recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mofeta v Náučný chodník Soos (Česko)
Mofeta v Laacher See (Porýnie-Falcko, Nemecko)
**Mofeta** je výron suchého oxidu uhličitého o teplote nižšej ako 100 °C (najčastejšie 20-30 °C) z puklín na zemský povrch. Väčšinou ide o sprievodný jav vulkanickej činnosti alebo prejav postvulkanickej činnosti. Zaznamenaná bola aj prítomnosť metánu, sírovodíka alebo hélia.

Ak preniká CO2 v bahnitom teréne, vzniká tlakom plynu mofetový kráter. V prípade, že CO2 prebubláva vodou, môže pri dostatočnom tlaku dôjsť k vytvoreniu kráterovému valu (s výškou niekoľko cm, vzácnejšie do 1 m), tvoreného travertínom alebo pramenitom. Ak príde k pohlteniu plynu studenými vodami, môžu vznikať kyselky (Karlovy Vary). Ak je prívodný kanál dostatočne stabilný, za určitých predpokladov môže dochádzať k vzniku studeného gejzíru.

V prípade, že sa mofeta nachádza v terénnej depresii, dochádza (najmä v ranných hodinách) k hromadeniu CO2, ktorý môže spôsobiť smrť menších živočíchov, pri väčšej koncentrácii i človeka. Pri prieskume Zbrašovských aragonitových jaskýň takto zahynul jeden z ich objaviteľov Čeněk Chromý.

Výskyt
------

Mofety v kráteri sopky na ostrove Nysiros (Grécko)
* Česko - Náučný chodník Soos pri Chebe (tu je hĺbka, odkiaľ plyn pochádza, určovaná podľa pomeru izotopov He-3 a He-4), PP Milhostovské mofety, PR Smraďoch, Hartoušovské mofety, IPA Zbrašovské aragonitové jaskyne
* Slovensko - Liptovská kotlina (Rojkovská travertínová kopa), Zvolenská kotlina
* Nemecko - pohorie Eifel - okolie Laacher See, Andenach, (gejzír Andernach a žriedlo Wallender)
* Taliansko - Grotta del Cane (Psia jaskyňa) pri Neapole
* Grécko - polostrov Methana, ostrovy Milos, Santorini, kráter Stefanos na ostrove Nisyros
* USA - Death Gulch (rokliny smrti) v Yellowstonskom parku

Referencie
----------

1. ↑  mofety. In: ČINČURA, Juraj, ed. *Encyklopédia Zeme*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1983. 717 s. S. 374.
2. ↑  SVOBODA, Josef. *Encyklopedický slovník geologických věd, 1. svazek A-M*. Praha : Academia, 1983. 920 s. S. 886.
3. ↑  RUBÍN, Josef; BALATKA, Břetislav. *Atlas skalních, zemních a půdních tvarů*. Praha : Academia, 1986. 388 s. S. 330-331.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Mofette na nemeckej Wikipédii a Mofetta na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Rozvetvená rodina UNIX systémov
**Unix**, alebo **UNIX** je operačný systém počítača pôvodne vyvíjaný v 60. a 70. rokoch skupinou zamestnancov firiem AT&T a Bell Labs, vrátane Kena Thompsona, Dennisa Ritchieho a Douglasa McIlroya. **Unix** bol postavený tak, aby bol prenositeľný, viacúlohový a viacpoužívateľský.

Súčasným vlastníkom obchodnej známky UNIX je spoločnosť The Open Group, zatiaľ čo firmy Novell a The SCO Group si nárokujú vlastnícke práva k zdrojovému kódu UNIX-u. Systémy plne kompatibilné a certifikované podľa Single UNIX Specification môžu používať značku UNIX, kým ostatné sa označujú, ako Unix-like (Unixoidné) systémy.

Koncom 70. a začiatkom 80. rokov sa UNIX rozšíril do akademických kruhov, čo malo vplyv na jeho masívnu adopciu (hlavne jeho BSD variantu pochádzajúceho z Kalifornskej univerzity v Berkeley) začínajúcimi firmami, zvlášť firmou Sun Microsystems. 

Základnou filozofiou UNIXu je princíp stavebnice, v ktorej sú zložité úkony vykonávané postupnosťou zostavenou z jednoduchých príkazov pomocou užívateľského rozhrania. Užívateľským rozhraním je zvyčajne rovnako jednoduchý príkazový interpreter nazývaný shell. V súčasných verziách *unixoidných* operačných systémov sa však čoraz častejšie používajú grafické nadstavby ukrývajúce riadkové (terminálové) rozhranie shellu, robiac tak Unix prístupnejším širšiemu okruhu užívateľov.

Externé odkazy
--------------

* História OS Unix [cz] -
Akademická pôda Jagelovskej univerzity
**Uniwersytet Jagielloński** (doslova *Jagelovská univerzita*) alebo neformálne aj **krakovská univerzita** (do 19. storočia **Krakovská akadémia**) je prvá univerzita na území Poľska, druhá najstaršia v strednej Európe. Založil ju roku 1364 Kazimír Veľký podľa vzoru bolonskej univerzity a padovskej univerzity. Roku 1400 ju obnovil Vladislav Jagelovský podľa vzoru parížskej univerzity.

V 15. storočí a 16. storočie bola Jagelovská univerzita hlavným humanistickým strediskom v strednej Európe a nadobudla medzinárodný význam. Najväčší rozkvet dosiahla na nej matematika, astronómia a niektoré humanitné disciplíny. Študovalo na nej veľa cudzincov, hlavne z Uhorska (najmä zo Slovenska), z Česka a Nemecka.

Založenie Jagelovskej univerzity bolo významným medzníkom v rozvoji poľskej filozofie.

Na tejto univerzite študoval aj napríklad bývalý pápež Ján Pavol II. a Mikuláš Kopernik.

Literatúra
----------

* NODL, Martin: Krakovská univerzita : Úspešný projekt poľských panovníkov. In: *Historická revue*, roč. XXVII, 2016, č. 11, s. 64 – 67.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Uniwersytet Jagielloński**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

| * z
* d
* u
Krakov |
| --- |
| Mestské časti | 
* Stare Miasto
* Grzegórzki
* Prądnik Czerwony
* Prądnik Biały
* Krowodrza
* Bronowice
* Zwierzyniec
* Dębniki
* Łagiewniki-Borek Fałęcki
* Swoszowice
* Podgórze Duchackie
* Bieżanów-Prokocim
* Podgórze
* Czyżyny
* Mistrzejowice
* Bieńczyce
* Wzgórza Krzesławickie
* Nowa Huta

 |  |
| Turistické atrakcie | 
* Kazimierz
* Jagelovská univerzita
* Žigmundov zvon
* Smok Wawelski
* Bazilika svätej Márie
* Wawel

 |

Autoritné údaje: * BnF: 11868083c
* GND: 1012007-5
* ISNI: 0000 0001 2162 9631
* LCCN: n80050401
* NK ČR: kn20010710053
* VIAF: 135493691
* WorldCat: lccn-n80050401
**Amaro Rodríguez Felipe y Tejera Machado** lepšie známy ako **Amaro Pargo** (\* 3. máj 1678, San Cristóbal de La Laguna, Tenerife, Španielsko – † 4. október 1747, San Cristóbal de La Laguna) bol španielsky kaper.

Životopis
---------

Jeho mladosť ovplyvnila prítomnosť pirátskych bánd na Kanárskych ostrovoch. Amaro Pargo bol rozporná osobnosť, ktorej sa jedni báli, druhí ho obdivovali. Na dne svojich lodí prepravoval otrokov využívaných na amerických plantážach. 

Popri svojej činnosti stretol mníšku sestru Marie de Jesus (rodená María de León Bello y Delgado) a začal pod jej vplyvom konať charitu v prospech chudobných. Stal sa aj svedkom zázrakov sestry Márie de Jesus, ktoré učinila počas svojho života. 

V roku 1725 bol Amaro Pargo povýšený do šľachtického stavu (hidalgo). Zomrel v San Cristóbal de Laguna vo svojom rodisku a bol pochovaný v kláštore „Santo Domingo de Guzmán".

Vplyv
-----

V roku 2013 exhumovala jeho ostatky skupina archeológov z Madridskej univerzity, aby urobila testy DNA a rekonštruovala jeho tvár. Exhumáciu financovala spoločnosť „Ubisoft" kvôli hre „Assassin's Creed IV: Black Flag", v ktorej sa stal Pargo hlavnou postavou.

Referencie
----------

1. ↑   *El pirata canario Amaro Pargo revive con Assassin´s Creed* [online]. laprovincia.es, 09. 12. 2013, [cit. 2013-12-26]. Dostupné online. (španielsky)

Externé odkazy
--------------

* Amaro Pargo
* El pirata canario Amaro Pargo revive con Assassin´s Creed

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Amaro Rodríguez Felipe na francúzskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1176065114
* LCCN: n2018017645
* VIAF: 792152261516717180004
* WorldCat: lccn-n2018017645
**Melas** (starogr. *Μέλας* – *Melas*) je v gréckej mytológii syn Portaóna a jeho manželky Euryty.

Melas bol synom kalydónskeho kráľa Porthaóna a bratom Oinea, Agria, Alkathoa, Leukópea a Steropy, ktorá s riečnym bohom Achelóom, splodila Sirény. Keď na trón po Porthaónovi zasadol jeho syn Oineus, po krátkom kraľovaní ho Agrios so svojimi synmi zvrhol a zasadol na trón. Oinea však po rokoch oslobodil argejský kráľ Diomédes, ktorý po návrate z trójskej vojny Agria a jeho synov (s výnimkou Onchésta a Thersita, ktorí včas utiekli) pobil a Oineovi trón vrátil.

Trójskej vojny sa zúčastnil aj Melas. Po únose Heleny trójskym princom Paridom, sa ako mnohí iní Achájci aj on pridal k spartskému kráľovi Menelaovi, aby oslobodil jeho manželku. Pri brehoch Tróje sa vylodilo ohromné achájske vojsko a zaútočilo na trójske hradby, Trójania ale ich útok odrazili a Achájci boli nútení postaviť tábor a mesto obliehať. Aj keď vojsko Trójanov bolo spočiatku nepočetné, vďaka odvahe bojovníkov, ktorí neváhali položiť pri obrane mesta aj svoj život, mesto ubránili. Po spore medzi vrchným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónon a hrdinom Achilleom sa v desiatom roku vojny podarilo Trójanom posilneným spojencami za pomoci bohov dobyť achájsku hradbu a priblížiť sa k achájskym lodiam. U Homéra jeho meno zaznie v štrnástom speve Iliady, keď sa Achájcom podarilo na čas zastaviť prienik trójskeho vojska.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,7,10.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 175.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 344.
4. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,8,6.
5. ↑   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 35.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 84-86.
7. ↑  Homér, *Iliada*, 14,115-118.
Čiernofigúrové olpé signované hrnčiarom Amasidom, cca 540 pred Kr. Louvre 
**Amasis** (starogr. *Ἀμάσις*) bol grécky hrnčiar v 6. storočí pred Kr.

Hrnčiar Amasis z Atén bol činný približne v rokoch 560 – 530 pred Kr. Známym sa stal v roku 1828, keď sa našla prvá jeho menom signovaná váza v archeologickej lokalite starovekého etruského mesta Vulci (objavili tam rozsiahlu nekropolu s tisíckami hrobiek) Z jeho hrnčiarskej tvorby poznáme deväť jeho menom signovaných váz:

|  |  |
| --- | --- |
| *ΑΜΑΣΙΣ ΜΕΠΟΙΕΣΕΝ* | preklad:*Amasis ma zhotovil* |

- text v starogréčtine
Amasis výzdobu váz zveroval hlavne maliarovi, ktorého historici gréckeho umenia volajú Amasidov maliar. Tomuto maliarovi, ktorý mohol byť aj hrnčiarom, sa pripisuje (aj podľa štýlu maľby) viac ako 100 čiernofigúrových váz (je považovaný za jedného z najlepších archaických maliarov). V druhej polovici 6. stor. pred Kr. boli v produkcii váz obidvaja umelci vedúcimi osobnosťami. Dve jeho červenofigúrové amfory sú zdobené maliarom Lydosom (psykter-amfora a amfora typu B). V roku 1971 historik antického umenia Jiří Frel pripísal výzdobu jedného lékythosu signovaného Amasidom maliarovi Taleidovi.

Meno Amasis je helenizovanou formou bežného egyptského mena Ahmose. To vyústilo do mnohých odborných diskusií o pôvode tohto hrnčiara. Vedci sa domnievajú, že buď bol Aténčan, ktorého pomenovali po egyptskom faraónovi Amasidovi (Ahmose), alebo že nebol rodeným Aténčanom. Niektorí znalci hrnčiara Amasida a Amasidovho maliara identifikujú ako tú istú osobu (väčšina znalcov sa však k tejto hypotéze neprikláňa).

Referencie
----------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 398.
2. ↑   *Studies in Mediterranean Archaeology*. Göteborg : Paul Åströms Förlag, 1985. ISBN 978-91-8609-824-7. S. 43.
3. 1 2  Nigel Wilson. *Encyclopedia of Ancient Greece*. London : Routledge, 2013. ISBN 978-11-3678-800-0. S. 40.
4. ↑  Dietrich von Bothmer. *The Amasis Painter and his World*. Los Angeles : Getty Publications, 1982. ISBN 978-05-0023-443-3. S. 34.
5. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 88.
6. ↑  Graham Speake. *Encyclopedia of Greece and the Hellenic Tradition*. London : Routledge, 2021. ISBN 978-11-3594-206-9. S. 62.
7. ↑  Dietrich von Bothmer. *The Amasis Painter and his World*. Los Angeles : Getty Publications, 1985. ISBN 978-05-0023-443-3. S. 40.
8. 1 2  The J. Paul Getty Museum. *The Amasis Painter and his World*. Los Angeles : Getty Publications, 1990. ISBN 978-08-9236-151-9. S. 35.

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky

  

Autoritné údaje: * LCCN: n85025953
* VIAF: 315688798
* WorldCat: lccn-n85025953
**Melchior Smrtník** (iný zápis: *Melichar Szmrtnik*; \* 19. január 1646, Liptovský Mikuláš – 18. storočie, zrejme Banská Bystrica) bol učiteľ, podnikateľ a richtár Banskej Bystrice, jedna z vedúcich osobností slovenského meštianstva na prelome 17. a 18. storočia.

Život
-----

Narodil sa 19. januára 1646 v Liptovskom Mikuláši. Pred rokom 1672 pôsobil ako učiteľ v Brezne. Roku 1672 bol prijatý za mešťana slobodného kráľovského mesta Banskej Bystrice, kde sa venoval podnikaniu. Koncom 17. storočia tu založil podnik na výrobu mlynských kameňov. Z roku 1683 je doložený ako člen mestskej rady, z rokov 1685 – 1707 ako senátor a v rokoch 1687, 1695, 1703, 1705 a 1705 bol richtárom.

Zachovala sa jeho valedikcia – rozlúčka s richtárskym úradom (1687), ktorej rukopis je uložený v Štátnom okresnom archíve v Banskej Bystrici. Bol prívržencom reformácie.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Náhoda** je moment nejakej skutočnosti, ktorý je vzhľadom na jej substanciálny základ (podstatu a zákon) niečím iba možným; je to niečo skutočne existujúce, čo však vzhľadom na podstatu predmetu môže byť aj nebyť, môže byť takým alebo iným; niečo, čo sa podstatou daného predmetu alebo predpokladá ako možná forma jej prejavu, alebo sa ňou aspoň nevylučuje ako niečo nemožné.

Náhoda je formou realizácie náhodnej možnosti, a tá je daná nielen vnútorne nevyhnutou povahou systému, ale aj okolnosťami času a priestoru; to, či sa realizuje, alebo nie, závisí nielen od rozlíšenej podstaty systému, ale aj od druhotných podmienok daného systému.

Náhoda je protikladom relatívnej nevyhnutnosti a spolu s ňou predstavuje nezastupiteľný moment v procese premeny reálnej možnosti na skutočnosť. Relatívna nevyhnutnosť je spôsob premeny reálnej možnosti na skutočnosť a náhoda je spôsob, ktorým sa relatívna nevyhnutnosť presadzuje v mnohotvárnych javových formách skutočnosti.

Náhoda je práve ten chýbajúci moment, ktorým sa relatívna nevyhnutnosť (určená základnými podmienkami systému) mení na absolútnu nevyhnutnosť (určenú základnými i druhotnými podmienkami systému). Je to forma, v ktorej sa relatívna nevyhnutnosť prejavuje v bezprostrednej skutočnosti.

Názory na náhodu
----------------

### Aristoteles

Podľa Aristotela je náhoda to, čo môže byť takým, ale aj niečím iným; to, čo môže nejakej veci práve tak patriť, ako aj nepatriť.

### indeterminizmus

Indeterminizmus hovorí, že náhoda je bezpríčinná udalosť.

### mechanistický determinizmus

Mechanistický determinizmus považuje náhodu za nepoznanú príčinu.

Náhoda je
formálnologické vyjadrenie absencie znalosti príčin zmeny posudzovanej
skutočnosti v jej možnú formu v závislosti na jej substanciálnom základe v čase
a priestore.

Pozri aj
--------

* akcidencia
* náhodnosť

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Náhoda**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Náhoda**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. - náhoda
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. - náhoda (Aristoteles)
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. - náhoda (indeterminizmus)
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. - náhoda (mechanistický determinizmus)
Súradnice: 49°25′07″S 17°19′16″V﻿ / ﻿49,41849°S 17,321234°V﻿ / 49.41849; 17.321234

**Bečva** je rieka na strednej Morave. Je to najväčší ľavostranný prítok Moravy, vzniká sútokom ľavostrannej Vsetínskej Bečvy a pravostrannej Rožnovskej Bečvy. Dĺžka toku od sútoku zdrojníc je 61,5 km, spoločne s Vsetínskou Bečvou je to 119,6 km. Rieka spolu so zdrojnicami zaberá povodie s plochou 1 625,7 km², pričom malá časť povodia zasahuje na Slovensko, a v ústí dosahuje priemerný prietok 17,5 m³/s.

Sútok zdrojníc leží na okraji intravilánu mesta Valašské Meziříčí v nadmorskej výške 288 m n. m. Odtiaľ tečie severozápadným smerom, nad mestom Hranice sa výrazne esovito stáča a za mestom pokračuje juhozápadným smerom k ústiu. Do Moravy ústi v blízkosti Skašovského rybníka medzi Tovačovom a obcou Troubky v nadmorskej výške 195 m n. m. Na dolnom toku sa pri obci Troubky oddeľuje zľava koryto *Malá Bečva*, ktoré pokračuje ďalej na juh územím lužných lesov. Výraznejšie meandruje a tečie viac-menej súbežne s korytom Moravy na západe. Potom sa stáča juhovýchodným smerom, obteká mesto Chropyně a severne od Kroměříža sa vlieva do Moštěnky.

Významnejšími prítokmi pod sútokom zdrojníc sú sprava Velička, Jezernice a Trnávka, zľava Juhyně.

Bečva preteká cez Valašské Meziříčí, Hranice, Lipník nad Bečvou, Osek nad Bečvou, Prosenice, Přerov a Troubky.

V roku 1997 (5. – 16. júla) došlo v povodí rieky ku katastrofálnym záplavám. Najviac postihnutou obcou boli Troubky, kde povodňové vody úplne alebo čiastočne zničili 150 domov a zahynulo 9 ľudí.

Pozri aj
--------

* Rožnovská Bečva
* Vsetínská Bečva

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bečva**
**Citizendium** je projekt, ktorý založil 15. septembra 2006 jeden z dvoch zakladateľov a bývalý šéfeditor Wikipédie, Larry Sanger. Pôvodne malo ísť o „progresívne plynulý odklon (fork)" od anglickej Wikipédie. Citizendium sa ale nakoniec stalo samostatným projektom.

Na rozdiel od Wikipédie nedovoľuje anonymné príspevky a kvalitu príspevkov má zaručiť jednak menovitá známosť registrovaných prispievateľov, ako aj lektorovanie príspevkov odbornými redaktormi. Prispievatelia rovnako musia uviesť svoj odborný životopis.

Na tlačovej konferencii 17. októbra 2006 Sanger vyhlásil, že Citizendium sa onedlho pokúsi zosadiť Wikipédiu z prvého miesta pre online hľadanie všeobecných informácií. Projekt Citizendium má spravovať nadácia Citizendium Foundation.

Základom Citizendia boli pri jeho založení vybrané heslá pôvodnej Wikipédie. Ak bol ale článok na Citizendiu lektorovaný či revidovaný, mal už ďalej žiť v tomto projekte v zmenenej podobe a vlastným životom. Pri zahájení beta verzie v marci 2007 ale Larry Sanger vyhlásil, že všetky heslá Citizendia budú pôvodné.

Externé odkazy
--------------

* citizendium.org – oficiálne stránky (po anglicky)
**cisársko-kráľovský** krátko **c.k.** (nem. k. k.; k.k.) bolo označenie úradov a štátnych zariadení celej ríše Rakúskeho cisárstva od roku 1804 až do Rakúsko-uhorského vyrovnania v roku 1867. Potom sa táto skratka vzťahovala (s výnimkou spoločnej armády, kde sa c.k. používalo odchylne až do 1889) už len na Predlitavsko. Prvé písmeno c (cisársko) označovalo titul rakúskeho cisára a druhé k (kráľovský) od roku 1867 titul Český kráľ, ktorý zastával cisár v personálnej únii.

Upozornenie
-----------

Veľmi často dochádza k zámene s označením *cisársky a kráľovský*, pričom sa tieto označenia dejepisne a štátoprávne odlišujú.

Označenie v iných rečiach monarchie
-----------------------------------

| nemecky | česky | maďarsky | poľsky |
| --- | --- | --- | --- |
| k. k. - *kaiserlich-königlich*  | c.k. – *císařsko-královský*  | cs. kir. – *császári-királyi*  | C. K. – *cesarsko-królewski*  |

Pozri aj
--------

* cisársky a kráľovský krátko c. a k. (nem. k. u. k. k. und k. k. & k. ) je označenie spoločných úradov a štátnych zariadení z obdobia tzv. duálnej monarchie Rakúska-Uhorska v rokoch 1867 až 1918, kedy rakúsky cisár zároveň vládol aj ako uhorský kráľ

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku kaiserlich-königlich na nemeckej Wikipédii.*
**Gaius Licinius Calvus** (\* 82 pred Kr. – † asi 47 pred Kr.) bol rímsky rečník a básnik patriaci k neóterickej básnickej škole.

Calvus pochádzal zo starého rímskeho rodu Liciniovcov (*gens Licinia*) a jeho otec bol historik Gaius Licinius Macer. V rečníctve uprednosťnoval atický sloh. Spomína sa ako autor 21 rečí, z ktorých niektoré boli namierené proti Caesarovmu priaznivcovi Publiovi Vitiniovi. Je tiež zmieňovaný ako blízky priateľ básnika Catulla.

Podobne ako Catullus a Gaius Helvius Cinna, aj Calvus sa pridržiaval prísne neóterických zásad básnictva. Písal útočné epigramy, epithalamia, čiže svadobné piesne, a epillia. Jeden z nich sa volal *Io* podľa Diovej milenky Io.

Catullus v jednej svojej básni nazýva Calva *saluputius disertus* (výrečný trpaslík), takže Calvus bol zjavne malej postavy.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 129944107
* GND: 102143447
* ISNI: 0000 0000 7720 8687
* LCCN: nr95015547
* VIAF: 290012040
* WorldCat: lccn-nr95015547
**Citačný index** alebo **citačný register** je index obsahujúci mená autorov a názvy ich diel citovaných inými autormi s príslušnými bibliografickými odkazmi. Má obyčajne dve až tri zvláštne, avšak spolu súvisiace časti: zoznam citovanej literatúry, kde sú pri každej jednotlivej publikácii postupne zaznamenávané najstručnejšie bibliografické údaje o literatúre, v ktorej je citovaná, zoznam citujúcej literatúry, v ktorej sa uvádzajú bibliografické záznamy, ktorých citácie sa sledujú a prípadne permutovaný predmetový register zaznamenávajúci pri každom permutovanom páre predmetových termínov všetkých autorov, ktorí sú do citačného indexu zahrnutí a ktorí použili uvedené dvojice termínov v názve svojho diela.

Najvýznamnejším svetovým citačným indexom je americký *Science Citation Index* (SCI, Citačný index vedy). V oblasti humanitných vied sú významné *Arts and Humanities Citation Index* (AHCI, Citačný index umenia a humanitných vied) a *Social Sciences Citation Index* (SSCI, Citačný index spoločenských vied).

Pomocou citačného indexu možno zistiť rôzne kvalitatívne a kvantitatívne ukazovatele, napríklad citovanosť publikovaných dokumentov, vplyv jednotlivých časopisov na vedeckú komunitu a i.

*Citačný index* - sekundárny element spájajúci citovaný a citujúci dokument; súpis všetkých publikovaných materiálov citovaných v sledovaných prameňoch v bežnom roku. Je usporiadaný abecedne podľa citovaných autorov, pričom jednotlivé citované články sú uvedené pod autorovým menom chronologicky, podľa roku vydania.

Referencie
----------

1. ↑  KATUŠČÁK, Dušan; MATTHAEIDESOVÁ, Marta; NOVÁKOVÁ, Marta. *Informačná výchova : terminologický a výkladový slovník odbor knižničná a informačná veda*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1998. 375 s. (Terminologický a výkladový slovník; zv. 6.) ISBN 80-08-02818-1.

Pozri aj
--------

* citačný faktor
* citačný graf
* citačná etika

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Citipati** bol rod stredne veľkého vtákovitého dinosaura, ktorý s dĺžkou až troch metrov dosahoval veľkosť dnešného nelietavého vtáka emu. Žil vo vrchnej kriede (asi pred 84 až 75 Ma) na území dnešného Mongolska (púšť Gobi). Jeho jediný druh je **Citipati osmolskae**.

Opis
----

Citipati patril medzi veľké a vyspelé Oviraptorosauria. Mal ľahko stavané telo, malú, pomerne krátku hlavu s nízkym kosteným hrebeňom podobným aký má dnešný kazuár a zvláštne tvarovaným zobákom, ktorý pravdepodobne slúžil na otváranie schránok mäkkýšov alebo lámanie škrupín vajec. Disponoval na teropóda pomerne dlhým krkom, avšak skráteným chvostom. Trojprsté predné končatiny boli dlhé, nie však tak dlhé ako zadné končatiny, ktoré slúžili na chôdzu. Keďže bol príbuzným rodu Caudipteryx, u ktorého sa nám zachovali odtlačky peria, je veľmi pravdepodobné, že aj on disponoval podobným operením.

Pozostatky
----------

Rod Citipati je známy z dobrých pozostatkov zahŕňajúcich kompletnú kostru a pozostatky niekoľkých jedincov. Jeden z nich, disponujúci vysokým kosteným hrebeňom, bol pôvodne radený do rodu Oviraptor, pričom väčšina rekonštrukcií Oviraptora je založená práve na tomto jedincovi. Neskôr sa však ukázalo, že je od Oviraptora opísaného na základe menej kompletných pozostatkov odlišný. Je pravdepodobné, že v rámci rodu Citipati tento jedinec zastupuje vlastný druh, možno dokonca osobitný rod. 

Známe sú aj skameneliny jedincov, ktoré zahynuli v pozícii sedenia na vajciach podobne ako dnešné vtáky. Niektoré takto zachované jedince sa dostali do povedomia verejnosti ešte skôr, ako boli oficiálne pripísané rodu Citipati a boli tak nezriedka chybne pripísané rodu Oviraptor.

Galéria
-------

* Fosília jedinca z rodu Citipati na hniezde so znáškou vajec v American Museum of Natural History (slov. Americkom prírodovednom múzeu)Fosília jedinca z rodu Citipati na hniezde so znáškou vajec v American Museum of Natural History (slov. *Americkom prírodovednom múzeu*)
* Skamenené vajce s kostrou embryaSkamenené vajce s kostrou embrya

Referencie
----------

1. ↑  CLARK, J. M. NORELL, M. A. BARSBOLD, R.. Two new oviraptorids (Theropoda:Oviraptorosauria), upper Cretaceous Djadokhta Formation, Ukhaa Tolgod, Mongolia. *Journal of Vertebrate Paleontology*, 2001, roč. 21, čís. 2, s. 209 84 – 213.
**Gal Rasché** (vlastným menom **Galina Viktorovna Krutikovová**, rus. Галина Викторовна Крутикова, nem. **Galina Krutikowa**; \* 13. marec 1960)
je rusko-rakúska dirigentka a klaviristka. Je členkou ruského zväzu spisovateľov.

Študovala u Anatolija Ivanovova na konzervatóriu N. A. Rimského-Korsakova v Petrohrade. Učila na viacerých hudobných školách a inštitútoch v Rusku a je činná v orchestrovom manažmente. Taktiež bola činná ako profesorka pre klavír na Praynerskom konzervatóriu vo Viedni a vyučovala ako hosťujúca profesorka na Viedenskom konzervatóriu. Okrem toho dirigovala dva koncerty orchestra Viennarmonica (diela W.A. Mozarta, F. Schuberta a P. I. Čajkovského) v Koncertnom Dóme a zorganizovala a dirigovala koncerty v Zlatej dvorane Hudobného spolku. Popritom vystúpila ako hosťujúca dirigentka v rôznych krajinách. 

Napísala dejstvo pre televíznu verziu Detského albumu Piotra Iľjiča Čajkovského, externe pracuje pre rakúsky rozhlas a uverejnila rozličné články v časopisoch. V roku 1999 získala prvú cenu v súťaži na medzinárodnom festivale "Interfer 99" v Srbsku.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna internetová stránka
* Nikolaj Jolkin *Dargomyschski-Jahr ging zu Ende* (Interview mit Prof.Mag.Mauracher-Kroutikova Galina) 2014
**Alex Paterson**, vlastným menom **Duncan Alexander Robert Paterson** (\* 15. október 1959, Battersea, Londýn), známy aj ako **Dr Alex Paterson**, je anglický hudobník a spoluzakladateľ ambient house skupiny The Orb. Je zároveň jediným členom tohto zoskupenia, ktorý v ňom účinkuje od jeho vzniku nepretržite.

Paterson v rokoch 1970-1979 navštevoval v Oxfordshire Kingham Hill School. Spolu s ním bol na škole aj Martin "Youth" Glover, ktorý bol producentom kapely Killing Joke. V 80. rokoch sa Alex stal tzv. „roadie" (členom technického personálu), niekedy aj DJ, na koncertných turné kapely Killing Joke. 

Neskôr bol Paterson zamestnaný ako člen divízie A&R hudobného vydavateľstva EG Records. Koncom 80. rokov bol diskdžokejom a spolu s členom zoskupenia The KLF, Jimmym Cautym, začali pod názvom The Orb s nahrávkami experimentovať v štýle ambientnej hudby a dub music. Paterson značku „The Orb" udržiava aj po Cautyho odchode. V The Orb sa s ním dodnes na viacerých projektoch vystriedalo mnoho ďalších hudobníkov. 

S Cautym Alex Paterson neskôr vystupoval v ďalšom spoločnom projekte s názvom Transit Kings. Spolu s Krisom Westonom, Robertom Frippom a Thomasom Fehlmannom zas Paterson hral v skupine, ktorá si hovorila FFWD.

Referencie
----------

* PRENDERGAST, Mark. *The Ambient Century: From Mahler to Moby-The Evolution of Sound in the Electronic Age*. [s.l.] : Bloomsbury Publishing PLC, 2003. ISBN 1-58234-323-3. S. 407–412.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alex Paterson na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13956601m
* ISNI: 0000 0003 7256 625X
* NK ČR: xx0141831
* VIAF: 179779363
*Kresadlo je aj iný názov ocieľky v kresadlovej zámke paľnej zbrane, pozri kresadlová zámka.*
Obsah "tinderboxu"
**Kresadlo** je (bežný) predmet alebo sústava (bežných) predmetov, ktorými sa kresajú (teda vzájomným udieraním či otieraním vytvárajú) iskry. Kresadlá sú známe už od praveku. Najčastejšími kresadlami sú pazúriky a/alebo ocieľka (vysokouhlíková oceľ).

V novoveku sa kresadlo často vyskytovalo v špeciálnej krabičke (po angl. *tinderbox*), ktorá obsahovala pazúrik, ocieľku a k tomu práchno. Keďže iskry vydané pazúrikom nie sú dostatočne silné na ich zachytenie je potrebný vopred pripravený materiál. Tým môže byť zuhoľnatená bavlna, zuhoľnatená pálka, či na drobné kúsky narezané vnútro práchnovca kopytovitého (drevokazná huba), ktoré sa po dobu 24 hodín máčalo v lúhu z bukového popola. Neskôr sa začala objavovať aj "slow match", išlo o rúrku najčastejšie z parohu, do ktorej bol zasadený kus opálenej bavlnenej šnúry. Jej vrchný kryt bol často tvorený špičkou toho istého kusu paroha.

Kresadlo sa používalo na založenie ohňa pred vynájdením zápaliek.
*Kreúsa po páde Tróje*, autor: Federico Barocco (1598), Galéria Borghese
**Kreousa** alebo **Kreúsa** (starogr. *Κρέουσα* – *Kreousa*/iný prepis *Kreúsa*) je v gréckej mytológii dcéra trójskeho kráľa Priama a jeho manželky Hekaby.

Mýtus o Priamovej dcére Kreúse dnes žije v podobe, ktorú nám vo svojom spracovaní zanechal rímsky básnik Vergílius v epickom diele Eneida. Kreúsa sa stala manželkou Aineia, syna Trójana Anchisa a bohyne Afrodity. Aineias bol v trójskej vojne vodcom dardanských odielov a právom ho nazývali „*statočných Dardancov pýchou*" a „*hrdinom nad iných slávnym*", ale jeho hrdinstvo rovnako ako iných statočných trójskych bojovníkov nemohlo odvrátiť pád Tróje. Stalo sa tak z vôle bohov a rovnako z ich vôle mal Aineias prežiť a Kreúsa nie.

Aineias sa potom ako jediný z trójskych vodcov zachránil a z horiaceho mesta vyviedol aj svojho otca Anchisa, syna Askania a niekoľkých obyvateľov. Kreúsa však pri úteku zaostala a pohltili ju plamene horiaceho mesta. Keď sa Aineias vrátil a hľadal ju, stretol už len jej ducha, ktorý mu poradil, aby svoj domov hľadal v ďalekej Itálii. Aineias nakoniec po dlhých rokoch blúdenia pristal pri brehoch Latia, kde založil dynastiu, ktorej potomkami boli zakladatelia Ríma Romulus a Rémus.

Podľa antického autora Pausania Kreúsa v Tróji nezomrela, lebo ju zachránila matka bohov Rhea a bohyňa lásky Afrodita.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,12,5.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 331.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 257.
4. ↑  Vergílius, *Aeneis*, 2,650-795.
5. 1 2   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 47-48.
6. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 33.
7. ↑  Vergílius, *Aeneis*, 2,752-795.
8. ↑  Vergílius, *Aeneis*, 2,777.
9. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,21,1.
**Pterelaos** (starogr. *Πτερέλαος* – *Pterelaos*) je v gréckej mytológii syn Tafia, kolonizátora ostrova Tafos. Bol vnuk boha Poseidóna.

Boh Poseidón obdaroval Pterelaa pri narodení pramienkom zlatých vlasov, ktoré mu zaručovali nesmrteľnosť. Keď Pterelaos dospel, stal sa otcom synov Chromia, Tyranna, Antiocha, Chersidama, Méstora, Euéra a dcéry Komaitho.

Antický autor Apollodoros uvádza, že deti Pterelaa boli z matkinej strany vnuci Méstora, brata mykénskeho kráľa Élektryóna a domnievali sa, že si môžu nárokovať podieľ z mykénskeho kráľovstva. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ale ich nároky zmietol zo stola, čo v nich vyvolalo sklamanie a hnev. Aby sa mu pomstili, dohodli sa, že mu ukradnú dobytok. Synovia kráľa Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zo synov Pterelaa zostal nažive len Euéres, ktorý v tom čase strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania, ktorí unikli, predali potom dobytok élidskemu kráľovi Polyxenovi. Élektryónovi dobytok následne vrátil jeho synovec Amfitryón, ktorý ho od Polyxena kúpil.

Do Amfitryóna sa neskôr zaľúbila Komaitho. Ptorelaa láska dcéry k nepriateľovi pohoršovala a všemožne jej bránil, aby sa s ním stretla. Keď potom Amfitryón viedol proti Tafu odvetnú vojenskú výpravu, Komaitho otcovi vytrhla zlaté vlasy a on po chvíli skonal. Od Amfiktryóna sa však vďaky nedočkala. Keď si podmanil Tafos a všetky okolité ostrovy, Komaitho zabil a vrátil sa do Téb.

Referencie
----------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,5.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,7.
3. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,6.
**Pelopeia** alebo **Pelopia** (starogr. *Πελόπεια* – *Pelopeia*, lat. *Pelopea*) je v gréckej mytológii, dcéra iólskeho kráľa Pelia a jeho manželky Filomachy. (podľa inej verzie Anaxibie).

Po návráte Iasóna z ďalekej Kolchidy, kde získal zlaté rúno mu otec Pelopeie Pelias aj napriek splnenej úlohe a spoločnej dohode, odmietol odovzdať vládu v Iólku. Mocná čarodejnica Médeia svojimi kúzlami omladila staručkého Aisóna, otca svojho manžela Iasóna, ktorý sa obával, že sa nedožije dňa, kedy sa v Iólku vráti vláda do rúk právoplatného dediča. Keď to videla Pelopeia a jej sestry Peisidiké, Hippothoé a Alkéstis, požiadali Médeiu, aby omladila aj ich otca. Ľstivá Médeia súhlasila a dcéry po spoločnej dohode svojho otca v spánku zranili a Médeia, ktorá mu do žíl mala vliať omladzovaciu tekutinu, to z pomsty neurobila, ale vrazila mu do hrdla nôž, pokrájala ho na kúsky a následne ho hodila do medeného kotla s vriacim odvarom. Potom čarami prikúzlila voz ťahaný okrídlenými drakmi na ktorom s výsmechom odletela. Nešťastná Pelopeia a jej sestry následne od hrôzy zošaleli. (podľa inej verzie ušli)

Po smrti Pelia sa však Iasón vládcom v Iólku aj tak nestal. Moc prevzal Peliov syn Akastos, ktorý Iasóna a Médeiu okamžite z krajiny vyhnal.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 363.
2. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,10.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 24.
ThDr. **František Kopernický** (maď. *Koperniczky Ferenc*; \* 17. február 1851, Zebegény – † 22. marec 1941, Bratislava) bol katolícky kňaz, bratislavský prepošt a politik maďarskej národnosti v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Životopis
---------

Za kňaza bol vysvätený v roku 1874. Začínal ako pomocný kňaz v Stupave. Od roku 1880 pôsobil ako učiteľ latinčiny a gréčtiny na arcibiskupskom lýceu v Ostrihome. Istý čas pracoval aj ako archivár. Následne sa stal kňazom a neskôr aj dekanom vo Veľkých Ludinciach. V tejto farnosti pôsobil 25 rokov, počas ktorých sa podarilo zrekonštruovať a zväčšiť miestny kostol. V roku 1908 bol vymenovaný za ostrihomského kanonika a miestodržiteľa kňazského vzdelávacieho ústavu. Od roku 1915 bol bratislavským prepoštom. Po vzniku Česko-Slovenska sa venoval aj politike. Vo volebnom období 1920 – 1925 zasadal v hornej komore Národného zhromaždenia, kde zastupoval Krajinskú kresťansko-socialistickú stranu. Prejavy v senáte prednášal po maďarsky i po nemecky. Bol kritikom vzniku Česko-Slovenska a pripojenie Slovenska k novému štátu hodnotil: „*Pravdou je, že územie Horných Uhier, vojensky nechránených, bolo českými vojskami obsadené, a že politikou pomsty bolo ich obyvateľstvo násilne - tak ako figúrky na šachovnici - presunuté do nového rámca nového štátneho útvaru*".

Referencie
----------

1. ↑  KOPERNICKÝ, František. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok III. K – L. Martin : Matica slovenská, 1989. 448 s. ISBN 80-7090-019-9. S. 170.
2. ↑   *Koperniczky Ferenc* [online]. Magyar Katolikus Lexikon, [cit. 2023-06-08]. Dostupné online.
3. ↑   Koperniczky Ferenc prépost gyé mántmiséje. *Prágai Magyar Hirlap*, 1934-07-31, roč. XIII, čís. 172, s. 6. Dostupné online [cit. 2023-06-08].
4. ↑   *Register - menný* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-06-08]. Dostupné online.
5. ↑   *Stenozáznam zo schôdze senátu 13. decembra 1923* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-06-08]. Dostupné online.
Súradnice: 50°50′49″S 15°10′25″V﻿ / ﻿50,8469444°S 15,1736111°V﻿ / 50.8469444; 15.1736111

**Ptačí kupy**, tiež **Ptačí vrchy** (nem. *Vogelkoppen*) sú skupinou troch skalných masívov v Jizerských horách. Na severozápadnom svahu sa nachádza rovnomenná prírodná rezervácia, chrániaca zmiešané vrcholové lesy (buk, jarabina, smrek) a skalné útvary. Na vrchole a v okolí sú značné polomy a imisiami zdevastovaný pôvodný prales.

Poloha
------

Ptačí kupy patria do masívu Holubník (1070 m), konkrétne do jeho severozápadného hrebeňa. Ptačí kupy sa nachádzajú v katastrálnom území mesta Hejnice približne 2,5 km južne od dediny Ferdinandov a vypínajú sa nad hlboko zarezaným údolím Malého Štolpichu. Zo severnej strany obkolesuje vrchol *Štolpišská silnice*, z ktorej mieri k vrcholu pomerne náročný červeno značený turistický chodník.

Výhľad
------

Z vrcholu výhľad na Frýdlantsko, Ještěd, Kozákovský hrebeň, Krkonoše a Lužické hory.

Pomníček
--------

V severovýchodnom svahu sa nachádza pomníček Mützelův obrázek, ktorý tu bol postavený na pamiatku lesníka ťažko raneného v roku 1866 pytliakmi.

Pozri aj
--------

* Ptačí kupy (prírodná rezervácia)
* Jizera (vrch)
* Frýdlantské cimbuří

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ptačí kupy (vrch)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ptačí kupy na českej Wikipédii.*
**Valerios** (alebo **Oualerios**) **Eklektos** (starogr. Βαλέριος (ή Οὐαλέριος) Ἔκλεκτος, lat. *Valerius Eclectus*) bol štvornásobný olympijský víťaz súťaže trubačov a hlásateľov v treťom storočí.

Eklektos zo Sinópy si na 256. 258. 259. a na 260. olympijských hrách v rokoch 245, 253, 257 a 261 vybojoval víťazstvo v súťaži trubačov a hlásateľov. Súťaž trubačov a hlásateľov zaviedli na 96. olympijských hrách v roku 396 pred Kr. Konala sa hneď po prísahe a jej víťaz mal právo asistovať hellanodikom pri hrách a hlavne oznamovať mená pretekárov a víťazov.

Záznam o olympijských víťazstvách Eklekta je uvedený na kamennom podstavci jeho nezachovanej sochy v Olympii, ktorý je chronologicky posledným známym podstavcom sochy starovekého olympionika. Tento nápis (*IvO 243*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) uvádza, že v tejto disciplíne dosiahol víťazstvá aj na mnohých celogréckych a iných súťažiach v gréckych mestách a v Ríme, a aj to, že ako všeobecne známy a uznávaný mal status poslanca v mnohých gréckych mestách. Jeho víťazstvá zo súťaží hlásateľov (uvedené podrobnejšie) sú zaznamenané aj na kamennej stéle (IG II² 3169/70) objavenej v Atike.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Thomas F. Scanlon, *Eros and Greek Athletics*
2. ↑  Thomas Francis Scanlon, *Sport in the Greek and Roman Worlds*, str. 186
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 127.
5. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IvO 243*
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3169/70*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**František Klimkovič** (maď. *Klimkovics Ferenc*; \* 31. august 1826, Košice – † 8. apríl 1890, Budapešť) bol maliar, reštaurátor a pedagóg.

Život a dielo
-------------

Prvý maliar z rodiny bol jeho dedko Florián Klimkovič. František Klimkovič sa narodil v roku 1826 v Košiciach. Bol najstarším, a spolu s Vojtechom najvýznamnejším z bratov Klimkovičovcov. Jeho otec Ignác Klimkovič (1800 – 1852) bol slovenský maliar a sochár. Františkovi mladší bratia Vojtech (1833 – 1885) a Florián (1831 – 1907) boli aj umelcami a zaslúžili sa o založenie Hornouhorského múzejného spolku. Najprv Vojtech, neskôr Florián boli riaditeľmi múzea v Košiciach (dnes Východoslovenské múzeum).

Výtvarné základy získal František v otcovej dielni. V rokoch 1846 – 1848 študoval v Budapešti u Giuseppe Marastoniho na súkromnej kresliarskej škole, 1851 – 1852 bol súkromným žiakom F. G. Waldmüllera vo Viedni a napokon 1856 – [[[1859]] študoval na École des Beaux-Arts v Paríži u Léona Cognieta.

V prestávkach medzi štúdiami a po návrate z Paríža pracoval v Košiciach, Debrecíne, aj v iných uhorských mestách. Doma spolupracoval s bratom Vojtechom v roku 1853 pri zakladaní súkromnej maliarskej školy, reštauroval obrazy v Dóme sv. Alžbety, venoval sa maliarskej tvorbe a podieľal sa na zakladaní múzea.

Od roku 1869 pôsobil ako profesor kreslenia v Budapešti. Okrem sakrálnej, portrétnej a žánrovej maľby sa orientoval na historický romantizmus a historizujúce maliarstvo, tematicky čerpal z uhorských dejín. Rád maľoval i krajinárske diela so slovenskou tematikou. Zomrel v roku 1890 v Budapešti.

Diela (výber)
-------------

* Trh otrokov
* Stratený raj
* Hlavná ulica v Košiciach
* Košický cintorín
* Zátišie s lebkou a nezábudkou
* František Rákoczi
* Historické postavy
* Hrad na skale
* Nádvorie hradu

Referencie
----------

1. ↑   *Ignác Klimkovič* [online]. Web umenia.sk, [cit. 2018-03-30]. Dostupné online.
2. 1 2  NĚMCOVÁ, Helena. *Umelecká rodina Klimkovičovcov (Klimkovicsovcov)* [online]. Košice: Cassovia.sk, 2004-09-08, [cit. 2018-03-30]. Dostupné online.
3. ↑   *Výtvarník František Klimkovič obohatil svojou tvorbou Košice* [online]. Košice: Teraz.sk, 2016-08-31, [cit. 2018-03-30]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **František Klimkovič**

Externé odkazy
--------------

* Diela autora v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie
* Záznam o narodení a krste v matrike; pokrstený ako Franciscus Klimkovics

Autoritné údaje: * abART: 55745
* NK ČR: pna2013799733
* PIM: PIM61228
* SNK: 169925
* VIAF: 305951572
* Web umenia: 4944
Nemecká verzia loga
**Európske dedičstvo** (angl. European Heritage Label) zahŕňa zoznam kultúrneho dedičstva, pamiatok, prírodných lokalít alebo sídiel, vrátane hmotného a nehmotného dedičstva, súčasného aj tradičného ako aj miest na území Európskej únie, ktoré si svojim významom zaslúžia nadnárodnú ochranu. 

Rada Európskej únie vyzvala 20. novembra 2008 Európsku komisiu na predloženie návrhu na vytvorenie európskeho dedičstva. K iniciatíve sa postupne pridala väčšina krajín EÚ a v súčasnosti zastrešuje 18 štátov a 64 objektov (2010).

Slovenské pamiatky v zozname
----------------------------

* Predrománska cirkevná architektúra na Slovensku: Kostol svätej Margity Antiochijskej v Kopčanoch a Kostol sv. Juraja v Kostoľanoch pod Tribečom
* Hrad Červený Kameň
* Mohyla na Bradle a rodný dom generála Milana Rastislava Štefánika
* Mincovňa Kremnica

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Europäisches Kulturerbe-Siegel na nemeckej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Publikácia o Európskom dedičstve (angl. )
**JUDr. František Janeček** (\* 14. september 1944 , Praha) je český producent, hudobný skladateľ, klávesista a kapelník.

Zo života
---------

V roku 1975 založil skupinu Kroky spolu s Milanom Dykom, neskôr Kroky Františka Janečka, ktorá spolupracovala napríklad s Janou Kratochvílovou a Michalom Davidom. Pre svoju nezameniteľnú vizáž a správanie, zvuk kapely čerpajúce prevažne z talianskych lokálnych hitov a na svoju dobu unikátny súbor zložený zo spevákov vo veku od 12 do 60 rokov veku bola skupina prezývaná ako Cirkus Franty Janečka.

V roku 1980 sa prvýkrát oženil, neskôr sa stal otcom syna Filipa a dcéry Alice, s druhou ženou Terezou Mátlová má dcéru Emilly Ann.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku František Janeček (producent) na českej Wikipédii.*

1. ↑  František Janeček, reflex.cz
2. ↑  Obchodní rejstřík na justice.cz, IČ 48112852, GOJA, agentura Gott - Janeček, spol. s r.o.
3. ↑  Jak fungoval ten Krokovský cirkus Františka Janečka? Michal David u Ringo Čecha, rozhlas.cz
4. ↑  Po práci legraci - Od autorov: Jakub Šofar, Jan Nejedlý

Externé odkazy
--------------

* Skladby od Františka Janečka na supraphonline.cz
* Kroky Františka Janečka, czechmusic.net
* Diskografia skupiny Kroky Františka Janečka, discogs.com


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Hudobný portál |

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5655 7407
* NK ČR: xx0016544
* VIAF: 85404924
**Univerzálny ľudský zmysel frazém** je túto extrapoláciu povahy frazém dovoľuje podľa všetkého fakt univerzálií samého ľudského rodu, ako ju skúma a dosvedčuje historická antropológia. Vo frazeológii to – proti nepopierateľnej idiomatickosti a autochtónnosti frazém – dotvrdzuje sám ich semiotický zmysel, spočívajúci v dôraze na autentickom chápaní životných situácií. V ich interpretácií sa síce tak alebo onak odráža pocit vernosti pomyselnému celkovému zmyslu seba, vlastnej komunity, no pritom sa neustále myslí na "človeka vôbec", človeka v zmysle hodnôt, ktoré sa mu pripisovali počnúc od renesancie v súhrnnom pojme "humanity". Ľudia však v sebe odjakživa pociťovali tento pojem ako fenomén solidarity s inými. V samých frazémach sa to odráža vo fakte, že ako subjekt konania v situáciách modelovaných frazémami sa uvádza pomenovanie "človek". A cíti sa aj bez tohto výslovného vyjadrenia. Frazeológia v jednotlivých ľudských spoločenstvách stelesňuje vlastne zmysel ľudského života, človeka a ľudstva, a to napríklad aj v tzv. laxných frazémach (p.), aspoň per negationem: *bližšia košeľa ako kabát*. 

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Univerzálie** sú všeobecniny, ako všeobecné pojmy, abstraktné vlastnosti (napríklad červenosť) alebo relácie (napríklad láska). Univerzálie nemožno určiť prostredníctvom kategórií priestoru a času. Termín *univerzálie* pochádza zo scholastickej filozofie. Spor scholastických filozofov o povahu univerzálií sa zvykne označovať ako spor o univerzálie.

Univerzálie sú predikáty, ktoré označujú rôzne designáty v tej istej intenzii. Napr. 'Talian' znamená to isté pre všetkých Talianov, nech sa od seba akokoľvek odlišujú.

Filozofi diskutujúci o univerzáliách
------------------------------------

* Pierre Abélard
* Albert Veľký
* John Duns Scotus
* William Occam
* Ján Roscellinus
* Tomáš Akvinský

Stredoveký radikálny realizmus
------------------------------

Podľa stredovekého radikálneho realizmu sú univerzálie všeobecné entity, ktoré sú odlišné a existujúce nezávisle od jednotlivín.

Tomáš Akvinský
--------------

Univerzálie sú podľa Tomáša Akvinského bytnosti vecí v trojakej podobe: vo veci (in re) ako quidditas (čoosť), pred vecou (ante rem) ako večne prítomná v božom rozume a po veci (post rem) ako všeobecno vyabstrahované rozumom). Tomášova pozícia v spore o univerzálie je teda umierneno-realistická.

Albert Veľký
------------

Univerzálie sú podľa Alberta Veľkého trojaké: 

1. v božskom rozume (čisté možnosti, ktorých uskutočnenie závisí od božskej vôle čiže *universalia ante rem)*
2. vo veciach (ako všeobecná podstata jednotlivych vecí čiže *universalia in re)*
3. ako všeobecný pojem (rozumom vyabstrahované to, čo je všeobecné v jednotlivej veci čiže *universalia post rem)*

Pozri aj
--------

* spor o univerzálie

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Filozofi diskutujúci o univerzáliách
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Univerzálie
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.