17G-50-VE Flying Fortress (výr. č. 44-8167) 96. bombardovacej letky 2. bombardovacej skupiny 15. leteckej armády USA zhadzuje bomby nad Nemeckom počas druhej svetovej vojny, 1944
Útok bojových lietadiel Il-2 „Šturmovik" sovietskeho letectva počas bitky pri Kursku, 1. júl 1943
**Letecký nálet** (alebo tiež **letecký úder**, **vzdušný nálet**) je organizovaná palebná činnosť letectva, smerujúca na nepriateľské územie (alebo more) s cieľom jeho zničenia (alebo umlčania).

Charakteristika
---------------

Pri tejto vojenskej činnosti môžu byť použité rôzne bojové prostriedky leteckých síl, napr.: 

* rakety
* bomby (bombardovanie)
* pechotné zbrane
* delostrelecké zbrane, resp. palné palubné zbrane (letecké guľomety a kanóny)
* zbrane hromadného ničenia, atď.

Spôsoby použitia
----------------

Vzdušné údery sa členia aj v závislosti od času a charakteru cieľov, na ktoré letectvo útočí a to podľa:

**zoskupenia pozemných síl**

* masívne údery
* sústredené údery
* skupinové údery
* jednotlivé údery

**použitého druhu zbraní**

* raketové
* bombové
* torpédové
* pechotné palubné zbrane;
* kombinované použitie zbraňových systémov

**využitia bojových metód**

* hromadný spoločný nálet
* čiastkové po sebe idúce nálety

**dennej doby**

* denné
* nočné

História
--------

Podľa americkej historiografie sa prvý letecký útok na svete uskutočnil 1. novembra 1911 počas taliansko-tureckej vojny. Taliansky pilot Giulio Gavotti pri Tripolise ručne zhodil na osmanské jednotky štyri bomby (vážiace 2 kilogramy), čím v boji pomohol talianskym vojakom. Táto udalosť bola slávnostne zaznamenaná v americkej tlači. Nadpis denníka New York Times znel: „Taliansky vojenský pilot neďaleko Tripolisu dokazuje vojenskú hodnotu lietadla"

Ku všeobecným historickým faktom patrí skutočnosť, že letecké údery počas druhej svetovej vojny výrazne ovplyvnili výsledky bojových operácií. Vojenské letectvo totiž ničilo nielen ciele vojenského významu, ale aj civilnú infraštruktúru. Medzi najničivejšie nálety zaraďujeme bombardovanie Varšavy, Rotterdamu, Londýna, Stalingradu, Hamburgu, Drážďan, Berlína a Tokia. Špecifickým bolo bombardovanie japonských miest Hirošima a Nagasaki jadrovými zbraňami.

Referencie
----------

1. ↑  «Авиационный удар». / Пограничный словарь. — М.: Академия Федеральной ПС РФ. 2002.
2. ↑  «Авиационный удар». / Пограничный словарь. — М.: Академия Федеральной ПС РФ. 2002.
3. ↑  Airstrikes are less effective than is generally supposed. Los Angeles Times. StarTribune.com
4. ↑  Air Power:Aviation at the Start of the First World War. U.S. Centennial of Flight Commission.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
Tri hlavné veže
Lago Nordenskjöld
**Národný park Torres del Paine** je čilský národný park, ktorý bol v roku 1978 vyhlásený za biosférickú rezerváciu UNESCO. Nachádza sa v najjužnejšom čilskom regióne *XII Región de Magallanes y de la Antártica Chilena*, asi 130 km severne od mesta Puerto Natales. Z hlavného mesta Santiaga je vzdialený asi 2 500 km vzdušnou čiarou. Park je otvorený celoročne, každý rok ho navštívi skoro 100 000 turistov. S rozlohou 242 242 hektárov je to jeden z najväčších národných parkov Čile a aj údajne jeden z najkrajších. Na veľa desiatkach kilometrov ciest v nadmorských výškach od 50 do 3 000 metrov možno vidieť pštrosy nandu, lamy huanako či majestátne kondory.

17. februára 2005 v parku spôsobil český turista svojou neopatrnosťou pri manipulácii s plynovým varičom rozsiahly požiar. Zasiahnutých bolo skoro 6 % chráneného územia, muselo byť evakuovaných približne 100 osôb.

Externé odkazy
--------------

* 
* 
* 
* Fotogaléria s anglickými komentármi
* Voľné fotografie na MZV ČR
Areál základnej školy v roku 2015
**Základná škola Fándlyho 11** (v minulosti *III. ZDŠ Fándlyho ulica*, hovorovo *Panelka* alebo *panelová škola*) je základná škola, ktorá sa nachádza v juhovýchodnej časti mesta Pezinok, ktorá začala svoju činnosť v roku 1959. Súčasnou riaditeľkou je Ing. Monika Hlúšková.

Tvoria ju hlavná budova s jedálňou, telocvičňa a budova školského klubu detí a areál školy tvoria aj bežecká dráha, basketbalové ihrisko a detské ihriská. Nachádza sa neďaleko Judo arény.

V roku 2016, vďaka vyhre súťaže spoločnosti Lidl, do areálu základnej školy pribudlo namiesto pôvodného detského ihriska nové detské ihrisko Žihadielko a vedľa neho bolo postavené aj ihrisko na workout.

História školy
--------------

Hlavná budova zo školského dvora v roku 2013
Základný kameň dvadsaťtritriednej panelovej školy Na pažiti bol položený v roku 1957. Dňa 20. októbra 1959 sa do novej budovy zvanej „Panelka" sťahuje jedenásťročná škola a 23. októbra sa v nej začína pravidelné jednosmenné vyučovanie. V školskom roku 1959/1960 tu bola zriadená stredná škola pre pracujúcich (večerné štúdium) a základnú školu navštevovalo 545 žiakov zadelených do 16 tried, prospelo 502 žiakov, z toho 87 žiakov prospelo s vyznamenaním a neprospelo 41 žiakov, 16 žiakov malo povolenú opravnú skúšku. Vtedajšou riaditeľkou bola Marta Fraňová a jej zástupcom bol Martin Kováč.

V roku 1973 sa stala „bázovou školou", t. j. zabezpečovala pedagogické poradenstvo pre školy celej spádovej oblasti (Pezinok, Grinava, Svätý Jur, Limbach, Viničné, Slovenský Grob).

Výstavbu školskej družiny presadil v 1. polovici 70. rokov 20. storočia vtedajší predseda Mestského národného výboru v Pezinku, Štefan Lovič, v rámci „akcie Z". Stavala sa brigádnicky z tehlových panelov a do prevádzky bola daná v roku 1976.

Rekonštrukcia
-------------

Počas svojho pôsobenia prešla rôznymi drobnými rekonštrukciami, ale najväčšou rekonštrukciou prešla v roku 2017, kedy bola rekonštruovaná celá hlavná budova základnej školy s jedálňou.

Referencie
----------

1. ↑   *Dejiny Pezinka*. [s.l.] : Obzor, 1982. S. 176.
2. 1 2 3  BODO, Ján. *„Panelka" v plnej prevádzke* [online]. pezincan.pezinok.sk, august 2013, [cit. 2022-10-23]. Dostupné online.
3. 1 2   *Dejiny Pezinka*. [s.l.] : Obzor, 1982. S. 175.
4. 1 2   *História školy* [online]. ZŠ Fándlyho, [cit. 2019-05-06]. Dostupné online.
5. ↑   *Rekonštrukcia ZŠ Fándlyho napreduje* [online]. TV Pezinok, 19. október 2017, [cit. 2019-05-06]. Dostupné online.
6. ↑   *Rekonštrukcia ZŠ Fándlyho je dokončená* [online]. TV Pezinok, 30. november 2017, [cit. 2019-05-06]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka základnej školy
*Nezamieňať s heslom Gaetano Savio.*
**Gaetano Savi** (13. júna 1769 – 28. apríla 1844) bol taliansky prírodovedec, botanik a mykológ.

Narodil sa vo Florencii a študoval s Giorgiom Santim (1746 – 1822) a Adolfom Targionim Tozzettim (1823 – 1902). V roku 1798 vydal *Flora Pisana* (flóra Pisy); v roku 1801 prvé vydanie *Trattato degli alberi della Toscana* (spi o stromoch Toskánska); v roku 1808 *Botanicon Etruscum* (botanika Etrúrie); a v roku 1818 *Flora Italiana* (flóra Talianska). Vyučoval fyziku a botaniku na univerzite v Pise a od roku 1814 riadil tamojšiu botanickú záhradu. V roku 1816 bol zvolený za člena Kráľovskej švédskej akadémie vied.

Prírodovedcami sa stali aj dvaja jeho synovia: geológ a ornitológ Paolo Savi (1798 – 1871) a botanik Pietro Savi (1811 – 1871).

Boli po ňom pomenované niektoré taxononické jednotky, v roku 1808, keď botanik Constantine Samuel Rafinesque publikoval *Savia* Raf. tento rod je teraz synonymom *Amphicarpaea* (z čeľade Fabaceae). Potom v roku 2008 Ignaz Urban a Petra Hoffmann publikovali *Heterosavia*, čo je rod z čeľade Phyllanthaceae.



1. ↑  Short biography at l’Istituto e Museo di Storia della Scienza (in Italian)
2. ↑  . Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  Hoffmann, Petra. 2008. Revision of *Heterosavia*, stat. nov. with notes on *Gonatogyne* and *Savia* (Phyllanthaceae) Brittonia 60(2): 136-166.