recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Slovenský portál |

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje **64** článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

ca
--

Cabadov jarok · Cabaj-Čápor · Cabov · Cakov · Carl Franz Anton Ritter von Schreibers · Carmen Miserabile

ce
--

Cejkov (okres Trebišov) · Celestín Anton Radványi · Cena Jána Hollého · Centrum vedecko-technických informácií Slovenskej republiky · Centrum výcviku Lešť · Cernina · Cerová (okres Senica) · Cerovo (okres Krupina) · Cesnak medvedí · Cesta III. triedy 1015 (Slovensko) · Cesta III. triedy 1020 (Slovensko) · Cesta III. triedy 3390 (Slovensko) · Cesta III. triedy 3391 (Slovensko) · Cesta III. triedy 3400 (Slovensko) · Cesta III. triedy 3410 (Slovensko) · Cestice

cé
--

Cézar Toman

ci
--

Cigeľ · Cigeľka (obec) · Cigla · Cimenná · Cinobaňa · Cistovník ryšavý · Cividalský evanjeliár

cí
--

Cíbik chochlatý · Cíbik stepný · Cífer

co
--

Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae: Slovenský diplomatár · Confessio Heptapolitana · Confessio Pentapolitana · Confessio Scepusiana

cs
--

Csaba Horváth (slovenský futbalista) · Csaba Szücs (1987) · Csaba Török (matematik) · Csongor Kassai

ct
--

Ctiboh Zoch · Ctibor Filčík · Ctibor Greguš · Ctibor Ján Handzo · Ctibor Kovač · Ctibor Matulay · Ctibor Štítnický

cu
--

Cudzinci v reprezentácii Slovenska

cy
--

Cygnus (rod) · Cyklámen fatranský · Cyprián Majerník · Cyril a Metod · Cyril A. Hromník · Cyril Bystrík Janík · Cyril Daxner · Cyril Dudáš · Cyril Gabriel Zaymus · Cyril Gallay · Cyril Horváth · Cyril Kutlík · Cyril Palaj · Cyril Zálešák · Cyril Zoch
Cievka drôtu z nehrdzavejúcej ocele.
**Drôt** je valcovitý predmet s malým priemerom a veľkou dĺžkou, vyrobený z kovu.

Drôt sa vyrába pre jeho:

* mechanické vlastnosti (na výrobu lán, pletiva, ostnatého drôtu, nosná časť železobetónu...)
* ako polotovar pre výrobu iných dielcov pre jednoduché podávanie do automatického stroja (klince, skrutky, výkovky, nity, tyče...)
* pre jeho elektrické vlastnosti (elektrické vodiče, káble, odporový drôt...)

Drôt sa vyrába postupným tvarovaním zo základnej tyče za tepla, alebo za studena – valcovaním a (alebo) preťahovaním, alebo kontinuálnym odlievaním (hrubšie drôty, napr. pre stavebné účely) a jeho následným valcovaním.

Materiál pre výrobu drôtu závisí na jeho ďalšom použití (oceľ, meď, hliník, olovo, zinok, mosadz...). Pre použitie oceľového drôtu vo vonkajšom prostredí sa vyrába povrchovo upravený drôt (pokovovaný, najčastejšie pozinkovaný).

Elektrické drôty – ako finálny výrobok sa vyrábajú v normalizovaných rozmeroch (prierezoch). Obvykle sa upravujú nalakovaním (pre transformátory, cievky a pod...), alebo sa potiahnu elektrickou izoláciou (dielektrikum) – izolovaný drôt. Medené drôty sa pre zlepšenie chemickej odolnosti a pre lepšiu priľnavosť pri spájkovaní cínujú.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommonsWikislovník
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Drôt**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Drôt**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Drôt****
**Thomas William Evans**, prvý baronet (\* 15. apríl 1821, Derby, Spojené kráľovstvo – † 4. október 1892, Belper) bol anglický liberálny politik, ktorý reprezentoval volebný obvod Južný Derbyshire.

Životopis
---------

Bol synom Williama Evansa z derbyského Allestree, poslanca a vysokého šerifa, a Mary Gisbornovej, najstaršej dcéry Thomasa Johna Gisborna z Holme Hall. Evansova rodina zarobila na baniach na olovenú rudu v Bonsall, okrem toho mala aj pílu na rozrezávanie a valcovanie železa v Derby, práčovňu v Darley Abbey a banku vedenú Evansovym strýkom.

Evans vyštudoval cambridgeskú Trinity College. Jeho otec zomrel v roku 1856 a zanechal mu majetky vrátane Pickfordovho domu v Derby.

O rok neskôr sa Thomas William Evans stal poslancom za Južnej Derbyshire a túto pozíciu udržal až do roku 1868. Znovu sa na tomto poste objavil v rokoch 1874 až 1885. Bol miestnym filantropom, zodpovedným za stavbu školy v Parwichu (1861) a rekonštrukciu Parwichského kostola (1873). Viedol tiež Evansovu banku, až do jej zlúčenia s Compton's Bank v roku 1877.

Roku 1872 bol vysokým šerifom Derbyshiru, baronetom Allestree Hall sa stal 18. júla 1887. Okrem Allestree Hall vlastnil panstvo v Holbrooku, Parwich Hall a dom v Derby.

Po Evansovej smrti jeho baronetstvo vymrelo.

Referencie
----------

* Hansard 1803–2005: contributions in Parliament by Sir Thomas William Evans Archivované 2012-10-21 na Wayback Machine (po anglicky)

1. ↑   *The History* [online]. Derbyshire County Council, [cit. 2011-08-24]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  CRAVEN, Maxwell. *The Derby Townhouse*. [s.l.] : Breedon Books, 1983. ISBN 09079693132 Chybné ISBN. (po anglicky)
3. ↑   *Holbrooke, Derbyshire* [online]. The Andrews Pages, [cit. 2011-08-24]. Dostupné online. Archivované 2007-08-12 z originálu. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thomas William Evans na českej Wikipédii.*
HEC Paris Startup Launchpad Demo Day 2024
**Station F** je podnikateľský inkubátor pre startupy, ktorý sa nachádza v 13. parížskom obvode. Je známy ako najväčšie štartovacie zariadenie na svete.

Nachádza sa v bývalom železničnom sklade tovaru, ktorý bol predtým známy ako la Halle Freyssinet (odtiaľ "F" na Station F). Zariadenie s rozlohou 34 000 m² (370 000 štvorcových stôp) oficiálne otvoril prezident Emmanuel Macron v júni 2017 a poskytuje kancelárske priestory až pre 1 000 začínajúcich spoločností, ako aj pre firemných partnerov, ako sú Facebook, Microsoft a Naver.

Station F má množstvo partnerstiev pre začínajúce programy zamerané na podnikateľov. Medzi partnerov patria Google, Ubisoft a Zendesk.

Areál je partnerom rôznych škôl, ako napríklad HEC Paris, najlepšej európskej obchodnej školy.

Referencie
----------

1. ↑  Station F, the world's largest startup campus opens in Paris (po anglicky)
2. ↑  Emmanuel Macron thinks big in vision for French tech unicorn (po anglicky)
3. ↑  STARTUPS
4. ↑  Incubateur HEC Paris (po anglicky)
5. ↑  Business school rankings (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* oficiálna webová Station F
**Oskar I.**, narodený ako *Joseph François Oscar Bernadotte*, (\* 4. júl 1799, Paríž – † 8. júl 1859, Štokholm) bol švédsky a nórsky kráľ od roku 1844 až do svojej smrti v roku 1859. Bol jediným synom Karola XIV. Jána a kráľovnej Desidérie. Keď bol v októbri 1810 Bernadotte zvolený švédskym korunným princom, Oskar a jeho matka sa presťahovali v júli 1811 z Paríža do Štokholmu.

Výchova
-------

Od Karola XIII. svojho adoptívneho starého otca, dostal Oskar titul vojvodu zo Södermanlandu. Rýchlo sa naučil švédsky. Jeho značný vrodený talent bol ďalej rozvíjaný kvalitným vzdelaním a rýchlo sa stal autoritou v politicko-spoločenských otázkach. Roku 1839 napísal sériu článkov na témy ľudového vzdelania a roku 1841 v anonymnej práci „Om Straff och straffanstalter" sa zastal reformy väzníc. 19. júla 1823 si vzal princeznú Josefinu von Leuchtenberg, dcéru vojvodu Eugèna de Beauharnais a vnučku francúzskej cisárovnej Joséphine de Beauharnais.

Politika
--------

V roku 1824 a 1833 bol korunný princ dvakrát vicekráľom v Nórsku. Formálne postavil obe kráľovstvá do rovnakej pozície, keď zaviedol nové vlajky so spoločným znakom únie a nový úniový erb. Väčšina zákonov za jeho vlády bola smerovaná k zlepšeniu švédskej ekonomickej situácie. Stavovský Riksdag ho roku 1857 ocenil ako panovníka, ktorý sa zaslúžil o rast blahobytu zeme ako žiadny z jeho predchodcov. 

V zahraničnej politike presadzoval nacionálne princípy. V roku 1848 podporil Dánsko v prvej šlezvickej vojne proti Prusku, poskytol švédsko-nórske jednotky do Fynu a severného Šlezvicka (1849 – 1850), a sprostredkoval prímerie z Malmö z 26. augusta 1848. Bol tiež jedným z ručiteľov poctivosti Dánska (Londýnsky protokol z 8. mája 1852).

Zaujímavosť
-----------

Zaujímavosťou je, že Napoleon Bonaparte, bývalý snúbenec jeho matky, sa mu stal krstným otcom. Dokonca mu aj vybral meno, a to vraj podľa jedného hrdinu z Ossianových keltských eposov. Toto typické nordické meno sa akoby stalo predzvesťou jeho budúcej nordickej vlasti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oskar I.**

  


|  |
| --- |
| Oskar I.**Bernadotte** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Karol XIV. Ján** | **Švédsky kráľ a Nórsky kráľ**1844 – 1859 | Nástupca**Karol XV.** |

Autoritné údaje: * GND: 101840926
* ISNI: 000000005489758X
* LCCN: n88255569
* VIAF: 31969433
* WorldCat: lccn-n88255569
**Ifiklos** (starogr. *Ἴφικλος* – *Ifiklos*, lat. *Iphiclus*) je v gréckej mytológii syn aitólskeho kráľa Thestia a Eurythemidy, podľa inej verzie Leukippy.

Ifiklos bol synom aitólskeho kráľa Thestia a bratom Lédy, Althaie, Hypermnéstry, Euippa, Pléxippa a Eurypyla.

Ifiklos vynikol nad inými v boji a za seberovného ho považovali aj najväčší grécki hrdinovia Argonauti, ktorí ho pozvali na výpravu za zlatým rúnom do Kolchidy. Neskôr sa na pozvanie svojho synovca Meleagra spolu s hrdinami Grécka, zúčastnil aj na love kalydónskeho diviaka, ktorého do Kalydónu poslala bohyňa Artemis, aby ich potrestala za to, že ich kráľ Oineus nepriniesol ďakovnú obeť za bohatú úrodu. Obrovský diviak potom v krajine ničil všetko a zabíjal dobytok i ľudí.

Ako sa dalo predpokladať lov bol veľmi ťažký a nebezpečný. Pre všetkých hrdinov to však bola výzva, aby sa mohli zabitím strašného zvieraťa presláviť. Boj s diviakom trval dlho, mnohí boli pri love zranení a lovec Ankaios dokonca smrteľne zranený, až sa ho nakoniec podarilo zasiahnuť šípom Atalante, jedinej žene, ktorá sa na love zúčastnila. Zraneného ho potom dorazil oštepom Meleagros. Radosť z úspešného lovu bola veľká, ale po chvíli ho prevýšila hádka o tom, že ktorý z nich si zaslúži trofej diviaka. Podľa jednej verzie od antického autora Apollodora z Atén Ifikles tiež zranil diviaka a po hádke, ktorá vyústila do hromadnej bitky, Meleagros Ifikla a jeho bratov zabil a kožu diviaka dal Atalante.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,7,10.
2. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 14.
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,9,16.
4. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,201.
5. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,262-280.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335.
7. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,281-300.
8. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 290.
9. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,380-390.
10. 1 2  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,425-444.
11. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,8,3.
**Korónos** (starogr. *Κόρωνος* – *Korónos*) je v gréckej mytológii syn Kainea. Bol kráľ Lapithov.

Korónos bol podľa antických autorov, syn Lapitha Kainea, pochádzajúceho z tesálskeho mesta *Gyrtón*. Bol jedným z účastníkov výpravy Argonautov, ktorí sa plavili na lodi Argó za zlatým rúnom do ďalekej Kolchidy. Korónov syn Leonteus a jeho priateľ Polypoites, syn lapithského kráľa Peirithoa sa vypravili po boku Achájcov na vojenskú výpravu proti Tróji a k jej brehom priplávali s vojskom na 40-tich lodiach.

Korónos padol v boji s hrdinom Heraklom, keď po územnom spore napadol s početným vojskom tesálsku krajinu zvanú *Hestiaiótis*, kde vládol dórsky kráľ Aigimios. Keďže Lapithi boli v presile, kráľ Aigimios požiadal o pomoc Herakla, ktorému sľúbil tretinu svojho kráľovstva. Spoločnými silami potom väčšinu lapithského vojska zmasakrovali.

Referencie
----------

1. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,37,3.
2. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 14.
3. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,57–65.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 2,738-748.
**Ľudovít** (\* 5. august 1773, Piacenza, Toskánske veľkovojvodstvo – † 27. máj 1803, Florencia, Etrúrske kráľovstvo) bol prvý a predposledný kráľ Etrúrskeho kráľovstva a parmský vojvoda. Bol synom Ferdinanda, parmského vojvodu, a jeho manželky, Márie Amálie Habsburskej, šiestej dcéry rakúskej panovníčky Márie Terézie a rímskonemeckého cisára Františka I..

Život
-----

V roku 1795 pricestoval Ľudovít na španielsky kráľovský dvor, aby tu pokračoval vo svojom štúdiu a tiež sa mal oženiť s jednou z dcér španielskeho kráľa Karola IV.. 25. augusta 1795 sa v Madride oženil so svojou prvostupňovou sesternicou Máriou Lujzou. Tak sa stal španielskym infantom. Počas prvých rokov manželstva zostali v Španielsku.

Toto manželstvo bolo napriek Ľudovítovmu zlému zdraviu šťastné. Ľudovít bol veľmi náchylný na choroby, trpel dýchacími ťažkosťami a od nehody, ktorá sa mu stala v detstve, kedy si o mramorový stôl uderil hlavu, trpel epileptickými záchvatmi. S pokračujúcimi rokmi sa jeho zdravotný stav zhoršoval.

Počas Ľudovítovho pobytu v Španielsku obsadili francúzske vojská v roku 1796 Parmské vojvodstvo. Napoleon Bonaparte, ktorý si podmanil väčšinu Talianska, chcel získať Španielsko ako spojenca proti Anglicku. Navrhol preto odškodniť Bourbonovcom stratu ich Parmského vojvodstva novým kráľovstvom, ktoré malo vzniknúť z Toskánskeho veľkovojvodstva – Etrúriou. Toto bolo dohodnuté Aranjuezskou zmluvou.

V roku 1802 cestoval Ľudovít spolu so svojou tehotnou mnaželkou do Španielska pri príležistosti konania dvojitej svadby – ženil sa brat Márie Lujzy Ferdinand a jej maldšia sestra Mária Izabela. Počas tejto návštavy porodila v Barcelone Ľudovítova manželka Mária Lujza dcéru. Po príchode do Etrúrie sa Ľudovítovo zdravie zhoršilo a v máji v roku 1803 zomrel vo veku 30 rokov, pravdepodobne pri epileptickom záchvate. Na trón potom nastúpil jeho syn Karol Ľudovít ako kráľ Karol II. pretože bol ale neplnoletý, tak regentkou sa stala vdova po Ľudovítovi, Mária Lujza.

Potomkovia
----------

* Karol Ľudovít Ferdinand (\* 1799 – † 1883) ∞ 1820 sardínska princezná Mária Terézia Savojská (\* 1803 – † 1879)
* Mária Lujza Šarlota (\* 1802 – † 1857) ∞

1. 1825 saský korunný princ Maximilián, vdovec po jej tete Karolíne (\* 1759 – † 1838)
2. gróf Ferdinando Rossi (\* 1796 – † 1854)
3. gróf Giovanni Vimercati (\* 1788 – † 1861)

Pozri aj
--------

* Mária Lujza Bourbonská
* Etrúrske kráľovstvo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ľudovít (Etrúria)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Louis of Etruria na anglickej Wikipédii.*

  


| Vladárske tituly |
| --- |
| Predchodca**-** | **Etrurský kráľ**1801 – 1803 | Nástupca**Karol II.** |

Autoritné údaje: * GND: 124327648
* ISNI: 0000000054903927
* LCCN: nr2001027652
* ULAN: 500354206
* VIAF: 45232361
* WorldCat: lccn-nr2001027652
**Eurydamas** (starogr. *Εὐρυδάμας* – *Eurydamas*) je v gréckej mytológii syn Ktimena z Dolopie, alebo podľa inej verzie syn Ira a jeho manželky Démónassy.

Eurydamas pochádzal z Dolopie, kde býval pri jazere Xynian. Ako mnohí grécki hrdinovia, aj on sa pridal k Argonautom, ktorí sa pod velením Iasóna na lodi Argó vydali na cestu do Kolchidy, aby odtiaľ priniesli zlaté rúno.

Cestou potom s nimi prežil mnohé dobrodružstvá. Slávna výprava Argonautov nakoniec nielenže dosiahla svoj cieľ, ale bola slávna aj tým, že nikto z jej účastníkov nezahynul. Po veľkolepých obetiach sa všetci šťastne vrátili do svojich domovov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,66.
2. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 14.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 309.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 69.
**Oileus** (starogr. Οἰλεύς – Oileus, lat. *Oileus*) je v gréckej mytológii kráľ v Lokride.

Kráľ Oileus je uvedený medzi päťdesiatimi statočnými Argonautami, mužmi, ktorí sa zúčastnili plavby lode Argó, ktorá sa pod velením Iasóna plavila z Iólku do ďalekej Kolchidy pre zlaté rúno. Uvádza sa, že počas plavby utrpel Oileus zranenie od kovového pera jedného z stymfálskych vtákov, s ktorým Argonauti potom zviedli neobvyklý boj: spustili hlasný krik a navyše búšili zbraňami tak silne, že vtáky vyplašili a donútili ich opustiť ostrov Arétiadu a usídliť sa až v ďalekých horách. Zranenie, ktoré od nich Oileus utrpel, vyliečil lekár výpravy Asklépios, takže sa kráľ zdravý šťastne vrátil do svojej rodnej Lokridy.

V čase trójskej vojny bol už Oileus v pokročilom veku, preto sa vojny osobne nemohol zúčastniť. Zato jeho dvaja synovia sa v nej preslávili: Aias, zvaný „malý Aias" bol jedným z najlepších kopijníkov. Svoju slávu si vydobyl vedľa menovca Aianta, zvaného „veľký Aias". Malý Aias nebol žiadny silák, zato vynikal rýchlosťou a mrštnosťou.

Druhý Oileov syn sa volal Medón, jeho matkou bola nymfa Rhena. Ten viedol vojenské oddiely hrdinu Filoktéta, ktorý bol s nevyliečiteľnou ranou Grékmi zanechaný na ostrove Lemnos.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. 4. vyd. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Oileus na českej Wikipédii.*
**Joachim-Napoléon Murat** (\* 25. marec 1767, Labastide-Fortuniere, Francúzsko – † 13. október 1815, Pizzo, Taliansko), kráľ Neapola a Sicílie, veľkovojvoda z Bergu a Kleve, maršal Francúzska.

Život
-----

Narodil sa v Labastide-Fortuniere v Gaskonsku. Otec bol krčmár Pierre Murat-Jordy a matka Jeanne Loubières. Ako dvadsaťročný sa stal vojakom jazdectva. 3. októbra 1795 (13. vendémiairu, III. roku republiky) pomohol Napoleonovi potlačiť vzburu v Paríži tým, že sa zmocnil diel v ohrozenej oblasti. Napoleon ocenil jeho statočnosť a ich cesty sa spojili na najbližších dvadsať rokov. Zúčastnil sa prevratu z 18. a 19. brumairu roku (z 9. na 10. november 1799), ktorý vyniesol Napoleona Bonaparta na post konzula. Stal sa Napoleonovým generálom a 19. mája roku 1804 aj francúzskym maršalom. V zostave Napoleonovej armády sa zúčastnil egyptského ťaženia (1798 – 1799), bitky pri Marengu (1800), bitky pri Slavkove (1805), bitky pri Jene (1806), bitky pri Eylau (1807), ťaženia do Ruska (1812) i bitky národov pri Lipsku (1813). Hoci bol Murat odvážnym vojakom, chýbal mu strategický talent a často robil unáhlené a nesprávne rozhodnutia.

Napoleon Bonaparte k nemu mal dôveru a dal mu za manželku svoju sestru Karolínu. Chcel byť španielskym kráľom, čo sa mu nepodarilo presadiť, pretože cisár preferoval na posty vládcov príslušníkov vlastnej rodiny. V roku 1806 sa však stal veľkovojvodom z Kleve a Bergu. O dva roky neskôr Napoleon predsa len súhlasil s tým, aby prevzal post neapolského kráľa po Josephovi Bonaparte, ktorý sa stal španielskym kráľom. V Neapole ho však kontroloval Antoine Christophe Saliceti, neapolský minister polície a Napoleonov priateľ ešte z mladosti. Kráľ Joachim bol medzi ľuďmi obľúbený pre svoju láskavosť a štedrosť, medzi jeho slabé povahové stránky patrila ľahkomyseľnosť, prehnaná ambicióznosť a domýšľavosť.

V Neapolskom kráľovstve Joachim Murat vládol až do roku 1815, keď niekoľkokrát zmenil stranu a nakoniec ho odmietla akceptovať za kráľa ako protifrancúzska koalícia, tak aj Napoleon I.

Po Waterloo bol odsúdený na smrť za podiel na únose a poprave Louisa Antoina de Bourbon-Condé, vojvodu z Enghienu. Joachim Murat bol popravený zastrelením, jeho telo skončilo v hromadnom hrobe. Na parížskom cintoríne Père Lachaise je možné vidieť iba jeho kenotaf.

Literatúra
----------

* ATTERIDGE, A. H.: *Maršál Murat - král neapolský.* Brno : Bonus A, 1997. 288 s. ISBN 80-85914-53-0

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joachim Murat**

Autoritné údaje: * BnF: 119639427
* GND: 118746928
* ISNI: 000000012138665X
* LCCN: n50040041
* NK ČR: jn20000701279
* ULAN: 500322997
* VIAF: 71399783
* WorldCat: lccn-n50040041
|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Architektonický portál |

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje **84** článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

ša
--

Šafranová ulica (Bratislava) · Šachorová ulica · Šalgočiansky park · Šalviová ulica (Bratislava) · Šamorínska ulica (Bratislava) · Šancová ulica (Bratislava) · Šarišský hrad

šá
--

Šándorova ulica · Šášov (hrad)

še
--

Šepkár v hľadišti

ši
--

Šiesta ulica · Šindeľ · Šinkovské (ulica) · Širakawa-gó a Gokajama

ší
--

Šípová ulica (Bratislava) · Šíravská ulica (Bratislava)

šk
--

Škandinávska architektúra · Školská ulica (Trnava) · Škrupinová konštrukcia

šo
--

Šomoška (hrad)

šp
--

Špačinská cesta · Španielska synagóga (Praha) · Špieszova ulica · Špilberk (hrad) · Špitálska ulica (Bratislava) · Športová hala Elán · Športová hala Koniareň · Športová hala v Žiline · Športový areál FC Petržalka · Športový dom Mate Parlova · Športska dvorana Žatika

šr
--

Šrobárova ulica (Košice) · Šrobárova ulica (Trnava)

št
--

Štadión (moderný) · Štadión Antona Malatinského · Štadión FC ViOn · Štadión FK Senica · Štadión Lokomotívy · Štadión MFK Ružomberok · Štadión MŠK Žilina · Štadión na Sihoti · Štadión pod Zoborom · Štadión San Mamés · Štadión San Mamés Barria · Štadión SNP · Štadión ŠKP Inter Dúbravka · Štadión Tatran · Štadión za Starým mostom · Štadlerovo nábrežie · Štátna opera · Štátna Tretiakovská galéria · Štefan Belohradský · Štefan Ďurkovič · Štefan Pacák · Štefan Svetko · Štefan Šlachta · Štefan Tarner · Štefanovičova ulica (Bratislava) · Štefánikova hvezdáreň · Štefánikova ulica (Bratislava) · Štefánikova ulica (Košice) · Štefánikovo nábrežie · Štefunkova ulica · Štepná ulica (Bratislava) · Šternberský palác (Malá Strana) · Štiavnické jazero · Štítova ulica (Bratislava) · Štokholmská mestská knižnica · Štorchův dům · Štrbská ulica (Bratislava) · Štrukturalizmus (architektúra) · Študentské rádio · Študentský domov Jura Hronca · Študentský domov Lafranconi · Študentský domov Mladosť · Štúdio L+S · Štúrova ulica (Bratislava) · Štvrtá ulica (Bratislava)

šu
--

Šulekova ulica (Bratislava) · Šuňavcova ulica · Šuriansky park · Šutrákova ulica · Šuty

šú
--

Šúrska ulica (Bratislava)
**Ferdinand II.** zvaný **Katolícky** (\* 10. marec 1452, Sos – † 23. január 1516, Madrigalejo) bol kráľ aragónsky, sicílsky, kastílsky (ako Ferdinand V.), neapolský, sardínsky a navarrský. Bol synom aragónskeho kráľa Jána II. a jeho druhej manželky Jany Enríquezovej.

Život
-----

V roku 1469 sa oženil s následníčkou kastílskeho trónu Izabelou I. Kastílskou. Po smrti svojho otca v roku 1479 sa ujal vlády v Aragónsku. V roku 1492 spoločne s Izabelou dobyli Granadu – posledný emirát na Pyrenejskom polostrove, čím zjednotili Španielsko. Za vyhnanie Arabov dostali od pápeža titul katolíckych panovníkov.

Krátko na to sa medzi Ferdinandom a Ľudovítom XII. Francúzskym rozpútal konflikt o Neapolsko. Tento konflikt skončil Granadským mierom v roku 1504 a Ferdinand bol korunovaný za neapolského kráľa.

21. augusta 1496 sa uskutočnila dvojitá svadba: Juana Kastílska (Jana Šialená) sa vydala za Filipa Pekného a jej brat, následník trónu Don Juan, sa oženil s Margarétou Habsburskou. Následník trónu však zomrel 4. októbra 1497 a dieťa, ktoré čakala Margaréta, sa narodilo mŕtve; Jana sa tak stala následníčkou kastílskeho trónu. Po smrti Ferdinanda II. Katolíckeho sa stal španielskym kráľom najstarší syn jeho dcéry Jany, Karol, a tak sa na španielsky trón dostali Habsburgovci.

Spoločne s manželkou Izabelou urobil Ferdinand II. Katolícky zo Španielska jednu z najsilnejších krajín Európy.

Deti
----

S Izabelou (\* 1451 – † 1504):

* Izabela Aragónska (\* 1470 – † 1498)
	+ ∞ 1490 Alfons (\* 1475 – † 1491), portugalský následník trónu
	+ ∞ 1497 portugalský kráľ Manuel I. Šťastný (\* 1469 – † 1521)
* Ján Aragónsky a Kastílsky (\* 28. jún 1478 – † 4. október 1497), španielsky následník trónu ∞ 1496 Margaréta Habsburská (\* 1480 – † 1530)
* Jana I. (\* 6. november 1479 – † 12. apríl 1555), kastílska kráľovná ∞ 1496 flámsky gróf Filip I. Habsburský, zvaný Pekný (\* 1478 – † 1506)
* Mária Aragónska (\* 29. jún 1482 – † 7. marec 1517) ∞ 1500 portugalský kráľ Manuel I. Šťastný (\* 1469 – † 1521)
* Katarína Aragónska (\* 15. december 1485 – † 7. január 1536)
	+ ∞ 1501 následník anglického trónu Artúr Tudor (\* 1486 – † 1502)
	+ ∞ 1509 anglický kráľ Henrich VIII. (\* 1491 – † 1547)

Ďalších päť detí zomrelo pri narodení, alebo krátko potom.

S druhou manželkou grófkou Germaine de Fox, neterou francúzskeho kráľa Ľudovíta XII. (zosobášili sa 19. októbra 1505 v Blois) mal syna:

* Ján (\*/† 3. máj 1509), princ z Gerony

Ferdinand II. mal aj nemanželské deti:

* Alfonso (1470 – 1530) – matka Luisa de Estrada, bojoval v Amerike
* Miguel Fernández, (1495 – 1575), rytier z Granady – matka Aixa z Granady
* Mária, opátka
* Mária, opátka, rovnako ako staršia nemanželská dcéra

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ferdinand II. Aragonský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 131870332
* GND: 118686712
* ISNI: 0000000122820163
* LCCN: n50002750
* NK ČR: xx0017038
* ULAN: 500373210
* VIAF: 76324947
* WorldCat: lccn-n50002750
**Kéfeus** (starogr. *Κηφεύς* – *Kéfeus*) je v gréckej mytológii syn Alea, kráľa arkádskej Tegee a jeho manželky Kleobulé.

Kéfeus a jeho brat Amfidamas boli účastníkmi výpravy Argonautov, ktorí pod vedením Iasóna spolu s ďalšími gréckymi hrdinami odišli do ďalekej Kolchidy za zlatým rúnom. Účastníci tejto slávnej výpravy potom nielenže dosiahli svoj cieľ, ale sa aj všetci šťastne vrátili domov.

Následne prevzal v krajine kráľovskú korunu. Mal dvadsať synov,  s ktorými sa pripojil k Heraklovi v boji proti spartskému kráľovi Hippokoónovi. Podľa rôznych antických zdrojov Kéfeus zomrel v boji so všetkými svojimi synmi, alebo so sedemnástimi.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 14.
2. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,161.
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,9,16.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 69.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,5,1.
6. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,3.
7. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,33,6.
**Gorillaz** je virtuálna britská hudobná kapela vytvorená v roku 1998 Damonom Albarnom z alternatívnej rockovej kapely Blur a Jamiem Hewlettom, spoluautorom komiksu *Tank Girl*. Kapela pozostáva zo štyroch animovaných členov: *2D, Murdoc Niccals, Noodle a Russel*. Hudba tejto kapely nesie znaky mnohých hudobníkov, jediný stály prispievateľ je Albarn. Štýlom sa radia k širšiemu alternatívnemu rocku, avšak veľmi ovplyvnenému napríklad britpopom, dubom, hip hopom či popom.

Prvý album kapely vydaný v roku 2001, *Gorillaz*, predal viac ako sedem miliónov kópií a tým zapísal kapelu do Guinessovej knihy rekordov ako *Najúspešnejšiu virtuálnu kapelu*. Album bol nominovaný na Mercuryho cenu za rok 2001, ale nominácia bola neskôr zrušená na žiadosť kapely. Ich druhý štúdiový album, *Demon Days* bol vydaný v roku 2005 a obsahoval piesne ako "Feel Good Inc.", "Dare", "Dirty Harry", "Kids with Guns" či "El Mañana". *Demon Days* sa stal päťkrát platinovým vo Veľkej Británii, dvakrát platinový v Spojených štátoch, bol nominovaný na päť cien Grammy za rok 2006, pričom vyhral kategóriu *Najlepšia popová kolaborácia s vokálmi*. Dohromady oba albumy k roku 2007 prekonali predajnosť 15 miliónov kópií. V marci 2010 vydala kapela tretí štúdiový album Plastic Beach.

V reále sú za postavami skrytí spevák Damon Albarn (člen skupiny Blur), raper Del Tha Funkee Homosapien, Miho Hatori (z Cibo Mato), Kid Koala, Tina Weymouth a Chris Frantz. Koncerty skupiny sú prepojením animovaných sekvencií s hraním živých hudobníkov skrytých za polopriehľadnou stenou alebo nasvietených tak, že diváci vidia len ich siluety.

Fiktívni členovia
-----------------

* **2-D** - klávesy, vokály
* **Murdoc Niccals** - basgitara
* **Russel Hobbs** - bicie, perkusie, DJ
* **Noodle** - gitara, vokály

Diskografia
-----------

### Štúdiové albumy

* 2001: *Gorillaz*
* 2005: *Demon Days*
* 2010: *Plastic Beach*
* 2017: *Humanz*
* 2018: The Now Now
* 2020: Song Machine, Season One: Strange timez

### Kompilácie

* 2002: *G-Sides*
* 2002: *Laika Come Home*
* 2007: *D-Sides*

Referencie
----------

1. ↑  Animáci Gorillaz oznamují poslední detaily k plánované desce

Externé odkazy
--------------

* Gorillaz.com
* Gorillaz na Myspace
**Karol VII. Albrecht** (\* 6. august 1697, Brusel, Belgicko – † 20. január 1745, Mníchov, Nemecko) bol cisár Svätej ríše rímskej v rokoch 1742 – 1745.

Životopis
---------

Narodil sa ako syn bavorského kurfirsta Maxmiliána II. a Terézie Kunigundy Sobieskej.

V októbri 1722 sa vo Viedni oženil s Máriou Amáliou Habsburskou, mladšou dcérou cisára Jozefa I. V roku 1726 sa stal nástupcom svojho otca a po smrti cisára Karola VI. neuznal Pragmatickú sankciu a postavil sa proti Márii Terézii. V rámci vojen o rakúske dedičstvo uchvátil vojensky časť rakúskeho dedičstva Habsburgovcov, vrátane Kráľovstva českého, kde sa dňa 9. decembra 1741 nechal korunovať za protikráľa ako Karol III. (legálnym kráľom českým bola od roku 1740 Mária Terézia). 24. januára 1742 bol – za podpory francúzskych vojsk – zvolený za cisára a vo Frankfurte nad Mohanom 12. februára 1742 korunovaný svojim bratom, kolínskym arcibiskupom a kurfirstom Klementom Augustom. Ale len dva dni po korunovácii vpochodovali vojska Márie Terézie do Mníchova a Karol VII. zostal vo Frankfurte v exile.

V roku 1744 využil zaneprázdnenie Rakúska druhou sliezskou vojnou a v októbri sa vrátil do Mníchova. Iróniou osudu zomrel na dnu v deň kedy jeho jednotky opäť vstúpili Mníchova (20. januára 1745).

Vdova Mária Amália potom so svojou sesternicou Máriou Teréziou uzavrela mier a Maximilián III. Jozef sa vzdal nároku na cisársku korunu.

Deti
----

5. októbra 1722 sa oženil s arcivojvodkyňou Máriou Amáliou Habsburskou (\* 1701 – †1756), dcérou cisára Jozefa I. a Amálie Wilhelmíny Brunšvicko-lüneburskej. Mali sedem detí:

* Maximiliána Mária (\*/† 12. apríl 1723)
* Mária Antónia (\* 18. júl 1724 – 23. apríl 1780) ∞ 1747 kurfirst Fridrich Kristián Saský
* Terézia Benedikta (\* 6. december 1725 – † 29. marec 1743)
* Maximilian III. Jozef (\* 28. marec 1727 – † 30. december 1777) ∞ 1747 princezná Mária Anna Saská (\* 1728 – † 1797)
* Jozef Ľudovít (\* 25. august 1728 – † 2. december 1733)
* Mária Anna (\* 7. august 1734 – † 7. máj 1776) ∞ 1755 markgróf Ľudovít Juraj Simpert z Baden-Badenu (\* 1702 – † 1761)
* Mária Jozefína (\* 30. marec 1739 – † 28. máj 1767) ∞ 1765 cisár Jozef II. Habsburský (\* 1741 – † 1790)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karol VII. Albrecht**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karel VII. Bavorský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12033654c
* GND: 118560115
* ISNI: 000000012101424X
* LCCN: n82238717
* NK ČR: jn20000700860
* ULAN: 500355702
* VIAF: 54163752
* WorldCat: lccn-n82238717
**Ján Vilikovský** (\* 13. júl 1937, Palúdzka – † 5. máj 2023) bol slovenský prekladateľ, teoretik prekladu a pedagóg.

Životopis
---------

Pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, neskôr ako šéfredaktor a riaditeľ vydavateľstva Tatran. Taktiež dlhé roky prednášal americkú literatúru a dejiny na Univerzite Komenského. Pôsobil aj ako veľvyslanec SR v Spojenom kráľovstve. Následne viedol Literárne informačné centrum a stal sa docentom a neskôr dekanom na Filozofickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.

Do slovenčiny preložil mnohé z najvýznamnejších diel prevažne americkej literatúry od autorov ako Norman Mailer, William Faulkner, Ernest Hemingway, či Francis Scott Fitzgerald. Je považovaný za historicky najvýznamnejšieho slovenského prekladateľa anglicky písanej literatúry a je nositeľom mnohých ocenení za umelecký preklad, napr. Ceny Jána Hollého.

V roku 1984 mu vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, v edícii Studia litteraria vyšlo literárnovedecké dielo *Preklad ako tvorba*, ktoré bolo nedávno znova vydané v českom preklade.

Je bratom spisovateľa Pavla Vilikovského.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel Ján Vilikovský, bývalý veľvyslanec Slovenska v Spojenom kráľovstve. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2023-05-07. Dostupné online [cit. 2023-05-07].

Externé odkazy
--------------

* Ján Vilikovský – Slovenské literárne centrum

| * z
* d
* u
Veľvyslanci Slovenska v Spojenom kráľovstve |
| --- |
| 
* Ján Vilikovský (1993 – 1997)
* Igor Slobodník (1997 – 2000)
* František Dlhopolček (2000 – 2005)
* Juraj Zervan (2007 – 2010)
* Miroslav Wlachovský (2011 – 2015)
* Ľubomír Rehák (2015 – 2020)
* Róbert Ondrejcsák (2021 – súčasnosť)

 |

Autoritné údaje: * abART: 141992
* GND: 128172703
* ISNI: 0000000108038917
* LCCN: n86866924
* NK ČR: xx0001878
* SNK: 158477
* VIAF: 100222950
* WorldCat: lccn-n86866924
**Václav Jaroslav Karel Pinkava**, ktorý tvoril pod pseudonymom **Jan Křesadlo** (\* 9. december 1926 – † 13. august 1995), bol český spisovateľ a básnik.

Životopis
---------

Po invázii v roku 1968 emigroval so svojou ženou a štyrmi deťmi do Spojeného kráľovstva. Pracoval ako klinický psychológ, vedúci oddelenia. Po predčasnom odchode na dôchodok v roku 1982 sa úplne venoval umeleckej tvorbe. Za svoju prvotinu, román Mrchopěvci, ktorú vydalo nakladateľstvo ’68 Publishers, získal Cenu Egona Hostovského roku 1984.

Tvorba
------

Svoj pseudonym si vybral čiastočne aj preto, že mu v občianskom mene chýbalo rýdzo české *ř*. Pseudonymy mal v obľube napríklad presmyčkový **Jake Rolands** (autor rodokapsu), ale aj **J. K. Klement** (prekladateľ), **Juraj Hron** (slovácky autor), **Ferdinand Lučovický z Lučovic a na Suchým dole** (skladateľ), **Kamil Troud** (ilustrátor), a ďalší.

Angažoval sa v kostolnej muzike, komponoval hudbu, a okrem iného aj Glagolskú omšu. Okrem umeleckej činnosti a svojho občianskeho pôsobenia úspešne publikoval v matematickej logike, kde vynašiel celú triedu viachodnotových logík.

Ako tzv. renesančný muž, polyhistor, si rád kládol náročné prekážky a úlohy. So svojou dcérou preložil do angličtiny Seifertov *Věnec sonetů* a k tomu si doprial aj vlastný polemický *Vzdorověnec*.

Vydal zbierku básní v siedmich jazykoch, *Sedmihlásek*. Celkovo napísal, vrátane niekoľkých sonetových vencov, vyše sto sonetov.

Jeho vrcholné literárne dielo je nepochybne ΆΣΤΡΟΝΑΥΤΙΛÍΑ, *Astronautilía-Hvězdoplavba*, netypický vedecko-fantastický román, 6575 veršov v homérskej starogréčtine s paralelným českým prekladom. Táto kniha vyšla iba krátko po jeho smrti.

Jeho pozostatky sú uložené pod pomníkom od jeho syna Jana Pinkavu, na Vinohradskom cintoríne v Prahe.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jan Křesadlo**

Externé odkazy
--------------

* Príbeh nezaslúženého outsidera – Rado Olos o Janovi Křesadlovi
* Kto je vlastne toto Křesadlo? – archívny článok Petra Pišťanka v magazíne *inZine* (1999)
* Jan Křesadlo: Hvězdoplavba (Magnum Opus veľkého mága) – archívny článok Petra Pišťanka v magazíne *inZine* (1999)

Autoritné údaje: * abART: 40949
* BnF: 123141999
* GND: 103179208
* ISNI: 0000000368578258
* LCCN: n85009407
* NK ČR: jn19981001717
* VIAF: 305127268
* WorldCat: lccn-n85009407
**Cirkevná základná škola sv. Františka z Assisi** je jedinou cirkevnou základnou školou v okrese Bratislava IV. Svoju činnosť začala 2. septembra 2003. V školskom roku 2003/2004 boli otvorené triedy 1. — 4. ročníka. V súčasnosti CZŠ otvára brány pre 250 žiakov základnej školy v 13 triedach. Pre žiakov prvého stupňa sú otvorené 4 oddelenia školského klubu.

Od školského roka 2009/2010 je k CZŠ pridružené aj novootvorené Gymnázium sv. Františka z Assisi. Škola úzko spolupracuje s rehoľou bratov Minoritov, ktorý sídlia v kláštore, ktorého súčasťou je kostol Kostol svätého Františka z Assisi.

V roku 2014/2015 bola tretia najlepšia na Slovensku a prvá v Bratislave. A v roku 2015/2016 bola v poradí hodnotených škôl úplne prvá.

Zameranie školy
---------------

Je to škola, ktorej ústredným koncepčným prvkom výchovno - vzdelávacieho pôsobenia je syntéza medzi kultúrou, vierou a vedou. Škola je zameraná na rozšírené vyučovanie cudzích jazykov. No veľmi populárna je aj informatika, ktorá sa vyučuje od prvého ročníka a od piateho ročníka je možnosť navštevovať krúžok robotiky.

Školský a liturgický kalendár roka je obohatený františkánskymi sviatkami a spomienkami, ktoré dali vzniknúť tradícií organizovať na škole akadémie sv. Františka a iné podujatia umožňujúce tvorivú alebo relaxačnú aktivitu žiakov.

Zriaďovateľ
-----------

Rímskokatolícka cirkev, Bratislavská arcidiecéza, Špitálska 7, 814 92 Bratislava

Kontakt
-------

Cirkevná základná škola sv. Františka z Assisi  

Karloveská 32, 841 04 Bratislava

Galéria
-------

* Reliéf na múre školyReliéf na múre školy
* Betónové ihriskoBetónové ihrisko
* Trávnaté ihriskoTrávnaté ihrisko

Externé odkazy
--------------

* czskarloba.edu.sk Archivované 2010-01-09 na Wayback Machine
* Spojená škola sv. Františka z Assisi
* minoriti-ba.sk[nefunkčný odkaz]

Súradnice: 48°09′36″S 17°03′06″V﻿ / ﻿48,160114°S 17,051712°V﻿ / 48.160114; 17.051712


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Bratislavský portál |
*Ďalšie významy sú uvedené na stránke Duch.*

**Duch** je náboženský pojem, ktorý označuje oživujúci princíp (Duša) ako nehmotná podstata človeka. V prírodných náboženstvách sa oživujúci princíp chápe ako podiel človeka na niečom, čo ho presahuje. V smrti opúšťa duša mŕtve telo a môže sa prípadne zjavovať pozostalým vo sne ako duch. Možno ho žiadať o pomoc a radu, môže chrániť dom a majetok. Pokiaľ, ale nebol zomrelý riadne pochovaný, môže sa jeho duch vracať a pozostalých sužovať. Duchovia bývajú spojení s prírodnými javmi a môžu na seba brať ľudskú podobu, ale v tomto prípade majú obvykle nejaké neobvyklé rysy, od človeka ich odlišujúce. Ďalej sa verí, že môžu vstúpiť do tela živej bytosti, a tak spôsobiť chorobu či posadnutosť.

Modernou formou viery v duchov, v ktorej sa sústredí na možnosť nadviazania kontaktu s duchmi zosnulých, je špiritizmus. Rozlišujú sa prevažne duchovia predkov a duchovia mŕtvych, ktorí väčšinou pochádzajú od ľudí, ktorí neboli pochovaní v súlade s predpismi alebo ktorí zomreli násilím; a na druhej strane prírodných duchov, ktorí sú v prírode prezentovaní nezávisle od ľudí. Anjeli sú okrídlené duchovné bytosti v ľudskej podobe v monoteistických svetových náboženstvách. Démoni sú zlovestné duchovné bytosti v mnohých kultúrach.
**Era** (štylizované ako **+eRa+**, akronym z *Eminential Rhythm of the Ancestors*) je new age hudobný projekt francúzskeho skladateľa Erica Léviho. Projekt používa texty (od Guya Protheroea) v jazyku, ktorý je podobný gréčtine či latinčine. Väčšina textov skladieb je v pseudolatinčine a niektoré sú v latinčine. Po hudobnej stránke projekt spája Gregoriánsky chorál s modernými prvkami žánrov ako rock, pop či electronica. Najúspešnejším albumom bol ich debutový album *Era*, ktorému tiež pomohol úspech debutového singla „Ameno". Celkovo sa predalo 6 miliónov kópií tohto albumu a stal sa najexportovanejším francúzskym albumom.

Celkovo projekt počas svojej existencie predal 12 miliónov albumov.

Diskografia
-----------

Štúdiové albumy
* *Era* (1996)
* *Era 2* (2000)
* *The Mass* (2003)
* *Reborn* (2008)

Referencie
----------

1. 1 2  After Enigma at Orphic Music. Retrieved 4 September 2016.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2011-08-04]. Dostupné online. Archivované 2011-07-24 z originálu.
3. 1 2 3  "Era's biography on Last.FM. Retrieved 2 September 2016.
4. ↑  "Era's biography on RFI Music" Archivované 2017-05-09 na Wayback Machine. Retrieved 2 September 2016.

Externé odkazy
--------------

* Official website – in French.
* Era na Allmusic
**Lepok** alebo **glutén** je zmes proteínov gliadín a glutenín. Spolu so škrobom sa nachádzajú v endosperme semien niektorých obilnín ako sú pšenica, jačmeň, špalda či raž. Ovos sám osebe lepok neobsahuje, no môže byť kontaminovaný, ak je pestovaný v blízkosti obilnín obsahujúcich lepok.

Gliadín a glutenín predstavujú približne 80 % všetkých proteínov obsiahnutých v pšeničnom zrne. Glutén sa nerozpúšťa vo vode, vďaka čomu sa dá izolovať vyplavením škrobu. Izolovaný lepok, nazývaný aj seitan, sa používa ako samostatná potravina. Lepok je dôležitým zdrojom výživných proteínov a často sa používa ako prímes do potravy s nízkou nutričnou hodnotou.

Intolerancia na lepok
---------------------

Malý podiel ľudskej populácie vykazuje intoleranciu na lepok. Patria medzi nich aj chorí na celiakiu.

Referencie
----------

1. ↑  HERNANDO, Alberto; MUJICO, Jorge R.; MENA, María C.; LOMBARDÍA, Manuel; MÉNDEZ, Enrique. *Measurement of wheat gluten and barley hordeins in contaminated oats from Europe, the United States and Canada by Sandwich R5 ELISA.* [online]. Cantoblanco, 28049, Madrid, Spain: National Center of Biotechnology (Gluten Unit), Jún 2008, [cit. 2017-01-29]. Dostupné online. DOI:10.1097/MEG.0b013e3282f46597 (Anglický)

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálBiologický portál |

* Stránka o celiakii
**Horácius** alebo **Horatius** je tragédia napísaná fracúzskym dramatikom Pierrom Corneillom, ktorá odkazuje na dielo rímskeho historika Tita Livia. Hovorí o bitke dvoch štátov (Rímske kráľovstvo a Alba Longa), ktoré sú spolu prepletené prostredníctvom dvoch rodín, Kuriaciovcov a Horáciovcov. Tieto štáty spolu skončia vo vojne, ale namiesto bojovania celého vojska sa rímsky kráľ Tullus dohodol s diktátorom Alby Longy Mettiom Fufetiom, že z oboch štátov budú vybraní traja šampióni. Ako aj tragédie z antickej doby ale aj z iných klasicistických diel sa tu dodržiava trojjednota miesta, času a deja.

Postavy
-------

1. Tullus, kráľ Ríma
2. Starý Horácius, rímsky rytier
3. Horácius, syn starého Horácia, hlavná postava, jediný preživší z bitky
4. Kamila, sestra Horácia a snúbenica Kuriácia
5. Kuriácius, muž z Alba Longa, snúbenec Kamily
6. Sabína, manželka Horácia a sestra Kuriácia
7. Valérius, rímsky rytier a milenec Kamily
8. Júlia, dôverníčka Sabíny a Kamily

Dej sa odohráva v Ríme, najmä v dome Horácia.
Padací most
**Padací most** je častá súčasť stredovekých hradov a pevností. Začali sa objavovať okolo roku 1300 a veľmi sa rozšírili v 14. a 15. storočí v Taliansku a Francúzsku. Jeho zmyslom bolo maximálne sťažiť prístup nepriateľa k hlavnej alebo vedľajšej bráne, ktorá aj napriek mnohým vylepšeniam a doplnkom obranného systému (nad sebou alebo vo svojom bezprostrednom okolí) často predstavovala závažnú slabinu v obrane.

Padací most predstavoval vrchol celej myšlienky a podstatné zlepšenie oproti svojim predchodcom, ktorými boli rozoberateľné či ľahko zničiteľné mosty. Tieto naďalej pretrvávali popri padacích mostoch u rozostavaných, menších či chudobnejších hradov ako lacnejšie riešenie alebo provizórium.

Hlavná výhoda padacieho mosta spočívala v tom, že ho bolo možné zdvihnúť veľmi rýchlo, a že po zdvihnutí zostával bez poškodenia pripravený k rýchlemu spusteniu, ak by bolo potrebné vykonať výpad. Ďalším plusom bolo, že zdvihnutý často úplne zakryl vstup brány a teda ešte posilnil jej obranu. Naproti tomu tu boli aj nevýhody – ak ho nepriateľ dokázal spustiť (a zároveň nezničiť), získal tým často neoceniteľnú výhodu.

Referencie
----------

1. ↑  Toy, Sidney: *Castles, Their Construction and History*, s. 202

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Padací most**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Padací most na českej Wikipédii.*
**Rachel Ruyschová** (\* 3. jún 1664, Haag, Holandsko – † 12. august 1750, Amsterdam) bola holandská maliarka, ktorá sa špecializovala na maľbu zátiší s kvetinami.

Život
-----

Zátišie s kvetinami
Vo svojich troch rokoch sa presťahovala z Haagu do Amsterdamu. Jej otec, Frederik Ruysch, známy anatóm a botanik, tu získal profesorské miesto. V pätnástich rokoch sa začala učiť u Willema van Aelsta, známeho delftského maliara zátiší. Roku 1693 sa vydala za portrétistu Juriaena Poola (1665 – 1745), s ktorým mala desať detí. Jej sestra Pieternel bola vydatá za Jana Munnicksa, kresliča kvetín v amsterdamskej Hortus Botanicus.

Roku 1701 bola Rachel prijatá do maliarskeho cechu v Haagu. O niekoľko rokov neskôr bola pozvaná na dvor do Düsseldorfu a pracovala tu ako dvorná maliarka pre Johanna Wilhelma. Pôsobila tu medzi rokmi 1708 – 1716. Roku 1723 vyhrala lotériu, ale stále maľovala pre svojich prominentných klientov.

Ruyschová žila 85 rokov a bola umelecky aktívna takmer po celý život. Je známych okolo sto jej prác. Pozadie jej malieb je obvykle tmavé. Je taktiež zmieňovaná pre detailné a realistické vykreslenie krištáľových váz.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rachel Ruyschová**

Externé odkazy
--------------

* Diela Archivované 2010-06-16 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rachel Ruyschová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 29283
* BnF: 149662684
* GND: 124707777
* ISNI: 000000006663631X
* LCCN: nr97023646
* NK ČR: ola2002161329
* ULAN: 500115798
* VIAF: 66737670
* WorldCat: lccn-nr97023646
Družina kapitána Allaerta Cloecka
Portrét ženy
**Thomas de Keyser** (\* asi 1596, Amsterdam, Holandsko – † 1667, Amsterdam, Holandsko) bol holandský barokový maliar a architekt; syn holandského architekta a sochára Hendrika de Keysera.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine architekta a sochára Hendrika de Keysera a nie je isté, kde sa vyučil, a taktiež existujú len kusé informácie o priebehu jeho života. Podľa rôznych zdrojov by mohli jeho talent rozvíjať Aert Pietersz, Cornelis vander Voort, Werner van Valckert a Nicolas Elias. V 40. roky 17. storočia prijal de Keyser len veľmi málo maliarskych objednávok a bol prinútený hľadať si iný príjem. V rokoch 1640 – 1654 vlastnil obchod s čadičom, potom sa vrátil k maľovaniu.

Maliarstvo
----------

Vynikal ako maliar portrétov a bol najvyhľadávanejším portrétistom v Holandsku do 30. roky 17. storočia, kedy jeho slávu zatienil Rembrandt. Rembrandt bol ovplyvnený jeho prácou, a mnohé z Keyserových malieb bolo neskôr chybne prisúdených Rembrandtovi. 

Jeho portréty sú plné charakteru a majstrovsky vypracované, a často sú charakteristické bohatou zlatou žiarou farieb a rembrandtovským šerosvitom. Niektoré z jeho portrétov sú v životnej veľkosti, ale on sám obvykle preferoval zachytenie postáv v značne menších rozmeroch, ako napr. známy obraz „Štyria starostovia Amsterdamu prijímajúci Máriu Medicejskú" (*Four Amsterdam burgomasters assembled to receive Marie de Medici*) z roku 1638, v súčasnosti vystavený v holandskom múzeu Mauritshuis v Haagu. Okrem portrétov tiež vytvoril niekoľko historických a mytologických obrazov, ako napr. „Tézeus a Ariadna" v amsterdamskej radnici (teraz Kráľovský palác v Amsterdame). 

Najväčšou zbierkou jeho maliarskych diel je Rijksmuseum v Amsterdame. Jeho diela možno medzi iným vidieť tiež v Louvri v Paríži, Francúzsko, Metropolitnom múzeu v New Yorku, Spojené štáty americké, v Ermitáži v Petrohrade, Rusko a v Národnej galérii v Londýne, Anglicko.

Architektúra
------------

De Keyser pracoval tiež ako architekt. Od roku 1662 až do svojej smrti v roku 1667 dohliadal na stavbu novej radnice v Amsterdame.

Externé odkazy
--------------

* Thomas de Keyser v Gallery of Art (po anglicky)
* Artcyclopedia - zoznam múzeí, v ktorých sa nachádzajú diela Thomasa de Keysera (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Thomas de Keyser**

Autoritné údaje: * abART: 59333
* GND: 132559900
* ISNI: 0000000066876006
* ULAN: 500009014
* VIAF: 47926237