Odeón na ostrove Kos.
**Odeón** alebo **ódeion** (starogr. *ᾠδεῖον – ódeion*, lat. *odeum*) bola starogrécka menšia verejná budova, architektonicky a funkčne podobná divadlu, v ktorej sa konali prednášky, recitačné a hudobné prednesy a iné podujatia.

Termín *odeón* („hudobná sála") sa v obecnom zmysle používa pre akékoľvek starogrécke malé divadlo (nachádzali sa najmä vo väčších mestách), spravidla štvorcového, obdĺžnikového alebo polkruhového pôdorysu so stupňovito upraveným hľadiskom a menším javiskom, z ktorých väčšina bola zastrešená, avšak tento výraz mohol mať svoj pôvod i v odeónu, ktorý v 5. stor. pred Kr. dal postaviť Perikles v Aténach. Bola to veľká budova s pravouhlým pôdorysom (v tvare obdĺžnika) s drevenou strechou podobnej pyramíde, ktorú vo vnútri podopieralo veľké množstvo stĺpov. V dobe Periklovej stál odeón pod juhovýchodným svahom Akropole a slúžil najmä pre hudobné súťaže (mousikoi agónes, súťaží na kithare a flaute) počas Panathenajských slávností.

Väčšina učencov súhlasí s Plutarchom, ktorý tvrdí, že táto budova bola postavená podľa perzského vzoru (bola replikou trónnej sály kráľa Xerxa): *„Ódeion, ktorý bol vnútorne usporiadaný s mnohými radmi sedadiel a mnohými stĺpmi, mal strechu, ktorá smerovala k jedinému vrcholu, bolo presnou kópiou trónnej budovy Veľkého kráľa, ako sa hovorí, a aj tento bol postavený pod dohľadom Perikla... Perikles, túžiaci po cti, teda po prvýkrát nariadil, aby sa v rámci panathénskeho festivalu konala hudobná súťaž; bol zvolený za usporiadateľa a on určil spôsob, akým mali ľudia súťažiť v hre na flaute, spievať alebo hrať na kithare."* 

Okrem toho sa tento odeón svojimi rozmermi nápadne podobal audienčným sálam v Súsach alebo Persepolise (aj šírka sieňových stĺpov alebo ich rozostupy). Viacerí učenci pozorovali tieto podobnosti a pri ich interpretácii im pripisovali rôzne stupne významnosti. Je však ťažké uveriť, že táto zhoda mohla vzniknúť pri obyčajnej náhode. Hypostylová sieň (stĺpová sieň) pochádzala pôvodne z iránskej náhornej plošiny a bola celkom cudzia pre grécku architektonickú tradíciu.

Rimania tento výraz prijali v augustových časoch pre budovy podobného dizajnu a použitia, a preto nie je totožný s Periklovým odeónom, ktorý nebol divadelnou budovou v gréckom alebo rímskom zmysle, ale skôr monumentálna hypostylová sieň postavená podľa perzského vzoru. Z toho možno usudzovať, že odeón ako divadelný variant nie je fenoménom antiky, ale obmedzený na éru Rímskej ríše. Odeóny sú podľa svojej štruktúry menšie, pravouhlé, kryté a divadlo pripomínajúce stavby. Na začiatku bola dôležitým rozlišovacím znakom v porovnaní s budovami otvorených divadiel aj veľkosť, no v období Rímskej ríše to už neplatilo. Termín odeón teda nie je termínom z gréckej antiky, ale v súčasnom kontexte má rímsky pôvod.

Referencie
----------

1. 1 2   *Das Odeion. Entwicklung und Ambiguität*. München : GRIN Verlag, 2023. ISBN 978-33-4691-507-8. S. 1-2.
2. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 228-229.
3. ↑  Petr Pokorný. *Řecké dědictví v Orientu*. Praha : ISE, 1993. ISBN 978-80-8524-150-1. S. 208.
4. ↑  Mária Ivanová-Šalingová, Zuzana Maníková. *Slovník cudzích slov*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1983. 67-001-83. S. 622.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 280.
6. 1 2  Jeffrey M. Hurwit. *The Athenian Acropolis*. Cambridge : CUP Archive, 2000. ISBN 978-05-2142-834-7. S. 216.
7. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Perikles*, 13,5-6
8. ↑  Margaret M. Miles. *A Companion to Greek Architecture*. Chichester : John Wiley & Sons, 2016. ISBN 978-11-1832-761-6. S. 347.
9. ↑  T. Leslie Shear Jr.. *Trophies of Victory*. Princeton : Princeton University Press, 2016. ISBN 978-14-0088-113-0. S. 223.