recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Magistrála vedie aj lazmi Klokočova.
**Kysucká magistrála** je turistická magistrála na Slovensku, vedúca pohoriami Moravsko-sliezske Beskydy a Turzovská vrchovina. Magistrála je značená červeným turistickým značením ako **turistická značkovaná trasa číslo 0841** a spája Makov s Rakovou. Celková dĺžka trasy je 44,1 km, prevýšenie 1 940/2 125 metrov a odhadovaný čas na jej zdolanie je 13 hodín.

Priebeh trasy
-------------

Magistrála začína na rázcestí Makov - chata (610 m n. m.), odkiaľ smeruje cez osadu Bugalovci do sedla *nad Bitalovcami* (830 m n. m.), kde križuje medzinárodnú diaľkovú turistickú trasu E3. Cez *Volársku* (800 m n. m.), *Vyšný Kelčov* (635 m n. m.), *Zátoku* (600 m n. m.) a Korňu (Majtánovci) (575 m n. m.) pokračuje sedlom *nad Pupíkovcami* (805 m n. m.) k osade *Riečky* (515 m n. m.) neďaleko Klokočova. Po výstupe na *Javorovú* (788 m n. m.) nasleduje vrchol Hlinené (874 m n. m.) a opäť zostup do údolia potoka Olešnianka (530 m n. m.) v lokalite *Jelitov*. Chodník pokračuje severovýchodným smerom cez osadu *Korcháňovci* (535 m n. m.) a cez *Prielačský vrch* (649 m n. m.) zostupuje k Rakovej (425 m n. m.), kde na železničnej zastávke končí.

Referencie
----------

1. ↑  Podrobný popis trasy

Pozri aj
--------

* Zoznam diaľkových turistických trás na Slovensku
* Kysucká cyklomagistrála

Súradnice: 49°26′08″S 18°35′10″V﻿ / ﻿49,435633°S 18,586083°V﻿ / 49.435633; 18.586083
Súradnice: 55°44′49″S 37°38′24″V﻿ / ﻿55,746944°S 37,64°V﻿ / 55.746944; 37.64

**Jauza** (rus. Яуза) je rieka v Moskve a v Moskovskej oblasti v Rusku. Je 48 km dlhá. Povodie rieky je 452 km².

Priebeh toku
------------

Pramení v močiari východne od mesta Mytišči. Preteká predovšetkým severovýchodnou časťou Moskvy, pričom v meste je regulovaná a vedie cez ňu 14 diaľničných, 6 železničných mostov a dva mosty metra. Vedie cez ňu aj diaľničný okruh MKAD, na jej brehu sa tiež nachádza technická univerzita. Ústi zľava do Moskvy (povodie Oky) v centre Moskvy.

Prítoky
-------

Má mnoho prítokov (11 pravostranných a 5 ľavostranných).

Vodný režim
-----------

Pre posilnenie prietoku je do rieky privádzaná prostredníctvom Lichoborského kanála a rieky Lichoborky voda z Chimkinskej priehrady.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jauza**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jauza (přítok Moskvy) na českej Wikipédii.*
**Asertívne komunikačné techniky** sú formy medziľudskej komunikácie, ktoré nie sú ani agresívne ani pasívne, sú charakterizované asertívnym správaním, t. j. umožňujú primeraným spôsobom vyjadrovať svoje pocity, názory a potreby v interakcii s inými ľuďmi. 

Asertívne správanie je jasné, priame, snaží sa vyjadriť to, čo chce, aby druhí pochopili. 

Komunikácia v psychológii je sociálna interakcia, pri ktorej sa verbálne alebo neverbálne odovzdávajú informácie; konkrétny spôsob komunikácie, dorozumievania sa, označujeme pojmom komunikačná technika. Ako zručnosť označujeme schopnosť použiť komunikačné techniky v príslušnej situácii. 

Asertívne komunikačné techniky a zručnosti sú formy medziľudskej komunikácie, ktoré nie sú ani agresívne ani pasívne. Patria ku kontramanipulatívnym technikám. Účastník asertívnej komunikácie, keďže chce, aby boli rešpektované jeho záujmy, snaží sa rešpektovať záujmy iných.

Niektoré asertívne komunikačné techniky
---------------------------------------

Asertívnu komunikáciu sprevádza zisk nasledovných komunikačných schopností: 

1. schopnosť požiadať o láskavosť
2. schopnosť uplatniť svoj nárok
3. schopnosť povedať *nie*
4. schopnosť začať, prijať, ukončiť konverzáciu
5. schopnosť vysporiadať sa s kritikou
6. schopnosť prijať uznanie
7. schopnosť vyjadriť uznanie
8. schopnosť vyjadriť vlastný pocit, názor, myšlienku.
9. schopnosť požiadať o pomoc

  

V pozadí týchto schopností môžeme objaviť vždy aspoň niektorú z asertívnych komunikačných techník (ktoré modelovo popisujú asertívny spôsob komunikácie). Niektoré z nich sú známe pod nasledovnými názvami: 

* pokazená gramoplatňa
* prijateľný kompromis(asertívna obligácia)
* sebaotvorenie
* otvorené dvere
* prijímanie komplimentu
* vyslovenie komplimentu
* negatívna asercia
* negatívne opytovanie
* reakcia spätnou väzbou
* voľné informácie
* selektívne ignorovanie

Asertivita ako súčasť vzdelávania
---------------------------------

*Filozofický základ* asertivity a spolu s nácvikom asertívnych techník napomáha zvyšovať sociálnu a emocionálnu inteligenciu, rozvíjať sociálne zručnosti. Vzhľadom na to sa stala asertivita i na Slovensku uznávanou súčasťou školského systému (prostredníctvom predmetu "etická výchova") už od úrovne 1. ročníka základnej školy.

Zdroje
------

* Ján Praško: Asertivita v partnerství
* M. J. Smith When I say no, I feel guilty
* V.Capponi, T. Novák: Asertívne do života
* Eva Ivanová, Ľubica Kopinová: Etická výchova v 1. ročníku základnej školy, Metodická príručka pre učiteľov

Iné projekty
------------

Wikiknihy
* Spolupracuj na Wikiknihách Wikiknihy ponúkajú texty a príručky na tému **Asertívne komunikačné techniky**
Katedrála v Kodani
**Dánska cirkev** (po dánsky: Folkekirken) je luteránska štátna cirkev Dánskeho kráľovstva. Dánska cirkev pôdobí aj v Grónsku. V Dánsku aj Grónsku je najväčšou cirkvou. V roku 2023 mala 4 276 271 a v roku 2023 sa ku nej hlásilo 72,1 % dánov. V roku 2007 sa na Faerských ostrovoch od nej oddelila samostatná Faerská cirkev.

Dánska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Dánska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.

Kodaňským biskupom je v súčasnosti Peter Skov-Jakobsen. Dánska cirkev má 11 diecéz. Je členom Svetového luteránskeho zväzu a Spoločenstva Porvoo. Do duchovnej služby ordinuje aj ženy a sobáši aj páry rovnakého pohlavia.

História
--------

Počas reformácie kráľ Kristián III. prijal luteránstvo, nechal uväzniť katolíckych biskupov na ktorých miesta nastúpili superintendenti, ktorý sa zakrátko tiež začali nazývať biskupmi. Bohoslužby sa začali slúžiť v dánčine. Katolíkom, mníšskym rádom vrátane jezuitov, bol pobyt v krajine zakázaný pod trestom smrti a museli opustiť krajinu. Až ústava z roku 1849 zmiernila kráľov dohľad nad cirkvou a umožnila náboženskú slobodu. Od roku 1947 Dánska cirkev svätí ženy za kňazky, a od roku 1995 aj za biskupky.

Pozri aj
--------

* Nórska cirkev
* Švédska cirkev
* Evanjelicko-luteránska cirkev Fínska
* Islandská cirkev

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dánská národní církev na českej Wikipédii.*
**Juraj Dóža** (maď. Dózsa György) alebo **Juraj Sikul/Juraj Sékeľ** (maď. Székely György) alebo **Juraj Dóža Sikul/Juraj Dóža Sékeľ** (\* 1470, Dalnic, Uhorsko (dnes Rumunsko) - † 20. júl 1514, Temešvár, Uhorsko (dnes Rumunsko)) bol sedmohradský sikulský zeman s predikátom "Dózsa de Makkfalva", vodca Dóžovho povstania.

Meno Juraj Dóža v súdobých listinách nenájdeme. Muža, ktorý stál na čele najväčšieho sedliackeho povstania v Uhorsku listiny uvádzajú pod menom *Juraj Sékeľ* (Székely, teda Sikul), zrejme podľa jeho pôvodu. Meno Dóža sa objavuje až niekoľko desaťročí po jeho smrti a v historiografii sa ujíma až od 19. stor. Jeho život je opradený mnohými legendami. 

Dokázané však je, že slúžil ako dôstojník jazdectva v Stoličnom Belehrade, kde v súboji zabil istého vznešeného Turka. Podľa niektorých údajov, si prišiel do Budína po odmenu, pravdepodobnejšie je však, že sa dozvedel o pripravovanej križiackej výprave a videl v nej možnosť na vojenskú kariéru. Zrejme ho predchádzala povesť schopného bojovníka, lebo kráľ Vladislav II. Jagelovský mu po príchode na kráľovský dvor daroval titul dvorského rytiera. Neskôr ho podľa niektorých údajov kráľ, podľa iných ostrihomský arcibiskup Tomáš Bakóc vymenoval za veliteľa križiackych vojsk zhromažďujúcich sa pri Budíne. 

Dóža zohral dôležitú úlohu v dejinách Uhorska, stál na čele najväčšieho sedliackeho povstania v Uhorsku, ktoré sa často podľa neho nazýva aj Povstanie Juraja Dóžu. Križiacka výprava proti Turkom pod vedením sikulského zemana Juraja Dóžu, zložená zväčša z ozbrojených sedliakov, remeselníkov a drobných zemanov, sa zmenila na rozsiahle povstanie, ktoré vyjadrovala nespokojnosť týchto vrstiev s feudálnymi pomermi. Povstalci plienili šľachtické aj cirkevné majetky a ich rady neprestajne rástli. Toto povstanie však bolo porazené v júli 1514 spojenými šľachtickými vojskami a vedúci predstavitelia boli popravení, medzi nimi krutým spôsobom aj Dóža. Posadili ho na rozžeravený železný trón, na hlavu mu položili rozpálenú železnú korunu a jeho najbližší spolubojovníci boli nútení aby z neho zubami zaživa trhali mäso.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Juraj Dóža**

Externé odkazy
--------------

* Encyklopédia SME: Dózsa György

Autoritné údaje: * BnF: 16972855z
* GND: 119311291
* ISNI: 0000 0000 3252 0220
* LCCN: n81144244
* PIM: PIM92893
* VIAF: 10653377
* WorldCat: lccn-n81144244
**Julius Streicher** (\* 12. február 1885, Fleinhausen, Nemecko – 16. október 1946, Norimberg) bol nemecký nacistický politik a vydavateľ časopisu Der Stürmer.

Životopis
---------

Julius Streicher sa narodil ako deviate dieťa svojch rodičov. Až do začiatku prvej svetovej vojny pracoval ako učiteľ na základnej škole. V roku 1913 s oženil s Kunigunde Rothovou, s ktorou mal neskôr dvoch synov. V roku 1914 vstúpil do nemeckej armády, aktívne sa zúčastnil na bojoch prvej svetovej vojny a bol vyznamenaný železným krížom prvej triedy.

V roku 1922 vstúpil do NSDAP a už v nasledujúcom roku sa zúčastnil takzvaného Pivného puču. V roku 1923 začal vydávať aj noviny Der Stürmer, ktorých obsah tvorili z veľkej časti antisemitské texty.

Po nástupe Hitlera k moci sa stal Streicher franckým gauleiterom. Už ku koncu tridsiatych rokov sa však Streicher dostal do sporu s niekoľkými vysoko postavenými predstaviteľmi NSDAP, zvlášť s Rudolfom Hessom a Hermannom Göringom. Göringa vraj Streicher označil za impotenta.

Počas druhej svetovej vojny nemal s výnimkou vydávania svojho časopisu v strane výraznejší vplyv a bol v domácom väzení v Norimbergu. Po vojne bol zatknutý a v rámci Norimberského procesu odsúdený na trest smrti. Súd ho uznal vinným v bode 4 obžaloby, teda zločinoch proti ľudskosti. Tých sa vraj dopúšťal vydávaním svojho antisemitského týždenníka.

| * z
* d
* u
Súdení v Norimberskom procese |
| --- |
| 
* Bormann
* Dönitz
* Frank
* Frick
* Fritzsche
* Funk
* Göring
* Hess
* Jodl
* Kaltenbrunner
* Keitel
* Neurath
* Papen
* Raeder
* Ribbentrop
* Rosenberg
* Sauckel
* Schacht
* Schirach
* Seyss-Inquart
* Speer
* Streicher

 |

Autoritné údaje: * BnF: 11964626d
* GND: 118619233
* ISNI: 0000 0001 2121 9368
* LCCN: n81141827
* NK ČR: mzk2004252231
* VIAF: 15562465
* WorldCat: lccn-n81141827
**Kostihoj lekársky** (*Symphytum officinale*) je rastlina z čeľade borákovité (*Boraginaceae*).

Opis
----

Kostihoj lekársky je trváca bylina s repovitým, čiernym koreňom, štvorhrannou stonkou a striedavými, drsnými, podlhovasto kopijovitými listami. V pazuchách listov na konci stonky rastú závinky modrofialových, zriedkavo aj bielych kvetov. Plody sú tvrdky. Celá rastlina je drsno štetinatá.

Výskyt
------

V prírode rastie roztrúsene – miestami hromadne, v trávnych spoločenstvách, lužných lesoch, na ťažkých dusíkatých až neutrálnych pôdach a na vlhkých stanovištiach. Kostihoj sa pestuje aj ako krmovina pre ošípané.

Využitie
--------

Predmetom farmaceutického zberu sú korene (*Symphyti radix*). Korene sa zberajú v októbri a novembri. Používal na liečebné účely najmä na zlomeniny, zápaly svalov, zle sa hojace rany, paradentóze (preto sa dáva do zubných pást), pri vyvrtnutiach. Väčšinou slúži na vonkajšie použitie vo forme mastí, obkladov i zubných pást. Neodporúča sa používanie jeho čajovín, lebo obsahuje alkaloidy, ktoré poškodzujú organizmus, napr.: pyrolizidínové (škodia pečeni), karcinogénne (zvyšujú vznik rakoviny) a mutagénne (menia dedičnosť).

Galéria
-------

* Kostihoj lekársky (Symphytum officinale)Kostihoj lekársky (*Symphytum officinale*)
* Kvet kostihoja lekárskehoKvet kostihoja lekárskeho
* Kostihoj lekárskyKostihoj lekársky

Referencie
----------

1. ↑   *The Red List Partnership* [online]. iucnredlist.org, [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

* VOLÁK, Jan; STODOLA, Jiří; SEVERA, František. *Veľká kniha liečivých rastlín*. 1987. vyd. Bratislava : Príroda.
* J. Kresánek: *Atlas liečivých rastlín a lesných plodov*

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhyWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostihoj lekársky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kostihoj lekársky**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Kostihoj lekársky****
**Andrija Mohorovičić** (\* 23. január 1857, Volosko (Opatija) – † 18. december 1936, Záhreb) bol chorvátsky vedec, ktorý sa zaoberal meteorológiou a seizmológiou. Je označovaný aj ako otec (zakladateľ) modernej seizmológie.

Život
-----

Po ukončení strednej školy v Rijeke vyštudoval matematiku a fyziku na Karlovej univerzite v Prahe. Po štúdiu pracoval na strednej škole v Osijeku, neskôr v Bakare (deväť rokov). Na vlastnú žiadosť bol preložený v roku 1891 na strednú školu v Záhrebe, kde sa zároveň stal aj vedúcim meteorologického observatória. V roku 1893 získal doktorát na Záhrebskej univerzite, čoskoro na to bol habilitovaný ako docent, a v roku 1910 získal profesorský titul. Od roku 1893 do roku 1918 sa venoval výskumom v oblasti seizmológie a astronómie na Záhrebskej univerzite. Od roku 1898 bol aj plným členom Juhoslovanskej akadémie vied a umení. Do dôchodku odišiel v 1921 a zomrel v 1936. Je pochovaný na cintoríne Mirogoj v Záhrebe.

Vedecká činnosť
---------------

V Bakare počas jeho účinkovania v námorníckej škole prvýkrát prišiel do styku s meteorológiou. Neskôr, počas účinkovania v Zagrebskom observatóriu, smerovala jeho vedecká činnosť do výskumu poveternostných fenoménov ako búrky, tornáda, vzdušné víry a iných fenoménov počasia. Založil aj sieť meteorologických staníc.

Neskôr sa preorientoval na práce v oblasti geofyziky, konkrétne na výskum zemetrasení a ich následkov. Ako prvý publikoval práce o spôsobe šírenia sa zemetrasných vĺn v zemskom telese. Veľa z poznania výskytu zemetrasení, lokalizácie epicentier a súčasného modelu štruktúry Zeme má pôvod v prácach Andriju Mohorovičića. Na jeho počesť je pomenované rozhranie medzi zemskou kôrou a zemským plášťom - Mohorovičićova diskontinuita.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Andrija Mohorovičić**

Autoritné údaje: * BnF: 11026268b
* GND: 130566330
* ISNI: 0000 0000 5509 3225
* LCCN: n91045502
* NK ČR: jx20080118005
* VIAF: 22134688
* WorldCat: lccn-n91045502
**Jurij Alexandrovič Filipčenko** (rus. *Юрий Александрович Филипченко*) (\* 1. (13.) február 1882, Zlyň, Bolchovský kraj, Oriolská gubernia, Ruská ríša – † 19. máj 1930, Leningrad, ZSSR) bol sovietsky biológ a genetik, ktorý uviedol do evolučnej vedy pojmy *mikroevolúcia* a *makroevolúcia*. Bol učiteľom T. Dobzhanského. Hoci on sám bol prívržencom progresívnej evolúcie resp. ortogenézy, bol jeden z prvých vedcov, ktorí včlenili do evolučnej teórie Mendelove zákony, a tak výrazne ovplyvnili tzv. Modernú evolučnú syntézu.

Založil genetické laboratórium v Leningrade, v ktorom sa prevádzal experimentálny výskum s *octovými muškami*. Theodosius Dobzhansky s ním spolupracoval od roku 1924.

Referencie
----------

1. ↑  National Academy of Sciences (U.S.). *Genetics and the origin of species: from Darwin to molecular biology, 60 years after Dobzhansky*. [s.l.] : National Academies Press, 1997. Dostupné online. ISBN 0309058775. S. 7692. (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 128864966
* ISNI: 0000 0000 7870 3313
* LCCN: n84141335
* NK ČR: xx0116757
* VIAF: 18287313
* WorldCat: lccn-n84141335
Generál **José Francisco Morazán Quezada** (\* 3. október 1792, Tegucigalpa – † 15. september 1842, San José, Kostarika) bol stredoamerický spisovateľ, vojak a štátnik. Člen Liberálnej strany a prezident Stredoamerickej únie v rokoch 1830 až 1834 a 1835 až 1839.

Jeho politickým ideálom bola jednota Strednej Ameriky. Bol jedným z najvýznamnejších vojvodcov v jej dejinách. Politicky a vojensky Morazán v tejto oblasti dominoval viac ako jedno desaťročie. Je dodnes uznávaný ako vizionár, mysliteľ a štátnik. Svojimi liberálnymi reformami sa snažil o modernizáciu, ale aj nadmernú centralizáciu moci v Strednej Amerike. Aj nepochopenie týchto jeho snáh viedlo v roku 1837 k revolúcii v Guatemale, ktorá následne skoncovala so Stredoamerickou úniou ako štátom a viedla k vzniku Guatemaly, Hondurasu, Salvádoru, Nikaraguy a Kostariky ako samostatných republík.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Francisco Morazán**

Autoritné údaje: * BnF: 121201756
* GND: 119013975
* ISNI: 0000 0000 5942 3703
* LCCN: n83051296
* NK ČR: mub20181009601
* VIAF: 27098450
* WorldCat: lccn-n83051296
**Maveriviricetes** (netaxonomický názov: **virofágy** - z lat. *virus*-vírus a gr. φάγειν- fagein-jesť) je trieda vírusov z kmeňa Preplasmiviricota. Jediným radom tejto triedy je rad **Priklausovirales**. Jedinou alebo hlavnou čeľaďou tohto radu je čeľaď **Lavidaviridae**. Vírusy, ktoré patria do týchto taxónov, boli objavené v roku 2008; čeľaď Lavidaviridae bola vytvorená v roku 2015; taxóny Priklausovirales a Maveriviricetes boli vytvorené v roku 2019. 

Virofágy sú podtyp satelitných vírusov. No na rozdiel od klasických satelitných vírusov, ktoré sú pre hostiteľské vírusy neškodné, sú virofágy pre svojich hostiteľov smrteľne nebezpečné, spôsobujú chradnutia a následne ich smrť.

Systematika
-----------

trieda Maveriviricetes:

* rad Priklausovirales:
	+ čeľaď Lavidaviridae:
		- rod Sputnikvirus
		- rod Mavirus
	+ rôzne vírusy incertae sedis - napr. virofág Organic Lake

Poznámka: V excelovej podobne ICTV taxonómie z roku 2020 je (možno omylom) rod Mavirus uvedený v čeľadi "Organic Lake", t.j. mimo čeľade Lavidaviridae.

Charakteristika hlavných rodov a druhov
---------------------------------------

Prvý virofág, Sputnik, bol objavený vo vírusových časticiach rodu Mamavirus, ktorého hostiteľom je améba Acanthamoeba polyphaga. Jeho veľkosť je 50 nm, genóm má 18 343 bp a 3 gény pravdepodobne patriaci Mamavirusu.

Druhý virofág, Mavirus, ktorý napáda vírus Cafeteria roenbergensis (CroV), patogén dravého morského bičíkovca Cafeteria roenbergensis. Genóm má 19 063 bp a obsahuje retrovírusové integrázy a DNA polymerázy B. Sekvencia DNA je najpodobnejšia eukaryotickým transpozónom, čo by svedčilo v prospech ich vírusového pôvodu. Bunky sa tak zrejme snažia pomôcť si v boji proti CroV.

Tretí virofág, Organic Lake virophage, bol objavený v roku 2011 v slanom antarktickom jazere Organic Lake. Parazituje na vírusoch čeľade Phycodnaviridae, napádajúcich riasy.  Jeho priemer je ~ 100 nm a genóm tvorí 26 421 bp.

Význam
------

Virofágy dokážu sprostredkovať horizontálny prenos medzi vírusmi, obdobne ako iné vírusy medzi bunkami. Keďže sú pre svoje hostiteľa smrtiace, slúžia takmer ako pomocníci buniek v boji proti vírusom, ktoré ich napádajú. Z hľadiska liečby vírusových ochorení ide o objav veľmi zaujímavý, hoci napríklad medicínsky významné vírusy z čeľadí Retroviridae alebo Orthomyxoviridae sú príliš malé a nemôžu preto slúžiť ako hostitelia virofágov.

Referencie
----------

* 1. 1 2  ICTV - prístup 16. 9. 2021 Základný online systém a jeho podstránky (pod nadpismi "History") a ICTV Master Species List 2020 v.1
	2. ↑  Schoch CL, et al. NCBI Taxonomy: a comprehensive update on curation, resources and tools. Database (Oxford). 2020: baaa062. PubMed: 32761142 PMC: PMC7408187.
	3. ↑   '*Virus-eater' discovered in Antarctic lake : Nature News* [online]. [Cit. 2012-06-16]. Dostupné online.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Virofág na českej Wikipédii.*
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO
**Dračie vrchy** (afrik. Drakensberg) je najvyššie pohorie Južnej Afriky s najvyšším vrcholom Thabana Ntlenyana 3 482 m. V jazyku Zulu *uKhahlamba* („bariéra oštepov") a v jazyku Sesoto *Maluti*. Od obdobia rokov 1997/98 sa pohorie stalo súčasťou národného parku, ktorý bol v roku 2000 zapísaný do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.

Pohorie je charakterizované početnými roklinami, hrebeňmi, jaskyňami, prevismi, vrcholkami a z toho vyplýva aj jeho pomenovanie. Bolo vytvorené počas Jury pred 180 miliónmi rokov, keď bola v tejto oblasti rozšírená sopečná činnosť. Geologicky je pohorie podobné masívu Sämen v Etiópii. Dračie vrchy sa rozprestierajú pozdĺž juhovýchodného pobrežia Južnej Afriky a sú rozčlenené na severnú, centrálnu a južnú časť.

Medzi zaujímavé útvary patrí najmä druhý najvyšší vodopád na svete Tugela Falls (948 m) alebo viaceré národné parky a prírodné rezervácie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dračie vrchy**

  


| * z
* d
* u
Pamiatky Južnej Afriky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* iSimangaliso Wetland Park
* Náleziská fosílnych hominidov
	+ Sterkfontein, Swartkrans a Kromdraai
* Robben Island
* Dračie vrchy
* Kultúrna krajina Mapungubwe
* Cape Floral Region Protected Areas
* Vredefort Dome
* Richtersveld
* Kultúrna krajina ǂKhomani
* Barberton Makhonjwa

 | Južná Afrika |
Antonov An-148-100V od spoločnosti Aerosvit pristáva na letisku vo Vilniuse
Boeing 737-400 od Aerosvitu na letisku Kyjev-Borispol
**Aerosvit** bola ukrajinská letecká spoločnosť založená 25. marca 1994 na Ukrajine, so sídlom v Kyjeve. Zahájila svoju činnosť v apríli 1994 letmi z Kyjeva do Tel Avivu, Odesy, Solúnu, Atén a Larnacy spoluprácou so spoločnosťou Air Ukraine.
V marci 2007 firma zamestnávala 1447 pracovníkov.

Koncom roka 2012 letecká spoločnosť nebola schopná uhrádzať pohľadávky, dlžoby presahli cca 391 mil. eur. Od 3. januára 2013 zakázali Aerosvitu pristávať na letisku Šeremetievo, od 4. januára 2013 sa pridalo aj materské letisko Boryspil v Kyjeve. Kvôli tomu boli od 15. januára 2013 zrušené všetky linky.

Problémy spoločnosti vyvrcholili už v roku 2012, kedy počas Majstrovstiev Európy vo futbale bola nútená zrušiť viaceré lety, ktorými mali fanúšikovia cestovať, niektoré lety, ktoré neboli zrušené mali zas dlhé meškania. Kvôli nezaplateným navigačným poplatkom mala v minulosti na určitý čas zákaz lietať do Ruska.

Problémy Aerosvitu sa dotkli začiatkom roku 2013 aj jej sesterských spoločností. 9.januára zanikla prvá sesterská letecká spoločnosť - Dniproavia a 14.januára druhá - Donbassaero.

Flotila
-------

Flotila spoločnosti Aerosvit (stav z mája 2010):

**Aerosvit**| Lietadlo | V prevádzke | Objednávky | Sedadiel  (Business/Economy) |
| --- | --- | --- | --- |
| Antonov An-148-100V | 2 | 8 | 70 (0/70)80 (0/80) |
| Antonov An-158 | 0 | 5 | 99 (0/99) |
| Boeing 737-200 | 1 | 0 | 130 (12/118) |
| Boeing 737-300 | 1 | 0 | 130 (12/118) |
| Boeing 737-400 | 5 | 0 | 153 (15/138) |
| Boeing 737-500 | 3 | 0 | 106 (10/96) |
| Boeing 737-800 | 0 | 7 | TBA |
| Boeing 767-300ER | 3 | 0 | 231 (24/207) |
| Saab 340A | 1 | 0 | 33 (0/33) |
| **spolu** | 16 | 20 |  |

Referencie
----------

1. ↑   *Power structure AeroSvit Airlines private stock company* [online]. Airports International, 2023-07-06. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Aerosvit na poľskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
JUDr. **Augustín Brychta** (\* 29. september 1891 Rača - † 15. október 1962 Bratislava) bol slovenský právnik a notár.

Rodina
------

Jeho otec Alexander Brychta, jeho matka Elena, rod. Šimončičová.

Životopis
---------

Gymnázium absolvoval v Bratislave, právo študoval v Bratislave a v Budapešti. Notár v Bernolákove, neskôr hlavný župný notár v Bratislave. Počas prvej svetovej vojny dôstojník justičnej služby generálneho štábu.

V rokoch 1940 – 1941 župan Pohronskej župy v Banskej Bystrici, pracovník Ministerstva vnútra, od roku 1945 Povereníctva vnútra v Bratislave. Pri vzniku ČSR predseda miestnej SNR v Rači.

Literatúra
----------

* BRYCHTA, Augustín. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 581 – 582.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Referencie
----------


1. ↑   *Hrob Augustín Brychta | Spolek pro vojenská pietní místa* [online]. www.vets.cz, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Slovenský biografický slovník I.*. Martin : [s.n.], 1986.
**Registračné protokoly agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti** (skrátene *Registračné protokoly*) sú záznamy, ktoré viedol štatisticko-evidenčný odbor Federálneho ministerstva vnútra a štatisticko-evidenčné útvary pri krajských správach Štátnej bezpečnosti a ich predchodcovia. Slúžili na podchytenie vzniku a pohybu zväzkovej agendy bývalej ŠtB, teda súborov dokumentov, zhromažďovaných a vedených útvarom ŠtB k určitej problematike alebo osobe.

V registračných protokoloch boli zaznamenávané všetky osoby alebo objekty kontrarozviedneho záujmu Štátnej bezpečnosti, sú preto hodnoverným svedectvom o činnosti ŠtB, o jej spolupracovníkoch, ale aj o prenasledovaných osobách.

Vývoj registračných protokolov
------------------------------

Do konca roku 1950 vychádzal systém evidencií z nemeckého modelu. Bol prepojený na ďalšie pomocné evidencie, nefungoval teda samostatne. Od roku 1951 ho upravoval *Poriadok pre vedenie evidencií*, ktorý vydalo kolégium ministra vnútra. V ňom už bol použitý sovietsky model vedenia registrov zväzkov. K jeho zmene prišlo v roku 1954 rozkazom ministra vnútra. Od roku 1954 do roku 1962 boli registračné protokoly zväzkov agentúrnej a neagentúrnej povahy vedené oddelene. Zväzky neagentúrnej povahy boli totiž do roku 1958 registrované podľa druhu, napr. registračné protokoly zväzkov skupinových, objektových, evidenčných, osobných apod.

Od roku 1962 (s krátkou prestávkou v rokoch 1969–1971) sa viedol jednotný *Všeobecný registračný protokol*, v ktorom boli evidované všetky operatívne zväzky chronologicky.

Do roku 1958 sa registračné protokoly zachovali len čiastkovo a zlomkovite. Systematickejšie sa zachovali od roku 1958.

Zverejnenie registračných protokolov
------------------------------------

Ústav pamäti národa zverejnil na svojich internetových stránkach registračné protokoly vedené odbormi dislokovanými na území Slovenska, t. j. krajskými správami ŠtB a ich predchodcami (od roku 1974 tiež tzv. 12. správa ZNB).

Kategórie vyskytujúce sa v registroch
-------------------------------------

* agent ŠtB
* rezident ŠtB
* informátor ŠtB
* dôverník ŠtB
* preverovaná osoba
* kandidát tajnej spolupráce
* nepriateľská osoba

Externé odkazy
--------------

* Registračné protokoly na stránkach Ústavu pamäti národa
* VYHĽADÁVANIE v Registračných protokoloch na stránkach Ústavu pamäti národa
Archeologické nálezisko Abúsír
**Abúsír** (gr. *Busiris*) je archeologické nálezisko v Egypte. Nachádza sa na brehu rieky Níl, 25 km od hlavného mesta Káhira.

Charakteristika
---------------

Abúsír je rozsiahle pohrebisko Starej ríše, kde prvé rozsiahlejšie prieskumy realizovali na začiatku 20. storočia nemeckí archeológovia. Je jedným z najvýznamnejších archeologických lokalít starovekého Egypta, na ktorého výskume sa podieľal a dodnes podieľa Český (v minulosti Československý) egyptologický ústav Univerzity Karlovy v Prahe. Na výskumoch v Abúsíre sa podieľajú aj slovenskí egyptológovia Kveta Smoláriková, Katarína Arias Kytnarová a Martin Odler, v minulosti tiež Dušan Magdolen.

Na severnom okraji náleziska sa rozkladá Veserkafov slnečný chrám (5. dynastia). Ďalej sa tu nachádzajú pyramídy viacerých faraónov Egypta: Neferirkareho, Niuserreho a Sahureho, všetky z 5. dynastie. Južne od Neferirkareho pyramídy leží pyramída jeho manželky Chentkaus II. a nedokončená Raneferefova pyramída. Juhozápadne od tejto pyramídy boli objavené šachtové hroby z neskoršieho obdobia (26.-27. dynastia). V okolí sú početné hrobky členov kráľovských rodín a vysokých hodnostárov. Mastaby pokračujú až k hranici so Sakkárou.

Referencie
----------

1. ↑   *Pracovníci | Český egyptologický ústav* [online]. cegu.ff.cuni.cz, [cit. 2023-05-10]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Abúsír**

Zdroje
------

* Abúsír. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 36.
* Mapa archeologických objektov preskúmaných v Abúsíre do roku 2019
* Časopis Pražské egyptologické studie o aktuálnych výskumoch v Abúsíre, online v open access
**Ignác Gessay** (\* 17. apríl 1874, Tvrdošín – † 12. august 1928, Bratislava) bol slovenský novinár v amerických krajanských novinách, spoluzakladateľ Slovenskej ligy v Amerike.

Životopis
---------

Narodil sa v roľníckej rodine na Orave. Jeho otec bol Jozef Gessay a matka Sofia rodená Feránčiková. Študoval na gymnáziu v Trstenej, Učiteľskom ústave v Spišskom Podhradí, štúdia dokončil v Egri. Pôsobil ako učiteľ na Zemplíne a na Orave, kde získal povesť pansláva a úradne mu zakázali prispievať do slovenských novín. Vtedy sa rozhodol odísť do USA. V USA pracoval ako učiteľ slovenčiny. Roku 1900 sa stal redaktorom *Amerikánsko-slovenských novín*, v ktorých pôsobil desať rokov, pracoval aj v:

* *Slovenský denník* (1903 – 1919), 9 rokov ako hlavný redaktor
* *Národné noviny* od roku 1911, orgán Národného slovenského spolku
* *New-Yorský denník*, šéfredaktor

Od roku 1915 pôsobil v Clevelande kde s Jánom Pankúchom založil *Denný hlas*, tam redigoval aj časopis pre slovenských študentov *Mládež*. Roku 1918 založil *Nové Slovensko*, orgán Slovenskej ligy v Amerike, zredigoval aj sedem ročníkov Národného kalendára. Pracoval v Združení slovenských novinárov, po vytvorení Zväzu slovenských novinárov v Amerike sa stal jeho predsedom. Pracoval aj v krajanských spolkoch. V roku 1907 bol spoluzakladateľom Slovenskej ligy v Amerike. Aktívne sa zúčastnil československého zahraničného odboja, zúčastnil sa prípravy Clevelandskej dohody, bol signatárom Pittsburskej dohody, bol členom Odbočky Československej národnej rady v USA. Ako člen česko-slovenskej delegácie sa zúčastnil na mierovej konferencii v Paríži.
Od roku 1920 až do svojej do smrti pôsobil na Slovensku ako predstaviteľ americkej Slovenskej ligy, založil Slovenskú ligu na Slovensku. Ako signatár Pittsburskej dohody presadzoval jej realizáciu, aj preto sa pridal k slovenskému autonomizmu.

Ignác Gessay významne prispel k vzniku Česko-Slovenska. V bratislavskej Petržalke je po ňom pomenovaná ulica a v rodnom Tvrdošíne stredná priemyselná škola. V minulosti bola po ňom pomenovaná obec Gessayov, dnes Zálesie.

Je pochovaný na Ondrejskom cintoríne v Bratislave.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ignác Gessay**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 48 – farnosť Tvrdošín

Autoritné údaje: * GND: 1078961530
* ISNI: 0000 0000 4265 7036
* LCCN: no90005922
* SNK: 149044
* VIAF: 9404128
* WorldCat: lccn-no90005922
ThDr. JUDr. **Dionýz Gürtler** (maď. *Gürtler Dénes*; \* 22. máj 1881, Želovce – † 31. december 1944) bol uhorský kňaz a verejný činiteľ v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Životopis
---------

Po absolvovaní gymnaziálnych štúdií pokračoval štúdiom teológie v Ostrihome, kde bol v roku 1904 vysvätený za kňaza. Následne pôsobil päť rokov ako kaplán vo viacerých maďarských, slovenských a nemeckých obciach vtedajšieho Rakúsko-Uhorska. Popritom absolvoval štúdium práva na budapeštianskej univerzite. V roku 1910 sa stal kňazom v obci Hrušov, odkiaľ v roku 1912 prešiel do farnosti Nekyje nad Ipľom. Stal sa aj diakonským superintendentom a neskôr dištriktuálnym diakonom.

Angažoval sa aj spoločensky a politicky. Pred rokom 1918 bol členom Katolíckej ľudovej strany. Po vzniku Česko-Slovenska zakladal Krajinskú kresťansko-socialistickú stranu v regióne svojej farnosti. V krajinských a okresných voľbách v roku 1935 získal mandát v krupinskom okresnom zastupiteľstve. Odtiaľ v roku 1936 prešiel do Krajinského zastupiteľstva, kde bol povolaný po smrti Júliusa Alapyho.

Po Viedenskej arbitráži v závere roku 1938 bol ako zástupca novopripojených území kooptovaný do maďarského parlamentu, v ktorom zotrval aj po riadnych voľbách v roku 1939.

Referencie
----------

1. ↑   *Gürtler, Dionýz* [online]. , [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.
2. ↑   A szlovenszkói magyarság uj tartománygyülési képviselője. *[Magyar Hirlap]*, 1936-04-12, roč. XV, čís. 86, s. 8.
3. ↑   Zápisnica zo zasadnutia Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny zo dňa 27. a 28. apríla 1936. *Krajinský vestník pre Slovensko*, 1936-06-20, čís. 20, s. 3.
4. ↑  HAEFFLER, István. *Országgyűlési almanach 1884-1944*. Budapešť : [s.n.], 1940. Dostupné online. S. 184-185. Archivované z originálu.
Súradnice: 48°08′59″S 17°06′58″V﻿ / ﻿48,14973923860986°S 17,11598243985774°V﻿ / 48.14973923860986; 17.11598243985774

**Centrálny depozitár cenných papierov SR**, a.s. (skrátene CDCP SR) je akciová spoločnosť pôsobiaca na kapitálovom trhu SR ako jediný subjekt určený pre vysporadúvanie obchodov s cennými papiermi na území Slovenska a jej hlavnou úlohou je vedenie centrálnej evidencie cenných papierov, zabezpečovanie komplexných služieb pre cenné papiere, registruje ich emisie a vedie účty cenných papierov.

História
--------

Dňa 22. decembra 1992 vzniklo Stredisko cenných papierov SR Bratislava, a.s. (skrátene SCP SR) so sídlom na Miletičovej ulici č. 3 v Bratislave, a to podľa zákona 600/1992 Zb. o cenných papieroch, ktorý bol prijatý Federálnym zhromaždením ČSFR 2. decembra 1992. Od 19. marca 2004 pôsobilo SCP SR už podľa nového zákona 566/2001 Z.z. o cenných papieroch a investičných službách a ten platí so zmenami a doplnkami aj pre CDCP SR, na ktoré sa SCP SR premenovalo 7. januára 2004. Od 28. januára 2019 pracuje CDCP SR aj v súlade s Nariadením Európskeho Parlamentu a Rady (EÚ). Jediným akcionárom CDCP SR je Burza cenných papierov v Bratislave, a to od 16. marca 2006.

Hlavné činnosti CDCP SR
-----------------------

* prvotná evidencia cenných papierov v systéme zaknihovaných cenných papierov,
* poskytovanie a vedenie účtov cenných papierov na najvyššej úrovni ich hierarchie,
* prevádzkovanie systému vyrovnania transakcií s cennými papiermi,
* párovanie v rámci vyrovnania, smerovanie príkazov, potvrdzovanie obchodov, overovanie obchodov,
* poskytovanie informácií vyžadovaných právnymi predpismi, - vedenie zoznamu akcionárov listinných akcií na meno,
* služby prideľovania a správy kódov LEI a kódov ISIN,
* prevádzkovanie systému vyrovnania prostredníctvom platformy Target 2-Securities („T2S").

Účastníci CDCP SR
-----------------

CDCP SR poskytuje svoje služby len cez účastníkov. Tí pozostávajú z účastníkov systému vyrovnania a z iných trhových infraštruktúr s prístupom do systému vyrovnania (napr. Burza cenných papierov v Bratislave).

Referencie
----------

1. ↑   *Obchodný register SR* [online]. Ministerstvo spravodlivosti SR, [cit. 2022-11-16]. Dostupné online.
2. ↑  SLOV-LEX. *600/1992 Zb. - Zákon o cenných papieroch* [online]. Slov-lex, [cit. 2022-11-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Zoznam účastníkov CDCP > CENTRÁLNY DEPOZITÁR CENNÝCH PAPIEROV SR, a.s.* [online]. [Cit. 2022-11-16]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Cenný papier

Externé odkazy
--------------

* Centrálny depozitár cenných papierov SR
**Teória zdôvodnenia** ako súčasť epistemológie je teória, ktorej cieľom je pochopiť zdôvodnenie (justifikáciu) výrokov a presvedčení. Zdôvodnenie je teda: 

* dôvod, prečo niekto zastáva určité stanovisko,
* alebo vysvetlenie toho, prečo je určité presvedčenie pravdivé,
* alebo odpoveď na otázku „Ako vieš?", ktorú kladieme človeku, ktorý sa prezentuje ako vediaci v určitej oblasti.

Ak „A" vysloví o nejakej veci tvrdenie a „B" toto tvrdenie spochybní, ďalším krokom subjektu „A" je zvyčajne snaha svoje tvrdenie zdôvodniť. Zdôvodnenie sa môže opierať napríklad o skúsenosť (teda o evidenciu získanú zmyslami), svedectvo autority alebo logickú dedukciu. Teórie zdôvodnenia poznania môžeme rozdeliť do dvoch základných skupín: iracionalistické, odvolávajúce sa na iracionálne kritériá (pocity, viera) a autority a racionalistické, ktoré sa odvolávajú na racionálne kritériá a autority.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Theory of justification na anglickej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Odôvodnenie
**Technologická singularita** je vo futurológii, kybernetike, modernej mytológii a vedecko-fantastickej literatúre označenie hypotetického stavu, keď sa, obvykle pomocou umelej inteligencie alebo pomocou prepojenia ľudského mozgu s počítačom, vytvoria entity s inteligenciou prevyšujúcou ľudskú, ktoré rapídne urýchlia technologický pokrok ďaleko za schopnosť ľudí zmysluplne sa na ňom zúčastňovať. 

Vernor Vinge zaviedol termín "singularita" ako analógiu k situácii, keď sa vo fyzike teoreticky modeluje singularita uprostred čiernej diery. V tejto situácii fyzikálny model prestáva platiť. Samotná singularita je od priameho pozorovania oddelená horizontom udalostí, spoza ktorého neprenikne do okolia nijaká informácia. Podobne model nášho sveta naráža na neprekonateľné ťažkosti, keď sa snaží odhadnúť budúcnosť, ktorá obsahuje entity inteligentnejšie ako človek.

Myšlienku "inteligenčnej explózie" ako prvý skúmal I. J. Good, ktorý došiel k názoru, že stroje prekonajú ľudský intelekt a by mali by byť schopné rekurzívne vylepšovať svoje vlastné mentálne schopnosti, až ďaleko presiahnu schopnosti svojich tvorcov. Rýchlosť ich rastu síce nesmeruje "donekonečna" v konečnom čase (prísne vzaté nejde o singularitu v matematickom zmysle), ale exponenciálne rastie čoraz väčším tempom nad všetky medze. V osemdesiatych rokoch potom Vernor Vinge spopularizoval myšlienku *Singularity* v prednáškach, esejach a sci-fi. V ostatnej dobe viacerí výskumníci v oblasti umelej inteligencie a informatiky vyjadrili svoje obavy z potenciálneho nebezpečia, ktoré by v prípade realizácie takéhoto vývoja hrozili.

Niektorí futurológovia, ako napríklad Ray Kurzweil, ju považujú za súčasť dlhodobého trendu urýchľovania vývoja, ktorý generalizuje Moorov zákon na technológie omnoho staršie ako je integrovaný obvod. .
**Ján XIV. Kalekas** (starogr. Ίωάννης ΙΔ' Καλέκας – *Ióannes XIV. Kalekas*; \* 1283, Apros, Trákia – † 29. december 1347, Konštantínopol) bol konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 1334 – 1347. Zohral významnú úlohu v spore o hésychazmus a v občianskej vojne medzi Jánom V. Palaiologom a Jánom VI. Kantakuzénom.

Životopis
---------

Ján a narodil v roku 1283 v tráckom sídle Apros. Po tom, čo sa stal kňazom, dostal sa do okruhu vplyvného aristokrata Jána Kantakuzéna. I napriek tomu, že bol ženatý sa v roku 1334 s Kantakuzénovou pomocou stal solúnskym metropolitom a následne aj konštantínopolským patriarchom. V roku 1341 v Konštantínopole predsedal synode, ktorá odsúdila učenie mnícha Barlaama z Kalábrie a očistila Gregora Palamu. Po tom, čo na jeseň 1341 vypukla vojna medzi Kantakuzénom a Jánom V. reprezentovaným jeho matkou regentkou Annou Savojskou sa však postavil na stranu Palaiológovcov. Neplnoletého cisára korunoval a Kantakuzéna exkomunikoval z cirkvi. Sám vládol spolu s Annou Savojskou ako regent. Zmenil aj svoj postoj k hésychazmu, ktorý odsúdil. V roku 1344 dokonca exkomunikoval Gregora Palamu. V roku 1346 sa situácia v občianskej vojne začala obracať a víťazstvo sa prikláňalo na Kantakuzénovu stranu. Regentka Anna Savojská preto zvolala synodu, ktorá Kaleku zosadila a odsúdila. Na okamih bol patriarcha vyhostený do Didymoteichonu, no následne sa vrátil do Konštantínopola, kde v roku 1347 zomrel.

Referencie
----------

1. *John XIV Kalekas, patriarch of Constantinople (1334–47)* [online]. Dumbarton Oaks, [cit. 2020-09-01]. Dostupné online.
2. ↑   *John XIV Kalekas, patriarch of Constantinople (1334–47)* [online]. Dumbarton Oaks, [cit. 2020-09-01]. Dostupné online.
3. 1 2  Ioannes XIV. Kalekas In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 221.
4. 1 2  JOHN XIV KALEKAS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1055 – 1056. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* John Kalekas na Orthodoxwiki (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 100948553
* VIAF: 317200715
**Martiros Sarjan** (armén. Մարտիրոս Սարյան, \* 28. február 1880, Nachičevan nad Donom, Rusko – † 5. máj 1972, Jerevan, Arménsko) bol arménsky maliar ovplyvnený symbolizmom, impresionizmom a fauvizmom. 

Životopis
V rokoch 1897 – 1903 vyštudoval Moskovskú školu maliarstva, sochárstva a architektúry. Potom pracoval v ateliéri Konštantína Korovina a Valentina Serova​​. Bol v tom čase tiež členom moskovského umeleckého spolku *Golubaja roza* (*Modrá ruža*).

Roku 1921 sa vrátil z Ruska do Arménska. V Jerevane toho roku založil Múzeum etnografie, archeológie a umenia (dnes Národná galéria Arménska). V tej dobe začal tiež hojne ilustrovať knihy, pre arménsku kultúru má dôležitý význam najmä jeho séria ilustrácií ku knihe *Arménske ľudové rozprávky* z roku 1933. Tiež navrhoval divadelné kostýmy.

Od roku 1956 bol akademikom Akadémie vied Arménskej republiky. V rokoch 1946 – 1958 bol poslancom Najvyššieho sovietu Sovietskeho zväzu. Získal Leninovu cenu.

Je autorom krajiniek a portrétov tematicky zameraných na Orient (*Ulica v Carihrade*, *Kráčajúca felahova žena*, *Hlava Peržanky*). K týmto maľbám ho inšpirovalo viacero ciest, roku 1910 navštívil Istanbul, roku 1912 Egypt, v roku 1914 Perziu.

Galéria
-------

* Pri studni. Horúci deň (1908)*Pri studni. Horúci deň* (1908)
* Egyptské masky (1911)*Egyptské masky* (1911)
* Pri mori. Sfinga (1908)*Pri mori. Sfinga* (1908)
* Letné horúco. Bežiaci pes (1909)*Letné horúco. Bežiaci pes* (1909)
* Autoportrét (1907)*Autoportrét* (1907)

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Martiros Sarjan**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Martiros Sarjan na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 148250
* BnF: 119400507
* GND: 11875131X
* ISNI: 0000 0001 0870 1133
* LCCN: n81026762
* NK ČR: xx0009404
* ULAN: 500012519
* VIAF: 12316919
* WorldCat: lccn-n81026762
**Hugo Alvar Henrik Aalto** (\* 3. február 1898, Kuortane, Fínsko  –  † 11. máj 1976, Helsinki, Fínsko) bol fínsky architekt a dizajnér, predstaviteľ neoklasicizmu a modernej architektúry, ktorý využíval tradície a prirodzený materiál. Okrem architektúry sa venoval dizajnu nábytku, textilu a skla. Jeho tvorba mala výrazný vplyv na modernú architektúru. Považuje sa za priekopníka tzv. škandinávskeho nábytkárskeho štýlu.

Životopis
---------

Vila Mairea v Noormarkku
V rokoch 1927 až 1931 pôsobil v Turku. Spoločne s Erikom Bryggmanom navrhol dizajn pre oslavy 700. výročia mesta (Turku Fair). K ďalším jeho prácam z tohoto obdobia patrí knižnica vo Vyborgu (v tom čase fínskom Viipuri), budova novín Turun Sanomat a sanatórium v Paimio (1928).

V roku 1931 sa presťahoval do Helsínk, kde sa o 4 roky neskôr stal spoluzakladateľom svetoznámej nábytkárskej firmy Artek. V tomto období navrhol napríklad pavilóny na svetových výstavách v Paríži a New Yorku, továreň na spracovanie celulózy v Sunile, vilu Mairea v Noormarkku a ďalšie. Od roku 1940 žil v USA.

Hala Finlandia
Po 2.svetovej vojne pokračoval v tvorbe: Penzijný ústav z roku 1952, obytný dom na berlínskej výstave (1955), Maison Carre v Bazoches (Francúzsko, 1956) a ďalšie. Vrcholom jeho tvorivej aktivity bol návrh nového centra Helsínk a kongresové centrum Finlandia v Helsinkách (1973).

Ďalšia architektonická tvorba
-----------------------------

* 1949 – Internát MIT
* operný dom v nemeckom Essene

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Všeobecný encyklopedický slovník*. Ed. Ivan Paulička. Zväzok A – F. Praha : Ottovo nakladatelství, 2005. 1039 s. ISBN 80-7181-618-3.
2. 1 2  MEHLING, F. N. (vydavateľ). *Das moderne Handlexikon*. Stuttgart, Hamburg, Mníchov : [s.n.], 1975. S. 9. (nemecky)
3. 1 2 3  Aalto, Alvar. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 15.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alvar Aalto**

Externé odkazy
--------------

* MICHL, Jan. Příběh vázy Savoy. Design: Alvar Aalto, 1936. *Umění a řemesla*, 1997, čís. 1, s. 57-59. Dostupné online.

Autoritné údaje: * abART: 94427
* BnF: 120549703
* GND: 118500023
* ISNI: 0000 0001 0913 6025
* LCCN: n79018877
* NK ČR: jn19990000001
* ULAN: 500002617
* VIAF: 71410602
* WorldCat: lccn-n79018877
Detailná snímka mesiaca Dactyl
**Dactyl** je malý mesiac obiehajúci okolo planétky (243) Ida v hlavnom páse planétok. 17. februára 1994 ho objavila Ann Harch (členka misie Galileo) na snímkach sondy Galileo z 28. augusta 1993, keď sonda na svojej ceste k Jupiteru skúmala objekty v tejto oblasti.

Obežná doba mesiaca s rozmermi 1,4 × 1,2 × 1,6 km okolo planétky Ida je udávaná v rozmedzí 20 hodín až 1,54 dňa. Priemerná vzdialenosť od Idy je 90 km so sklonom 9° k rovníku planétky. Obežná dráha mesiaca zatiaľ nebola presne stanovená.

Pôvod mesiaca je nejasný, existujú dve teórie, ktoré sa ho snažia objasniť. Jedna predpokladá, že mesiac aj planétka vznikli súčasne, druhá tvrdí, že mesiac bol z planétky vyrazený pri impakte. Obe hypotézy však majú problémy a nedokážu presne vysvetliť súčasný stav.

Ida (vľavo) a jej satelit Dactyl (vpravo), vytvorené vesmírnou sondou Galileo
Dactyl predstavuje vôbec prvý objavený mesiac, ktorý obieha okolo planétky. Jeho objav ukončil dlhé vedecké debaty, či môžu mať aj planétky mesiac.

Pôvodné označenie bolo S/1993 (243) I a až potom bol pomenovaný po mytologických stvoreniach, ktoré s nymfou Idou starali na Kréte o malého Dia.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dactyl (měsíc) na českej Wikipédii.*
**Bojovnica smaragdová** *(Betta smaragdina)* je druh ryby patriacej do podradu labyrintkovité *(Anabantoidei)* čeľade guramovité *(Osphronemidae)*  a rodu bojovnice *(Betta)* Jej pomenovanie je vo všetkých jazykoch odvodené od jej nádhernej smarogdovozelenej až modrej farby. V prírode žije v stojatých vodách južnej a juhovýchodnej Ázie (v povodí rieky Mekong a Chao Phraya), ktoré sú veľmi často chudobné na kyslík. Preto sa im vyvinul pomocný dýchací „nadžiabrový" orgán tzv. labyrint, ktorý rybám umožňuje prijímať kyslík priamo zo vzduchu. Tento druh dorastá do dĺžky 7 cm (2,8 palca).

Rozmnožovanie
-------------

Bojovnica sa rozmnožuje tak, že postaví hniezdo a keď sa mu samička poddá, tak z nej vytlačí v nežnom objatí vajíčka a starostlivo ich poukladá do hniezda, o ktoré sa pozorne stará a odháňa všetkých nevítaných návštevníkov.

Chov v akváriu
--------------

Bojovnice sa dobre hodia do spoločenských nádrží, ale iba ku pokojným a neagresívnym druhom, ktoré bojovniciam nebudú obhrýzať ich dlhé plutvy a súčasne nemôžu byť pre bojovnice vizuálnym rivalom, ako napríklad niektoré cichlidy. Ani malé rybky nie sú vhodní spoločníci, pretože by ich bojovnice mohli považovať za potravu. Ideálnym prostredím pre bojovnice je akvárium klasického formátu nad 100 litrov, v ktorom nechýbajú vysoké a voľne plávajúce rastliny. Vhodná teplota pre tieto rybky je medzi 24 – 30 °C a pH vody by malo byť v rozpätí 6,5 – 7,0, pričom je nevyhnutné prostredie udržiavať v uvedených mantineloch. Bojovnice sú veľmi citlivé na nepriaznivé podmienky, môžu trpieť alergiami na niektoré vybavenie akvária, prípadne na premnoženie baktérii a siníc.

Literatúra
----------

* Frank Stanislav (Černý Jaroslav), Akváriové ryby, PRÍRODA (Artia Praha), 1984 64-072-84 (510-21-85)

Externé odkazy
--------------

* The Aquarium Wiki Encyclopaedia on Betta Smaragdina
* A Story of Betta Smaragdina

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Emerald green betta na anglickej Wikipédii.*