recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°07′13″S 17°06′02″V﻿ / ﻿48,120149°S 17,100692°V﻿ / 48.120149; 17.100692

Pracovisko daňového riaditeľstva Bratislava
Pohľad na sídlo riaditeľstva z Fedinovej
**Daňové riaditeľstvo pracovisko Bratislava** je orgán štátnej správy, ktorý sídli v Petržalke na Ševčenkovej 32. Na rovnakej adrese sa nachádzajú aj Daňové úrady Bratislava IV a Bratislava V, ako aj pre daňový obvod Bratislava VI. Daňové riaditeľstvo sídli v Banskej Bystrici a má 8 pracovísk (v každom krajskom meste), z ktorého jedno z nich je v Bratislave.

Budova
------

Inštitúcie sídlia vo výškovej budove, ktorá bola postavená v roku 1998, má 13 poschodí a patrí medzi najvyššie nebytové budovy v Petržalke. Naprojektovali ju architekti *P. Jančo*, *S. Beňačka*, *J. Koštia*, *P. Štrpka*, *M. Štekláčová* a *Z. Čižmárová*. Budova sa nachádza v blízkosti Panónskej cesty, na ktorej prebieha intenzívna urbanizácia. Spolu s vedľajším objektom na Panónskej ceste s podobnou architektúrou obe budovy vytvárajú ucelený komplex, v strede ktorého sa nachádza malé námestie.

Presná adresa pracoviska
------------------------

* Daňové riaditeľstvo pracovisko Bratislava
* Ševčenkova 32
* 850 00 Bratislava

Dopravné spojenie
-----------------

Objekt sa nachádza v blízkosti železničnej stanice Petržalka, ako aj rovnomennej zastávky MHD.

Externé odkazy
--------------

* Portál daňovej správy SR
* Ústredné daňové riaditeľstvo na mape Bratislavy
* Ústredné daňové riaditeľstvo na wikimapia
**Satornilos** (starogr. *Σατορνίλος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 3. storočí.

Satornilos z krétskej Gortýny bol na 247. olympijských hrách v roku 209 korunovaný olivovým vencom (zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku) za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku zostavili zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Olympiádou Satornila datoval napr. staroveký autor Eusebios z Kaisareie začiatok vlády rímskeho cisára Caracallu: „*Antoninus, nazývaný Caracalla, sa stal cisárom Rimanov"*. Eusebios meno olympionika Satornila uvádza v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
O iných významoch výrazu *Bán* pozri *Bán (rozlišovacia stránka)*.
**Bán** je titul rôznych regionálnych správcov či vládcov v okolí južnej Karpatskej kotliny v minulosti. Územie pod jeho vládou sa nazývalo v Uhorsku a Valašsku banát, na slovanských územiach a v 20. storočí v Juhoslávii bánovina. Slovo pochádza buď zo slovanského „pán" alebo je pôvodne avarským výrazom.

Regionálny vládca Chorvátska
----------------------------

Názov bán je známy už od zhruba 9. storočia chorvátskeho kráľovstva a vzťahoval sa na hlavných predstaviteľov kráľovskej moci v jednotlivých oblastiach štátu.

Miestodržiteľ uhorského kráľa v Chorvátsku a okolí; predseda chorvátskej vlády
------------------------------------------------------------------------------

Po začlenení Chorvátska pod uhorskú korunu roku 1102 pripadol titul bán miestodržiteľovi uhorského kráľa, čím sa vyjadrovalo osobitné postavenie krajiny v rámci Uhorska. Roku 1225 vznikli formálne dva banáty - Chorvátsko-Dalmácia a Slavónsko-, ale v 14./15. storočí boli znova spojené. Po dobytí veľkých území Osmanskou ríšou začiatkom 16. storočia sa právomoci bána zmenšili.

Rozsah právomocí chorvátskeho bána sa v priebehu histórie menil. Pôvodne bol takmer neobmedzeným predstaviteľom štátnej moci v krajine a zodpovedný iba kráľovi, ktorý ho mohol vymenovať aj odvolať. Riadil správu krajiny, súdnictvo, cirkevné záležitosti, vyrubovanie daní a bol aj hlavným veliteľom chorvátskeho vojska. V roku 1685 obmedzil chorvátsky snem jeho absolutistické postavenie ustanovením šesťčlenného zboru (tzv. Bánska konferencia), ako poradného a kontrolného orgánu bána aj snemu.Neskôr podriadil uhorský snem v Bratislave bána Uhorskej miestodržiteľskej rade a za vlády Márie Terézie sa značne znížila jeho právomoc ako hlavného veliteľa ako aj jeho kompetencia vo vyrubovaní daní. V r.1849 bolo Chorvátsko-Slavónsko a Dalmácia vyhlásené za osobitnú korunnú dŕžavu a bán plnil úlohu miestodržiteľa podriadeného priamo Viedni. Po maďarsko-chorvátskom vyrovnaní (1868) plnil bán až do roku 1918 úlohu predsedu chorvátskej vlády.

Miestodržiteľ uhorského kráľa v iných oblastiach
------------------------------------------------

Titul bán niesli aj miestodržitelia uhorského kráľa v Slavónsku (pozri hore), Dalmácii, v Bosne (12. stor. - (?)16. stor.), Mačve, ako aj v Olténsku (čiže Dolnom Valašsku) a Severíne (13. storočia - (?)16. stor.).

Regionálny správca bánoviny
---------------------------

V rokoch 1929 - 1941 sa titul napokon vzťahoval na regionálnych správcov juhoslovanských administratívnych jednotiek zvaných bánovina.
**Skynet** je fiktívny počítačový systém z filmovej trilógie *Terminátor* a tiež hlavný antagonista. Americká vláda tento systém vytvorila na princípe novej umelej inteligencie, aby mohol brániť vládne a vojenské počítače. Po spustení získal Skynet kontrolu nad všetkými počítačmi pripojenými k sieti. Vyhodnotil ľudí ako hrozbu a pokúsil sa ich odstrániť pomocou jadrových zbraní.

Tento fiktívny systém bol vytvorený firmou Cyberdyne Systems pre ozbrojené sily USA. Skynet vznikol pôvodne ako "Global Digital Defense Network" s velením nad všetkými počítačovými hardvérmi a vojenskými systémami, vrátane flotily bombardérov Northrop Grumman B-2 Spirit a arzenálom jadrových zbraní USA. Dňa 4. augusta 1997 bol Skynet nainštalovaný do hlavného počítača armády USA a dňa 29. augusta získal sebauvedomenie. Spanikárení operátori, ktorí si uvedomili rozsah jeho schopností, sa ho pokúsili vypnúť. Skynet vnímal pokus o deaktiváciu ako útok.

Referencie
----------

1. ↑   *Terminator 2: Judgement Day (1991) - Trivia* [online]. Imdb.com, a subsidiary of Amazon.com, [cit. 2010-10-30]. Dostupné online.
**Kjokušin** alebo **kjokušinkai** je druh karate.

Jeho vznik sa dáva do súvislosti s udelením 10. danu O´Sosaiovi (veľkému majstrovi) Masutacovi Ójamovi, ktorý neskôr toto útočné, alebo niekedy prekladané aj ako „najbojovejšie" karate vyučoval.

Základy
-------

Dôraz sa dáva - napríklad na konci úderov, či v cvičeniach Kata - na hlboký výdych z podbruška a spevnenie celého tela nazývaného aj ako "kime". Pre túto školu karate je to dôležitý krok, pretože dáva úderom veľkú silu. Tak isto sa v tejto škole používa aj bojový výkrik "kiai" spojený s "kime". 

Vyučuje sa hlavne v spojení s "jemno-útočným" karate Gódžú rjú. Na Slovensku nemá veľké zastúpenie, populárne je najmä v Japonsku, Maďarsku a USA.

Zakladateľ
----------

Za zakladateľa tejto školy sa považuje Masutacu Ójama. Údajne zložil pomocou jediného úderu na zem 52 býkov, pričom im zlomil roh a 2 údery potreboval len na dvoch býkov. Pôvodne pochádzal z Kórei a ku karate sa oproti ostatným majstrom dostal až veľmi neskoro.
**Zákon č. 314/2001 Z. z. o ochrane pred požiarmi** je zákon Národnej rady Slovenskej republiky prijatý 2. júla 2001, platný od 11. augusta 2001 (čiastka č. 132/2001) a účinný od 1. apríla 2002, ktorý upravuje podmienky na ochranu života a zdravia fyzických osôb, majetku a životného prostredia pred požiarmi a ustanovuje pôsobnosť orgánov štátnej správy a obcí na úseku ochrany pred požiarmi a hasičských jednotiek pri vykonávaní záchranných prác pri požiaroch, živelných pohromách a iných mimoriadnych udalostiach. 

Patrí k základným právnym predpisom na úseku požiarnej ochrany na Slovensku.

Členenie
--------

Zákon pozostáva z deviatich častí:

1. Základné ustanovenia (§§ 1 – 3)
2. Povinnosti právnických osôb, fyzických osôb-podnikateľov, fyzických osôb a obcí (§§ 4 – 15)
3. Štátna správa na úseku ochrany pred požiarmi (§§ 16 – 24)
4. Štátny požiarny dozor (§§ 25 – 29)
5. Hasičské jednotky (§§ 30 – 50)
6. Náhrada škody (§§ 51 – 56)
7. Dobrovoľná požiarna ochrana a iné občianske združenia na úseku ochrany pred požiarmi (§§ 57 – 58)
8. Sankcie (§§ 59 – 65)
9. Spoločné, prechodné a záverečné ustanovenia (§§ 66 – 73)

Novelizácie
-----------

Zákon bol deväťkrát novelizovaný. Posledná novelizácia prebehla zákonom č. 37/2014 Z. z. o Dobrovoľnej požiarnej ochrane Slovenskej republiky a o zmene niektorých zákonov zo dňa 29. januára 2014 (platný od 22. februára 2014, účinný od 1. apríla 2014).

Externé odkazy
--------------

* Platné znenie na portáli slov-lex.sk Ministerstva spravodlivosti SR
**Kosmos-27** bol sovietsky pokus o vypustenie vesmírnej sondy typu Venera, ktorej cieľom bol let k Venuši. Na obežnú dráhu Zeme bola úspešne dopravená pomocou rakety Molnija, ale prechod na medziplanetárnu dráhu sa jej kvôli zlyhaniu posledného stupňa rakety nepodaril a po niekoľkých dňoch zhorela v atmosfére.

Misia odštartovala v marci 1964, názvom *Kosmos* bolo označené každé sovietske vesmírne plavidlo, ktoré ostalo na obežnej dráhe Zeme, aj napriek tomu aký bol jeho pôvodný cieľ. Označenie tejto misie ako plánovanej planetárnej sondy je založené na evidencii od sovietskych a nesovietskych zdrojov a historických dokumentov. Typické sovietske planetárne misie boli pôvodne vynášané na parkovaciu orbitu okolo Zeme ako odpaľovacie platformy s raketovým motorom a pripojenou sondou. Sondy boli potom odpálené proti ich cieľom so zapáleným motorom po dobu približne 4 minúty. Ak motor zlyhal alebo úplne nedohorel, sondy boli ponechané na obežnej dráhe Zeme a označené ako *Kozmos*. 

  

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cosmos 27 na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústavaKozmonautický portál |

| * z
* d
* u
Program Venera |
| --- |
| 
* 1VA
* Venera-1
* Sputnik 19
* Sputnik 20
* Sputnik 21
* Kosmos-21
* Venera-1964A
* Venera-1964B
* Kosmos-27
* Venera-2
* Venera-3
* Kosmos-96
* Venera-1965A
* Venera-4
* Kosmos-167
* Venera-5
* Venera-6
* Venera-7
* Kosmos-359
* Venera-8
* Kosmos-482
* Venera-9
* Venera-10
* Venera-11
* Venera-12
* Venera-13
* Venera-14
* Venera-15
* Venera-16
* Venera-D

 |
**Bišon** je plemeno psa uznané v FCI v 9. skupine pod číslom 215.

Pôvod
-----

Bišon patrí medzi tzv. "dámske" psy, ktoré obšťastňovali urodzené dámy už v staroveku. V Taliansku a Francúzsku patril v období stredoveku k obľúbeným plemenám kráľovských rodín. V 16. storočí patril medzi popredné plemená na európskych kráľovských dvoroch. Až koncom 19. storočia sa stal obyčajným psom a svoj urodzený status obnovil až po prvej svetovej vojne.

Vzhľad a povaha
---------------

Bišon je hravý a veselý pes s kučeravou, dlhou, mäkkou srsťou bielej farby. Chvost je nesený veselo, mierne skrútený dohora. Uši majú visiace dolu. Dožíva sa približne 15 rokov. Váži 3 – 5,5 kg. Rastie do výšky 22 – 30 cm, pričom sa uprednostňujú menšie jedince. Bišon je vhodný aj pre majiteľov bez skúseností so psami, vo všeobecnosti je to prispôsobivé plemeno v rodine i voči cudzím. Dobre socializovaný jedinec dokáže bez problémov vychádzať aj s malými deťmi.

Starostlivosť
-------------

Jemná srsť nepĺzne. Vyžaduje si každodenné kefovanie, aby sa predišlo vytváraniu chumáčov. Bišon sa rád zabaví aj so svojou rodinou doma.

Zdravie
-------

Bišon je náchylný na upchatie slzných kanálikov, preto potrebuje pravidelné ošetrovanie očí. Rovnako starostlivo treba kontrolovať stav srsti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bišon**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kynologický portálBelgický portál |
**Roháč** bol slovenský humoristicko-satiristický týždenník vydávaný v rokoch 1948 - 1991, t.j. takmer presne v období vlády KSČ v Česko-Slovensku. Prvýkrát vyšiel 1. apríla 1948. Vydávalo ho najprv vydavateľstvo SOR Práca a od roku 1958 Vydavateľstvo Pravda. Ku koncu 50. rokov sa jeho náklad stabilizoval na 100 tisíc výtlačkoch. Zanikol v roku 1991. 

V roku 1951 sa Roháč zlúčil s humoristickým časopisom Sršeň, ktorý vydávali v Martine.

Obsah
-----

Časopis reagoval humorom a satirou na problémy, ktorými sa vtedy zaoberala spoločnosť. Jeho úlohou bolo nielen pobaviť, ale aj kritizovať a pomáhať odstraňovať nedostatky.

V Roháči pôsobili výtvarníci (karikaturisti) a naši prví komiksoví autori, ako Viktor Kubal, autor množstva vtipov i seriálu Dita, Božena Plocháňová, ktorá kreslila príbehy dvojice Bill a Mary a Jozef Schek, ktorého Jožinko zabával svojimi bonmotmi celých 23 rokov.

Redakcia
--------

Na jeho zrode a tvorbe sa podieľali Viktor Kubal, Klára Jarunková, Milan Vavro, Božena Hajdučíková-Plocháňová, Peter Petiška, Andrej Mišanek, Milan Kenda, Tomáš Janovic, Peter Gossányi. Neskôr: Fedor Vico, Vlado Javorský, František Mráz, Ľubo Radena, Ľubomír Kotrha, Vlado Pavlík, Fero Bojničan.[chýba zdroj]

Predchodcovia a následníci
--------------------------

Predchodcom Roháča bol napríklad časopis Kocúr (1919 - 1945). Černokňažník (1861 – 1864 a 1876 - 1910) bol prvý slovenský humoristicko-satirický časopis v 19. storočí, ktorý nasledovali *Rarášok* (1870 až 1875), *Rarach* (1875), *Ježibaba* (1871 až 1872) ktorých vydavateľom a redaktorom bol Viliam Pauliny-Tóth.[chýba zdroj]

Vo vydavateľstve Avízo sa v rokoch 1991 - 1994 bezúspešne pokúšali pokračovať vo vydávaní Roháča pod názvom *Nový Roháč* so šéfredaktorom Viktorom Kubalom mladším. V rokoch 1995 - 1996 nasledoval ďalší pokus pod názvom *Magazín Nový Roháč*. Neskoršími pokusmi boli po roku 2000 časopisy *Extra Roháč* (2002 - ?2008; v roku 2017 obnovený ako internetový časopis) a *EuroRoháč* (len jedno číslo v roku 2002).

Pozri aj
--------

* Kocúr (časopis)
* Černokňažník (časopis)
* Dikobraz (časopis)
* Humor

Zdroje
------

1. 1 2 3  Roháč. In: Malá encyklopédia žurnalistiky. Bratislava: Obzor. 1982. S. 414
2. ↑   *Keď sa Slovensko smialo spolu s Roháčom* [online]. www.domarada.sk, [cit. 2020-11-28]. Dostupné online.
3. ↑   *Karikatúra • Čas-opis 1989* [online]. Čas-opis 1989, [cit. 2020-11-28]. Dostupné online.
4. ↑  KUPECKÝ, Milan. *HUMORIKON* [online]. 2018-12-16, [cit. 2020-11-28]. Dostupné online.
5. ↑   *eurorohac, eurohac, rohac, spolocensko-satiricky dvojtyzdennik.* [online]. imesto.sk, [cit. 2022-05-02]. Dostupné online.
6. ↑   *Nezávislý internetový časopis Extra Roháč* [online]. humorikon.sk, [cit. 2022-05-02]. Dostupné online.
7. ↑  Ze Slovenska / Ex(humovaný)tra ROHÁČ je tu. In: Chýrnik-Hirnök. č. 10-11. 2008. S. 7
Socha Adónisa, bronzová kópia antického originálu
**Adonis** alebo **Adónis** (starogr. *Άδωνις* – *Adónis*), lat. *Adonis*) je postava z orientálnej, gréckej a rímskej mytológie, ktorá bola pôvodne bohom plodnosti v starovekej Sýrii a Fenícii. V gréckej mytológii bol mužskou obdobou bohyne Afrodity. Jeho znakom bola holubica. Bol i symbolom kolobehu života a smrti v prírode.

V gréckej mytológii bol Adónis krásny syn cyperského kráľa, do ktorého sa zaľúbila bohyňa Afrodita. Pomáhala mu pri love a varovala ho pred nebezpečnými zvieratami, no pri jednom z nich ho smrteľne zranil diviak. Afrodita uprosila Dia, aby Adonisovi každého pol roka na jar povolil dočasne opustiť ríšu mŕtvych. V Grécku ženy každé leto na slávnosti adónie oplakávali jeho smrť a oslavovali zmŕtvychvstanie (ako kolobeh života a smrti v prírode).

V sumerskej mytológii predstavoval obdobu božstva rastlinstva Dumuzi (Tammuz). Jeho kult bol silný napr. v Byblose.

Náboženský kult z 20. storočia, ktorý uctieval Adonisa ako Satana s erotickým pozadím, sa nazýva adonizmus, zakladateľom bol nemecký okultista Franz Sättler.

Referencie
----------

1. ↑   *Krásný jak Adonis? Rozčílený kňour míří neomylně na slabiny* [online]. iROZHLAS, [cit. 2022-03-27]. Dostupné online. (po česky)
2. 1 2  SIMMS, Ronda R.. Mourning and Community at the Athenian Adonia. *The Classical Journal*, 1997, roč. 93, čís. 2, s. 121–141. Dostupné online [cit. 2022-05-25]. ISSN 0009-8353.
3. ↑   *Part II. Gods, cities and men4. The ritual lament for gods and heroes* [online]. The Center for Hellenic Studies, [cit. 2022-03-27]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Franz Sättler, okultista a mág z Mostu* [online]. Český rozhlas, 2019-03-07, [cit. 2022-03-26]. Dostupné online. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam postáv gréckej mytológie
* Venus and Adonis
* Adonizmus

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adonis (mytológia)**

Zdroje
------

* Adónis. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 55.
**Bratislavský samit** bolo neformálne stretnutie lídrov 27 štátov Európskej únie bez Spojeného kráľovstva. Konal sa v Bratislave 16. septembra 2016.

Miestom rokovaní bol Bratislavský hrad, tlačovým centrom bol komplex Incheba. Časť stretnutia a rokovaní sa konala na lodi Regina Danubia na Dunaji, kde sa konal neformálny obed. Pôvodný plán počítal s návštevou múzea Danubiana v Čunove na rozhraní Slovenska, Rakúska a Maďarska, nakoniec bola návšteva múzea vypustená z dôvodu nevyhovujúcich plavebných podmienok na Dunaji a loď sa pri Danubiane iba otočila.

Pôvodným cieľom samitu mali byť rokovania o Brexite, nakoniec sa táto téma spomínala len okrajovo. Výsledkom samitu je tzv. Bratislavská deklarácia a začiatok tzv. Bratislavského procesu, ktorá má pokračovať budúci rok na Malte a v Ríme.

Súčasťou samitu boli významné dopravné obmedzenia vo viacerých častiach mesta, predovšetkým počas presunu z letiska a počas plavby na Dunaji. Určitý čas boli uzavreté všetky mosty cez Dunaj pre všetku dopravu, vrátane električkovej dopravy aj pre peších.

Externé odkazy
--------------

* Stránka úradu vlády SR
**Nestacionárne magnetické pole** je magnetické pole, ktorého charakteristické veličiny (napr. magnetická indukcia či magnetický indukčný tok) sa menia s časom. Jeho zdrojom môže byť: 

* nepohybujúci sa vodič s časovo premenným elektrickým prúdom
* pohybujúci sa vodič s konštantným alebo časovo premenným elektrickým prúdom
* pohybujúci sa permanentný magnet alebo elektromagnet

Charakteristickým fyzikálnym javom spojeným s nestacionárnym magnetickým poľom je elektromagnetická indukcia. Tento jav bol objavený v 19. storočí.

Nestacionárne magnetické pole vzhľadom k elektromagnetickej indukcii je nutné brať do úvahy vždy v súvislosti s nestacionárnym elektrickým poľom, teda ako nestacionárne elektromagnetické pole. Ďalším charakteristickým javom pre nestacionárne elektromagnetické pole je elektromagnetické vlnenie.

Špeciálnym prípadom je tzv. **kvazistacionárne magnetické pole**. Rozumie sa pod tým nestacionárne magnetické pole v priblížení, keď časové zmeny priestorového rozloženia nábojov sú vždy natoľko pomalé, že elektrické prúdy, ktoré sú zdrojom poľa, je možno stále považovať za uzavrené.

Použitie v praxi
----------------

Nestacionárne magnetické pole sa v praxi používa napríklad u prevažnej väčšiny elektrických strojov, ktoré používajú striedavý prúd.
Elektromagnetické vlnenie je základným javom nielen pre rádiotechniku, ale aj pre optiku, pretože svetlo je tiež elektromagnetické vlnenie.

Súvisiace články
----------------

* Magnetické pole
* Magnetický indukčný tok
* Magnetizmus

Referencie
----------

1. ↑   LEPIL OLDŘICH,ŠEDIVÝ PŘEMYSL. Fyzika pro gymnázia: Elektřina a magnetismus. Praha : Prometheus, 2009. 341 s. ISBN 978-80-7196-202-1.
2. ↑   SEDLÁK, Bedřich; ŠTOLL, Ivan. Elektřina a magnetismus. 1.. vyd. Praha : Academia a Univerzita Karlova, Karolinum, 1993. 600 s. ISBN 80-200-0172-7, ISBN 80-7066-715-X. Kapitola 4.1, 4.3.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nestacionární magnetické pole na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Súradnice: 48°09′28″S 17°05′07″V﻿ / ﻿48,1576998°S 17,0852937°V﻿ / 48.1576998; 17.0852937

**Hriňovská ulica** je ulica v Bratislave.

Poloha
------

Situovaná je približne medzi Búdkovou ulicou a Drotárskou cestou. V blízkosti bol niekdajší amfiteáter. V súčasnosti ľudia zvyknú nazývať túto oblasť aj nešpecifickým názvom *blízko Horského parku*.

História ulice, význam lokality v minulosti
-------------------------------------------

Pred rokom 1920 sa volala *Horný Machnáč*.

Pred masívnou výstavbou na Drotárskej ceste mala táto oblasť vidiecky charakter – množstvo lúk a pod. Samotná Drotárska cesta bola len kľukatým chodníčkom, zarasteným z oboch strán stromami a kríkmi.

Stavby
------

Prvé stavby v tejto lokalite boli súkromné domy obyvateľov ulice. V podobe, v akej sa nachádzala ešte v šesťdesiatych rokoch 20. storočia, ju dnes už nemožno nájsť. Ulica ako aj celá štvrť ustúpila výstavbe obytných domov a ustanovizní v prvej polovici 70 rokov.

Ulice v okolí
-------------

V blízkosti sú ulice: Drotárska cesta, Srnčia, Matúšova, Šafranová, Prvosienková, Sklenárska a Martinengova ulica.

Inštitúcie v blízkosti
----------------------

Známe ustanovizne a objekty z celospoločenského hľadiska v širšom okolí sú: Slovenský národný archív, Vysoká škola výtvarných umení, Správa účelových zariadení MZV SR, Základná škola s materskou školou pre deti a žiakov so sluchovým postihnutím.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hriňovská ulica**
Súradnice: 48°32′56″S 19°21′50″V﻿ / ﻿48,549°S 19,364°V﻿ / 48.549; 19.364

**Rohy** sú geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. Najvyšší vrch územia je 691 m n. m. vysoký Siroň.

Vymedzenie
----------

Podcelok leží v juhovýchodnej časti Zvolenskej kotliny, západne od Detvy. Ohraničuje ho z juhu Javorie s podcelkom Podlysecká brázda, východným smerom leží Detvianska kotlina, západ vymedzuje Slatinská kotlina, obe patriace do Zvolenskej kotliny.

Chránené územia
---------------

Na území podcelku leží prírodná rezervácia Rohy a Pstruša.

Doprava
-------

Územie rozdeľuje rieka Slatina na hornatejšiu severnú a menej zvlnenú južnú časť. Údolím vedú komunikácie nadregionálneho významu; medzinárodný ťah E 58 (Nitra – Košice) prechádza po rýchlostnej ceste R2 a ceste I/16 (Zvolen – Lučenec). Územím tiež vedie významná železničná trať Zvolen – Košice.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-06-19]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-08-08]. Dostupné online.
**Hric** je slovenské priezvisko. Najčastejšie je na východnom Slovensku, najviac v Spišskej Novej Vsi, Prešove, Sačurove (okres Vranov nad Topľou) a Michalovciach.

Priezvisko Hric vzniklo z domáckej formy rusínskeho označenia mena Gregor – Hryhor (pričom prapôvod je grécke meno Gregorios, ktoré malo pôvodný lexikálny význam „bdejúci, ostražitý, obozretný", a v slovenčine sa udomácnila podoba Gregor, v staršej slovenčine bola aj podoba Rehor). Obdobne vznikli z mena Gregor/Gregorios vo východoslovenskom prostredí priezviská Hrehor, Hreha, Hrečko, Hrehuš, Hreško, Hryc, Hrica, Hricák, Hricík, Hricko, Hrico, Hricenko, Hricišin, Hricišák, Hrickanin, Hriň, Hrinko a ďalšie, ale aj Gric, Gryc, Greňo a i.

Známi nositelia
---------------

Pozri v článku Hric.

Pozri aj
--------

* Hryc (priezvisko)
* Hrica (priezvisko)
* Hrico (priezvisko)

Referencie
----------

1. ↑  BALLEKOVÁ, Katarína; SMATANA, Miloslav. *Zo studnice rodnej reči 2*. Bratislava : Veda, 2014. 439 s. Dostupné online. ISBN 978-80-224-1359-6. S. 28.
**Sociálna filozofia** je filozofické skúmanie sociálneho života, ktoré vyúsťuje do filozofického obrazu spoločenského života kolíšúceho podľa toho, aké kategórie a ďalšie významové útvary intervenujú v priebehu tvorby tohto obrazu ako dominantné. Ak napríklad takýmto dominantným významovým útvarom je pojem normy, môže ísť
sociálnej filozofii o výskum a presadzovanie takých noriem, podľa ktorých by sa mal rozvíjať spoločenský život.

Sociálna filozofia je často teoretickou reflexiou možností lepšieho sveta a v tomto zmysle je aj obsiahnutá ako viac alebo menej explicitný filozofický základ v sociálnych utópiách a ideológiách .

Častými témami sociálnofilozofickej reflexie spoločnosti je sloboda a nevyhnutnosť v spoločenskom živote, historická zákonitosť, vzťah spoločnosti a prírody.

Predstavitelia
--------------

* Karl Otto Apel
* Martin Buber
* John Dewey
* Klaus Hartmann
* George Herbert Mead
* John Rawls
* Niccolò Machiavelli
* Thomas Hobbes
* John Locke
* Jean-Jacques Rousseau
* Immanuel Kant
* Georg Wilhelm Friedrich Hegel
* Karl Heinrich Marx

Sociálna filozofia - smery/školy/učenia
---------------------------------------

* technologický determinizmus

Pozri aj
--------

* filozofia spoločnosti
* sociálna veda
* spoločenská veda

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Sociálne riadenie – ide o vyšší stupeň riadenia učenia, ktoré predstavuje zámerné procesy, ktoré sú predmetom vied o učení – pedagogika, andragogika, pedagogická psychológia, psychológia výchovy. Podstatou je regulácia procesu učenia : zámer, riadenie procesu a starostlivosť o jedinca. 

Pri riadení procesu sa predpokladá pomoc činiteľov socializácie jedincovi – predovšetkým :

• predkladaním celej rady vzorov činností

• predávaním informácií, rád a pokynov

• hodnotením výsledkov

• korekciou chybných čiastkových výsledkov

Ciele a výsledky sú málokedy zhodné. Príčiny rozdielov môžu byť napríklad v tom, že :

• boli zadané nereálne ciele

• boli nepresne formulované

• výsledky sú záležitosťou zložitých realizačných procesov 

• rôzni činitelia socializácie – rodina, škola, pracovisko, partia – pôsobia nejednotne

• veľkú rolu hrá samostatná osobnosť subjektu – jeho ochota a nepoddajnosť, neochota spolupráce, schopnosti, výsledok predchádzajúceho socializačného pôsobenia
**Sociálna regulácia** – môže byť zámerná, polo zámerná a bez zámeru.

Prirodzeným výsledkom sociálnej regulácie je učenie a učenie sa zo strany jedinca. Učenie nemusí byť zámerné, ale môže byť i spontánne, živelné, sociálne neriadené, lebo každý jedinec je pri uspokojovaní svojich potrieb v spojitosti s okolím, od ktorého prijíma informácie a podnety, teda proces učenia je stály.

Živelné výsledky učenia môžu byť spoločensky žiadúce a spoločensky nežiaduce – v rozpore s cieľmi.

Spontánne učenie získame 2 formami – získavaním vlastných skúseností (vlastné učenie, odmena, trest, pozitívna a negatívna motivácia, skúsenosti) a osvojovaním skúseností druhých
(napodobňovanie –  imitácia, snaha chovať sa, vnímať a konať ako iní, alebo stotožňovanie – identifikácia s určitým jedincom, prevzatie vzorov vedomé a nevedomé napr. žena začne napodobňovať svoju matku až keď sa sama stane matkou alebo svokrou)

Sociálna regulácia prebieha 2 smermi :

• poskytovanie vzoru kognitívneho obrazu – regulácia vlastného napodobňovania

• kontrola vzorov a činností, s ktorými jedinec prichádza do styku (od kontroly dieťaťa s kým sa kamaráti až po štátnu cenzúru)
Súradnice: 47°52′08″S 17°17′17″V﻿ / ﻿47,868796°S 17,288189°V﻿ / 47.868796; 17.288189

**Litava** (staršie: *Ľutava*; *maď. Lajta, nem. Leitha*) je 180 km dlhá rieka pretekajúca Rakúskom (Dolné Rakúsko, Burgenland) a Maďarskom (Győr-Moson-Sopron). Je to pravostranný prítok Mošonského Dunaja.

Priebeh toku
------------

Vzniká pri mestečku Haderswörth sútokom riek Schwarza a Pitten, prameniacich vo Fischbašských Alpách. Preteká Viedenskou kotlinou a západnou časťou Malej dunajskej kotliny ústi do Mošonského ramena Dunaja.

Priemerný prietok predstavuje 8,14 m³/s a rieka nie je splavná. V jej povodí ležia mestá Viedenské Nové Mesto, Bruck an der Leitha a Mosonmagyaróvár.

História
--------

Pozdĺž Litavy po stáročia viedla hranica medzi Rakúskom a Uhorskom. Niektoré úseky rieky tvorili hranicu medzi rakúskou a uhorskou časťou habsburskej monarchie, preto sa zhruba od polovice 19. storočia tieto dve časti monarchie z pohľadu Viedne neoficiálne nazývali Predlitavsko (Predľutavsko) a Zalitavsko (Zaľutavsko).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Litava (rieka v Rakúsku)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Litava (přítok Dunaje) na českej Wikipédii a Leitha na nemeckej Wikipédii.*



1. ↑  Kožehuba, J. Zemepis pre nár. školy. Turč. Sv. Martin 1872. S. 31
O maďarskej obci pozri *Szátok.*
Súradnice: 48°33′33″S 18°15′47″V﻿ / ﻿48,559167°S 18,263056°V﻿ / 48.559167; 18.263056

**Sádok** (historické názvy *Cschischicz* a *Szádok*/*Sadock*) je miestna časť obce Klátova Nová Ves v okrese Partizánske, štyri kilometre juhozápadne od centra. Leží v Nitrianskej pahorkatine, pod výbežkom Tribeča, v nadmorskej výške 200 m n. m. neďaleko riečky Vyčoma.

Miestna časť je preslávená predovšetkým tu stojacim románskym Kostolom Panny Márie Kráľovnej anjelov zo začiatku 12. storočia, neskôr viackrát stavebne upravovaným s hodnotným románskym a renesančným interiérom. Pri kostolíku sa nachádza rádové kostrové pohrebisko s náhrobnými kameňmi z 12. - 14. storočia. Od roku 2002 sa realizuje komplexná obnova, roku 2009 sa uskutočnila celková exteriérová rekonštrukcia kostolíka.

Sádovský kostolík inšpiroval aj režiséra Martina Šulíka, ktorý tu v roku 1991 natáčal scény do svojho debutového filmu Neha.

Externé odkazy
--------------

* Stránka obce
* Profil románskeho kostola v Sádku
Súradnice: 35°08′S 36°45′V﻿ / ﻿35,133°S 36,750°V﻿ / 35.133; 36.750

**Hamá** (arab. حماة - Hamá) je mesto v stredozápadnej Sýrii a hlavné mesto guvernorátu Hamá. Nachádza sa 213 km na sever od Damasku a 140 km na juh od Halabu. Leží na rieke Orontes (Áris). Oddávna ju využívalo na zavlažovanie a ako ochladzovací systém. Mesto Homs leží 47 km na juh.

Je piatym najväčším sýrskym mestom po Halabe, Damasku, Homse a Al-Ládikíjy. Je známe svojimi 17 norias (kolesovými čerpadlami). Kedysi boli využívané na zavlažovanie, dnes už nemajú praktický význam.

Dejiny
------

V druhom tisícročí pred Kr. bola strediskom Chetitov. V Biblii sa často spomína ako *Hamath*, severná hranica kmeňov Izraela. V roku 638 ju obsadili Arabi. Križiaci držali mesto istú dobu (od 1108), ale v r. 1188 ju dobyl sultán Saladin. Na začiatku 16. storočia sa mesta zmocnili Osmani. V roku 1947 sa stala súčasťou nezávislej Sýrie.

V posledných desaťročiach je mesto známe ako centrum opozície proti strane Baas. Do mesta viackrát vtrhla sýrska armáda, počnúc moslimského povstania roku 1964, stalo sa miestom krviprelievania počas moslimského povstania v Sýrii v apríli 1981 a najmä v roku 1982, kedy bolo zabitých asi 20-tisíc ľudí v hamskom masakri. Mesto bolo frontovým územím aj v sýrskej občianskej vojne v rokoch 2011 a 2012.

Obyvateľstvo
------------

| **Rok** | **Počet obyvateľov** |
| --- | --- |
| 1960 | 97 390 |
| 1970 | 137 421 |
| 1981 | 177 208 |
| 2003 | 427 369 |
| 2013 | 539 168 |
|

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   *Hama City* [online]. Homs online, [cit. 2013-07-02]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Hamah* [online]. World Gazetteer, [cit. 2013-07-02]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hamá (mesto v Sýrii)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hama na anglickej Wikipédii.*
Ligerzský kostol pri jazere
**Bielske jezero** (nem. *Bielersee*, franc. *Lac de Bienne*, tal. *Lago di Bienna*) je jazero vo Švajčiarsku. Leží prevažne v kantóne Bern a južným koncom zasahuje do kantónu Neuchâtel. Na východe k nemu zasahuje predhorie Álp a na západe Jury. Má rozlohu 39,3 km². Je 15 km dlhé a maximálne 4,1 km široké. Dosahuje maximálnu hĺbku 75 m. Objem vody je 1,12 km³. Rozloha povodia je 8 305 km². Leží v nadmorskej výške 429 m.

Ostrovy
-------

Na juhu jazera sa od juhozápadu k severovýchodu tiahne Sankt Petersinsel (1,4 km²), ktorý je v súčasnej dobe spojený s južným koncom jazera a je teda vlastne polostrovom.

Vodný režim
-----------

Na juhu privádza vodu z Neuchâtelského jazera kanál Zihl. Ďalšími prítokmi sú na západe Twannbach, na severe Schüss a na východe Aare-Hagneck-Kanal. Na severovýchode odteká z jazera rieka Zihl a Nidau-Büren-Kanal do rieky Aare. Priemerný odtok z jazera je 244 m³/s.

Využitie
--------

### Doprava

Na jezere je rozvinutá miestna lodná doprava.

### Osídlené pobrežie

Nejväčším mestom na brehu je Biel. Podiel severozápadného brehu vedie železnica Biel – Neuchâtel.

Iné odkazy
----------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bielske jazero**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bielské jazero na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Súradnice: 64°24′S 34°28′V﻿ / ﻿64,4°S 34,47°V﻿ / 64.4; 34.47

Mapa Bielomorsko-baltského kanála
**Bielomorsko-baltský kanál** alebo **Bielomorsko-baltský prieplav** (rus. Беломо́рско-Балти́йский кана́л, Belomorkanal) je prieplav spájajúci Baltské more a Biele more cez územie Ruskej federácie. Táto stavba bola postavená prevažne väzňami gulagov v rokoch 1931 – 1933 počas prvej sovietskej päťročnice. Slávnostne ho otvorili 28. mája 1933.

Výstavba
--------

Pre účely postavenia prieplavu bola zriadená sieť pracovných táborov (gulag). Počas výstavby boli väzni vystavovaný neľudským podmienkam a k dispozícii mali len základné pracovné nástroje. Počet obetí výstavby sa pohybuje v rozmedzí od 12 000 podľa oficiálnych zdrojov až po odhad 250 000 od Alexandra Solženicina. Len na mieste Sandarmoh v Karelskej oblasti bol nájdený masový hrob s 9-tisíckami ľudských pozostatkov.

Vykopanie 227 km kanálu sa stihlo za 22 mesiacov, a to v podnebí, kde deväť mesiacov v roku mrzne. Vodná cesta sa skrátila z 5 167 km na 1 248 km, ale pre malú hĺbku (3,65 m) ju nemohli využívať veľké lode.

### Technické parametre

* **Dĺžka**: 227 km
* **Priemerná hĺbka**: 5 m
* **Max. rozdiel hladín**: 70 m
* **Rozmery plavebných komôr:** 135 × 14,3 m
* **Počet plavebných komôr**: 19
* **Maximálna rýchlosť** (na umelo vytvorených častiach): 8 km/h
* **Priemerná doba prevádzky**: 165 dní ročne

Referencie
----------

1. ↑  Bašovský, O. a kolektív: Malá zemepisná encyklopédia ZSSR, Obzor – Bratislava, 1977, s. 124
2. ↑   Корнилова О.В. Заключенные ГУЛАГа второй половины 1930-х гг.: лагконтингент Вяземлага по статьям осуждения и срокам заключения. *Исторический журнал: научные исследования*, 2014-05, roč. 5, čís. 5, s. 569–583. Dostupné online [cit. 2022-11-23]. ISSN 2222-1972. DOI: 10.7256/2222-1972.2014.5.14685.
3. ↑  SOLŽENICIN, Alexander. *Súostrovie gulag*. [s.l.] : Premedia, 2012. ISBN 9788089594122.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bielomorsko-baltský kanál**

Externé odkazy
--------------

* Vodní cesty a plavba 4/2013 – Před 80 lety byl slavnostně otevřen Belomořsko-baltský průplav
**Biely Níl** (arab. النيل الأبيض - an-Níl al-Abjad alebo البحر الأبيض - al-Bahr al-Abjad; angl. *White Nile*) je rieka v Afrike, časť rieky Níl. Spoločne s Modrým Nílom tvorí zdrojnicu rieky Níl. 

Biely Níl v širšom zmysle je celý vodný tok od západného prameňa Nílu (ktorý sa nachádza v Rwande a/alebo Burundi, resp. v užšom ponímaní vo Viktóriinom jazere) až po sútok s Modrým Nílom; Biely Níl v užšom zmysle je len koncová časť spomínaného vodného toku (čiže úsek od sútoku s riekou Bahr al-Gazál po sútok s Modrým Nílom).

Od prameňa (v Burundi) po sútok s Modrým Nílom má Biely Níl (t.j. Biely Níl v širšom zmysle) dĺžku 3 700 km.

Názvy úsekov Bieleho Nílu v širšom zmysle
-----------------------------------------

* Kagera - niekedy nepovažovaná za súčasť Nílu
* **Viktóriin Níl** – od Viktóriinho jazera po Albertovo jazero
* **Albertov Níl** – od Albertovho jazera po sútok s riekou Aswa
* **Horský Níl** – po sútok s riekou Bahr al-Gazál (iné prepisy: Bahr al-Ghazál, Bahr el-Ghazal, iný názov: Gazelia rieka)
* **Biely Níl** v užšom zmysle – od sútoku s riekou Bahr al-Gazál po ústie

Vodný režim
-----------

Na hornom toku je prietok rovnomerný s ročným priemerom 453 m³/s. Pod sútokom s riekou *Sobat* prietok značne narastá a napriek vysokým stratám vody na strednom toku (odparovaním stráca 2/3 vody) dosahuje pri Chartúme priemerný prietok 808 m³/s. Maximá na úrovni okolo 1 350 m³/s dosahuje v októbri.

Referencie
----------

1. ↑  The Sudan Handbook, 2011/2012, S. 42

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Biely Níl**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bílý Nil na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°11′34″S 20°05′05″V﻿ / ﻿49,192819°S 20,084792°V﻿ / 49.192819; 20.084792

**Bielovodské sedlo** (občas nazývané **Nižné Bielovodské sedlo**, dávnejšie **Bialčanske sedlo**, poľ. *Białczańska Przełęcz, Niżnia Białczańska, Przełęcz*, nem. *Untere Froschscharte, Froschsattel*, maď. *Alsó Békáscsorba, Békásnyereg*) je široké trávnaté sedlo v severnom vedľajšom hrebeni Rysov a severozápadnom hrebeni Veľkého Žabieho štítu, medzi Kopou nad Žabími vrátkami a Ovčími vežičkami vo Vysokých Tatrách. Jeho dva doly sú predelené Bielovodským hrbom.

Dávnejšie cez sedlo viedol chodník z Doliny Rybieho potoka do Žabej doliny bielovodskej. V súčasnosti sedlo leží na poľsko-slovenskej hranici a nevedie ním turistický chodník.

Názov
-----

Je odvodený od Bielovodskej doliny.

Prvovýstupy
-----------

Sedlo poznali oddávna pastieri a neskôr turisti.

Prvé známe výstupy do sedla:

* V lete: Edward Walery Janczewski, 25. júla 1909
* V zime: Jan Alfred Szczepański, 28. januára 1925

Turistika
---------

Do sedla nevedie turistická značka.

Referencie
----------

1. 1 2  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Białczańska Przełęcz na poľskej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Bieloruské národné hokejové mužstvo hráčov do 18 rokov** je mužstvo, ktoré reprezentuje Bielorusko na majstrovstvách sveta hráčov do 18 rokov v ľadovom hokeji.

Medzinárodné súťaže
-------------------

### Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov*

|  |  |
| --- | --- |
| * 1999: 1.miesto in Pool B
* 2000: 10.miesto
* 2001: 1.miesto v Divízii I
* 2002: 5.miesto
* 2003: 8.miesto
* 2004: 9.miesto
* 2005: 1.miesto v Divízii I Skupina A
* 2006: 9.miesto
* 2007: 1.miesto v Divízii I Skupina A
* 2008: 9.miesto
 | * 2009: 1.miesto v Divízii I Skupina A
* 2010: 10.miesto
* 2011: 4.miesto v Divízii I Skupina A
* 2012: 1.miesto v Divízii IB
* 2013: 4.miesto v Divízii IA
* 2014: 4.miesto v Divízii IA
* 2015: 2.miesto v Divízii IA
* 2016: 1.miesto v Divízii IA
* 2017: 9.miesto
 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Belarus men's national under-18 ice hockey team na anglickej Wikipédii.*
**Charles Moss „Charlie" Duke, Jr.** (\* 3. október 1935, Charlotte) je bývalý americký astronaut. V roku 1972 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Apollo 16 na Mesiac.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Vyrastal v Lancasteri v Južnej Karolíne. Spoločne s otcom jazdil na lov, chytať ryby a neskôr svoje záľuby rozšíril aj na golf. Po absolvovaní základnej a strednej školy nastúpil do Akadémie admirála Farraguta na Floride. S vynikajúcim prospechom ju ukončil a so štipendiom pokračoval v štúdiách na United States Naval Academy v Annapolise. Tam získal diplom inžiniera námorných vied. Potom sa rozhodol lietať, v Georgii absolvoval základný letecký výcvik a neskôr sa zacvičil na lety s vrtuľníkom a na lietadlo F-86. Bol poslaný na vojenskú službu do Európy, vtedajšej NSR. Po troch rokoch sa v roku 1961 vrátil do USA a rozhodol sa študovať ďalej, tentokrát na Massachusetts Institute of Technology. V roku 1964 tam získal diplom inžiniera letectva a astronautiky. Nastúpil ako testovací letec a neskôr inštruktor na základni Edwards a v apríli 1966 bol prijatý do NASA do tímu kozmonautov. V tom čase bol ženatý a mal dvoch chlapcov.

### Lety do vesmíru

Odštartoval v kozmické lodi Apollo 16 spolu s kozmonautmi Youngom a Mattinglym z mysu Canaveral na jar roku 1972. Cieľom expedície bolo pristáť a vystúpiť na Mesiac. Zatiaľ čo na obežnej dráhe Mesiaca krúžil Mattingly, tak Young s Dukom na Mesiaci pristáli a strávili tam 71 hodín. Duke bol desiatym človekom, ktorý na povrch Mesiaca vystúpil. Po skončení prieskumu sa vrátili na obežnú dráhu a potom celá trojica v poriadku pristála na hladine Tichého oceánu po 11 dňoch vo vesmíre.

* Apollo 16 ( 16. apríl 1972 – 27. apríl 1972)

### Po lete

K 1. januáru 1976 z NASA aj z armády odišiel v hodnosti plukovníka vojenského letectva a venoval sa súkromnému podnikaniu. V roku 2005 bol na návšteve v Prahe a Brne, spojenej s prednáškou a rozdávaním autogramov, vystúpením v televízii Nova.

Galéria
-------

* Charlie DukeCharlie Duke
* Apollo 16Apollo 16
* Charlie Duke, 2.10.2008, Technik Museum SpeyerCharlie Duke, 2.10.2008, Technik Museum Speyer

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Charles Moss Duke**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)
* Oficiálny životopis na stránkach NASA (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Sto hvězdných kapitánů*, vydalo nakladateľstvo Práce, 1982, autor Milan Codr.
* 

Autoritné údaje: * GND: 118957120
* ISNI: 0000 0000 2636 9077
* LCCN: n88160366
* VIAF: 20479947
* WorldCat: lccn-n88160366
**Literárna kritika** (gréc. *krino* – *rozlišujem, vyberám, posudzujem*) je jedna z troch základných disciplín literárnej vedy. Jej zmyslom je na základe určitých kritérií posúdiť a zhodnotiť literárne dielo. Literárny kritik okrem literárnovedného a estetického hľadiska uplatňuje vo väčšej alebo menšej miere aj svoj osobný estetický vkus, čím sa jeho výpoveď stáva subjektívnou a približuje sa k umeleckej tvorbe.

Jej predmetom je súčasná literatúra. Ak sa orientuje na literárnu minulosť, jej poslaním je odkrývať význam tých prvkov, ktoré sa viažu na súčasnosť, aktualizovať ich a tak sa podieľať na formovaní literárnej tradície. Napokon literárna kritika vytyčuje ďalšie cesty rozvoja literatúry a vykonáva aj funkciu sprostredkovateľa medzi autorom a čitateľom. Literárna kritika však môže slúžiť aj propagandistickým cieľom, najmä v totalitných režimoch.

K základným literárnokritickým žánrom patrí recenzia (kritický posudok literárneho alebo vedeckého diela po jeho vydaní). Podrobnejšie a v širších súvislostiach sleduje posudzované dielo kritická štúdia, prípadne článok. Osobitný žáner tvorí kritická esej.

Zdroj
-----

* Teória literatúry pre gymnáziá a stredné školy. ISBN 80-85452-52-9.
Millenium Tower
**Millennium Tower I** je výšková budova v Bratislave, ktorá je súčasťou komplexu Polus City Center. Je vysoká 80 metrov, bola to prvá výšková budova v komplexe a slúži na administratívne účely. Veľkú časť budovy má v prenájme spoločnosť T-Mobile.

Architektúra
------------

Administratívna budova, pôdorysných rozmerov 46,5 x 25,5 m s 18 podlažiami (jedno podzemné podlažie) a s výškou 73,8 m, tvorí najvyššiu časť stavby. Nosná konštrukcia budovy je tvorená monolitickým ŽB jadrom s rozmermi 17,7 x 9,40 m, stĺpmi v module 6,0 x 9,0 m s prierezom 800 x 800,600 x 600 až po rozmer 300 x 300 mm (v hornej časti), ktoré podpierajú monolitické železobetónové bezprievlakové stropné dosky hrúbky 280 mm.

Založenie objektu je na doske hrúbky 1,8 m. Z hľadiska nosného systému ide o systém s nosným jadrom a kyvnými stĺpmi. Globálnu statiku, t. j. výpočet budovy ako celku, vrátane odozvy na zaťaženie vetrom, seizmické zaťaženie a realizačný projekt až po l.NP, spracovala firma IDO Hutný projekt a.s. Firma Konstrukt plus s.r.o.vypracovala projekt od prvého nadzemného podlažia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Millennium Tower I**

Súradnice: 48°10′04″S 17°08′20″V﻿ / ﻿48,167905°S 17,13901°V﻿ / 48.167905; 17.13901
Dacia 1410
**Dacia 1410** bol automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrábala rumunská automobilka Dacia. Pochádza z Dacie 1310TX, čo je modernizovaná verzia Dacie 1300, tá pochádza z Renaultu 12. Vozidlo sa začalo vyrábať v roku 1983, kedy prebehol prvý facelift Dacie 1310. Je silnejšia ako 1310, má výkon 48 kW a objem 1379 cm³, spotreba je 6,4 l/100 km. Vyrábal sa ako hatchback alebo ako kupé (Dacia 1410 Sport).

Pozri aj
--------

* Dacia
* Dacia 1300
* Dacia 1310
* Dacia 1320

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dacia 1410 na českej Wikipédii.*

| **Automobily značky Dacia 1968 – 2019** |
| --- |
|  **Typ** |  1960 |  1970 |  1980 |  1990 |  2000 |  2010 |
| 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
|  Miniautomobily |  |  |  |  500 |  |  |  |
|  Malé automobily |  |  |  |  |  Nova |  SuperNova |  |  Sandero |
|  |  |  |  |  |  Solenza |  |  |
|  Nižšia stredná trieda |  |  1300 |  1310 |  |  |
|  1100 |  |  |  1410 |  |  |
|  |  |  |  1320 |  1325 |  |  |  Logan |
|  Vyššia stredná trieda |  |  |  |  2000 |  |  |  |  |
|  Kupé |  |  |  |  1410 Sport |  |  |  |
|  SUV |  |  |  |  |  |  Duster |
|  MPV |  |  |  |  |  |  Logan MCV |  Lodgy |
|  Pick-upy |  |  | 1302 |  1304 | Logan Pickup |  |
|  |  |  | 1305 |  |
|  |  |  |  | 1307 |  |
|  |  |  |  | 1309 |  |  |  |
| Dodávky |  |  | D6 |  |  |  |  |  Logan Van |  Docker |
**Dacit** je výlevná vulkanická hornina obvykle sivej farby, s vysokým obsahom SiO2 (63 - 68 %). Názov pochádza od názvu rímskej provincie Dácia (dnešné Sedmohradsko), kde je jeho výskyt v rámci Karpát pomerne častý.

Označenie dacit pre tento typ hornín zaviedli v roku 1863 F. von Hauer a G. Stache.

Vlastnosti
----------

Dacit je svetlo až tmavosivá až červenkavá hornina. V prípade postihnutia premenami (hlavne *propylitizácia|propylitizáciou*) môže nadobúdať mierne zelenkavé odtiene. Hornina je výlevným ekvivalentom kremenného dioritu prípadne i granodioritu.

Minerálne zloženie
------------------

Dacit v diagrame QAPF
Zložením sa nachádza medzi ryolitom (resp. ryodacitom) a andezitom. Má porfyrickú až afanatická štruktúru. Základná hmota je sklovitá až mikrolitická. Výrastlice tvorí najčastejšie kremeň, plagioklas, pyroxény (augit, enstatit), amfiboly (hornblend) a biotit. Celkový obsah SiO2 sa pohybuje od 62 do 68 %.

Dacity, často v asociácii s andezitmi alebo ryolitmi, tvoria masívne intrúzie centrálnej vulkanickej stavby, prípadne dajky a lávové prúdy.

Výskyt
------

V Západných Karpatoch sú časté v oblasti stredoslovenských (Kremnické a Štiavnické vrchy) a východslovenských (Slanské vrchy) neovulkanitov.

V Severnej Amerike tvoria dacity napríklad sopku Saint Helens.

Použitie
--------

Ako drvené kamenivo na stavbu ciest.

Referencie
----------

1. ↑   *Přehled názvů hornin* [online]. geologie.estranky.cz, [cit. 2008-11-06]. Dostupné online.
2. 1 2  Krist, E. Krivý, M. 1985: *Petrológia.* Alfa, Bratislava, 464 s.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dacit**

Pozri aj
--------

* Vyvretá hornina
* Zoznam hornín