recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hrob Ondreja Strieša a jeho rodiny v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
**Ondrej Striež** (Strieš) (\* 16. máj 1890, Banská Bystrica – † 17. september 1961, Banská Bystrica) bol slovenský robotník, funkcionár KSČ a verejný činiteľ.

Životopis
---------

V Banskej Bystrici pôsobil (od 1911) ako robotník (do 1920), čalúnnik (1920 – 1924). Organizátor robotníckych štrajkov a demonštrácií. Spoluzakladateľ a predseda Mestskej organizácie Sociálno-demokratickej strany Uhorska v Banskej Bystrici (od 1913). Predseda Mestskej organizácie KSČ, člen Krajského a Oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici (1921 – 1936). Podieľal sa na založení časopisu *Proletár* (1919), po jeho zákaze spoluzakladateľ a kolportér *Hlasu ľudu* (1919), spolupracovník K. Gottwalda. Predseda samosprávy Robotníckeho domu v Banskej Bystrici (1924 – 1940), člen Mestského zastupiteľstva a prvý námestník starostu Banskej Bystrice (1923 – 1938). Účastník protifašistického odboja a SNP, spolupracovník ilegálneho vedenia KSS v Banskej Bystrici (od 1939). Predseda Spolku včelárov Slovenska v Banskej Bystrici (1944 – 1961), predseda MsNV (12. júla 1945-25. októbra 1946, 15. marca 1948-22. mája 1954). Riaditeľ závodu Pridružená výroba (neskôr Stavoindustria) (1949 – 1951), funkcionár okresných a mestských straníckych orgánov a spoločenských organizácií v Banskej Bystrici. Nositeľ viacerých vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Marina Anissinová** (franc. *Marina Anissina*, rus. *Марина Вячеславовна Анисина* – *Marina Viačeslavovna Anisina*; \* 30. august 1975, Moskva, Rusko) je francúzska (pôvodne ruská) krasokorčuliarka. Jej meno sa v súčasnosti píše s dvoma s, aby sa uľahčila správna výslovnosť v neslovanských krajinách.

Životopis
---------

Krasokorčuliarsku kariéru začala v Rusku spolu s partnerom Sergejom Sakhnovskim a neskôr s Iljom Averbuchom. Potom, ako Ilja Averbuch nadviazal vzťah a začal korčuľovať s Irinou Lobačevovou, listom oslovila Gwendala Peizerata a Victora Kraatza. Odpovedal jej len Gwendal, a tak odišla na pár týždňov do francúzskeho Lyonu, kde nakoniec zostala. V roku 1993 sa tak zrodila neskôr legendárna tanečná dvojica, ktorá prišla s originálnym nápadom obrátenej zdvíhanej figúry, keď partnerka nesie svojho partnera.

Pár prvýkrát vyhral súťaž Memoriál Ondreja Nepelu v Bratislave. Ich dlhoročnou trénerkou bola Muriel Boucher-Zazoui. Svoju spoločnú kariéru ukončili na Olympijských hrách v Salt Lake City, kde zvíťazili.

Kariéra
-------

### Programy - voľné tance

* 1994 - Flamenco
* 1995 - Tango
* 1996 - Samba
* 1997 - Ahla Leila
* 1998 - Rómeo a Júlia
* 1999 - The man in the iron Mask
* 2000 - Carmina Burana
* 2001 - Beethoven´s Last Night
* 2002 - Liberta

### Umiestnenia dvojice

**Olympijské hry:**

* Nagano - 3. miesto
* Salt Lake City - 1. miesto

**Majstrovstvá sveta:**

* 1994 Chiba - 10. miesto
* 1995 Birmingham - 6. miesto
* 1996 Edmonton - 4. miesto
* 1997 Lausanne - 5. miesto
* 1998 Minneapolis - 2. miesto
* 1999 Helsinki - 2. miesto
* 2000 Nice - 1. miesto
* 2001 Vancouver - 2. miesto

**Majstrovstvá Európy:**

* 1994 Copenhague - 12. miesto
* 1995 Dortmund - 5. miesto
* 1996 Sofia - 4. miesto
* 1997 Paríž - 4. miesto
* 1998 Miláno - 3. miesto
* 1999 Praha - 2. miesto
* 2000 Viedeň - 1. miesto
* 2001 Bratislava - 2. miesto
* 2002 Lausanne - 1. miesto

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Marina Anissinová**

Externé odkazy
--------------

* Anissina-Peizerat - oficiálna stránka

Autoritné údaje: * BnF: 15601909q
* GND: 136481116
* ISNI: 0000 0001 1464 4702
* LCCN: n2009006926
* VIAF: 166598755
* WorldCat: lccn-n2009006926
Súradnice: 53°04′55″S 7°36′58″V﻿ / ﻿53,082°S 7,616°V﻿ / 53.082; 7.616

**Marinefunksendestelle Rhauderfehn** v oficiálnych zdrojoch NATO známy ako **NATO VLF / MSK Marinefunksendestelle Rhauderfehn** (4 m n. m.) je vysielacia stanica s ôsmimi stožiarmi vysokými 352,8 metrov. Nachádza sa na rozhraní okresov Cloppenburg und Leer v Dolnom Sasku v Nemecku. DH038 je jej volací znak. Používa sa na komunikáciu s ponorkami Nemeckého námorníctva a iných námorných síl NATO.

DH038 vysiela od roku 1982 na vlnovej dĺžke 23,4 kHz s výkonom do 800 kW. DH038 používa dáždnikovú anténu z 8 oceľových tubulárnych stožiarov s výškou 352,8 metra. Každý z nich stojí na trojmetrovom keramickom izolátore, ktoré izolujú napätie až do 300 kV. Stožiare sú tiež vybavené valcovitými tlmičmi proti kmitaniu pre lepšie odolávanie búrkam. Vysielač umožňuje vysielať signály ponorkám celosvetovo až do hĺbky približne 30 metrov.

Externé odkazy
--------------

* 

* Sendemasten Marinefunkstelle Saterland-Ramsloh v databáze *Structurae*
* 
* Satelitné obrázky na Google Maps

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov VLF transmitter DHO38 na anglickej Wikipédii a Marinefunksendestelle Rhauderfehn na nemeckej Wikipédii.*
**Marina Ivanovna Cvetajevová** (rus. Марина Ивановна Цветаева – Marina Ivanovna Cvetajeva; \* 8. október 1892, Moskva – † 31. august 1941, Jelabuga, Tatársko) bola ruská poetka, prekladateľka a esejistka.

Život
-----

Po emigrácii v roku 1919 žila až do začiatku druhej svetovej vojny vo Francúzsku, iba v rokoch 1922–1925 žila v Prahe v Česku. Aj napriek tomu, že bola vydatá za Sergeja Efrona, udržiavala ľúbostnú korešpondenciu s Borisom Pasternakom. Po vypuknutí druhej svetovej vojny sa rozhodla vrátiť do Ruska. Režim ju však stále prenasledoval a bola poslaná na odľahlý vidiek ako pomocná sila v domácnosti. Dva roky po návrate do vlasti spáchala samovraždu.

Dielo
-----

Začínala ako symbolistická autorka, vynikala v expresionistickej lyrickej skladbe, v ktorej uplatňovala formu spovede. Okrem milostnej poézie, je známa ako autorka psychologických skladieb, poézie vzdoru a samoty. Vyjadrovala sa aj k historickým udalostiam, napr. nemeckú okupáciu ČSR odmietla v cykle *Verše Čechám*. Bola predstaviteľkou akméistického i futuristického prúdu. Často využívala aj ľudovú slovesnosť. 

* *Večerný album* (prvotina)
* *Básnik a čas*
* *Vyznanie na diaľku*
* *Pi, duša, čo hrdlo ráči* (milostná poézia)
* *Koniec Casanovu*
* *Korešpondencia*
* *Začarovaný kruh*
* *Upír*
* *Poéma konca*
* *Poéma hory*
* *Labutie ležanie*
* *Pražské vigílie*
* *Hodina duše*
* *Môj Puškin*
* *Tri zastavenia lásky*
* *Sonička*
* *Nespavosť*

Iné projekty
------------

WikizdrojeCommons
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **Marina Ivanovna Cvetajevová**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Marina Ivanovna Cvetajevová**

Externé odkazy
--------------

* Ukážky z diela
* Novinový článok

Autoritné údaje: * abART: 26453
* BnF: 11927207x
* GND: 118638580
* ISNI: 0000 0003 6863 9145
* LCCN: n79122488
* NK ČR: jn19992000142
* SNK: 159155
* VIAF: 27072381
* WorldCat: lccn-n79122488
**Ondrej Voskár** (kr.m. Ondrej Oško) (\* 13. november 1897, Riečka - † 19. jún 1976, Ružomberok) bol slovenský dôstojník, verejný činiteľ a protifašistický bojovník.

Rodina
------

* otec Ján Voskár
* matka Mária rod. Voskárová

Životopis
---------

Vyučil sa na 4-ročnej stolárskej škole v Banskej Bystrici, 1918 absolvoval guľometný a granátový kurz v St. Yrieix-la- Perche (Francúzsko) a kurzy záložných dôstojníkov čs. armády. Vojak rak.-uh. armády, člen čs. légií v Rusku, účastník prvého i druhého odboja na dolnom Liptove a na východnom Slovensku. Počas Povstania spolupracovník so sov.partizánskymi organizátormi v Nízkych Tatrách. Počas SNP preniesol hotovosť Národnej banky z Ružomberka do Banskej Bystrice pre potreby SNR (5. september 1944). Od roku 1945 prívrženec DS, 1945-1947 poslanec SNR.

Ocenenie
--------

* Roku 1918 vyznamenaný franc. Vojnovým krížom, Čs. vojnovým krížom, 1946 Radom SNP I.tr.

Pamiatky
--------

* rkp. spomienky v archíve Liptovského múzea v Ružomberku a v archíve Múzea SNP v Banskej Bystrici

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Koncerty na garážach
**Koncerty na garážach** alebo **Garáže pod Prístavným mostom** je priestor určený na konanie undergroundových koncertov na Prístavnej ulici v Bratislave. Ide o priestor v alebo pred otvorenou garážou v radovej výstavbe panelových garáží. V polovici 90. rokov 20. storočia sa tu začali organizovať prvé koncerty s organizáciou na štýl DIY.

História
--------

Prvý koncert na garážach mali odohrať poľské punkrockové skupiny Apatia a Matka Boska. Nakoniec od roku 1994 pred svojou vlastnou skúšobňou pravidelne hrávala slovenská hardcoremetalová skupina Testimony s hosťami. Neskôr sa koncerty začali konať pred inou garážou, o niečo ďalej od Prístavného mosta. Tu sa konali do augusta 2021, kedy ju nahradilo drevené pódium na kolieskach dočasne umiestňované v prejazde medzi garážami.

Doprava
-------

Najbližšou zastávkou MHD je zastávka Plynárenská, ktorá je od garáží vzdialená okolo 280 m. Garážová výstavba sa nachádza v slepej uličke.

Referencie
----------

1. ↑  A.S, Petit Press. *Garáže pod Prístavným mostom ukrývajú subkultúru. Ako tam vyzerajú koncerty?* [online]. fici.sme.sk, [cit. 2021-07-16]. Dostupné online.
2. ↑   *GARÁŽE POD PRÍSTAVNÝM MOSTOM - príbeh miesta a ľudí* [online]. Muzika - Komunika, pondelok 25. marca 2013, [cit. 2021-07-17]. Dostupné online.
**Ekologizmus** je nový prístup v navrhovaní architektúry 20. storočia. Opiera sa o myšlienku trvalej udržateľnosti, ktorá sa v dôsledku globálneho otepľovania, zvyšujúcim sa cenám energií a novému postoju ľudí k životnému prostrediu stala mimoriadne aktuálnou.

V minulosti pochádzali tieto prístupy zo skúsenosti. Príkladom sú ľudové stavby, využívajúce miestne stavebné postupy a materiály, ktorých formy sa prispôsobili prostrediu. V súčasnosti existujú technológie, pomocou ktorých sa dá simulovať budúce správanie budovy. Projektanti sa tak môžu presvedčiť, ako forma, orientácia a materiály zodpovedajú požiadavkám návrhu. Pri navrhovaní takýchto objektov sa zohľadňujú konkrétne fyzikálne danosti, ako klimatické podmienky, zemepisná šírka a konfigurácia okolitého terénu. Riešenie takýchto objektov je technický náročnejšie, s dôrazom na kvalitné riešenie a vyhotovenie detailov. Charakteristické je použitie netradičných materiálov, stavebných postupov a spôsobov získavania energie. Estetika ekologickej architektúry je veľmi rôznorodá. Tvaroslovie reaguje na ekologické princípy a takéto stavby nesú svoje charakteristické znaky, ako sú veľké južné zasklenia, využitie solárnej energie a kompaktnosť. Taktiež vnútorná dispozícia sa podriaďuje teplotnému zónovaniu.

Predstavitelia
--------------

* Edward Cullinan
* Norman Foster
* Michael Hopkins
* Renzo Piano

Literatúra
----------

* Melvin J.: *.. izmy, ako rozumieť architektúre*, Slovart, 2006
**Ondrej Šoltýs** (Andrej; Soltis, Soltisz, Soltiš, Szoltisz, Šoltis) (\* 5. august 1804, Mošovce – † september 1867, Slovensko) bol evanjelický kňaz, publicista. Pseudonym: Ondřislav z Pravdomluvíc, Turčan

Rodina
------

* otec Ján Šoltýs
* matka Anna rod. Gallová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelický lýceu v Kežmarku a v Bratislave, 1825-1827 na evanjelický teologickej akadémii vo Viedni. Od 1929 kaplán, 1830 farár v Mošovciach, 1833-1866 v Ivančinej. Autor náučnopopularizačnej literatúry ovplyvnenej myšlienkami osvietenského racionalizmu. Vypracoval systematický prehľad všeobecnej histórie, tematicky novou je kniha gratulačných textov, napísaná v próze i veršom. V štúrovskej slovenčine napísal 8-zväzkový encyklopedický spis, ktorý obsahoval poznatky zo zdravovedy, astronómie, zemepisu, fyziky a rôzne praktické rady a návody. Vo svojom najdôležitejšom spise Apologia... (1841) sa predstavil ako významný obranca slov. národnosti. Venoval sa i zberateľskej činnosti, zbierkou ľudových piesní prispel do Kollárových Národných zpievaniek. Väčšina jeho prevažne učebnicových prác zostala v rukopisoch

Pamiatky
--------

* literárna pozostalosť a časť korešpodencie v Literárnom archíve Matice slovenskej

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike – evanjelická farnosť; pokrstený ako Andreas Szoltisz

Autoritné údaje: * SNK: 169071
* VIAF: 45146575022838152731
**Koncert pre dva klavíry a orchester d-mol, FP 61** je dielo francúzskeho skladateľa Francisa Poulenca.

Skladateľ dielo zložil v roku 1932 ako svoj druhý koncert po svojom *Concert champêtre* z roku 1924. V duchu Poulencovho výroku "moje skladby sú mojími autoportrétmi" aj tento koncert reflektuje pomerne spokojné skladateľovo obdobie, v ktorom prežíval vzťah so svojím partnerom. Možno práve z tohto dôvodu napísal koncert nie pre jeden, ale dva klavíry, čo je pomerne vzácny typ koncertu. Premiéra diela sa uskutočnila v Benátkach. Sólistami boli samotný Poulenc, ktorý bol schopným klaviristom a Jacques Fevriér. Orchester milánskej La Scaly dirigoval Désire Defauw.

Duchaplné dielo je pestrým koktejlom viacerých inšpirácií, od concerta grossa, cez Mozartove klavírne koncerty, blues až po exotickú hudbu gamelanového orchestra, ktorý niekoľko desaťročí pred ním uchvátil i Debussyho. Poulenc sa v súlade s názormi *Parížskej šestky* nebránil ani ľahšej múze kabaretov a cirkusov, čo vyvoláva rozpoluplné reakcie. Koncert nesie charakteristické znaky Poulencovho štýlu, priam prekypuje melodickými nápadmi a so svojou eleganciou a brilantnými klavírnymi partami predstavuje dielo neoklasicizmu *par excellance*.

V prvej vete sa po úvodných dvoch úderoch orchestra najprv predstaví prvý klavír rýchlou blúdiacou melodiou, ktorý zakrátko vystrieda druhý klavír. Po tejto krátkej úvodnej časti nasleduje samotný motív prvej časti vety, ktorý spustí prvý klavír rozhodným zostupným behom. Zakrátko sa pridáva druhý klavír, a rozbieha sa pomerne dramatický dialóg medzi oboma nástrojmi. Stredná časť vety sa nesie v pomalom tempe, zo zasnívanou hudbou klavírov a lenivým doprovodom orchestra. Preruší ju však živá, energická pasáž s výraznou rytmikou, ktorú ešte viac zdôrazňujú kastanety. Potom sa však vráti zasnívaná nálada, v ktorej prvá veta končí. Druhá veta začína sólom klavírov, ktoré prednesú kultivovanú, až klasicistickú tému. Po vstupe orchestra veta postupne čoraz viac naberá na emocionalite, ktorá v strednej časti prerastá až do búrlivosti. V tretej časti vety znovu zaznie hlavná sladká téma z úvodu. V kontraste s ňou sa skladateľ v záverečnom *Finale* sústredil viac na rytmickú stránku. Po úvodných úderoch orchestra sa znovu rozbiehajú klavíre so svojími odľahčenými partami. Veta má formu voľného ronda a skladateľ tu po výrazne emocionálnych hudobných nápadov z prvých dvoch viet koncert uzatvára so svojím charakteristickým nadhľadom a zmyslom pre humor.

Poulencov dvojkoncert nie je široko známy, avšak je základným dielom koncertne vystupujúcich klavírnych dvojíc. Zachovala sa nahrávka i videozáznam prevedenia koncertu s Francisom Poulencom a Jacquesom Fevriérom ako sólistami.
**Ondrej Tomka** (\* 12. január 1928, Tomášovce-Gregorova Vieska - † 6. september 1988, Banská Bystrica) bol agronóm, vedecký pracovník.

Rodina
------

* otec Ondrej Tomka
* matka Zuzana rod. Čajová
* manželka Zuzana Tomková rod. Ondrejovičová
* deti: Ing. Miriam Kizeková,PhD. rod Tomková, Ing. Radoslava Kanianska, CSc. rod Tomková

Životopis
---------

Študoval na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach. Výskumný a vedecký pracovník v poľnohospodárstve v roku 1965-1987 riaditeľ a vedecký pracovník Výskumného ústavu lúk a pasienkov v Banskej Bystrici. Vo vedeckom výskume sa venoval problematike lúkarstva a pasienkárstva. Autor, resp. spoluautor monografií, metodicko- popularizačných príručiek a vedeckých i populárnonáučných článkov. Člen Predsedníctva Európskej lúkarskej federácie, zástupca pre strednú Európu.

Dielo
-----

* Zúrodňovanie lúk a pasienkov, Bratislava roku 1960 ( spoluautor)
* Systémy pestovania krmovín, Bratislava roku 1982

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5542 0011
* NK ČR: jx20050523016
* VIAF: 306141102
**Izabela Portugalská** (\* 24. október 1503, Lisabon – † 1. máj 1539, Toledo), španielska kráľovná a cisárovná Svätej ríše rímskej ako manželka španielskeho kráľa Karola I. známeho skôr ako cisár Karol V.

Izabela sa narodila z manželstva portugalského kráľa Manuela I. a jeho druhej manželky Márie Aragónskej (1482 – 1517). Jej bratom bol portugalská kráľ Ján III. ktorý si v roku 1525 vzal za manželku sestru Karola V. Katarínu Habsburskú. 
Izabela sa potom 10. marca 1526 v Seville vydala za cisára Karola V. s ktorým mala šesť detí. 
Zomrela po pôrode posledného dieťaťa pravdepodobne na chrípku alebo zápal pľúc.

Deti
----

* Filip II. (21. máj 1527 – † 13. september 1598)
* Mária Španielska (\* 21. máj 1528 – † 26. február 1603) ∞ cisár Maximilián II. Habsburský
* Ferdinand (\* 1529 – † 1530)
* Jana Španielska (\* 24. jún 1535 – † 7. september 1573) ∞ Ján Manuel Portugalský, portugalský princ
* Juan (\* 19. október 1537 – † 20. marec 1538)
* Hijo (\*/† 30. apríl 1539)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Isabela Portugalská na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 11938888X
* ISNI: 0000 0003 8151 3395
* LCCN: n96076343
* NK ČR: jo20191052655
* VIAF: 262174343
* WorldCat: lccn-n96076343
**Izabela Portugalská** (\* 1364 - † 1395) bola nevlastná dcéra portugalského kráľa Ferdinanda I.. Jej matka nie je známa.

Život
-----

Pred rokom 1386 sa zasnúbila s Jánom Alfonzom Telo de Menezes, grófom z Viany, ktorý bol synom vplyvného barcelonského grófa Jána Alfonza Telo de Menezes (otec aj syn mali rovnaké meno). K svadbe však nedošlo.

Na základe kráľovského listu vydaného 2. októbra 1377 jej otec daroval Viseuské, Celoricoské, Linharesské a Algodresské panstvo.

Izabela Portugalská sa nakoniec vydala za grófa z Gijónu a Noroñi, ktorý bol nevlastným synom kastílskeho kráľa Henricha II.. Manželstvo bolo dohodnuté v rámci mierovej zmluvy podpísanej v roku 1373 medzi Portugalskom a Kastíliou. Do svadby žila na kráľovskom dvor kráľa Henricha II.. Pretože aj jej ženích mal len deväť rokov, sa svadba uskutočnila až v roku 1378 v meste Burgos. 

### Potomkovia

Izabela Portugalská mala spolu s manželom sedem detí:

* Diogo Henrich Noronhaský - zomrel ešte ako dieťa
* Peter Noronhaský (1379 - 1452) - stal sa lisabonským arcibiskupom
* Farnando Noronhaský (1380 - ?) - gróf z Vila Real; za manželku si vzal Beatrix Menezesovú
* Sancho Noronhaský (1390 - ? ) - gróf z Odemiry
* Henrich Noronhaský (1390 - ? ) - zomrel slobodný bez právoplatných detí
* Ján Noronhaský - zomrel ako dieťa
* Kanstance Noronhaská (1395 - 1480) - v roku 1420 sa vydala za Alfonza, braganzaského grófa (bola jeho druhou manželkou).

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Isabel of Portugal, Countess of Gijón and Noroña na anglickej Wikipédii.*
***Junge Römer*** je druhý album rakúskeho speváka Falca.

Album bol produkovaný Robertom Pongerom, ktorý už pripravil predchádzajúci.
Po svojom svetovom úspechu s albumom *Einzelhaft* na ktorom sa nachádza singlel „Der Kommissar" v roku 1982 a 1983 sa Falco rozhodol hneď v nasledujúcom roku, svoj druhý album produkovať a vydať.

Samotný album bol kritikmi vysoko hodnotený, lebo Falco vo svojej práci vytvoril niečo originálne v popovej a rockovej hudbe, veľmi ovplyvnený štýlom R&B.

Dva týždne po vydaní albumu, dosiahol už úspech s prvým miestom v Rakúsku. O mesiac neskôr bol vydaný singlel s rovnakým názvom, ktorý sa dokonca dostal aj v Španielsku na druhé miesto, ďalej napríklad v Holandsku na 15. miesto a vo Švajčiarsku na 24. pozíciu v hitparáde.

Zoznam skladieb
---------------

1. „Junge Römer"
2. „Tut-Ench-Amon"
3. „Brillantin' Brutal'"
4. „Ihre Tochter"
5. „No Answer (Hallo Deutschland)"
6. „Nur mit Dir"
7. „Hoch wie nie"
8. „Steuermann"
9. „Kann es liebe sein"
**Kampane proti trom a piatim zlám** (zjednodušené znaky: 三反五反 – pchin-jin: sān fǎn wǔ fǎn) boli nárazové kampane, ktoré sa uskutočnili od 50. do 70. rokov 20. storočia v Číne; išlo o Maove kampane, ktoré boli primárne namierené proti statkárom a bohatej buržoázii. Práve oni boli obviňovaní z vykorisťovania roľníkov a robotníkov.

V rámci boja proti statkárom a bohatej buržoázii bola v roku 1951 zavedená kampaň „Boja proti trom zlám". Jej hlavným cieľom bol boj proti korupcii, plytvaniu a byrokracii. Cielila na úradníkov a členov strany. O rok na to v roku 1952 bola vyhlásená druhá kampaň „Boj proti piatim zlám" namierená proti buržoázii. Piatim zlám sa rozumelo úplatkárstvo, krádež štátneho majetku, daňové úniky, podvody v rámci štátnych zákaziek a súkromné špekulácie.

Výsledky týchto kampaní sa nedajú dobre analyzovať, pretože aj v nasledujúcich rokoch bola korupcia prítomná v mnohých politických machináciách.

Kampaň proti „**trom zlám**" si dáva za cieľ bojovať proti následovným aspektom (zjednodušené znaky: 三反"运动 – pchin-jin: sān fǎn yùndòng):

* Proti korupcii (zjednodušené znaky: 反贪污 – pchin-jin: fǎn tānwū)
* Proti plytvaniu (zjednodušené znaky: 反浪费 – pchin-jin: fǎn làngfèi)
* Proti byrokracii (zjednodušené znaky: 反官僚主义 – pchin-jin: fǎn guānliáo zhǔyì)

Kampaň proti „**piatim zlám**" si dáva za cieľ bojovať proti následovným aspektom (zjednodušené znaky: 五反"运动 – pchin-jin: wǔ fǎn yùndòng)

* Proti úplatkárstvu (zjednodušené znaky: 反行贿 – pchin-jin: fǎn xínghuì)
* Proti daňovým podvodom (zjednodušené znaky: 反偷税漏税 – pchin-jin: fǎn tōushuě lòushuì)
* Proti lajdáctvu a krádežiam v práci (zjednodušené znaky: 反偷工减料 – pchin-jin: fǎn tōugōngjiǎnliào)
* Proti rozkrádaniu štátneho majetku (zjednodušené znaky: 反盗骗国家财产 – pchin-jin: fǎn dào piàn guójiā cáichǎn)
* Proti súkromným špekuláciám a krádežiam štátnych informácií (zjednodušené znaky: 反盗窃国家经济情报 – pchin-jin: fǎn dàoqiè guójiā jīngjì qíngbào)

Zdroje
------

1. 1 2 3 4   *Čína ve XX. století*. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. ISBN 80-244-0251-3. S. 8.
2. ↑   *Dějiny Čínské lidové republiky : (1949-2018)*. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. ISBN 978-80-7422-596-3. S. 75.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boj proti třem a pěti zlům na českej Wikipédii.*
**Pieria** (starogr. *Πιερία* – *Pieria*) je v gréckej mytológii manželka líbyjského kráľa Danaa.

Pieria bola manželka líbyjského kráľa Danaa a matka jeho dcér, Aktaie, Podarky, Dióxippy, Adity, Ókypety a Pylargy. Danaos mal päťdesiat dcér, ktoré mal so svojimi manželkami, alebo družkami. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Dcéram Pierie potom vybrali za manželov synov Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Belina** je vodný tok v Novohrade, preteká územím okresu Lučenec. Je to ľavostranný prítok Suchej a má dĺžku 19,5 km.

Prameň
------

Pramení v Cerovej vrchovine pod vrchom Karanč (725,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 600 m n. m. pri slovensko-maďarskej hranici.

Opis toku
---------

Tečie na severovýchod, na krátkom úseku (1,5 km) tvorí slovensko-maďarskú hranicu a severne od maďarskej obce Somoskőújfalu, pri hraničnom prechode, sa stáča a tečie na sever. Preteká obcou Šiatorská Bukovinka, tu priberá sprava Bukovinský potok a tečie úzkym údolím, v ktorom leží aj časť obce. 

Následne vstupuje do Fiľakovskej brázdy v katastrálnom území obce Radzovce, sprava priberá Monický potok, následne zľava Čakanovský potok a preteká cez Radzovce. Ďalej sa prudko stáča, tečie cez obec Belina a mení smer toku na severozápad. Preteká okrajom mesta Fiľakovo, z pravej strany priberá Čamovský potok a vstupuje do Lučenskej kotliny, kde sa neďaleko obce Šávoľ vlieva do Suchej.
Súradnice: 48°17′38″S 19°48′31″V﻿ / ﻿48,29402°S 19,808693°V﻿ / 48.29402; 19.808693

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Belina (prítok Suchej)**

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Suchej |
| --- |
| *Suchá* → *Ipeľ* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* **Belina**
* Biskupický potok
* Bolín
* Čamovský potok
* Čirinec
* Dolina
* Dubový potok
* Kamenistý potok
* Maštinský potok
* Mižerský potok
* Monický potok
* Pavlov potok
* Ploský potok
* Selčiansky potok
* Sladký potok
* Sokolí potok
* Stojná
* **Suchá**
* Šávoľský potok
* Šiatorský potok
* Šťavica
* Vaľkovský potok
* Vatín
* Vidoslavský potok
* Zalužiansky potok

 |
| Vodné plochy | 
* Vodná nádrž Ožďany
* Vodná nádrž Veľké Dravce

 |
**Tomáš Butta** (\* 12. jún 1958, Praha) je český biskup, teológ a v poradí 8. patriarcha Cirkvi československej husitskej.

Život
-----

Po absolvovaní pražskej Husovej československej bohosloveckej fakulty prijal v roku 1984 sviatosť svätenia kňazstva v Cirkvi československej husitskej a bol ustanovený za farára v Královohradeckej diecéze. Pôsobil v náboženských obciach Semily a Turnov. V roku 1997 získal doktorát teológie, ten istý rok začal pôsobiť ako farár v Prahe a súčasne ako odborný asistent na Husitskej teologickej fakulte Univerzity Karlovej. V roku 1999 bol zvolený za generálneho tajomníka ôsmeho snemu Cirkvi československej husitskej. Tomáš Butta je ženatý a je otcom troch synov. Je autorom mnohých piesní, biblických dramatizácií, článkov i odborných prác.

Dňa 23. septembra 2006 bol zvolený za 8. patriarchu Cirkvi československej husitskej. Potrebný počet hlasov získal už v prvom kole. Dňa 28. septembra 2006 v chráme sv. Mikuláša na Staromestskom námestí bol ordinovaný na biskupa a následne inštalovaný (uvedený) do úradu patriarchu. Cirkevný volebný snem ho dňa 21. septembra 2013 opätovne zvolil na ďalšie sedemročné obdobie.

Dňa 28. septembra 2020 dokončil druhé sedemročné funkčné obdobie patriarchu Cirkvi československej husitskej (2006-2013, 2013-2020). Vzhľadom na to, že z dôvodu pandémie nebolo možné uskutočniť volebný snem v plánovanom termíne, bol dňa 23. septembra 2020 uznesením cirkevného zastupiteľstva poverený od 29. septembra 2020 správcom cirkvi, vykonávajúcim všetky úlohy patriarchu. Funkciu správcu cirkvi vykonával do 6. júla 2021.

Dňa 19. júna 2021 bol na volebnom sneme v Husovom zbore v Prahe 6 - Dejviciach zvolený tretíkrát za patriarchu Cirkvi československej husitskej. Dňa 6. júla 2021 na sviatok Majstra Jána Husa bol pri bohoslužbe v chráme sv. Mikuláša na Staromestskom námestí v Prahe uvedený do úradu patriarchu na nasledujúce funkčné obdobie.

Pozri aj
--------

* Cirkev československá husitská
* Patriarcha

Externé odkazy
--------------

* 
* 
*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tomáš Butta na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5620 8231
* NK ČR: kpwa3987
* VIAF: 84463951
**Ondrej Uhorskai** (\* 3. máj 1927, Tomášovce - † 27. máj 1981, Banská Bystrica) bol lesný inžinier.

Životopis
---------

Študoval na lesníckom odbore Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva (VŠPLI) v Košiciach, 1950 Ing. Odborný asistent na VŠPLI, od 1952 na VŠLD, 1953-1955 technológ Banskobystrického lesného priemyslu, 1956-1967 pracovník Krajskej správy lesov v Banskej Bystrici. Vedúci technického oddelenia Podnikového riaditeľstva Štátnych lesov v Banskej Bystrici (1967-1973), vedúci odboru technickej prípravy výroby (1973-1981). Špecializoval sa na technológiu prípravy ťažobných a pestovateľských prác. Autor 5 realizovaných zlepšovacích návrhov a odborných článkov.

Dielo
-----

* Mechanizácia lesných škôlok, Bratislava roku 1945
* Starostlivosť a bezpečnosť práce o pracujúcich v lesnom hospodárstve, Bratislava roku 1979

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 1708 5194
* NK ČR: mzk2013769234
* VIAF: 305103340
**Tappara** je profesionálny fínsky hokejový tím z mesta Tampere. Bol pôvodne založený v roku 1932. Svoje domáce zápasy hrávajú spolu s mestským rivalom Ilves na štadióne Nokia Arena.

História
--------

Klub, ktorý dnes poznáme pod menom Tappara bol založený v roku 1932 pod názvom Tammersfors Bollklubb a pozostával zo študentov švédskej školy v Tampere. V roku 1942 bol klub prijatý do najvyššej fínskej súťaže, SM Liiga. Od roku 1955 bol klub premenovaný na Tappara. Klub je 11-násobným víťazom SM-liigy: titul získal v rokoch 1977, 1979, 1982, 1984, 1986, 1987, 1988, 2003, 2016, 2017 a 2022 a 7-násobným víťazom najvyššej ligy SM-Sarja (1953 až 1975).

Vyradené čísla
--------------

Klub vyradil z používania nasledovné čísla dresov, podľa klubových legiend:

* 2 Kalevi Numminen
* 3 Pekka Marjamäki
* 7 Timo Jutila
* 8 Janne Ojanen
* 10 Timo Susi
* 12 Erkki Lehtonen

Referencie
----------

1. ↑   *Historia: TBK aloitti 1932, Tappara jatkoi vuodesta 1955 eteenpäin – Tappara.fi* [online].. Dostupné online.
2. ↑   *JÄÄDYTETYT PELINUMEROT* [online]. tappara.fi, [cit. 2022-05-02]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tappara**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po fínsky)
**Liturgický spevník** je v Rímskokatolíckej cirkvi znotovaný spevník. Obsahuje spevy, ktoré sa používajú pri liturgii. Liturgický spevník je v podstate trojdielny, zhotovovaný vo formáte "na ležato" (anglicky landscape). Pri omši ho využívajú najmä organisti, kantori a speváci.

Delenie Liturgického spevníka
-----------------------------

### Liturgicky spevník I.

Obsahuje znotované spevy tzv. ordinárií (N - ordinárium), čiže stálych častí svätej omše. Delený je podľa liturgického obdobia, jazyka (okrem slovenčiny aj latinské spevy), alebo jednotlivých časti omše. 

Ordinária sú delené na:

* Kyrie - Pane zmiluj sa
* Gloria - Sláva Bohu na výsostiach
* Credo - Verím v Boha
* Sanctus - Svätý, svätý, svätý
* Pater noster - Otče náš
* Agnus Dei - Baránok boží

Okrem ordinárií sa v spevníku nachádzajú aj rozličné doplnkové notové podklady, napr. žalmové nápevy (tzv. tónus), ako aj omšový poriadok v latinčine, i slovenčine (dialógy kňaza a veriacich). 

### Liturgický spevník II

Liturgický spevník II obsahuje v prvej časti responzóriové žalmy na nedele, slávnosti a niektoré sviatky celého liturgického roka A, B, aj C. Tieto sú radené podľa postupnosti sviatkov liturgického roka (začína žalmom na 1. adventnú nedeľu), zároveň sú popretkávané aj sekvenciami na tie omše, v ktorých je sekvencia predpísaná, alebo dobrovoľná. V druhej časti spevníka sú verše pred Evanjeliom, celkom 16 rozličných nápevov a 4 nápevy na pôstné obdobie.

### Liturgický spevník II/b

Liturgický spevník II/b obsahuje zhudobnené responzóriové žalmy, ktoré sú predpísané na obdobie adventu a Vianoc. 

### Liturgický spevník II/c

Liturgický spevník II/c obsahuje zhudobnené responzóriové žalmy, ktoré sú predpísané na obdobie pôstu a veľkej noci. 

**Pozn.:** žalmy cezročných férií dosiaľ nie sú zhudobnené.

### Liturgický spevník III

Liturgický spevník III obsahuje spevy, špecifické pre niektoré dni pôstneho obdobia, najmä však veľkonočného trojdnia. Sú v ňom zhudobnené spevy na popolcovú stredu , ako aj špecifické obrady, žalmy a iné spevy veľkého týždňa a veľkonočného trojdnia.

Literatúra
----------

* *Ordinárium svätej omše*, Spolok Sv. Vojtecha Cirkevné nakladateľstvo, 1967.
* *Liturgický spevník I, základné pojmy liturgickej hudby, základné omšové spevy*, Typis Polyglottis Vaticanis pre Slovenskú liturgickú komisiu, 1990.
* *Liturgický spevník 1*, Slovenská liturgická komisia, 1998, podtitul: *Základné pojmy liturgickej hudby. Základné omšové spevy*. ISBN 809681155X.
* Filipek, Andrej: *Z oboch strán oltára*, Dobrá kniha, Trnava, 2002, podtitul: *K hlbšej a aktívnejšej účasti na svätej omši*, ISBN 807141400X.
* Glombová, Magdaléna: *Svätá omša*, Benedetto, 2009, ISBN 978-80-970150-6-0.

Referencie
----------

1. ↑  Omšové ordinárium (ordinarium missae), spevnik.sk
2. ↑  Jednotlivé časti svätej omše (výber zo Všeobecných smerníc Rímskeho misála), biskupstvo-nitra.sk
3. ↑  Prehľ. nápev, žalmy, zalmy.spevy.sk
4. ↑  Liturgický spevník II, spevnik.sk
5. ↑  Muzikológ, ktorý pracoval na tvorbe Liturgického spevníka, tkkbs.sk

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka liturgického spevníka na Slovensku
Súradnice: 48°47′38″S 19°22′55″V﻿ / ﻿48,793995°S 19,382029°V﻿ / 48.793995; 19.382029

**Ondrej nad Hronom** je miestna časť obce Brusno, do roku 1960 samostatná obec (Svätý Ondrej nad Hronom).

Dejiny
------

Obec bola prvýkrát doložená v roku 1424, spolu s terajšou časťou Brusno ako „villa utraque Zenthandras", teda obe obce svätoondrejské. Patrili pod panstvo Ľupčianskeho hradu. Svätý Ondrej bol počas stredoveku významnejším centrom ako Brusno. Najmenej od 15. storočia stál na súčasnom mieste kostol. V 18. a 19. storočí sa obyvateľstvo zaoberalo podomovým obchodom. Kedže pôvodne predávali čipky, aj po pribratí iného tovaru boli obchodníci zvaní čipkári. Od roku 1860 sa Ondrej nad Hronom stal sídlom slúžnovského okresu. Neskôr v obci sídlil notariát a od roku 1892 do roku 1941 aj žandárska stanica. V druhej polovici 19. storočia sa obyvateľstvo venovalo roľníctvu, chovu poľnohospodárskych zvierat a podomovému obchodu. Niektorí pracovali v železiarskych podnikoch Horehronia a iní v lesníctve. Obec sa zúčastnila Slovenského národného povstania. Za pomoc partizánov nacisti vypálili miestnu časť Bukovec, ktorá vtedy patrila Ondreju nad Hronom.

V roku 1960 bola dovtedy samostatná obec spojená s Brusnom, vytvorili obec Hronov. Tá sa od roku 1974 volá Brusno.

Geografia
---------

Ondrej nad Hronom sa nachádza na pravom (západnom a severnom) brehu Hrona. Miestna časť obsahuje 11 ulíc.

Referencie
----------

1. ↑  Ondrej nad Hronom. In:  *Zoznam obcí, častí obcí a vojenských obvodov Slovenskej republiky tvoriacich jednotlivé okresy* [online]. Bratislava: Ministerstvo vnútra SR, 2018-05-02, [cit. 2023-02-28]. S. 39. Dostupné online.
2. ↑  Svätý Ondrej nad Hronom. In: MAJTÁN, Milan. *Názvy obcí Slovenskej republiky : Vývin v rokoch 1773 – 1997* [online]. Bratislava: Veda, 1998, [cit. 2023-02-28]. Dostupné online.
3. 1 2 3   *História obce Svätý Ondrej nad Hronom - Brusno* [online]. Obec Brusno, 2017-07-11, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.
4. ↑   *Zemepisná poloha* [online]. Obec Brusno, 2017-07-11, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.
5. ↑   *Poskytnutie referenčných údajov na základe atribútov adresy* [online]. Bratislava: Ministerstvo vnútra SR, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka obce

Autoritné údaje: * SNK: 88776
* VIAF: 247369964
**Dvorné dámy** alebo **Las Meninas** (špa. Las Meninas) je názov obrazu španielskeho barokového maliara Diega Velázqueza, vytvoreného v roku 1656.

Skupinový portrét rodiny španielskeho kráľa Filipa IV. ktorý sa dnes väčšinou označuje *Las Meninas* je najnezvyčajnejším dvorským portrétom, aký bol kedy namaľovaný.

Ikonografia
-----------

Okrem jednej výnimky sú všetky postavy známe. Úplne vľavo stojí maliar pred maliarskym stojanom, v ktorom Velázquez spodobnil sám seba. Uprostred miestnosti stojí infantka Margarita, po stranách dve dvorné dámy. V pravom rohu skupinu dopĺňajú dvaja dvorní trpaslíci. Vpravo za nimi vidno dámu s vyberanými spôsobmi a neidentifikovateľnú postavu muža. Ďalšie dve postavy, kráľa a kráľovnú, umiestnil autor do obrazu prostredníctvom zrkadla na protiľahlej stene miestnosti. Stoja teda pred Velázquezom, v priestore diváka. Posledná postava, dvorný maršal kráľovnej, stojí vo dverách a chystá sa opustiť miestnosť.

Velázquez decentne zdôrazňuje postavu infantky. Tá je naplno ožiarená svetlom, ktoré do miestnosti preniká zhora a ktoré sčasti dopadá na Velásqueza, dvorné dámy a trpaslíkov. Námetom obrazu je zrejme príprava na portrétovanie päťročnej Margarity a jej sprievodu.

*Las Meninas* sú vlastne symbiózou autoportrétu a skupinového portrétu. Obraz bolo ťažké presne kategorizovať už pre súčasníkov.

Vznik diela
-----------

Obraz vznikol na madridskom hrade Alcázar, v miestnosti, ktorú mal Velázquez k dispozícii a v ktorej na protiľahlej stene viseli dva obrazy s mytologickým námetom. Podarilo sa ich identifikovať a interpretujú sa ako *Víťazstvo umenia nad remeslom* a ako *Odkaz na nespravodlivo potrestaného umelca*.

Obraz bol dokázateľne dokončený v roku 1656. Kríž na prsiach umelca bol domaľovaný dodatočne v roku 1658, keď sa Velázquez stal rytierom rádu sv. Jakuba (podľa legendy ho domaľoval sám Filip IV.). Až do roku 1700 sa obraz nachádzal na mieste svojho vzniku v madridskom Alcázare. Počas požiaru na hrade v roku 1734 bol poškodený; nasledovala jeho reštaurácia, v rámci ktorej obraz zrezali asi o pol metra. V rokoch 1772 - 1819 sa nachádzal v Palacio Real Nuevo v Madride, od uvedeného roku visí v galérii Prado. V roku 1984 bol reštaurovaný.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dvorné dámy**
**Tyler Hynes** (\* 6. máj 1986, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadský herec ocenený niekoľkými televíznymi i filmovými cenami. Preslávil sa úlohou Willa Bauera v seriáli Petra Benchleyho s názvom Amazonka. Svoju hereckú kariéru začal už ako osemročný, okrem televíznych filmov a seriálov účinkoval aj v celoverčených filmoch a zahral si i v divadle v rockovom muzikáli Tommy, v ktorom sa zhostil hlavnej úlohy.

Tyler Hynes žije v Kanade so svojimi rodičmi a bratom Brandonom, s ktorým účinkuje v rapovej/hiphopovej skupine All Logic. Aktivizuje sa ako hovorca National Canadian Youth pre Youth for Human Rights. Niektoré zdroje hovoria, že sa narodil a bol vychovávaný ako scientologista. Je nadšený skateboardista a má psa menom Taffy. Jeho stredné meno je Jeffery.

Okrem hrania a hudby sa venuje aj réžii a písaniu scenárov.

Filmografia
-----------

* 2006 - Občan Duane *(Rebel Stoner)*
* 2005 - 15/Love (TV) *(Nate Bates)*
* 2005 - Mama v šestnástich (TV) *(Brad)*
* 2005 - I do, They Don´t *(Rusty)*
* 2005 - Posledný znak *(Frank)*
* 2004 - While I Was Gone (TV) *(Malky McDowell)*
* 2003 - Muž, ktorý zabil *(Ripple)*
* 2001 - Nekonečný príbeh (TV) *(Atreyu)*
* 2001 - Tagged: Príbeh Jonathana Wambacka *(Jonathan Wamback)*
* 2000 - The Other Me (TV) *(Scottie DeSota)*
* 1999 - Amazonka (TV) *(Will Bauer)*
* 1998 - Domáci tím *(Chip)*
* 1997 - Lassie (TV) *(Darren)*
* 1997 - Malí muži *(Demi Brooke)*

Externé odkazy
--------------

Tyler Hynes v Internet Movie Database (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 15537497b
* GND: 1011853981
* ISNI: 0000 0001 1934 5314
* LCCN: no2018054961
* VIAF: 52001778
* WorldCat: lccn-no2018054961
**Túlavce** (iné názvy: **plazivky**, **blúdivce**, **plávajúce mnohoštetinavce**; lat. Errantia) je rad mnohoštetinavcov. 

Zástupcovia radu majú homonómnu segmentáciu, na každom somite (okrem hlavy a pygidia) je 1 pár primárne dvojvetvových parapódií so štetinami a žiabrovými príveskami. Sú to dravce, majú vyliačiteľný hltan a často chitinózne čeľuste. Zmysly sú dobre vyvinuté – niektoré majú aj komorové oči (*Nereis*, *Alciopa*). Rozmnožujú sa často epitókiou a majú veľkú regeneračnú schopnosť – napr. druh *Ctenodrilus monostylos* sa dokáže zregenerovať z jediného somitu. 

Patria sem iba morské, nanajvýš brakické druhy. Niektoré žijú pelagicky, napr. polopriehľadná Alciopa cantrainii s komorovými očami, sfarbenými do červena. Niektoré druhy sú bentické, ale ich epitókne časti plávajú pri hladine, kde kopulujú. Do tejto skupiny patrí známy palolo zelený (*Eunice viridis*). Tento druh oddeľuje epitókne časti hromadne na jeseň pri splne Mesiaca, domorodci ich lovia a konzumujú. V Stredozemnom mori žije príbuzný červenkastý druh *Eunice torquata*. Pomerne veľká nereidka dravá (*Nereis pelagica*) je napriek svojmu vedeckému názvu skôr bentickým druhom. Výlučne benticky žije napr. afrodita štetinatá (*Aphrodite aculeata*) z pobrežia Európy, ktorá pripomína zavalitú húsenicu.

Zdroje
------

1. ↑  mnohoštetinavce in: *Pyramída - encyklopedický časopis moderného človeka*, č. 103, str. 3270
2. ↑  Eva TIRJAKOVÁ, Peter VĎAČNÝ, Ľudovít KOCIAN. SYSTÉM EUKARYOTICKÝCH JEDNOBUNKOVCOV A ŽIVOČÍCHOV. 2015
3. ↑  mnohoštetinovce. In: Malá encyklopédia biológie. Bratislava: Obzor. 1975. S. 309
4. ↑  PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Tyndareós** alebo **Tyndareos** (starogr. *Τυνδάρεως* – *Tyndareós*, lat. *Tyndareus*) je v gréckej mytológii spartský kráľ, syn kráľa Periéra (alebo Oibala) a Gorgofony, dcéry Persea.

Keď ho jeho brat Hippokoón vyhnal z rodnej Sparty a vládol v nej sám so svojimi dvanástimi synmi, trávil Tyndareós svoju mladosť u aitólskeho kráľa Thestia, kde sa potom oženil s jeho dcérou Lédou. Hippokoón a všetci jeho synovia neskôr v boji s Heraklom padli a Tyndareós sa mohol vrátiť späť do Sparty a opäť sa ujať vlády.

Tak ako mu preukázal pohostinnosť kráľ Thestios, urobil aj Tyndareós: na svoj hrad ​​prijal Agamemnóna a Menelaa, synov mykénskeho kráľa Atrea, keď boli na úteku pred svojim strýkom Thyestom. Obaja utečenci sa potom stali manželmi jeho dvoch dcér.

Pravdepodobne známejšie sú mená jeho potomkov, z toho jeho vlastné deti s manželkou Lédou boli:

* Kastor
* Klytaimnéstra - vydala sa za Agamemnóna, ktorý znovu dobyl trón v Mykénach

a zo spojenia najvyššieho boha Dia a jeho milenky Lédy vzišli

* Polydeukes
* Helena - vydala sa za Menelaa, ktorý zdedil vládu nad Spartou po Tyndareovi

Obaja bratia Kastor a Polydeukes sa preslávili svojimi hrdinskými činmi vždy spoločne, sú známi ako Dioskurovia, hovorí sa im tiež Blíženci alebo Gemini.

Literatúra
----------

* *Slovník antickej kultúry*, nakl. Sloboda, Praha, 1974
* Vojtech Zamarovský: *Bohovia a hrdinovia antických bájí*
* Graves, Robert: *Řecké mýty*, 2004, ISBN 80-7309-153-4
* Houtzager, Guus: *Encyklopedie řecké mytologie*, ISBN 80-7234-287-8
* LÖVE, G; STOLL, HA. *ABC Antiky*. [s.l.] : Ivo Železný, 2005. ISBN 80-237-3938-7.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tyndareós na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
**Tymolftaleín** je bázický indikátor (reaguje na zásady). V pevnom skupenstve má podobu bezfarebného prášku. V zásadách sa sfarbuje do tmavomodra. Tymolftaleín sa donedávna používal, ako preháňadlo. V dnešnej dobe sa od tohto využitia ustupuje. Tymolftaleín má zrejme karcinogénne účinky. Od pH 9,4 – 10,5 mení svoj bezfarebný stav na modrý.

Využitie
--------

|  |
| --- |
| **Tymolftaleín** (indikátor) |
| *pod pH 9,3* |  | *nad pH 10,5* |
| **9,3** | ↔ | **10,5** |

V chémii sa tymolftaleín využíva pri acidobázických titráciach. Nie je síce využívaný tak často, ako fenolftaleín, ale používa sa najmä pre jeho výrazné farebné zmeny.

Príklad
-------

V kadičke je roztok kyseliny uhličitej (H2CO3) a tymolftaleínu (roztok je bezfarebný). Postupne začneme byretou do kadičky prilievať vodný roztok hydroxidu sodného (NaOH). Keď sa roztok v kadičke sfarbí namodro, určíme bod ekvivalencie titrácie.

Pozri aj
--------

* Indikátor (chémia)
* Fenolftaleín
* Lakmus
* Metylénová modrá
* Metylová oranžová (metyloranž)
* Fuksín
* Indigokarmín
O rovnomennej dedine pozri *Ugljan (dedina).*
Pohľad na Ugljan, v pozadí vidno ostrov Iž
Poloha ostrovu Ugljan
**Ugljan** (tal. *Ugliano*) je chorvátsky ostrov. Nachádza sa v skupine ostrovov severnej Dalmácie, severozápadne od ostrova Pašman a juhovýchodne od ostrovov Sestrunj a Rivanj. S ostrovom Pašman je prepojený mostom cez prieplav Ždrelac. Rozloha ostrova je 50,21 km², dĺžku má 22 km a šírku takmer 3,8 km.

Geografia
---------

Vápencová časť ostrova je pokrytá prevažne makchiami, zatiaľ čo dolomitová časť je využívaná pre poľnohospodárstvo. Z významnejších zátok je na severozápade ostrova zátoka Muline, zátoky Lamjana Vela a Lamjana Mala sú na juhovýchode. Východné pobrežie se mierne zváža do mora.

Sídla
-----

Na ostrove sa nachádza 7 samostatných dedín, pričom päť z nich pripadá obci Preko a dve (Kali a Kukljica) tvorí samostatné obce, zahrnujúce len jedno sídlo. Dediny, nachádzajúce sa pri východnom pobreží, ležia od severu k juhu v tomto poradí: Ugljan, Lukoran, Sutomišćica, Poljana, Preko, Kali a Kukljica. Najväčším sídlom na ostrove je dedina Kali (1 638 obyvateľov), najmenšou dedinou Poljana (294 obyvateľov).

Pozri aj
--------

* Chorvátske ostrovy

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  
 Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1 : 25 000. *Geoadria* (Zadar), June 2004, s. 5–32. Dostupné online [cit. 2011-01-21].

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ugljan na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Chorvátske ostrovy |
| --- |
| 
* Biševo
* Brač
* Cres
* Čiovo
* Drvenik Mali
* Drvenik Veliki
* Dugi otok
* Hvar
* Ilovik
* Ist
* Iž
* Kaprije
* Koločep
* Kornat
* Korčula
* Krapanj
* Krk
* Lastovo
* Lopud
* Lošinj
* Male Srakane
* Mljet
* Molat
* Murter
* Olib
* Ošljak
* Pag
* Pašman
* Premuda
* Prvić
* Rab
* Rava
* Rivanj
* Sestrunj
* Silba
* Susak
* Šipan
* Šolta
* Ugljan
* Unije
* Vele Srakane
* Vir
* Vis
* Vrgada
* Zlarin
* Zverinac
* Žirje

 | Vlajka Chorvátska |
Súradnice: 47°34′S 10°27′V﻿ / ﻿47,567°S 10,450°V﻿ / 47.567; 10.450

**Jungholz** je rakúska kvázi-enkláva na nemeckom území. Je administratívnou súčasťou spolkovej krajiny Tirolsko a okresu Reutte.

Poloha
------

Exklávu trojuholníkového tvaru tvorí územie tirolskej obce Jungholz, ktoré je situované južne od bavorského mesta Kempten v Nemecku. Obec leží v kotline na podhorí Allgäuerských a Bavorských Álp a patria k nej aj malé osady Giessenschwand, Langenschwand a Höfen. S územím Rakúska je spojená jediným geometrickým bodom, vrcholom Sorgschrofenu (1 631 m n. m.). Jediná spojnica obce s materským územím vedie cez teritórium Nemecka, odbočením z cesty č. 310 Oy-Oberjoch. Podobne, ako ďalšie podobné územia, aj Jungholz používa rovnako rakúske PSČ (A-6691) ako aj nemecké PSČ (D-87491).

Dejiny
------

Prvá zmienka o tomto území sa datuje z 24. júna 1342, kedy bola uzatvorená kúpna zmluva medzi Herrmannom Hässelinom z Wertachu a Heinzom Lochpühlerom. Majiteľom Jungholzu sa stal Lochpühler, pôvodom z neďalekej Tannheimskej doliny, ktorú vojvoda Siegfried pripojil k územiu Tirolska. K viacerým hraničným sporom medzi Bavorskom a Tirolskom došlo v 15. a 18. storočí, avšak územie vždy zostalo súčasťou Tirolska. Hranice definitívne vytýčili až medzištátne zmluvy medzi Bavorským kráľovstvom a Rakúskom z rokov 1844 a 1850. 3. mája 1868 vstúpila do platnosti zmluva, ktorá pričlenila Jungholz k bavorskej colnej správe. Až do roku 1995, kedy sa Rakúsko pripojilo k Európskej únii, bol Jungholz súčasťou colného územia Nemecka. V súčasnosti je známym strediskom zimných športov (prvý lyžiarsky vlek vybudovali v roku 1948).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jungholz**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka obce
* Jungholz na tirolatlas.at
* Hranica územia

| * z
* d
* u
Obce okresu Reutte |
| --- |
| 
* Bach
* Berwang
* Biberwier
* Bichlbach
* Breitenwang
* Ehenbichl
* Ehrwald
* Elbigenalp
* Elmen
* Forchach
* Grän
* Gramais
* Häselgehr
* Heiterwang
* Hinterhornbach
* Höfen
* Holzgau
* Jungholz
* Kaisers
* Lechaschau
* Lermoos
* Musau
* Namlos
* Nesselwängle
* Pfafflar
* Pflach
* Pinswang
* Reutte
* Schattwald
* Stanzach
* Steeg
* Tannheim
* Vils
* Vorderhornbach
* Wängle
* Weißenbach am Lech
* Zöblen

 | Poloha okresu v Tirolsku |