recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Donaukanal - úsek priliehajúci k centre Viedne zo strechy Uranie
Donaukanal - Nussdorfský systém stavidiel
**Donaukanal** (nemá slovenský ekvivalent, v preklade by to bol "Dunajský kanál" - nepoužíva sa), je regulované bočné rameno Dunaja na jeho pravom brehu. Od začiatku systematického osídlenia bolo topografickým východiskom založenie sídla. Viedeň, predtým Vindobona stála na vyvýšenej terase jeho pravého brehu. Od počiatku osídlenia bol Donaukanal regulovaný a slúžil lodnej doprave, ako zdroj vody a k bezpečnostnej ochrane, *de facto* ako stále zavodnená fortifikačná priekopa.

Nábrežie Donaukanalu je súčasťou viedenskej Ringstraße. Prietok vody v Donaukanale je regulovaný sústavou stavidiel; najznámejšími sú stavidlá v štvrti Nussdorf na mieste, kde sa oddeľuje od hlavného koryta Dunaja. Autorom súboru je Otto Wagner.

Referencie
----------

1. ↑   *Dunajský kanál v centru Vídně láká na architektonicky zajímavou restauraci* [online]. Novinky.cz. Dostupné online. (po česky)

Literatúra
----------

* Adolph Stiller (HGS.), *Theophila Hansen*. Wien / Salzburg 2013
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Donaukanal na českej Wikipédii.*
**Michal II.** *Amorijský* (\* 770, Amorion vo Frýgii – † 2. október 829), bol byzantským cisárom od roku 820 do smrti. Kariéru začal ako vojak, vďaka svojim schopnostiam však vystúpil až do hodnosti generála.

Podporoval intronizáciu svojho vojnového druha Leva V. (v roku 813), neskôr bol ale kvôli odhalenej vzbure proti cisárovi v decembri 820 odsúdený na smrť. Jeho prívrženci ho však oslobodili z väzenia a dosadili ako prvého člena amorskej dynastie na trón.

Vláda Michal II. sa vyznačuje mnohými významnými udalosťami. Potom, ako sa stal cisárom, sa proti nemu vzbúril v Malej Ázii jeho niekdajší priateľ Tomáš zvaný Slovan. Nasledovala vlečúca sa a krvavá občianska vojna v rokoch 822 – 824 a Tomáš bol dokonca s podporou kalifa korunovaný za cisára patriarchom v Antiochii. Keď však neuspel pri obliehaní Konštantínopolu, s pomocou Bulharov ho chytili a popravili. Oslabenie ríše využili Arabi na dobytie Kréty v roku 823 a Sicílie v roku 829.

Napriek svojim sympatiám k obrazoborectvu (ikonoklazmus), sa snažil upokojiť ikonodulov. Spôsobil však hnev kléru, keď uzatvoril druhé manželstvo s Eufrosynou, dcérou Konštantína VI. ktoré ortodoxné kruhy netolerovali, zvlášť nie vtedy, ak sa jednalo o osobu cisára.

Postava cisára Michala II. Psella je odlišná od postavy historika Michaela Psella (\* 1017/8 – † 1078), ktorý je preto známy aj ako Michal Psellos Mladší.

Bibliografia
------------

* ZÁSTĚROVÁ, Bohumila, et al. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8.

Pozri aj
--------

* Obrazoborectvo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Michal II. (Byzantská ríša)**

Externé odkazy
--------------

* Biografia Michala II. (po nemecky)

  


|  |
| --- |
| Michal II.**Amorijská dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Lev V.** | **cisár**820 – 829 | Nástupca**Teofilos** |

Autoritné údaje: * GND: 1159601429
* VIAF: 89203027
Presidential Medal of Freedom
**Presidential Medal of Freedom** (*Prezidentská medaila slobody*) je ocenenie udeľované prezidentom USA, ktoré je, spoločne s Congressional Gold Medal (Zlatou medailou Kongresu), najvyšším civilným vyznamenaním v USA.

Vyjadruje uznanie jednotlivcom, ktorí „mimoriadne záslužne prispeli k bezpečnosti, alebo národným záujmom Spojených štátov, k svetovému mieru, či ku kultúrnemu alebo inému významnému verejnému či súkromnému úsiliu". Jej udelenie nie je obmedzené na občanov USA, a hoci ide o civilné ocenenie, môže byť udelené aj príslušníkovi vojenských zložiek a môže byť nosená na uniforme.

Ocenenie vzniklo v roku 1963 a nahradilo pôvodnú Medal of Freedom, ktorú v roku 1945 založil prezident Harry S. Truman.

Literatúra
----------

* BREDESON, Carmen. *Presidential Medal of Freedom Winners*. Springfield (NJ) : Enslow, 1996. 104 s. ISBN 978-0894907050. (anglicky)
* WETTERAU, Bruce. *The Presidential Medal of Freedom: Winners and Their Achievements*. Washington, D.C. : Congressional Quarterly, 1996. 549 s. ISBN 978-1568021287. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Presidential Medal of Freedom**

Externé odkazy
--------------

* Presidential Medal of Freedom 1945 - 2004
* Presidential Medal of Freedom 1963–1993
* Nositelia
* Presidential Medal of Freedom

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Prezidentská medaile svobody na českej Wikipédii.*
**Presne stanovené meno domény** (iné názvy: **presne stanovený názov domény, presne stanovené doménové meno**, menej vhodne: **plne kvalifikovaný názov domény/-né meno domény/-né doménové meno** ; angl. *fully qualified domain name*), skr. **FQDN**, je jednoznačné meno domény, ktoré absolútne udáva pozíciu uzla v stromovej hierarchii DNS. Zahŕňa preto všetky mená domény vyššej úrovne až po najvyššiu úroveň [1].

Príklad: Majme zariadenie s názvom „mojstroj" a doménu „priklad.sk". Potom plne kvalifikované meno tohto stroja bude „mojstroj.priklad.sk.". Toto meno absolútne špecifikuje toto zariadenie — aj keď vo svete môže existovať viac zariadení s menom „mojstroj", existuje len jedno zariadenie „mojstroj.priklad.sk.".

To, že meno je FQDN, symbolizuje bodka na konci mena, v našom prípade teda „.sk." a nie „.sk". Napríklad, meno „môjstroj.bar.com" je nejednoznačné, keďže môže byť prefixom dlhšieho mena domény, napr. „môjstroj.bar.com.sk", kým „môjstroj.bar.com." je FQDN. V praxi sa bodka na konci takmer vždy vynecháva.

Maximálna povolená dĺžka FQDN je 255 bajtov s dodatočným obmedzením 63 bajtov na každú časť (návestie) doménového mena. Syntax mien domény je opísaná v rôznych RFC dokumentoch, — RFC 1035, RFC 1123 a RFC 2181. Akýkoľvek binárny reťazec môže byť použitý ako meno v mene domény, obvykle panuje nesprávny názor, že mená sú obmedzené na podmnožinu ASCII znakov.

Internacionalizované doménové mená rozširujú repertoár znakov v menách domény a zahŕňajú nielen ASCII znaky. Znaky Unicode sú zakódované do bajtových reťazcov v rámci štandardnej množiny znakov používaných v doménových menách. Dôsledkom toho obmedzenia počtu znakov návestí v internacionalizovaných doménových menách závisia od od návestí samotných.

Použitie v URL a na stránkach WWW
---------------------------------

FQDN nie je to isté čo URL, keďže v ňom chýba meno protokolu na komunikáciu so zariadením. URL vždy začína špecifikáciou „<schéma:>", a obsahuje informácie špecifické pre schému, ako cestu k adresáru, meno súboru a číslo TCP portu.

Niekedy sa FQDN používajú namiesto úplných URL, v takých prípadoch sa predpokladá protokol HTTP na TCP porte 80 a webové prehliadače používajú tieto hodnoty, pokiaľ nie je uvedené inak.

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* RFC 1035: Domain names: implementation and specification
* RFC 1123: Requirements for Internet Hosts - application and support
* RFC 2181: Clarifications to the DNS specification
**Michal Hyroš** (Hyross) (\* 17. december 1824, Oslany – † 2. august 1908, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz a publicista.

Rodina
------

* otec Peter Hyroš
* matka Mária rod Polerecká

Životopis
---------

Študoval teológiu v seminári v Pešti, 1847 vysvätený za kňaza, 1846 – 1849 prof. gymnázia v Banskej Bystrici, neskôr rokuk. kaplán v Handlovej a v Žarnovici, potom riaditeľ biskupskej kancelárie v Banskej Bystrici (1872), napokon prelát a čestný prepošt. Ako teológ sa hlásil k štúrovskému hnutiu, zapisovateľ Spolku všeobecnej vzdelanosti v Banskej Bystrici, autor správ o stoličných zasadnutiach do Štúrových Slov. nár. novín. Účastník maď. buržoáznej revolúcie 1848 – 1849, podporoval maďarizáciu v banskobystrickom seminári. Publikačne sa vtom čase odmlčal, uverejnil iba 2 príležitostné básne na počesť biskupa → Š. Moyzesa, blízky spolupracovník banskobystrického biskupa → J. Rudňanského.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - rímskokatolícka cirkev v Oslanoch

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5702 3909
* NK ČR: kpwa1763
* SNK: 149871
* VIAF: 84460850
**Bioetanol** je etanol vyrobený technológiou alkoholového kvasenia z biomasy - obvykle z rastlín obsahujúcich väčšie množstvo škrobu a sacharidov. Vedľa rastlín obsahujúcich škrob, ako sú kukurica, obilie a zemiaky, sú najčastejšie používanou surovinou cukrová trstina a cukrová repa. Zatiaľ čo rastliny obsahujúce cukor sa fermentujú priamo, musí sa u rastlin s obsahom škrobu, najprv škrob enzymaticky premeniť na cukor. Vyrobený bioetanol sa môže priamo používat vo spaľovacích motoroch ako pohonná hmota. Ale v praxi sa čistý etanol nepoužíva, skôr sa v množstvách 5 % až 10 % primiešava do konvenčných minerálnych palív. Pomocou etanolu sa zvyšuje oktanové číslo a znižuje sa množstvo emisií CO2.

Široké uplatnenie má práve trstinový alkohol v Brazílii, kde sa používa ako automobilové palivo. V 80. rokoch zhruba dve tretiny automobilov v Brazílii bolo vybavených špeciálnou úpravou motora, ktorá im umožňovala jazdiť na čistý alkohol. Dnes sa nové automobily už takto neupravujú, zato všetok automobilový benzín v Brazílii obsahuje 26% trstinového alkoholu. S touto zmesou môžu pracovať bežné spaľovacie motory. 

Bioetanol vyrobený z kukurice sa rovnako používa ako aditívum do väčšiny automobilových benzínov v USA. Obsah alkoholu v USA je väčšinou 10%.

Najväčšou slovenskou spoločnosťou vyrábajúcou bioetanol je Enviral v Leopoldove. Ročná produkcia spoločnosti je 120 000 metrov kubických bioetanolu, ktorý je vyrábaný prevažne z kukurice.[chýba zdroj]


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálBiologický portál |
Toto je **zoznam telefónnych predvolieb v kanadskej provincii Britská Kolumbia**:

* **250**: pokrýva väčšinu územia Britskej Kolumbie, vrátane Vancouverovho ostrova
* **604**: používa sa na území mesta Vancouver a v oblastiach Lower Mainland, Sunshine Coast, Howe Sound a v údolí Fraser Valley
* **778**: prekrýva sa s predvoľbami 604 a 250
* **236**: táto predvoľba je zarezervovaná, pričom sa s jej použitím ráta až budú všetky telefónne čísla pre predvoľbu 778 vyčerpané

Číslo 604 bolo pôvodne telefónnou predvoľbou pre celú provinciu, až do zavedenia geografického rozdelenia v roku 1997, po ktorom dostal zvyšok provincie novú predvoľbu 250.

Časť regiónu s predvoľbou 604 mala ďalšiu telefónnu predvoľbu 778, ktorá vznikla po prečíslovaní. Telefónna predvoľba 778 vznikla 3. novembra 2001 na základe rozhodnutia NANP. Telefónna predvoľba 778 platila pre celý regionálny okres Metro Vancouver spolu s mestami Abbotsford a Mission. Pre zvyšok regiónu platila iba telefónna predvoľba 604. Pridanie telefónnej predvoľby 778 si vyžiadalo zavedenie desaťmiestneho telefónneho čísla v oblastiach so zmiešaným používaním obidvoch predvolieb a na území, kde sa používala predvoľba 604.

Canadian Radio-television and Telecommunications Commission (CRTC) 7. júna 2007 oznámila, že telefónna predvoľba 778 pokryje celú provinciu s účinnosťou od 4. júla 2007 z dôvodu vyčerpania voľných telefónnych čísel v oblastiach s predvoľbou 250. S účinnosťou od 23. júna 2008 sa používanie desaťmiestneho telefónneho čísla stalo v Britskej Kolumbii povinným, pričom po 12. septembri 2008 sú sedemmiestne čísla odpojené.

Telekomunikačné služby s predvoľbou 604 a 778 poskytuje Telus.
**Donald Ray McMonagle** (\* 14. máj 1952, Flint, Michigan, USA) je bývalý vojenský pilot, dôstojník a americký kozmonaut. Vo vesmíre bol trikrát.

Život
-----

### Štúdium a zamestnanie

V roku 1970 zdarne ukončil strednú školu Hamady High School v meste Flint a potom absolvoval vojenskú akadémiu United States Air Force Academy. Štúdium tu ukončil roku 1974 a potom pokračoval ďalším štúdiom na California State University. Od roku 1975 slúžil potom v armáde ako vojenský pilot.

V rokoch 1987 až 1989 absolvoval výcvik u NASA a potom bol zaradený do oddielu astronautov. V ňom zostal do apríla roku 1997. U NASA potom zostal do roku 2000 v rôznych riadiacich funkciách. Roku 2000 z NASA odišiel pracovať v súkromnom sektore v Palm Beach.

Oženil sa, jeho ženou sa stala Janyce, rodená Mortonová.

### Lety do vesmíru

Na obežnú dráhu sa v raketoplánoch dostal trikrát a strávil vo vesmíre 25 dní, 5 hodín a 34 minút. Bol 244 človekom vo vesmíre.

* STS-39 Discovery (28. apríl 1991 – 6. máj 1991), letový špecialista
* STS-54 Endeavour 13. január 1993 – 19. január 1993, pilot
* STS-66 Atlantis (3. november 1994 – 14. november 1994), veliteľ

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Donald R. McMonagle**

Externé odkazy
--------------

* Na webe Space
* Na webe MEK-Kosmo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Donald Ray McMonagle na českej Wikipédii.*
Poloha
Pohľad na Donaustadt z druhého brehu Dunaja
**Donaustadt** (doslova "Dunajské mesto") je 22. obvod mesta Viedeň. Obvod leží v severozápadnej časti Viedne a je to najväčší obvod v meste, zaberá asi štvrtinu celkovej rozlohy mesta. Hraničí s 2. obvodom Leopoldstadt, 11. obvodom Simmering a 21. obvodom Floridsdorf, ako aj s časťou Dolného Rakúska.

Pozostáva z 8 bývalých samostatných dedín (Aspern, Breitenlee, Hirschstetten, Essling, Kagran, Kaisermühlen, Stadlau a Süßenbrunn) a jednej novej štvrte - Donau City (leží medzi Starým Dunajom (Alte Donau) a Novým Dunajom (Neue Donau)). Ďalšia časť Donaustadt s názvom Lobau obsahuje veľký les a lúky. Dokopy 59 percent rozlohy obvodu je zeleň, ktorá predstavuje 30 percent zelene vo Viedni. Oblasť sa dosť zmenila v rokoch 1870-1875. Pôvodná rieka Dunaj bola rozdelená na viacero ramien, ktoré zaberajú značnú plochu. Z dôvodu ochrany pred povodňami bol vybudovaný vedľajší kanál, ktorý vytvára ostrov Donauinsel.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Donaustadt**

| * z
* d
* u
Obvody Viedne |
| --- |
| 
* I. Innere Stadt
* II. Leopoldstadt
* III. Landstraße
* IV. Wieden
* V. Margareten
* VI. Mariahilf
* VII. Neubau
* VIII. Josefstadt
* IX. Alsergrund
* X. Favoriten
* XI. Simmering
* XII. Meidling
* XIII. Hietzing
* XIV. Penzing
* XV. Rudolfsheim-Fünfhaus
* XVI. Ottakring
* XVII. Hernals
* XVIII. Währing
* XIX. Döbling
* XX. Brigittenau
* XXI. Floridsdorf
* XXII. Donaustadt
* XXIII. Liesing

 | Viedeň |
**Bioderma Laboratories** je súkromná francúzska farmaceutická spoločnosť, ktorá sa špecializuje na liečbu dermatologických problémov, ako aj na pediatriu, regeneráciu buniek a starostlivosť o vlasy. 

Bola založená v roku 1977, v Aix-en-Provence, kde má svoje sídlo. V roku 2001 však spoločnosť otvorila v Lyone prvé špecializované biometrologické laboratórium na výskum a vývoj starostlivosti o pleť. Primárnym obchodným sektorom je dermatológie s produktmi ako ABCDerm, Atoderm, Cicabio, Créaline, Hydrabio, Matriciane, Matricium, Sébium, White Objective, Secure (starostlivosť o pleť), Nodé (starostlivosť o vlasy) a Photoderm.

História
--------

Firma Bioderma bola založená v sedemdesiatych rokoch Jean-Noël Thorelom. Typické pre Biodermu boli od začiatku inovácie, vlastný výskum a nový prístup k dermatológii. Prvým produktom z roku 1977 bol šampón Nodé, ktorý pristupoval k umývanie vlasov šetrnejšie. V roku 1985 prišla Bioderma s novým radom produktov pre lekárov. Od roku 1992 začal laboratórny vývoj ďalších dermatologických produktov. V roku 1990 bolo otvorené prvé medzinárodné laboratórium v Taliansku. V roku 2001 začína Bioderma brať väčší ohľad na rôznorodé potreby v jednotlivých oblastiach sveta. Tým začína aj celá medzinárodná éra spoločnosti.

Spoločenská zodpovednosť podniku
--------------------------------

* V roku 2009 začína Bioderma svoje sociálne misie v severnom Vietname
* Od roku 2011 pomáha Nadácia Bioderma v rozvoji dermatológie po celom svete.

Referencie
----------

1. ↑   *LABORATOIRE BIODERMA (LYON) Chiffre d'affaires, résultat, bilans sur SOCIETE.COM - 387496821* [online]. www.societe.com, [cit. 2019-01-06]. Dostupné online.
2. ↑   *História firmy Bioderma* [online]. Bioderma Slovakia, [cit. 2019-01-06]. Dostupné online.
Súradnice: 48°20′S 39°00′V﻿ / ﻿48,333°S 39,000°V﻿ / 48.333; 39.000

**Donecká pahorkatina** (iné názvy: **Donecká plošina**, **Donecký masív**, **Donecký chrbát**, zriedkavo: **Donecká (uhoľná) panva/Donbas**; ukr. Донецький кряж – Doneckyj kriaž, rus. Донецкий кряж – Doneckij kriaž) je vysočina vo východnej Európe, južne od Stredoruskej vysočiny. Leží medzi riekami Donec a Don a Azovským morom; väčšina náleží Ukrajine (Donecká a Luhanská oblasť), na východe zasahuje tiež do Ruska (Rostovská oblasť).

Vysočina je približne 370 km dlhá a max. 160 km široká. Najvyšším bodom je Mohyla Mečetna (367 m n. m.) v blízkosti mesta Krasnyj Luč, stredná výška sa pohybuje medzi 200 až 300 m n. m. Väčšina jej územia je husto osídlená; západná časť vysočiny je súčasťou priemyselného Donbasu s veľkomestami Doneck a Luhansk.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy geografických objektov z územia mimo SR* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2011-06-01, [cit. 2016-03-29]. Dostupné online.
2. 1 2  Donecká plošina. In: Malá encyklopédia zemepisu sveta. 1977. S. 128
3. 1 2  KRÁL, V. Fyzická geografie Evropy. 2001, S. 276

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Donecká pahorkatina**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Doněcký krjaž na českej Wikipédii.*

Súradnice: 48°20′00″S 39°00′00″V﻿ / ﻿48,333333°S 39°V﻿ / 48.333333; 39
**Donau** alebo **danub** (podľa názvov Dunaja) alebo nepresne **prvá ľadová doba** je glaciál v tzv. alpskom systéme. Trval asi od 1,75 milióna pred Kr. do 1,4 milióna pred Kr. resp. od 1,3 milióna do 1,1 milióna pred Kr. Donau delí od neskoršieho günzu teplé obdobie donau-günz a od staršieho biberu biber-donau. V nordickom systéme možno zodpovedá eburónu a časti válu.

Iné vymedzenia
--------------

U niektorých autorov sa rozlišuje starší donau (cca 0,9 miliónov pred Kr. – 0,781 miliónov pred Kr.), ktorý zhruba zodpovedá nordickému menapu, uhlenberg (cca 1,3/1,4 miliónov – 0,9 miliónov pred Kr.), ktorý zhruba zodpovedá nordickému válu a mladší donau (cca 1,75 – 1,3/1,4 miliónov pred Kr.), ktorý zhruba zodpovedá úvodnej definícii donau. 

U niektorých autorov, najmä v staršej literatúre, sa naopak do donau zahŕňa aj to, čo iní označujú ako biber-donau príp. aj biber alebo je dokonca donau definovaný tak ako to, čo iní označujú ako biber, a oba pojmy sa potom chápu ako synonymá. 


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
Súradnice: 32°03′00″S 118°46′00″V﻿ / ﻿32,05000°S 118,76667°V﻿ / 32.05000; 118.76667

**Nanking** je mesto v Číne a hlavné mesto provincie Ťiang-su. Má významné miesto v čínskych dejinách a kultúre. Jeho názov (南京) znamená „južné hlavné mesto".

Nachádza sa na dolnom toku rieky Jang-c’-ťiang v ekonomickej zóne okolia delty. Mesto patrí medzi štyri starobylé čínske mestá, a viackrát slúžil ako čínske hlavné mesto napr. v 1368 – 1420, 1928 – 1937 alebo počas občianskej vojny v rokoch 1945 – 1949. Podľa administratívneho členenia Číny je Nanking jedno z 15 sub-provinčných miest v štáte a od provincie má trocha menšiu právnu a ekonomickú subjektivitu. S počtom obyvateľov osem miliónov (2010) je po Šanghaji druhé najväčšie mesto vo východnej Číne.

Mesto má rozvinutý turizmus a v meste sa nachádza viacero parkov, prírodných jazier, malých vrchov a historických budov. V roku 2014 hostilo Letné olympijské hry mládeže.

Nanking má medzinárodné letisko Nanjing Lukou a od septembra 2005 má mesto aj metro. Prístav v Nankingu je najväčší vnútrozemský prístav v Číne.

Panoráma
--------


Panoráma mesta z roku 2005.

Pozri aj
--------

* Nankinský masaker

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nanking**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nanjing na anglickej Wikipédii.*
**Vivian Erzerum Bede McGrath** (\* 17. február 1916, Merrendee, Austrália - † 9. apríl 1978, Burradoo) bol austrálsky tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy v tenise titul z dvojhry na grandslamovom turnaji Australian Championships (1937), a titul zo štvorhry na grandslamovom turnaji Australian Championships (1935).

Austráliu reprezentoval aj v Davisovom pohári, odohral celkovo 26 zápasov, z toho 23 v dvojhre (11 výhier, 12 prehier) a 3 v štvorhre (1 výhra, 2 prehry).

Počas druhej svetovej vojny slúžil v austrálskom letectve.

Účasti vo finále dvojhry na grandslamových turnajoch (1)
--------------------------------------------------------

### Víťazstvá (1)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Č.** | **Dátum** | **Turnaj** | **Povrch** | **Súper vo finále** | **Skóre** |
| 1. | 1937 | Australian Championships, Austrália | tvrdý | Austrália  John Bromwich | 6-3 1-6 6-0 2-6 6-1 |

Externé odkazy
--------------

* Vivian McGrath na stránkach ITF (po anglicky)
* Vivian McGrath na stránkach DAVIS CUP (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vivian Mcgrath na anglickej Wikipédii.*
**Oxid olovnato-olovičitý** (niekedy nazývaný aj **mínium**) je jasno-oranžový kryštalický alebo amorfný pigment. Chemický vzorec oxidu olovnato-olovičitého je Pb3O4. Používa sa na výrobu batérií, krištáľového skla a hrdziodolnej penetračnej farby.

Štruktúra
---------

Oxid olovnato-olovičitý má pri izbovej teplote tetragonálnu sústavu, ktorá sa pri teplote 170K (−103,15 °C) mení na rombickú sústavu. Táto zmena ovplyvní iba symetriu kryštálov a mierne ovplyvní medziatómové vzdialenosti a uhly.

Základná bunka tetragonálnej sústavy Pb3O4. (šedá označuje olovo, červená kyslík)

Výroba
------

Oxid olovnato-olovičitý sa vyrába kalcináciou oxidu olovnatého s prísunom vzduchu pri teplotách približne 450 °C až 480 °C

6 PbO + O2 → 2 Pb3O4
Oxid olovnato-olovičitý je tiež možné pripraviť pomocou žíhania uhličitanu olovnatého (ceruzitu) s prísunom vzduchu.

6 PbCO3 + O2 → 2 Pb3O4 + 6 CO2
Ďalším spôsobom je žíhanie olovenej beloby

3 Pb2CO3(OH)2 + O2 → 2 Pb3O4 + 3 CO2 + 3 H2O
Ako roztok sa dá Oxid olovnato-olovičitý pripraviť napríklad reakciou olovičitanu draselného a octanu olovnatého.

K2PbO3 + 2 Pb (OCOCH3)2 + H2O → Pb3O4 + 2 KOCOCH3 + 2 CH3COOH

Vlastnosti a reakcie
--------------------

Oxid olovnato-olovičitý je takmer nerozpustný vo vode a etylalkohole. Je rozpustný v kyseline chlorovodíkovej, ktorá sa nachádza aj v žalúdku a preto je toxický pokiaľ je prehltnutý. Je takisto rozpustný v kyseline octovej a zriedenej zmesi kyseliny dusičnej a peroxidu vodíka.

Pri zohriatí na teplotu 500 °C sa začne rozkladať na oxid olovnatý a kyslík, pri teplote 580 °C je rozklad hotový.

2 Pb3O4 → 6 PbO + O2

Využitie
--------

Oxid olovnato-olovičitý je najčastejšie používaný ako pigment do penetračných náterov na železné objekty. Kvôli svojej toxicite ale má limitované využitie. V minulosti bol používaný spolu s ľanovým olejom ako hrubý, dlhotrvajúci anti-korozívny náter. Využíva sa aj v amatérskej pyrotechnike. Najväčšie využitie ale má pri výrobe olovnatého (krištáľového) skla.

Fyziologické efekty
-------------------

Keď je oxid olovnato-olovičitý vdýchnutý, dráždi pľúca. Pokiaľ ide o vyššie množstvo obeť pocíti kovovú chuť, bolesť v hrudi a brušnú bolesť. Pokiaľ je prehltnutý, rozloží sa v žalúdočných šťavách čo vedie k otrave. Pri vysokých koncentráciách môže byť absorbovaný aj cez kožu. Dlhodobé vystavenie môže v organizmoch viesť k nahromadeniu zlúčenín olova zo symptómami akútnej otravy olovom. Oxid olovnato-olovičitý je karcinogén pre laboratórne zvieratá, nie je ale potvrdené či má karcinogénne účinky aj na ľudí.

Referencie
----------

1. ↑  Journal of Solid State Chemistry Science Direct
Bazilej
**Vitráž** (z fr. *vitrail* [vitraj]) je sklenená plocha zložená z rôznofarebných, výtvarne koncipovaných skiel spájaných pomocou olovených páskov a slúžiaca na zasklenie okien. V prenesenom zmysle slova ide aj o názov techniky, ktorá sa používa na ich výrobu.

Dejiny
------

Vitráže sa začali objavovať pri stavbách stredovekých katedrál. Katedrály mali okná tak veľké, že ich nebolo možné zaskliť jedným kusom skla, preto sa používali spojené sklá.

Časom sa spájanie farebných skiel stalo umeleckou záležitosťou. ak sa voľakedy technika vitráže používala prevažne pre chrámy, kláštory a kostoly, v súčasnosti preniká stále viac aj do domácností – zdobia sa ňou okná, dvere alebo ich časti, vyrábajú sa rôzne dekoratívne predmety a šperky.

Klasická vitráž
---------------

Muchova vitráž v katedrále sv. Víta
Klasická vitráž vzniká spájaním rôznofarebných úlomkov skla za studena pomocou olovených profilov. Používa sa na plochy (okná, dvere).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vitráž (chrám)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vitraj na českej Wikipédii.*
Hetéra Fryné pred aténskym aeropagom, maľba z roku 1861, autor: Jean-Léon Gérôme (1824–1904)
**Hetéra** (starogr. *ἑταῖραι* – *hetairai*) bola v starovekom Grécku slobodná žena s voľným spôsobom života, žena oddávajúca sa prostitúcii.

Výraz hetéra bol starovekom Grécku eufemizmom pre ženu podnikajúcu v oblasti sexu. Hetéry boli dostupné ako na uliciach, tak v nevestincoch alebo ako uznávané kurtizány. Mali slobodnejší život než iné ženy a mohli vlastniť majetok. Museli však platiť dane (boli zrejme vyššie tak ako aj u iných profesiách s nadpriemernou mzdou) a v mnohých mestských štátoch mali i legálnych telesných strážcov. V archaickom období (v časoch Homéra) alebo v Sparte boli neznáme. Väčšinu informácii o nich máme z 5. – 3. stor. pred Kr. (hlavne z Atén).

Mnohé hetéry pochádzali z vysokých vrstiev. Tie si väčšinou (i vzdelaní) muži najímali na hostiny a večierky (na tzv. symposia, kde sa muži niekedy oddávali aj erotickým hrám). Hetéry boli často vysoko uznávané, pestované a vzdelané ženy, schopné diskutovať o politike, poézii či filozofii. Ovládali umenie tanca, spevu i hudby, ale mužom sa (takmer vždy) oddávali za peniaze. Tieto hetéry (kultivované spoločníčky) však stáli v obchode s láskou na najvyššom stupni.

Hetéra sa mohla stať i milenkou muža, takou bola napr. aj Aspasia, milenka aténskeho politika Perikla. Aténska hetéra Thais, milenka Alexandra Veľkého sa po jeho smrti (323 pred Kr.) presunula ku stratégovi Ptolemaiovi a po jeho boku sa dostala na egyptský trón. Zostarnuté hetéry mohli spravovať nevestince.

Prostitúciu vykonávali aj posvätné chrámové otrokyne (hieroduloi hetairai - chrámové hetéry), hlavne v chrámoch bohyne Afrodity. Ich pôvod siaha zrejme na Blízky východ.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 381.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 197.
3. 1 2  Martino Menghi. *Encyklopédia starovekého Grécka*. Bratislava : Perfekt, 2003. ISBN 80-8046-328-X. S. 198.
4. ↑  Martino Menghi. *Encyklopédia starovekého Grécka*. Bratislava : Perfekt, 2003. ISBN 80-8046-328-X. S. 200.
5. ↑  Miloš Marko. *Metamorfózy lásky troch tisícročí*. Bratislava : Iris, 2000. ISBN 978-80-8901-804-8. S. 37.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hetéra**
**Hetoimokles** alebo **Hetoimoklés** (starogr. *Ἑτοιμοκλής* – *Hetoimokles*/iný prepis *Hetoimoklés*) bol päťnásobný víťaz v zápasení na starovekých olympijských hrách.

Hetoimokles, syn Hipposthena zo Sparty, šesťnásobného olympijského víťaza v zápasení, šiel v šľapajach svojho otca, keď sa stal v Olympii víťazom v zápasení v rokoch 604, 600, 596, 592 a 588 pred Kr.. Staroveký autor Pausanias uvádza, že počas návštevy Sparty, videl aj sochu Hetoimokla, ktorú mu dali zhotoviť jeho vďační rodáci.

Zápasenie zaviedli na 18. olympijských hrách v roku 708 pred Kr. keď po výlučne bežeckých disciplínach zaviedli zápasenie (*palé*) a päťboj (*pentathlon*). Prvým víťazom v zápasení sa stal Eurybatos zo Sparty Zápasenie sa podobalo nášmu „*grécko-rímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Okolo roku 600 pred Kr. keď sa stal Hetoimokles po druhýkrát olympijským víťazom, začali v Olympii s výstavbou najstaršej pokladnice *Gely*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 241.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
3. ↑  Jérôme Sanchez, *Le meilleur combattant de tous les temps* str. 89.
4. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. str.377-378.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Oxid arzenitý** (As2O3) je anorganická dvojprvková zlúčenina, jeden z oxidov arzénu.

Vlastnosti
----------

V pevnom skupenstve sú známe tri formy: kubická, monoklinická a amorfná. Vo všetkých troch formách, ako aj v roztoku a plynnej fáze sa vyskytuje vo podobe diméru As4O6, izoštruktúrny s (Oxid fosforitý|P4O6). Pri teplote nad 800 °C disociuje na monomér As2O3.

Chemické vlastnosti
-------------------

Pripravuje sa oxidáciou vzdušným kyslíkom pri zvýšenej teplote:

4 As + 3 O2 → As4O6
, priemyselne žíhaním rúd arzénu, napr. arzenopyritu, alebo auripigmentu

4 FeAsS + 10 O2 → 2 Fe2O3 + As4O6 + 4 SO2
2 As2S3 + 9 O2 → As4O6 + 6 SO2
Oxid arzenitý je amfotérny, roztoky majú slabo kyslý charakter. Reakciou s roztokmi hydroxidov alkalických kovov vznikajú príslušné arzenitany. Na rozdiel od oxidu fosforitého, oxid arzeničný vznikne len reakciou so silnými oxidačnými činidlami ako ozón, peroxid vodíka a kyselina dusičná. Redukciou, v závislosti od podmienok, vznikne arzén, alebo až arzán:

As4O6 + 6 Zn + 24 HNO3 → 4 AsH3 + 12 Zn(NO3)2 + 6 H2O

Oxid arzenitý ako jed
---------------------

Oxid arzenitý je historicky najviac známy jed. Jeho iné názvy sú arzenik, utrejch, otrušík. Na otravu má priam ideálne vlastnosti – je jedovatý, dobre rozpustný vo vode, bez chuti, bez zápachu, otrava pripomína ochorenie na choleru, ktorá bola v minulosti pomerne častou a smrteľnou chorobou, bol ľahko dostupný ako jed na potkany a šelmy a používal sa pri love kožušinovej zveri.

Smrteľná dávka oxidu arzenitého pre človeka je 1 – 4 mg na kilogram jeho hmotnosti.

História
--------

Uvažuje sa, že arzenikom bol otrávený Napoleon i slávny americký polárnik Charles Francis Hall, ktorý zomrel počas jeho výpravy za polárny kruh. Asi sa námorníkom už nechcelo mrznúť. Až po mnohých desaťročiach sa zistilo, že arzenikom bol otrávený aj jeden z historicky najslávnejších koní – austrálsky ryšiak Phar Lap. 

V roku 1900 sa niekoľko tisíc ľudí v Manchesteri otrávilo na tento jed pitím piva, ktoré bolo vyrobené s použitím vody kontaminovanej arzénovými rudami. Okolo 70 ľudí vtedy prišlo o život.

V Číne bol oxid arzenitý použitý japonskou armádou ako bojový plyn počas druhej svetovej vojny.

Využitie
--------

Používa sa pri solarizácii skla – zmene farby skla účinkom svetla počas jeho výroby.

Referencie
----------

1. ↑  BÁRTA, Milan. *Chemické prvky všade okolo nás pre úspešný vstup do štúdia chémie*. 1. vyd. Brno : Edika, 2015. ISBN 978-80-266-0815-8. S. 6-7.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Arsenic trioxide na anglickej Wikipédii, Arsen(III)-oxid na nemeckej Wikipédii a Oxid arsenitý na neurčenej Wikipédii.*
**Oxid manganičitý** je jedným z oxidov mangánu. V prírode sa vyskytuje ako černastý alebo hnedý minerál pyroluzit. Čistý oxid manganičitý je čierna práškovitá látka s výraznými redoxnými schopnosťami, nerozpustný vo vode ani v kyseline dusičnej. Je dobre rozpustný v kyseline chlorovodíkovej za studena a za tepla v kyseline sírovej a hydroxide draselnom.

Fyzikálno-chemické vlastnosti
-----------------------------

Oxid manganičitý sa pri teplote 535 °C rozkladá za vzniku oxidu manganitého a kyslíka. Pri teplotách blízkych 1000 °C pokračuje rozklad na podvojnú zlúčeninu oxid manganato-manganitého. Pri ešte vyšších teplotách pokračuje rozklad na oxid manganatý.

4 MnO2 t → 2 Mn2O3 + O2
6 Mn2O3 t → 4 Mn3O4 + O2
2 Mn3O4 t → 6 MnO + O2
Oxid manganičitý má silné redukčné aj oxidačné schopnosti. Pôsobením kyseliny chlorovodíkovej dochádza k jeho redukcii za vzniku manganatej soli a chlóru (túto reakciu využil Carl Wilhelm Scheele k prvej izolácii chlóru v roku 1774):

MnO2 + 4 HCl → MnCl2 + Cl2 + 2 H2O
Pri pôsobení horúcej kyseliny sírovej na oxid manganičitý dochádza k uvoľneniu kyslíka:

2 MnO2 + 2 H2SO4 → 2 MnSO4 + O2 + 2 H2O
Zahriatím hydroxidu draselného s oxidom manganičitým a za prebublávania vzduchu dochádza k oxidácii na manganan draselný, ktorý ďalej samovoľne prechádza na manganistan draselný (vďaka oxidu uhličitému vo vzduchu) a vzniknutý oxid manganičitý ďalej reaguje opäť za vzniku mangananu:

2 MnO2 + 4 KOH + O2 → 2 K2MnO4 + 2 H2O
3 K2MnO4 + 2 CO2 → 2 KMnO4 + 2 K2CO3 + MnO2

Využitie
--------

Redukčné schopnosti sa využívajú pri výrobe manganistanu draselného. Oxidačné schopnosti sa využívali pri výrobe chlóru, horúca kyselina chlorovodíková sa liala na pyroluzit a uvoľňoval sa chlór. Používa sa v alkalických batériách a zinkovo-uhlíkových článkoch v zmesi s uhlíkom ako depolarizačné činidlo, aby sa zabránilo prebíjaniu batérie naprázdno.

Oxid manganičitý sa v laboratóriách využíva na katalyzovaný rozklad peroxidu vodíka na vodu a kyslík:

2H2O2 → 2H2O + O2
V organickej syntéze sa využíva k oxidácii allylických alkoholov na príslušné aldehydy alebo ketóny.

cis-RCH=CHCH2OH + MnO2 → cis-RCH=CHCHO + „MnO" + H2O

Podobné látky
-------------

* Sulfid manganičitý
* Oxid rénatý
* Oxid techničitý
* Oxid manganato-manganitý
* Oxid manganatý
* Oxid manganistý
* Oxid manganitý

Referencie
----------

1. ↑  Norman Neil Greenwood, Alan Earnshaw, *Chemistry of the Elements*, 1nd ed. Butterworth-Heinemann, Oxford : Pergamon, UK, 1997, pp. 1218–20, ISBN 0-08-022057-6.

Pozri aj
--------

* oxid manganistý

Literatúra
----------

* VOHLÍDAL, Jiří; ŠTULÍK, Karel; JULÁK, Alois. *Chemické a analytické tabuľky*. 1. vyd. Praha : Grada Publishing, 1999. ISBN 80-7169-855-5.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Oxid manganičitý na českej Wikipédii.*
*Malý Erichtonios*, autor:Willem van Herp (cca 1613/1614–1677)
**Erichtonios** alebo aj **Erechtheus I.** (starogr. *Ἐριχθόνιος, Ἐρεχθεύς* – *Erichtonios, Erechtheus*, lat. *Erichthonius*) je v gréckej mytológii syn boha Héfaista a bohyne zeme Gaie.

Pôvod Erichthonia je v najstarších mýtoch dosť nejasný, podľa tradície sa ho po narodení ujala bohyňa Aténa a v uzavretom koši ho odniesla do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady.

Svojim kňažkám, dcéram aténskeho kráľa Kekropa, Herse, Aglaure a Pandrosode zakázala kôš otvoriť. Ony však nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby do koša nazreli. Tá príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prienesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.

Pri otváraní koša ich však spozorovala vrana, ktorá to ihneď išla oznámiť Aténe. Aténa sa veľmi nahnevala a aby sa vrátila čo najrýchlejšie, pustila vrch, ktorý na svojom mieste stojí dodnes a volá sa Lykabétos a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.

Keď Erichtonios dospel, stal sa aténskym kráľom a do mýtov sa zapísal tromi významnými činmi. Ako prvý dal zapriahnúť koňa, ktorý zoral pluhom zem, potom nariadil, aby sa na počesť bohyne Atény konali každoročne slávnosti tzv. "Panathénaie" a každý štvrtý rok Veľké Panathénaie (Panathenajské hry). Za svoje zásluhy bol Erichtonios po smrti prenesený bohmi na nebo a premenený na súhvezdie Vozataja (Boóta), ktoré nám ho pripomína dodnes.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,2,6.
2. 1 2 3  Ovidius, *Metamorphoses*, 2,542.
3. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 130.
4. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,18,2.
5. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,14,6.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén
**Techno-triler** (staršie a po anglicky *techno-thriller*) je literárny a filmový žáner kombinujúci viacero žánrov, a to predovšetkým špionážny triler s vedeckou fantastikou. Je to tiež subžáner súčasného trileru, ktorý v menšej či väčšej miere prechádza do sci-fi. Obyčajne obsahuje technické opisy hlavnej témy (často vojenskej techniky). Za otca "moderného techno-trileru" sa považuje Michael Crichton. Jeho kniha *Smrť Andromeda* je uznávaná ako začiatok tohto žánru.

Prvky typické pre tento žáner sa spravidla obmedzujú na dielčiu zápletku "technológie zajtrajška". K jeho primárnym charakteristikám patrí, že sa odohráva v rozpoznateľnom prostredí modernej doby alebo blízkej budúcnosti a že technický aspekt hrá v narácii druhotnú rolu, a to i pokiaľ je jeho existencia tým, čo dej posúva ďalej. Podobá sa subžánru spy-fi (*spy fiction*).

Pozri aj
--------

* Kyberpunk
* Post-apokalyptický žáner
* Antiutópia

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Technothriller na poľskej Wikipédii.*
Toto je zoznam ulíc a námestí v Skalici.

Ulice
-----

Bajanova, Bernolákova, Blahova, Bulharská, Boorova, Clementisa, Čulenova, Duklianská, Družstevná, F. K. Veselého, Gorkého, Hviezdoslavova, Hodonínska, Hollého, Horská, Hurbanova, Jatočná, Jednoradová, Jurkovičova, Kolárova, Komenského, Koreszkova, K Baťáku, Kráľovská, Lúčky, L. Svobodu, Madvova, Malé Trávniky, Mazúrova, Meňhartka, Mallého, Marešova, Mýtna, Na skale, Nad predmestím, Nádražná, Nešporova, Obrancov mieru, Partizánska, Pelíškova, Petrovská, Pod Hájkom, Potočná, pplk. Pljušťa, Pivovarská, Pod Kalváriou, Podhradie, Predmestie, Pribinova, Priečna, Pri potoku,Psíky , Rohatecká, Ružová, Rybničná, Sasinkova, Slnečná, Stračínska, Strážnická, Sudoměřická, Suchý riadok, Šebestova, Široká, Škarniclovská, Športová, Školská, Štefánikova, Štúrova, Svätoplukova, Tehelňa, Vajanského, Valachova, Vally, Veľké Trávniky, Veľkomoravská, Veterná, Vinohradnícka, Vrchovského, Záhradná, Zápotočná, Zlatnícka, SNP ,

Námestia
--------

Námestie Slobody
Súradnice: 49°59′24″S 17°27′52″V﻿ / ﻿49,99000°S 17,46444°V﻿ / 49.99000; 17.46444

**Zámok Bruntál**, nachádzajúci sa v centre okresného mesta Bruntál, je jednou z najvýznamnejších pamiatok regiónu. 

Okolo zámku netradičnej dispozície v tvare kruhovej výseče s trojuholníkovým nádvorím s arkádami sa rozkladá zámocký park. Na zámku sa zachovalo cenné vybavenie pôvodných interiérov s bohatou obrazovou zbierkou, zbrojnicou a knižnicou. Dnes je sídlom regionálneho múzea, sú tu múzejné expozície a výstavné siene a konajú sa tu kultúrne a spoločenské akcie.

História
--------

Pôvodný mestský hrad z konca 15. storočia bol prestavaný v 2. polovici 16. storočia v štýle severskej renesancie pánmi z Vrbna. Po bitke na Bielej hore zámok získal Rád nemeckých rytierov a prestaval ho v rokoch 1766 — 1769 v barokovom štýle. Vznikol tak objekt ojedinele spojujúci renesančný a barokový sloh v jednom celku. Zámok bol upravovaný ešte v polovici 19. a začiatkom 20. storočia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Bruntál**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* Zámok Bruntál na www.hrady-zamky.cz
* Virtuálna prehliadka parku Bruntálskeho zámku

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bruntál (zámek) na českej Wikipédii.*
Tradičná príprava pesta v mramorovej trecej miske
**Pesto** alebo **pesto alla genovese** je zelená omáčka, ktorej hlavnou zložkou je bazalka.

Pôvod pesta sa umiestňuje do oblasti Ligúrie v severnom Taliansku, prídomok *genovese* má podľa severotalianskeho mesta Janov (*Genova*).

Názov je odvodený z talianskeho slova *pestare* = *tlcť, mlátiť*.
Tradičná príprava klasického pesta spočíva v rozdrtení a trení bazalkových listov v mramorovom mažiari drevenou paličkou. Do nich sa ďalej pridáva soľ a cesnak, parmezán a/alebo iný nadrobno strúhaný ovčí syr a piniové oriešky, nakoniec olivový olej. Iný druh, *pesto alla siciliana*, obsahuje na slnku sušené paradajky.

Podľa klasického receptu z okolia Bologne sa špagety varia a podávajú s niekoľkými nakrájanými zemiakmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pesto**

Externé odkazy
--------------

* 
*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pesto na českej Wikipédii.*
**Biocentrum** je biotop alebo súbor biotopov v krajine, ktorý svojím stavom a veľkosťou umožňuje trvalú existenciu prirodzeného či pozmeneného, avšak prírode blízkeho ekosystému. Inými slovami, je to geograficky vymedzená oblasť, ktorá vhodným stavom prírodných podmienok umožňuje existenciu prirodzených - teda v podstate pôvodných - živočíšnych a rastlinných spoločenstiev.

Pojem biocentrum vychádza z Územného systému ekologickej stability, kde spolu s biokoridorom tvoria jeho dva základné články.

Veľkosť biocentra
-----------------

Kunratický les ako prototyp biocentra
Biocentrum musí mať určitú veľkosť, aby umožnilo trvalú existenciu tohto ekosystému. Biocentrom teda napr. nebude Jelenia priekopa pod Pražským hradom. Na jednej strane je síce dosť husto zalesnený a vyskytujú sa tu niektoré typické živočíšne a rastlinné druhy, ale svojou rozlohou asi 5 hektárov neumožňuje trvalý život väčšiny druhov charakteristických pre tento biotop. Naopak Kunratický les je so svojimi 300 ha typické pražské biocentrum.

Pozri aj
--------

* Nadregionálne biocentrum
* Biokoridor
* Územný systém ekologickej stability

Referencie
----------

1. ↑  Vyhláška č. 395/1992 Zb. Ktorou sa vykonávajú niektoré ustanovenia zákona č. 114/1992 Zb. O ochrane prírody a krajiny, v platnom znení

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Biocentrum na českej Wikipédii.*
**Oxid antimonitý** (Sb2O3) je najdôležitejšia zlúčenina antimónu.

Príprava
--------

* spaľovaním elementárneho antimónu na vzduchu
* hydrolýzou chloridu antimonitého
* pražením  minerálov antimónu (hlavne priemyselná metóda príprav)

Chemické vlastnosti
-------------------

Oxid antimonitý je amfotérny oxid. Dá sa oxidovať priamo na oxid antimoničný alebo na iné antimoničné zlúčeniny. Tiež sa dá jednoducho redukovať na antimón.

Štruktúra
---------

V plynnej fázi existuje tento oxid vo forme Sb4O6. Ten má izoštruktúru k oxidu fosforečnému. Táto forma je prítomná tiež v kryštalickej kubickej forme. Monoklinická forma má lístkovú štruktúru zloženú z pyramidálnych skupín (SbO3), ktoré zdieľajú atóm kyslíku.

Použitie
--------

* retardér horenia pre textil a polyméry
* činidlo pre kalenie skla, keramiky a glazúry
* pigment

Toxikológia
-----------

Oxid antimonitý je iba slabo absorbovaný tráviacou sústavou, oxid antimonitý sa dostáva do tela hlavne vdychovaním prachu. Vylučovanie z tela je pomalé, takže je nebezpečný z hľadiska chronickej toxicity. Akútne otravy niesu časté.
zámok Amboise
**Zámok Amboise** (franc. Château d'Amboise) vyčnieva z malého francúzskeho mesta Amboise na Loire v departemente Indre-et-Loire. Patrí ku kultúrno-historicky najdôležitejším zámkom na Loire a bol rezidenciou francúzskych kráľov z rodu Valois.

Zámok tróniaci na skale nad mestom je postavený na základoch stredovekého hradu.

Prvé veľké stavebné úpravy na pevnosti dal urobiť Karol VII. ktorý ju skonfiškoval počas storočnej vojny, a sídlil tu so svojim dvorom. Od roku 1490 Karol VIII. podstatne rozšíril park a prebudoval staré hradné múry a budovy svojich kráľovských predchodcov. Aj keď zámok na prvý pohľad pôsobí ako hrad, predsa bol jedným z prvých v ktorých boli použité renesančné prvky. Kráľ, ktorý si prial modernú rezidenciu, v zime sám dohliadal na stavebné práce, a poveril talianskeho záhradného architekta Pacella da Merciogliano vytvorením prvého renesančného parku vo Francúzsku.

Medzi rokmi 1806 až 1810 boli zbúrané 2/3 zámku.

Na tomto zámku je pochovaný Leonardo da Vinci ktorý tu prežil posledné roky života a je pochovaný v zámockej kaplnke.

interiér

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Amboise**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schloss Amboise na nemeckej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portálArchitektonický portál |
**Oxid dusnatý** je anorganická chemická zlúčenina, jeden z oxidov dusíka. Skladá sa z jedného atómu dusíka a jedného atómu kyslíka, ktoré sú spojené dvojitou väzbou.

Oxid dusnatý je radikál, je veľmi reaktívny. Na vzduchu sa zlučuje s kyslíkom za vzniku oxidu dusičitého.

Produkcia NO
------------

V malej miere sa NO uvoľňuje prirodzene z rastlín, ale vypúšťajú ho do vzduchu hlavne výfuky automobilov a komíny tepelných elektrární. Po reakcii s kyslíkom tvorí oxid dusičitý a s kombináciou s vodou kyselinu dusičnú. Takto NO prispieva k tvorbe kyslých dažďov. Čiastočne tiež poškodzuje ozón.

Priemyselne sa vyrába oxidáciou amoniaku:

4 NH3 + 5 O2 → 4 NO + 6 H2O.
Je medziproduktom pri výrobe kyseliny dusičnej.

Chemické vlastnosti
-------------------

Mierne rozpustný vo vode, ale nereaguje s ňou. Silné oxidačné činidlo. Reaguje s kovmi, aj s mnohými organickými látkami. S kyslíkom reaguje na oxid dusičitý:

2 NO + O2 → 2 NO2
S halogénmi reaguje na nitrosyly:

NCl3 + 2 NO → ClNO + N2O + Cl2,
XeF2 + 2 NO → 2 FNO + Xe.
Reakciou s hydroxidmi alkalických kovov vzniká oxid dusný a dusík:

2 MOH + 4 NO → 2 MNO2 + N2O + H2O,
4 MOH + 6 NO → 4 MNO2 + N2 + 2 H2O.

NO v rastlinách
---------------

NO v rastlinách je signálnou látkou. Produkuje sa pomocou nitric oxid- syntázy (NOS), ktorá sa však odlišuje od enzýmu s podobnou funkciou známeho u živočíchov. Okrem toho ho produkuje nitrát reduktáza a to jednak cytoplazmatická a jednak membránovo viazaná (druhá za pomoci nitrit NO reduktázy). Produkcia NO pomocou nitrát reduktáz podlieha zmenám počas dňa, pričom cytoplazmatická je aktívnejšia cez deň, a membránovo viazaná v noci. Význam týchto rytmov nie je známy. NO v rastlinách pôsobí hlavne proti oxidačnému stresu.

Použitie
--------

NO sa požíva v medicíne, ale má výrazné vedľajšie účinky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oxid dusnatý**
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Šima
Provincia **Šima** (jap. 志摩国 – Šima no kuni), nazývaná tiež **Šišú** (志州), bola stará japonská provincia ležiaca na polostrove v juhovýchodnej časti dnešnej prefektúry Mie. Šima bola súčasťou regiónu Tókaidó a susedila s provinciou Ise. Bola najmenšou japonskou provinciou. 

Šima bola prosperujúcou rybárskou oblasťou a v priebehu obdobia Nara boli miestni guvernéri zodpovední za každoročné dary rýb cisárovi. Hlavným mestom provincie bola Toba, avšak v priebehu obdobia Sengoku malú Šimu väčšinou ovládali daimjóvia z väčšej provincie Ise.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |