recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jozef Pantaleón Roškovský** alebo aj **Pantaleon Roszkovský** (\* 10. marec 1734, Stará Ľubovňa – † 27. marec 1789, Budapešť) bol slovenský mních, kňaz, skladateľ, organista a hudobný teoretik.

Život
-----

Narodil sa v rodine organistu v Starej Ľubovni. Študoval v Podolínci a na univerzite v Trnave. V roku 1755 vstúpil do františkánskeho rádu. Noviciát absolvoval v kláštore svätej Kataríny pri Trnave. Od roku 1757 študoval teológiu v Pešti. V roku 1759 bol v Trnave vysvätený na kňaza a do roku 1761 pokračoval v štúdiu teológie v Bratislave. Pôsobil vo viacerých kláštoroch mariánskej provincie (Nové Zámky, Bratislava, Trnava, Pešť). Ovládal niekoľko hudobných nástrojov a bol dobrým spevákom. Zozbieral mnoho liturgických spevov a skomponoval niekoľko sakrálnych kompozícií. Avšak, nie mnoho z jeho diela sa nám zachovalo do dnešných dní. Roškovský zomrel v Budapešti v roku 1789.

Dielo
-----

Roškovský sa zaoberal výhradne duchovnou hudbou. Zbieral, upravoval a komponoval liturgické spevy: omše, ofertória, vešpery, antifóny, litánie, *Tota pulchra, Stella coeli, Tantum ergo, Rorate coeli*, árie o svätých apod. Zozbierané i vlastné skladby uverejnil v niekoľkých zborníkoch, ktoré obsahujú viacej než 700 skladieb. Zborníky majú vysokú umeleckú i historickú hodnotu, dokumentujú vývoj cirkevnej hudby od stredného baroka až po raný klasicizmus. Pracoval aj na návrhu hudobnej reformy v Mariánskej provincii, ktorej súčasťou sa mali zborníky stáť. Pre prílišnú náročnosť však bol jeho návrh odmietnutý.

### Zborníky

* *Cymbalum jubilationis*
* *Musaeum Pantaleonianum*
* *Jubilus Seraphicus*
* *Lyturgia franciscana*
* *Hesperus choralis*
* *Harmónia Seraphica*
* *Cantica Dulcisona Mariano-Seraphic*

### Vlastné skladby

* 5 omší z rokov 1758 – 1761 (*Missa Solemis* bola pôvodne pripisovaná Haydenovi)
* *Regina Coeli laetare* (*Raduj sa, nebies Kráľovná*, antifóna z obdobia pred r. 1758)
* Offertorium *de Resurrectione D. N. J. C. (Ofertórium k slávnosti Zmŕtvychvstania)*
* *Vesperae Bacchanales* (Bakchantské nešpory, 1768 – 1769, fašiangová paródia)
* niekoľko menších vokálnych, orgánových a cimbalových skladieb

Referencie
----------

1. 1 2 3   *P. Pantaleón Jozef Roškovský, OFM* [online]. Bratislava: Rehoľa menších bratov – Františkánov, [cit. 2019-10-24]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Marta Hulková; Pavol Polák; Ladislav Kačic: *K prameňom hudby na Slovensku v 17. a 18. storočí*. Bratislava, Veda, 1988
* Jaroslav Smolka a kol.: *Malá encyklopedie hudby*. Supraphon, 1983
* Československý hudební slovník osob a institucí II. (M–Ž), 1965, Státní hudební vydavatelství, Praha, s. 437
* Václav Holzknecht a kol.: *Kniha o hudbě.* Orbis, 1964
* František Zagiba: *Hudobné pamiatky františkánskych kláštorov na východnom Slovensku.* Orbis, Praha, 1940

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jozef Pantaleón Roškovský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14001111w
* GND: 124152007
* ISNI: 0000 0000 5540 7028
* LCCN: nr2003023546
* NK ČR: jn19990210538
* VIAF: 15697190
* WorldCat: lccn-nr2003023546
Raketa Thor so sondou Pioneer 1 pred štartom
**Pioneer 1** bola americká kozmická sonda, po Pioneer 0 druhý pokus o vyslanie americkej sondy k Mesiacu. Štartovala 11. októbra 1958. Misia bola neúspešná, sonda nedosiahla trajektóriu na Mesiac ani obežnú dráhu okolo Zeme a po 43 h 17,5 min od štartu zanikla nad Tichým oceánom.

Kvôli programovej chybe riadenia nosnej rakety dosiahla sonda nižšiu rýchlosť, než bolo potrebné na opustenie sféry gravitačného vplyvu Zeme. Taktiež odchýlka v smere činila asi 3,5°. Sonda preto zostava na balistickej trajektórii s maximálnou výškou 113 800 km (cca tretina vzdialenosti k Mesiacu). V priebehu letu boli v obmedzenom rozsahu vykonávané vedecké merania.

Opis
----

Rotáciou stabilizovaná sonda mala strednú časť v tvare nízkeho valca prechádzajúceho na oboch stranách do komolého kužeľa. Priemer valcovej časti bol 0,74 m a výška vrátane kužeľových predĺžení 0,76 m. Hlavným štruktúrnym prvkom, ktorý bol umiestnený v osi sondy a prechádza spodným kužeľom, bol raketový motor na TPL s hmotnosťou 11 kg slúžiaci na navedenie na obežnú dráhu okolo Mesiaca. Ďalších osem malých korekčných motorčekov na TPl bolo umiestnených na prstenci na konci horného kužeľa, ktorý mohol byť po použití oddelený. Z horného kužeľa vyčnievala dipólová anténa. Plášť sondy bol vyrobený z laminovanej umelej hmoty. Sonda niesla nasledujúce vedecké prístroje s hmotnosťou 17,8 kg:

* infračervený televízny skenujúci systém (3,7 kg) pre výskum povrchu Mesiaca s rozlíšením 1 miliradián;
* ionizačná komora s objemom 43 cm3 na meranie primárneho kozmického žiarenia a tiež sekundárnych efektov vznikajúcich interakciou kozmickej radiácie s materiálom ionizačnej komory;
* súprava mikrofónov a membrány registrujúcej mikrometeority v dvoch úrovniach dopadovej energie;
* jednocievkový magnetometer slúžiaci na meranie magnetického poľa v rozsahu 0,6×10-3 µT až 1.2×10-3 mT v priestore medzi Zemou a Mesiacom a pre nájdenie prípadného magnetického poľa Mesiaca. Meranie prebieha v rovine kolmej na os rotácie;
* teplotne závislý rezistor na meranie vnútorných tepelných pomerov sondy.

Elektrická energia se získavala z NiCd batérie (zážih raketového motoru), Ag článkovej batérie (napájanie televízneho systému) a Hg batérie (ostatné elektrické obvody). Rádiový systém vysielal na 108,06 MHz a využíval elektrickou dipólovou anténu (300 mW) na prenos telemetrie a dopplerovské merania a magnetickou dipólovou anténu (50 W) pre televízny systém. Komunikácia v smere Zem-sonda prebiehala na 115 MHz cez elektrickú dipólovú anténu.

Referencie
----------

1. ↑  *Tento text alebo jeho časť bola prevzatá z článku  (verzia 2012-01-25) uverejneného na stránkach SPACE 40
, ktorého autormi sú Miroslav Káňa, Antonín Vítek. (licencia GFDL a CC-BY-SA 3.0, povolenie autora)*
**Vlada Rosľakova** (rus. Влада Рослякова), vlastným menom **Jelena Vladimirovna Rosľakovová** (rus. Елена Владиимировна Рослякова – Jelena Vladimirovna Rosľakova; 8. júl 1987, Omsk) je ruská supermodelka.

Kariéra
-------

Keď začala s modelingom, zmenila si meno z Jeleny na Vladu, aby sa odlíšila od modelky Jeleny Rosenkovej. S modelingom začala v Rusku, no potom sa presťahovala do Tokia. Keď sa dostala do New Yorku, začala pracovať pre svetoznámych dizajnérov. Je známa pre svoju typickú chôdzu a výzor bábiky, spolu s modelkami ako Jessica Stam, Lisa Cant, Heather Marks či Gemma Ward.

Predvádzala na šou špičkových návrhárov, medzi ktorých patria Alberta Ferretti, Alexander McQueen, Balenciaga, Blumarine, Bottega Veneta, Burberry Prorsum, Calvin Klein, Céline, Chanel, Chloé, Christian Dior, Comme des Garçons, Dolce & Gabbana, Dsquared², Emanuel Ungaro, Emilio Pucci, Etro, Fendi, Gianfranco Ferrè, Giorgio Armani, Givenchy, Gucci, Hermès, Jean Paul Gaultier, Jil Sander, Kenzo, Lanvin, Loewe, Louis Vuitton, MaxMara, Missoni, Miu Miu, Moschino, Nina Ricci, Prada, Roberto Cavalli, Salvatore Ferragamo, Sonia Rykiel, Stella McCartney, Thierry Mugler, Valentino, Versace, Viktor & Rolf, Yohji Yamamoto a Yves Saint Laurent.

Objavila sa v najrôznejších módnych magazínoch, vrátane Vogue, Numéro, W, V, Dazed & Confused, Harper's Bazaar, Marie Claire, Elle, L'Officiel a i-D.

Tiež ju bolo vidieť na obálkach časopisov ako Vogue, Harper's Bazaar, Elle a podobne.

Magazín Vogue Paris ju vyhlásil za jednu z tridsiatich najlepších modeliek tretieho tisícročia.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlada Roslyakova na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlada Rosľakova**
3D štruktúra hammerhead ribozýmu
**Ribozýmy** (**ribo**nukleová kyselina + en**zýmy**) sú molekuly RNA, ktoré majú schopnosť katalyzovať špecifické biochemické reakcie, ako sú napríklad zostrih RNA v expresii génov, podobne ako to dokážu enzýmy. Ich objav v roku 1982 ukázal, že RNA môže fungovať ako genetický materiál (ako DNA) aj ako biologický katalyzátor (ako proteínové enzýmy), čo prispelo k hypotéze RNA sveta, ktorá tvrdí, že RNA bola dôležitá vo vývoji prebiotických systémov, ktoré boli schopné sami sa množiť (replikovať). Najbežnejšie aktivity prírodných ribozýmov a ribozýmov, ktoré vznikli evolúciou *in vitro*, je štiepenie alebo spájanie RNA a DNA a tvorba peptidovej väzby. Napríklad najmenší známy ribozým (GUGGC-3') dokáže aminoacylovať sekvenciu GCCU-3' v prítomnosti PheAMP. V rámci ribozómu fungujú ribozýmy ako časť veľkej podjednotky ribozomálnej RNA a spájajú aminokyseliny počas proteosyntézy. Takisto sa účastnia rôznych reakcií spracovania RNA vrátane zostrihu RNA, replikácie vírusov a biosyntézy transferovej RNA. Medzi príklady ribozýmov patria hammerhead ribozým, VS ribozým a vlásenkový ribozým.

Výskumníci, ktorí skúmajú pôvod života pomocou hypotézy RNA sveta, pracujú na objavovaní ribozýmov, ktoré majú kapacitu replikovať sami seba, čo by znamenalo schopnosť katalyticky syntetizovať polyméry RNA. To by sa malo diať v prebioticky možných podmienkach s vysokou presnosťou kopírovania, aby sa predišlo rozkladu informácie, ale aby takisto bola umožnená občasná chyba počas tohto procesu, vďaka ktorej by mohla prebiehať Darwinovská evolúcia.

Prebehli rôzne pokusy vytvoriť ribozýmy ako terapeutiká, ako enzýmy schopné cielene zamerať a štiepiť definovanú sekvenciu RNA, ako biosenzory a pre aplikácie v rámci funkčnej genomiky a objavovania génov.

Referencie
----------

1. ↑   Self-splicing RNA: autoexcision and autocyclization of the ribosomal RNA intervening sequence of Tetrahymena. *Cell*, November 1982, s. 147–157. DOI: 10.1016/0092-8674(82)90414-7. PMID 6297745.
2. ↑   The catalytic diversity of RNAs. *Nature Reviews. Molecular Cell Biology*, May 2005, s. 399–412. DOI: 10.1038/nrm1647. PMID 15956979.
3. ↑   The meaning of a minuscule ribozyme. *Philosophical Transactions of the Royal Society of London. Series B, Biological Sciences*, October 2011, s. 2902–2909. DOI: 10.1098/rstb.2011.0139. PMID 21930581.
4. ↑   RNA synthesis by in vitro selected ribozymes for recreating an RNA world. *Life* (Basel, Switzerland), January 2015, s. 247–68. DOI: 10.3390/life5010247. PMID 25610978.
5. ↑   *RNA and the Regulation of Gene Expression: A Hidden Layer of Complexity*. Ed. Morris KL. Norfolk, England : Caister Academic Press, 2008. ISBN 978-1-904455-25-7. The Hammerhead Ribozyme Revisited: New Biological Insights for the Development of Therapeutic Agents and for Reverse Genomics Applications.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ribozyme na anglickej Wikipédii.*
Rekonštrukcia rímskeho pila
Vojaci nesúci rímske pilá na pôvodnej rytine
**Pilum** bol typ oštepu používaný rímskymi legionármi v období od 3. storočia pred Kr. do 3. storočia po Kr. Vyznačovalo sa pomerne zložitou stavbou oproti vtedajším oštepom.

Opis
----

Pilum bolo približne dva metre dlhé. Koniec pila, dlhý približne 40 až 60 centimetrov, bol vyrobený zo železa a mal štvorcový prierez. Na konci bol malý štvorhranný hrot. Pri úchyte kovovej hlavice na drevené ratisko bolo ratisko zvyčajne rozšírené do tvaru zrezaného ihlanu a železná časť bola k drevenej pripevnená po vylepšení pripisovanom Gaiovi Mariovi dvomi kolíkmi, jedným zo železa a druhým z dreva, ktorý sa po dopade ľahko zlomil. To zabránilo tomu, aby mohol nepriateľ vrhnutý oštep hodiť späť, no samotný oštep sa nepoškodil. Na opačnom konci pila bol bodec, vďaka ktorému sa oštep mohol použiť z oboch strán alebo zapichnúť do zeme. Pilum bolo značne zložité na výrobu oproti haste, ktorú používali pomocné zbory.

Rôzne typy rímskeho pila

Použitie
--------

Vrhnutím pila legionári začínali útok, dostrel bol do 30 metrov. Až po vrhnutí tasili meč gladius a útočili zblízka. Pilum bola veľmi účinná zbraň, ktorú vďaka svojej váhe neodrazili ani štíty. Používalo sa aj pri bojových formáciách najmä na ochranu pred jazdou. V 4. storočí sa podobne ako aj iné tradičné rímske zbrane úplne prestali používať a boli nahradené jednoduchšími oštepmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pilum**

Pozri aj
--------

* Staroveký Rím
* Légia (staroveký Rím)
* Hasta
* Gladius
**Operácia Moonshot** bol vládny program Spojeného kráľovstva na zavedenie masového testovania na COVID-19 v Anglicku v rovnaký deň. Toto malo umožniť väčšie zhromaždenia ľudí a zároveň zachovať kontrolu nad vírusom. Podľa magazínu *The British Medical Journal* mal program dosiahnuť kapacitu poskytovať 10 miliónov testov denne do roku 2021.

Program viedol k obavám z jeho očakávaných nákladov vo výške 100 miliárd libier (podľa uniknutého vládneho dokumentu), čo by predstavovalo približne tri štvrtiny celkových ročných nákladov Národnej zdravotnej služby (NHS) v Anglicku. Štatistici varovali, že vzhľadom na nepresnosť testovania by masové testovanie v tomto rozsahu mohlo spôsobiť státisíce falošne pozitívnych výsledkov denne.

Dňa 22. októbra 2020 bolo oznámené, že projekt bol „zaradený" do programu *NHS Test and Trace*, pod vedením Dido Harding. V apríli 2021 Spojené kráľovstvo naďalej kládlo osobitný dôraz na hromadný skríning pomocou antigénnych testov, ktoré boli dostupné ako domáce súpravy na testovanie.

Referencie
----------

1. ↑   The big problem with Operation Moonshot? False positives. *Wired UK*, 12 September 2020. Dostupné online.
2. ↑   *£100bn budget for Covid Operation Moonshot dumped as project swallowed up by Test and Trace* [online]. 22 October 2020. Dostupné online. Archivované 2022-05-24 z originálu.
3. ↑   *Mass testing for Covid could increase transmission – experts* [online].. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Operation Moonshot na anglickej Wikipédii.*
Prof. RNDr. **Ondrej Strečko**, CSc. (\* 25. marec 1928, Lupoč – † 2. január 1991, Prešov) bol slovenský matematik.

Životopis
---------

Po základnej škole vychodil meštianku v Zvolenskej Slatine, Obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici a gymnázium v Lučenci. Po maturite v r. 1948 – 1952 študoval matematiku a filozofiu na Prírodovedeckej fakulte SU (teraz UK) v Bratislave. Pedagogickú činnosť začína v r. 1952 vo Zvolene (VŠLD), v tom istom roku odiŝiel na Pedagogickú fakultu UPJŠ v Prešove, kde pôsobil až do svojej smrti. Vo veľkej miere sa pričinil o výchovnovzdelávací proces i odborné poslanie katedry matematiky ako jej člen, tajomník a viac ako 20 rokov jej vedúci.

Jeho odborná činnosť bola zameraná na teóriu a aplikácie nomografických metód. Výsledkom je 6 pôvodných vedeckých prác, kniha *Desať kapitol z numerických, grafických a iných metód*. Bol zapojený do základného výskumu v tomto odbore. V r. 1969 na Matematickom ústave Československej akadémie vied v Prahe získal hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied. Od r. 1970 bol docentom, v r. 1980 bol menovaný profesorom. Zohral veľkú úlohu pri výchove a vzdelávaní učiteľov matematiky, v r. 1985 založil školiace pracovisko pre výchovu vedeckých ašpirantov v odbore Teória vyučovania. Napísal viaceré učebné texty a príručky ako aj odborné články, vypracoval mnohé recenzie prác z odboru num. metód aj teórie vyučovania. Dve funkčné obdobia bol prodekanom, neskôr (od r. 1980) dekanom. Bol člen mnohých komisií a rád. Založil v Prešove pobočku JSMF a vyše 20 rokov bol jej predsedom. Bol aj člen ÚV JSMF, nositeľom vyznamenania Zaslúžilý člen Jednoty ( 1972) a viacerých čestných uznaní a ocenení. Jeho syn docent PaedDr. Vladimír Strečko, CSc. je taktiež matematik pôsobiaci na Katedre Matematiky, fyziky a informatiky FHPV PU v Prešove.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5654 7524
* NK ČR: mzk2002145046
* SNK: 202919
* VIAF: 84526704
Divadlo Carltheater okolo roku 1850
Divadlo **Carltheater** (do roku 1847 Leopoldstädter Theater) bolo divadlo, ktoré sa nachádzalo v 2. viedenskom obvode v ulici Praterstraße 31.

Dejiny
------

Toto divadlo dal postaviť Karl von Marinelli a otvorené bolo v roku 1781 pod názvom *Leopoldstädter Theater*. Zameriavalo sa na prózy a hudobné diela. V roku 1838 budovu kúpil Carl Carl (pôvodom z Krakova), ktorý v tom čase viedol aj konkurenčné divadlo Theater an der Wien.

Pôvodné divadlo Leopoldstädter Theater bolo prebudované a znovu otvorené 10. decembra 1847 pod novým názvom *Carltheater*. Johann Nepomuk Nestroy viedol divadlo Carl Theater v rokoch 1854 – 1860. Počas toho obdobia priniesol do Viedne nový žáner Offenbachove operety. Prvé diela boli vlastne ukradnuté, keďže ochrana autorských práv v tom čase v podstate nefungovala a už vôbec nie na medzinárodnej úrovni.

Nové Offenbachove diela mali vo Viedni úspech, čo viedlo Franza von Suppé k tomu, aby žáner prevzal a prispôsobil viedenskému publiku. Svetové premiéry významných Suppého operiet Krásna Galatea, Fatinitza aj Boccaccio sa konali v divadle Carltheater. Aj ďalšom období sa v divadle Carltheater konali viaceré svetové operetné premiéry ako napríklad Johann Strauss ml. – Viedenská krv, Franz Lehár – Drotár alebo Cigánska láska, Oscar Straus – Ein Waltzertraum a iné. Hlavným centrom operety sa ale postupne stalo Theater an der Wien.

V roku 1929 bolo divadlo Carltheater zavreté kvôli finančným ťažkostiam. Budova divadla bola v roku 1944 silne poškodená bombardovaním a preto ju v roku 1951 úplne odstránili. Dnes sa na mieste pôvodného divadla nachádza moderná administratívna budova.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Carltheater**
Súradnice: 33°07′59″S 11°12′58″V﻿ / ﻿33,13306°S 11,21611°V﻿ / 33.13306; 11.21611

**Ben Gardane** (arab. بنقردان‎ – Bin Guirdan) je mesto v Tunisku. Nachádza sa 560 km južne od Tunisu, na pobreží Stredozemného mora. Mesto má rozlohu 4732 km² a v roku 2014 tu žilo 79 912 obyvateľov.

História
--------

Mesto bolo dejiskom útoku, spáchaného skupinou Islamský štát dňa 7. marca 2016, ktorý však tuniské ozbrojené sily odrazili.

Ekonomika
---------

Ekonomika sfaxského regiónu bola vždy založená na výrobe olivového oleja a rybolove. V oblasti je vysadených okolo 2,1 milióna olivovníkov a 1 milión mandľovníkov. 

Mesto sa vďaka svojej blízkosti k Líbyi stalo veľkým trhom pre dovážané produkty, či už z Líbye alebo iných arabských krajín, a je známe, že je lacnejšie ako inde v Tunisku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ben Gardane**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ben Gardane na českej Wikipédii.*
Pasodoble
**Pasodoble** alebo **paso doble** je druh latinskoamerického tanca. Prvá zmienka o ňom pochádza z roku 1918 ako o španielskom onestepe. Známejším sa stal v prvej polovici 20. rokov 20. storočia, kedy sa viac rozšíril. Štandardizovali ho francúzski taneční učitelia. Jeho pôvod je v Španielsku v ľudových tancoch oslavujúcich víťazného toreádora. Za súťažný tanec bolo pasodoble prijaté po druhej svetovej vojne. Rytmus je 2/4 a takt 60.

História
--------

Pôvod tejto vášnivej hudby je sporný. Na základe fyzických historických dôkazov je o nej známe, že vznikala už v 18. storočí, keďže v Španielsku sa zachovali partitúry pasodoble z roku 1780, a že bola začlenená do komédií a prijatá ako regulačný krok pre španielsku pechotu, a že hudba bola zavedená do býčích zápasov až v 19. storočí.

Jedna z hypotéz na základe etymológie názvu predpokladá, že pochádza z francúzskeho „pas-redouble," čo bola forma rýchleho pochodu francúzskej pechoty koncom 18. storočia. Predpokladá sa, že má španielske aj francúzske charakteristiky. Moderné kroky často obsahujú francúzske výrazy, ale tanec pripomína charakter býčieho zápasu. Hovorí sa, že vznikol z juhofrancúzskej kultúry v 30. rokoch 19. storočia. Zástancovia tejto hypotézy, väčšinou francúzski muzikológovia, predpokladali, že pasodoble bol pre Francúzov spôsob, ako znázorniť techniky používané pri španielskych býčích zápasoch. Táto hypotéza opomína vysvetliť prítomnosť partitúr z roku 1780, že španielska pechota pochodovala v doble už skôr ako francúzska armáda a francúzski muzikológovia zvyčajne uvádzajú pohyby alebo motívy súvisiace s býčími zápasmi, zvláštnosť, ktorá nedáva zmysel, keďže v Španielsku sa s býčími zápasmi začala spájať až oveľa neskôr.

Hypotéza založená na voľných figúrach a rytme tanca uvádza, že jeho dvojhlasný rytmus a umiernený pohyb poukazuje na pôvod v tradičnej španielskej hudbe a tancoch zo začiatku 16. storočia. Tieto tance, ktoré vznikli okolo roku 1538, boli postupnou kombináciou kastílskej hudby a tanca (seguidillas) s „garrotínom," rýchlym a opakujúcim sa tancom rómskych párov, upraveným do pochodovej formy.

Známy muzikológ José Subirá sa domnieva, že pôvod melódie bol kombináciou vojenských pochodov a ľahkej hudby zo španielskeho populárneho divadla, ktorá postupne prenikla do „entremes "váženejších hier.
Toto je článok o slovenskej hymnickej piesni, nie o hymne Vatikánu. O hymne Vatikánu a Svätého stolca pozri *Pápežská hymna.*
Bazilika svätého Petra v Ríme vo Vatikáne
**V sedmobrežnom kruhu Ríma** je hymnická pieseň zároveň aj slovenská pápežská hymna. Odkazuje na sedem rímskych pahorkov, medzi ktorými je postavená bazilika svätého Petra a prosí za pápeža. Spieva sa cez veľké cirkevné sviatky, a to väčšinou na konci svätej omše.

Pôvodný text v latinčine napísal anglický kardinál Nicholas Wiseman v roku 1850. Následne boli preložené do maďarčiny Antalom Gyuritsom v roku 1857. Antal Feley, peštiansky učiteľ hudby, tento text v roku 1858 zhudobnil *(pozri ukážku* *)* a v takejto podobe sa skladba rozšírila do celej Uhorskej monarchie. U nás sa taktiež udomácnila a zahrnul ju do svojich piesní Andrej Radlinský v Katolíckom spevníku *(Katolícky spewník)* v roku 1875. Odvtedy je, popri iných pápežských hymien, súčasťou Jednotného katolíckeho spevníka (JKS) s číslom 523.

Text
----

V sedmobrežnom kruhu Ríma,
kde sa Petra chrám vypína,
z tisíc hrdiel sa ozýva
pieseň nábožná horlivá:
[:Živ, Bože, otca svätého,
námestníka Kristovho!:]
A ten hlas sa mocne nesie
až do tichej hrobov skrýše;
po horách i po dolinách,
po mestách i pustatinách:
[:Živ, Bože, Otca Svätého,
námestníka Kristovho!:]
Po hradoch i po rovinách,
šírych sveta po krajinách,
jak na krídlach bleskohromu
preletuje z dom do domu:
[:Živ, Bože, Otca Svätého,
námestníka Kristovho!:]
Letí on až na tie strany,
kde sú svätých slávostany,
odtiaľ do sŕdc našich padá,
v pobožnú sa pieseň skladá
[:Živ, Bože, Otca Svätého,
námestníka Kristovho!:]

Ukážky
------

1. *Antal Feley - **Hol Szent Peter*** (2021) *Skladba v maďarskej verzii na záver sv. Omše celebrovanej sv. Otcom Františkom na návšteve maďarska v r. 2021*
2. ***V sedmobrežnom kruhu Ríma*** (JKS 523) *hraná v Bazilike sv. Petra pri príležitosti púte Slovákov do Ríma organistom Františkom Beerom*
3. *Orchestrálne arrang. Pavla Seleckého v prevedení Cirkevno-hudobného spolku KIRCHENMUSIKVEREIN pri Dóme sv. Martina v Bratislave*

Referencie
----------

1. ↑  A.S, Petit Press. *Maďarská hymna po omši? Je to tradícia* [online]. www.sme.sk, [cit. 2019-04-25]. Dostupné online.
2. ↑   *Čo vieme o „našej" Pápežskej hymne? Píše Edita Bugalová zo SNM* [online]. www.tkkbs.sk, [cit. 2023-09-03]. Dostupné online.
3. ↑   *Antal Feley - Hol Szent Péter* [online]. [Cit. 2023-09-03]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Jednotný katolícky spevník
* Pápežská hymna

Externé odkazy
--------------

* Nahrávka piesne na Youtube
**Jozef Országh** (\* 21. júl 1883, Abramová-Laclavá  –  † 28. december 1949, Bratislava, pochovaný v Martine) bol slovenský verejný činiteľ a právnik.

Rodina
------

* otec: Ignác Országh
* matka: Augusta rod. Peťková
* manželka: Elena rod. Galandová

Životopis
---------

Navštevoval školu v Martine, študoval na vyššej obchodnej škole a právo na univerzite v Kluži. V roku 1920 – 1922 slúžny Zvolenskej a Hontianskej župy v Banskej Bystrici. Predstaviteľ štátnej správy v ČSR, pomáhal budovať štátny a samosprávny aparát na Slovensku. Po rozbití republiky bol v spojení s občianskym odbojom, orientoval sa na hlavnú Šrobárovu skupinu. Spoluorganizátor národných politických a kultúrnych podujatí, napísal úvod do Plickovho *Slovenska* (1938), prispieval do novín a časopisov. V rokoch 1931 – 1949 zastával post predsedu Matice slovenskej.

V období rokov 1931 – 1938 zastával post prezidenta Slovenskej krajiny. Jozef Országh bol 2. krajinským prezidentom, vystriedal Jána Drobného. Počas jeho vlády sa uskutočnili známe Pribinove oslavy v Nitre.

Pamiatky
--------

* hrob s náhrobníkom na Národnom cintoríne v Martine

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 35 - farnosť Svätý Ďur; pokrstený ako Josephus Joannes Országh

Autoritné údaje: * GND: 1024828220
* VIAF: 257148963

Referencie
----------

1. ↑  MATUŠKOVÁ, Veronika. *Jozef Országh* [online]. 2020-01-02, [cit. 2023-04-07]. Dostupné online.
SM3
SM3 druhej generácie (Renault Fluence)
**Renault Samsung SM3** je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrába kórejská automobilka Renault Samsung Motors.

Prvá generácia (B10)
--------------------

Prvá generácia je založená na modeli Nissan Sunny/Bluebird G10. Vyrábať sa začal v septembri 2002 v Pusane. Má 4 verzie a 2 motorizácie: 1,5 l QG15DE a t 1,6 l s CVTC systémom QG16DE. Oba motory sú benzínové od Nissanu.

V roku 2006 bol SM3 uvedený ako Nissan Almera Classic v Ukrajine a Rusku. V rovnakom roku bol model uvedený v strednej a Južnej Amerike ako Nissan Almera, čím nahradil model Sentra po tom, ako sa stal automobilom strednej triedy.

Samsung SM3 sa predáva aj ako Nissan Sunny v krajinách Stredného východu a ako Renault Scala v Mexiku a Kolumbii.

V júli 2009 bol premenovaný na SM3 CE (Classic Edition). Produkcia prvej generácie bude pokračovať tak dlho, ako po nej bude dopyt.

Druhá generácia (L38)
---------------------

Druhá generácia bola uvedená v apríli 2009 na Seoul Motor Show. Je to prakticky Mégane 2 so stupňovitou zadnou časťou, predáva sa aj ako Renault Fluence.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Renault Samsung SM3 na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Renault Samsung SM3**

| * z
* d
* u
Renault Samsung Motors |
| --- |
| SM3  • SM5  • SM7  • QM5 |

| << predošlé – Automobily značky Renault 1980 – 2020 – nasledujúce >> |
| --- |
| **Typ** | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Miniautomobily |  |  | Twingo | Twingo II | Twingo III |
| Malé automobily | 5 / 7 | Super 5 | Clio I | Clio II / Thalia | Clio III | Clio IV | C V |
| Nižšiastredná trieda | 14 | 9 / 11 | 19 | Mégane I | Mégane II | Mégane III | Mégane IV |
|  | Alliance |  |  |  | Fluence |
| Stredná trieda | 18 | 21 / Medallion | Laguna I | Laguna II | Laguna III | Talisman |
| Vyššia stredná trieda | 20 / 30 | 25 | Safrane | Vel Satis | Latitude |  |
| LAV |  |  | Kangoo I | Kangoo II |
| SUV |  |  |  | Koleos |
|  |  |  |  | Captur |
|  |  |  |  | Kadjar |
| Malé MPV |  |  |  | Modus |  |
| Compact MPV |  |  | Scénic I | Scénic II | Scénic III | Scénic IV |
| Veľké MPV |  | Espace I | Espace II | Espace III | Espace IV | Espace V |
| Kupé | Fuego |  |  | Avantime |  | Laguna Coupé |  |
| Roadster |  |  | Spider |  |  | Wind |  |
Přemysl Otakar I. a Vladislav Jindřich
**Vladislav Jindřich (Henrich)** (\* okolo 1160 – † 12. august 1222, Znojmo) bol český knieža (v r. 1197) a moravský markgróf z rodu Přemyslovcov, druhorodený syn Vladislava II. a Judity Durínskej.

Životopis
---------

Mladosť prežil v období vleklých sporov medzi jednotlivými členmi rodu Přemyslovcov. V roku 1192 dostal od cisára Henricha VI. titul moravského markgrófa a Moravu, ktorú však už o dva roky musel opustiť. Žil potom na dvore svojho bratanca kniežaťa-biskupa Jindřicha Břetislava. 

Dňa 23. júna1197 po jeho smrti zvolili veľmoži Vladislava Jindřicha českým kniežaťom. Proti tejto voľbe sa postavil jeho starší brat Přemysl Otakar I. Knieža poznal objektívnu situáciu českého štátu, ktorý po rokoch bojov o moc potreboval vnútornú stabilizáciu, no súčasne si bol vedomý túžby po moci svojho brata. Preto v záujme zachovania pokoja sa v bratov prospech dobrovoľne vzdal moci i titulu a z toho vyplývajúcich dynastických nárokov. Opäť sa stal moravským markgrófom a jeho potomkovia mali dedične vládnuť na Morave. 

Vo svojej novej funkcii plne podporoval svojho brata, neskoršieho českého kráľa. Dôkazom toho je i dokument z roku 1216, riešiaci systém nástupníctva na českom tróne, presadzujúci princíp primogenitúry (prvorodenosti), ktorým sa definitívne odstránili zmätky vyplývajúce z voľby a tzv. starešníckeho rodového princípu. Svojho brata podporoval i na zasadaniach ríšskeho snemu.

Vladislav Henrich nevynikal veľkými diplomatickými či vojenskými činmi. Počas jeho vlády však na Morave zavládol vnútorný pokoj.

V roku 1205 založil cisterciánsky kláštor na Velehrade, ktorý sa zároveň mal stať pohrebným miestom moravských markgrófov. Bol ženatý s Heilwidou, pravdepobne z rodu rakúskych pánov z Trnavy. Po jeho bezdetnom manželstve a smrti sa na uvoľnený moravský markgrófsky stolec posadil jeho synovec Vladislav. Pochovaný je vo velehradskom kláštore.

Referencie
----------

1. ↑  WIHODA, Martin. *Od knížat ke králům. Sborník u příležitosti 60. narozenin Josefa Žemličky*. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2007. ISBN 978-80-7106-896-9. Kapitola Moravská markraběnka Heilwida, s. 96-104.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vladislav Jindřich**

Externé odkazy
--------------

* Vladislav Jindřich na e-stredovek
* Bouřlivá léta 1191 - 3: Mezi markrabětem a biskupem

Panovnícke pomery
-----------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchodca:** Jindřich Břetislav | Erb Přemyslovcov | **České knieža****Vladislav Jindřich** 1197 | Erb Přemyslovcov | **Nástupca:**Přemysl Otakar I. |
|

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchodca:** - | Erb Moravského markgrófstva | **Moravský markgróf****Vladislav Jindřich** 1192 – 1194 a 1197 – 1222 | Erb Moravského markgrófstva | **Nástupca:**Vladislav |
|

Autoritné údaje: * GND: 133899209
* ISNI: 0000 0000 9857 7334
* LCCN: no2007100601
* NK ČR: mzk2007395001
* VIAF: 67669112
* WorldCat: lccn-no2007100601
**Hipparchos (z Atén)** († 514 pred Kr.) , Peisistratov syn, bol v rokoch 527 až 514 pred Kr. tyranom v Aténach. 

Keď v roku 527 pred Kr. zomrel aténsky tyran Peisistratos, k moci sa dostali jeho synovia Hipparchos a Hippias. Hipparchos podporoval, podobne ako jeho otec, rozvoj kultúry, pozval napr. do Atén básnika Simonida. 

Spolu s bratom Hippiom zneužívali svoje postavenie a moc, čo viedlo k pomerne širokému odporu voči ich vláde. V roku 514 pred Kr. bol Hipparchos zavraždený, čo sa pripisuje tzv. tyranobijcom Harmodiovi a Aristogeitónovi. Príčinou vražedného útoku boli osobné príčiny. Hipparchos sa zamiloval do Harmodia, ktorý mal však milenecký vzťah s Aristogeitónom. Hipparchos urazil Harmodia tým, že odoprel účasť jeho sestre na náboženskom sviatku, pretože údajne nebola pannou. Harmodios pomstil túto urážku Hipparchovým zavraždením. Po bratov smrti Hippias pritvrdil svoju despotickú vládu a v roku 510 pred Kr. ho z Atén vyhnali ako nenávideného tyrana.

Autoritné údaje: * GND: 102395705
* ISNI: 0000 0000 0438 9237
* LCCN: nr99031935
* ULAN: 500354953
* VIAF: 76706212
* WorldCat: lccn-nr99031935
**Jiří Růžička st.** (\* 23. február 1932, Praha – † 6. september 2003, Slatina) bol český herec a pomocný režisér. Bol manželom Heleny Růžičkovej a otec Jiřího Růžičku ml.

Životopis
---------

Jiří Růžička st. vyštudoval herectvo na DAMU (1956), pôsobil v Mestskom oblastnom divadle v Mladej Boleslavi (1956 – 1957), v zájazdovom súbore Dedinského divadla (1957 – 1959) a Mestskom divadle v Příbrame (1959 – 1961). Následne presedlal na film. Od mladosti sa nadšene venoval amatérskemu filmovaniu, čo ho priviedlo do radov zamestnancov Filmového studia Barrandov (1961), kde potom pracoval až do odchodu do dôchodku. Od 60. do 80. rokov sa podieľal na viacerých filmoch ako asistent réžie alebo pomocný režisér. Spolupracoval s režisérom Hynkem Bočanem.

V epizodických rolách sa vyskytol aj v úlohe filmového herca – ako divák na leteckom dni vo filme *Nevěra* (1956), farár vo filme *Intimní osvětlení* (1965) a po boku svojej manželky sa objavil aj ako divadelný rekvizitár v komédii *Pane, vy jste vdova!* (1970).

Jiří Růžička st. bol od roku 1955 ženatý s herečkou Helenou Růžičkovou, rodenou Málkovou (1936 – 2004). Ich predčasne zosnulý syn Jiří Růžička (1956 – 1999) bol tiež hercom. Jiří Růžička st. zomrel na následky siedmeho infarktu 6. septembra 2003 v Slatině u Blatné vo veku 71 rokov, len štyri mesiace pred svojou manželkou.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Růžička, Jiří, 1932-2003* [online]. Kladno: Středočeská vědecká knihovna, [cit. 2022-11-04]. Dostupné online.
2. ↑   *Růžička, Jiří, 1932-2003* [online]. Praha: Národní knihovna ČR, [cit. 2022-11-04]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Jiří Růžička st. v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Autoritné údaje: * abART: 97244
* NK ČR: xx0011266
* VIAF: 85373683
**Maronitská cirkev** alebo **Maronitská katolícka cirkev** je jednou z východných katolíckych cirkví, t.j. východných cirkví v jednote s Rímom. Používa maronitský obrad a pochádza z Libanonu. 

Na jej čele stojí patriarcha Antiochie, ktorý sídli v Libanone.

Jej počiatky siahajú k mníchovi sv. Maronovi zo 4. storočia, okolo ktorého sa vytvoril monastier. Dôležitú úlohu pri vzniku osobitnej identity tejto cirkvi malo presťahovanie sa maronitských mníchov do odľahlých oblastí Libanonu v 8. storočí. V 12. storočí maroniti potvrdili svoje spoločenstvo s Rímom, o ktorom tvrdia, že ho nikdy neprerušili. V cirkvi sa následne začala prehlbovať latinizačná tendencia.

V roku 1736 sa konala dôležitá synoda, ktorá položila základy súčasnej podoby maronitskej cirkvi.

Po skončení osmanskej nadvlády sa Libanon až do svojej nezávislosti dostal pod vplyv Francúzska, ktoré zabezpečilo, aby v krajine bol prezidentom vždy maronita. Po skončení občianskej vojny (1990) však maroniti v dôsledku emigrácie prestali byť v Libanone väčšinou.

Maronitská cirkev je rozšírená najmä v Libanone a na Blízkom východe. Väčšie komunity sú okrem iného aj v USA, Kanade, Austrálii.

Sv. Šarbel Machlúf bol maronita. 

Liturgia v maronitskej cirkvi sa slúži väčšinou v arabskom jazyku.

Organizačná štruktúra
---------------------

Organizačná štruktúra - mapa
**Libanon:**

* patriarchát – antiochijský (sídlo v libanonskom Bkerké)
* archieparchie – Antélias, Bejrút, Tripolis, Týr
* eparchie – Baalbek, Batrun, Jbeil (Byblos), Jebbeh-Sarba-Jounieh, Sidon, Zahlé

**Sýria:**

* archieparchie – Aleppo, Damask
* eparchia – Latakia

**Cyprus:**

* archieparchia – Cyprus

**Izrael a Palestína:**

* archieparchia – Haifa a Svätá zem
* patriarchálny exarchát – Jeruzalem a Palestína

**Egypt:**

* eparchia – Káhira

**Brazília:**

* eparchia – São Paulo

**Mexiko:**

* eparchia – Mexiko

**Spojené štáty:**

* eparchie – Los Angeles, Brooklyn

**Kanada:**

* eparchia – Montreal

**Austrália:**

* eparchia – Sydney

**Argentína:**

* eparchia – Buenos Aires

**Jordánsko:**

* patriarchálny exarchát – Jordánsko

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* The Maronite Patriarchate – anglická verzia stránky maronitského patriarchátu
* The Maronite Catholic Church – informácie v angličtine
**Arménska katolícka cirkev** je jednou z východných katolíckych cirkví, ktorá pri slávení liturgie používa arménsky obrad.

Prvá únia medzi rímskokatolíckou a Arménskou apoštolskou cirkvou z roku 1198 siaha do čias križiackych výprav. Bola prijatá iba Arménmi v Cilícii a o necelé dve storočia sa skončila.

V roku 1742 rímsky pápež potvrdil za Arménskeho patriarchu Cilície so sídlom v Libanone bývalého biskupa Arménskej apoštolskej cirkvi Abrahama Ardziviana, ktorý ako patriarcha prijal meno Abraham Bedros I. V roku 1867 bolo sídlo patriarchu presunuté do Konštantínopola (Istanbulu). Počas prenasledovania Arménov v Tureckom štáte koncom 1. svetovej vojny zahynulo okolo 100 000 veriacich. Následne bolo sídlo patriarchu presunuté opäť do Libanonu. V samotnom Arménsku nemohla Arménska katolícka cirkev počas komunistického režimu legálne pôsobiť a až v roku 1991 tam bol vytvorený Ordinariát pre katolíkov arménskeho obradu vo východnej Európe, pod jurisdikciu ktorého patria arménski katolíci v Arménsku, Gruzínsku, Rusku a na Ukrajine. Arménska katolícka cirkev má okrem toho biskupstvá na Blízkom Východe, v Európe, Severnej Amerike aj Latinskej Amerike.

Následníci prvého patriarchu si podľa jeho vzoru pridávali k menu meno Bedros (Peter). Súčasným najvyšším predstaviteľom Arménskej katolíckej cirkvi je od roku 2021 katolikos-patriarcha Cilície Rafael Bedros XXI. Minassian.

Organizačná štruktúra
---------------------

* patriarchát - Cilícia (Libanon, Turecko)

Libanon:

* metropolitná archieparchia - Bejrút

Sýria:

* archieparchia - Aleppo
* eparchia - Kámišlí
* patriarchálny exarchát - Damask

Irak:

* archieparchia - Bagdad

Turecko:

* archieparchia - Konštantínopol (Istanbul)

Ukrajina:

* archieparchia - Ľvov

Ostatné krajiny:

* eparchie - Alexandria (Egypt), Isfahán (Irán), New York (Spojené štáty, Kanada), Paríž (Francúzsko), Buenos Aires (Argentína)
* apoštolský exarchát - Latinská Amerika a Mexiko (Brazília, Mexiko, Uruguaj)
* ordinariáty - Východná Európa (Arménsko, Gruzínsko, Rusko, Ukrajina), Grécko, Rumunsko
* patriarchálny exarchát - Jeruzalem a Ammán (Jordánsko, Izrael, Palestína)

Organizačná štruktúra - mapa

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Armenian Catholic Church
* The Armenian Catholic Church (informácie v angličtine)
Titulný list časopisu Nová mládež.
**Nová mládež** (podnázov *Časopis Hlinkovej mládeže*) bol mesačník, ktorý vychádzal na Slovensku počas 2. svetovej vojny.

Pôdu pre založenie Novej mládeže pripravil časopis Mladý Slovák. Nová mládež prinášala ideové, politické a výchovné články, uverejňovala literárne pokusy mládeže (prvosienky). V VI. ročníku sa časopis začal orientovať na brannú výchovu. Politické otázky prenechala časopisu Prelom. Aby lepšie „pestovala ducha brannosti", vydávala prílohu *Malá knižnica Novej mládeže*.

Rubriky
-------

* Zo sveta techniky
* Šachový kútik
* Stĺpček hygieny
* Filatelia
* Letectvo
* Turistika
* Telesná výchova
* Hospodársky obzor

Orientácia časopisu
-------------------

Š. Mikula v príspevku *Aby bolo jasno* (pozri periodikum Nástup, roč. VII. 1939, s. 258) tvrdí, že Nová mládež nie je študentským časopisom. Redakcia Novej mládeže však obhajovala svoj časopis. Tvrdila, že je jediným študentským časopisom, že otázka študentského časopisu preto nie je aktuálna.

Redaktor a vydavateľ
--------------------

* hlavný redaktor: Matúš Černák, neskôr Jozef Ambruš, M. J. Milov
* zodpovedný redaktor: Jozef Hlavatý, neskôr Alojz M. Macek
* majiteľ a vydavateľ: Sborové veliteľstvo Hlinkovej mládeže, neskôr Štátne nakladateľstvo, neskôr Hlavné veliteľstvo HM

Periodicita
-----------

Časopis vychádzal v Bratislave raz mesačne od apríla 1939.

* 1939 - roč. I. - 5 čísiel
* 1940 - roč. II. - 10 č. - hĺbkotlač
* 1940/41 - roč. III. - 10 č. - hĺbkotlač
* 1941/42 - roč. IV. - 10 č. - hĺbkotlač
* 1942/43 - roč. V. - 10 č. - hĺbkotlač
* 1943/44 - roč. VI. - 10 č. - hĺbkotlač
* 1944/45 - roč. VII. - 6 č. - hĺbkotlač - vychádzal do februára 1945

Časopis v elektronickej podobe
------------------------------

* Nová mládež - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroje
------

* NOVÁ MLÁDEŽ. In *Bibliografia periodík na Slovensku v rokoch 1939 - 1944*. Zost. Michal Fedor. Martin : Matica slovenská, 1969. 550 s.
**András Kappanyos** (\* 10. október 1962, Budapešť, Maďarsko) je maďarský literárny vedec, umelecký prekladateľ, univerzitný profesor. Vo svojej kultúrno-vedeckej práci sa zameriava na modernu, na jazykové poznatky klasickej avantgardy, ako aj na životné diela Lajosa Kassáka, Jamesa Joyca a T.S. Eliota. Jazykové tradície moderny analyzuje prostredníctvom vývoja básnických žánrov od Drydena po súčasnú popovú poéziu. Je priekopníkom prekladovej vedy v Maďarsku v oblasti kultúry, zároveň je vzdelaným výskumníkom a citlivým umeleckým prekladateľom literárnych textov.

Je vedecký radca Inštitútu literárnej vedy výskumnej siete Loránda Eötvösa (v minulosti Ústav literárnej vedy Maďarskej akadémie vied), zástupca riaditeľa, vedúci oddelenia Modernej maďarskej literatúry, šéfredaktor *Literatury*, profesor Inštitútu maďarského jazyka a literárnej vedy na Univerzite v Miškolci, vedúci Kultúrnej prekladovej vedy na Doktorandskej škole literárnych vied, v rokoch 2015 – 2016 bol profesorom Ranki Chair na Indiana University Bloomington.

Kariéra
-------

Jeho prax v umeleckom preklade sa stretla s veľkou podporou a priateľským prostredím na legendárnych seminároch Lászlóa Latora na Vedeckej univerzite Loránda Eötvösa (ELTE). Svoju kariéru pedagóga dejín literatúry začal na Vedeckej univerzite v Pécsi v roku 1990 na katedre, ktorú viedol Ernő Kulcsár Szabó. Vďaka štipendiu od Georga Sorosa strávil jeden rok ako postgraduálny hosťujúci poslucháč na Oxford University, v roku 1996 získal titul PhD. v programe English Literature na univerzite ELTE, habilitoval, je tiež akademický doktor, dizertáciu o translatológii obhájil v roku 2015.

Významnejšie diela
------------------

* Kétséges egység – Az átokföldje, és amit tehetünk vele (2001); po slovensky: Pochybná jednota – Prekliata zem a čo s tým môžeme robiť
* A magyar irodalom képes atlasza (2008); po slovensky: Obrazový atlas maďarskej literatúry
* Tánc az élen – Ötletek az avantgárdról (2008); po slovensky: Tanec na hrane – Nápady o avantgarde
* Ulysses – Műelemzések (2011); po slovensky Ulysses – Analýzy diela
* Hová tűnt a huszadik század? (2013); po slovensky: Kam sa podelo dvadsiate storočie?
* Bajuszbögre, lefordítatlan – Műfordítás, adaptáció, kulturális transzfer (2015) ; po slovensky: Hrnček pre fúzačov, nepreložiteľné – Umelecký preklad, adaptácia, kultúrny transfer
* Túl a sövényen (2021); po slovensky: Za plotom

Výber z umeleckých prekladov
----------------------------

* Kurt Vonnegut: Kékszakáll (1991, po slovensky: Modrá brada)
* T. S. Eliot: Elveszett költemények (1997; po slovensky: Stratené básne)
* James Joyce: Száműzöttek (2001; po slovensky: Vyhnanci)
* James Joyce: Kisebb művek (2002; po slovensky: Kratšie diela)
* Carol Ann Duffy: A világ felesége (2006; po slovensky: Manželka sveta)
* James Joyce: Kiadatlan írások (2006; po slovensky: Nevydané diela)
* James Joyce: Stephen Hero (2008, 2022)
* James Joyce: Ulysses (2012), v spolupráci s autormi Marianna Gula, Kiss Gábor Zoltán a Dávid Szolláth
* Drámy a básne Sarah Kane

Zdroje
------

* 
* 
* 
* 
*

Externé odkazy
--------------

* Zoznam vedeckých diel Andrása Kappanyosa
**Paul Karl Feyerabend** (\* 13. január 1924, Viedeň, Rakúsko - 11. február, 1994, Genolier, Švajčiarsko) bol rakúsko-americký filozof a historik vedy, predstaviteľ postmodernej filozofie a epistemologického anarchizmu.

Každý vedec podľa neho môže objavovať a rozpracúvať svoje vlastné teórie bez ohľadu na nezrovnalosti, protirečenia a kritiku; činnosť vedca nepodlieha nijakým racionálnym normám. Nové teórie víťazia v dôsledku propagandistickej aktivity ich prívržencov. Veda sa ničím nelíši od mýtu či náboženstva; veda je jednou z foriem ideológie. Vedu treba zbaviť privilegovanosti: v spoločnosti má mať rovnaké práva ako mýtus, mágia a náboženstvo.

Feyerabend radikalizoval názor Thomasa Samuela Kuhna o konkurencii medzi rôznymi paradigmami: nevidí totiž stav otvorenej konkurencie medzi paradigmami ako prechodnú krízovú epizódu, ale ako normálny stav. Vývoj vedeckého poznania a poznania vôbec sa neuskutočňuje kumulatívne-evolučne, ale pluralisticky revolučne.

Pozri aj
--------

* epistemologický anarchizmus
* filozofia 20. storočia
* súčasná filozofia
* postpozitivizmus

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 99864
* BnF: 11902714z
* GND: 118532812
* ISNI: 0000 0001 2124 4096
* LCCN: n80131686
* NK ČR: jn20000601562
* ULAN: 500224453
* VIAF: 24601381
* WorldCat: lccn-n80131686
Velkopopovický Kozel Černý
Hlavná brána pivovaru Velkopopovický Kozel vo Velkých Popoviciach
**Velkopopovický Kozel** je značka českého piva, ktoré sa vyrába od roku 1874. V tomto roku založil Franz Ringhoffer pivovar vo Velkých Popoviciach blízko Prahy. Symbolom pivovaru je cap.

V roku 1995 spoločnosť odkúpil pivovar Radegast, ktorý sa spojil s Plzeňským Prazdrojom, následne v roku 1999 pivovar odkúpila spoločnosť SABMiller. V súčasnosti (2023) skupinu pivovarov vlastní spoločnosť Asahi Breweries, Ltd.

Výrobnú licenciu má Rusko, Izrael, Maďarsko, Ukrajina, Slovensko a Taliansko, čo robí z piva Velkopopovický Kozel najobľúbenejšie české pivo mimo Česko.

Druhy piva
----------

* **Kozel 10** (4,2 % vol.) – Klasické svetlé výčapné pivo, hlboko prekvasené
* **Kozel 11°** (4,6 % vol.) – svetlý ležiak
* **Kozel Řezaný** (4,7 % vol.) – mix svetlého a tmavého ležiaku.
* **Kozel Mistrův ležák** (4,8 % vol.) – Typický svetlý ležiak.
* **Kozel Černý** (3,8 % vol.) – Toto tmavé výčapné pivo je sedemnásobným držiteľom ocenenia Tmavé pivo roku.
* **Kozel Nealko** (0,5 % vol.)

Referencie
----------

1. ↑  History – Velkopopovický Kozel
2. ↑  Velkopopovický Kozel is the most successful Czech beer abroad – Velkopopovický Kozel

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Velkopopovický Kozel**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka pivovaru Velkopopovický Kozel
JUDr. **Ján Giller** (maď. Giller János, \* 23. jún 1886, Divín – † 11. september 1956, Budapešť) bol maďarský právnik a verejný činiteľ v období medzivojnového Česko-Slovenska a Maďarského kráľovstva.

Absolvoval štúdium práva na právnickej akadémii v Bratislave a neskôr v Budapešti. Okrem toho vyštudoval aj obchodnú akadémiu vo Viedni. Od roku 1913 pôsobil ako advokát v Lučenci. Aktívne sa zúčastnil bojov I. svetovej vojny na ruskom fronte, za čo získal viacero vojenských vyznamenaní.[chýba zdroj]

Po vzniku Česko-Slovenska sa zapojil do politického života. Patril k zakladateľom Krajinskej maďarskej strany maloroľníkov, poľnohospodárov a živnostníkov, predchodkyne Maďarskej národnej strany. V krajinských voľbách v roku1928 bol za ňu zvolený za člena Krajinského zastupiteľstva. Mandát obhájil aj po voľbách v roku 1935.[chýba zdroj]

Po Viedenskej arbitráži v roku 1938 sa aktívne podieľal na preberaní moci maďarskou vládou a vítaní maďarských vojsk. Ako zástupca novopripojených území bol kooptovaný do Maďarského parlamentu, v ktorom zasadal aj poriadnych voľbách v roku 1939.

V roku 1945 bol zatknutý československými orgánmi a postavený pred súd. Za svoju činnosť smerujúcu k odtrhnutiu južného Slovenska a následnému rozbitiu Česko-Slovenska, ako aj za aktívne politické exponovanie sa v Maďarskom kráľovstve, bol v roku 1946 odsúdený na 10 rokov odňatia slobody, stratu občianskych práv na 10 rokov a po odpykaní trestu vypovedanie z územia Česko-Slovenska a prepad majetku v prospech štátu. V roku 1947 sa mu podarilo utiecť do Maďarska, kde sa usadil a dožil.

Referencie
----------

1. 1 2  GILLER, Ján : buržoázny politik, právnik. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok II. E – J. Martin : Matica slovenská, 1987. 592 s. Dostupné online. S. 191.
2. 1 2  Giller János. In:  *Databanka Maďarov na Slovensku* [online]. Šamorín: Fórum inštitút pre výskum menšín, [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (po maďarsky)
3. ↑  HAEFFLER, István. *Országgyűlési almanach*. Budapešť : [s.n.], 1940. Dostupné online. S. 180. Archivované z originálu.
4. ↑   Národný súd odsúdil Dr. J. Gillera na 10 rokov. *Demokratický týždenník*, 1946-05-12, roč. I, čís. 13, s. 13.

Autoritné údaje: * PIM: PIM56025