recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eucheir** (starogr. *Εὔχειρ* – *Eucheir*) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.

Eucheir, syn a žiak sochára Euboulida z atického dému *Krópidai*, bol činný v 1. polovici 2. storočia pred Kr. Pochádzal z rodiny sochárov, v ktorej sa počas piatich generácií striedalo meno Eucheir s menom Euboulides. Zachovalo sa niekoľko jeho menom i menom jeho syna signovaných podstavcov zo sôch (Loewy, IG II 222 - 227, IG II 544, IG II² 4296 a IG XII,9 140), ktoré zhotovili v tom istom období. Našli sa v Aténach (najmä v Agore), Delfách, na ostrove Euboia alebo v Eleusine:

|  |  |
| --- | --- |
| *[Εὔ]χειρ [κ]αὶ Εὐβουλίδης Κρωπίδαι ἐποίησ[α]ν.*  | preklad: *Eucheir a Eubulidés z Krópidai zhotovili* |

- text v starogréčtine - *Hranaté zátvorky znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené.*

Eucheir pridal svoj podpis napr. na podstavec sochy Dionysodóra, epigrafa z Megary, na podstavec zo sochy Miltiada syna Zoila z Maratónu alebo na podstavec sochy akejsi aténskej kňažky.

Grécky cestovateľ Pausanias uvádza, že počas návštevy arkádskeho mesta Feneos videl jeho sochu boha Herma: „*K pocte Ifikla dodnes konajú tryznu ako k pocte héroa, z bohov však Fenejčania najviac uctievajú Herma, konajú sa u nich aj hry zvané Hermaie, majú ale i Hermov chrám s mramorovou sochou; sochu vytvoril Aténčan Eucheir, syn Eubulidov.*" Rímsky historik Plínius, zrejme jeho (Euchir) zaradil medzi sochárov, ktorí boli autormi bronzových sôch atlétov, bojovníkov, lovcov a obetníkov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eucheir 4*
2. 1 2 3 4  Giovanni Becatti. *Kosmos: Studi sul mondo classico*. Roma : L'Erma di Bretschneider, 1987. ISBN 978-88-7062-610-0. S. 311-312.
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 333. (po nemecky)
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *I.Eleusis 231*
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 268.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 107.
7. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34, 91.

Pozri aj
--------

* Euboulides z Atén
Stella v Linuxe
**Stella** je emulátor herného systému Atari 2600, pričom názov si prepožičal z kódového označenia tejto konzoly. Je open source a beží na väčšine systémov, vrátane Windows, Mac OS X a Linux. Program bol pôvodne napísaný v roku 1996 a známy ako Stella 96. Napísal ho Bradford W. Mott, v súčasnosti ho spravuje Stephen Anthony.

Je napísaný v C++ a teda je vysoko portovateľný. Podporuje všetky schémy bank switchingu kartridžov a podporuje skoro všetky hry pre Atari 2600. Podpora zahŕňa NTSC, PAL a SECAM vo variantoch 50 a 60 Hz vrátane automatickej detekcie formátov podľa počtu vykresľovaných riadkov v každom snímku. Má presnú emuláciu čipu TIA, ktorá sa približuje 100%.

Emuluje väčšinu periférnych zariadení Atari 2600 vrátane štandardných joystickov, paddle ovládačov, Atari Video Touch Pad, Atari Keyboard Controller, Atari Indy 500 Driving Controller, CBS Booster-Grip, Atari TrakBall/AtariMouse/AmigaMouse trackball, Sega Genesis ovládač, AtariVox a SaveKey.

Podpora pre Stelladaptor a 2600-daptor umožňuje použiť skutočné joysticky, paddle a driving ovládače a tiež aj AtariVox v sériovom porte. Nepodporuje ešte kazetové tituly, ale podporuje tituly pre Starpath Supercharger a Spectravideo Compumate.

Stella používa emulačné jadro TIA z 6502.ts, čo je kolekcia emulátorov pre systémy založené na MOS 6502 napísaná v TypeScripte a spustiteľná z webovej stránky.

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka stella-emu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stella (emulator) na anglickej Wikipédii.*
Kolosálna hlava bohyne Atény (poškodená) z pentelického mramoru. Bola nájdená v Aténach. Je zrejme kópiou sochy Atény od Eubulida, cca roky 27 pred Kr. – 14, Národné múzeum v Aténach
**Euboulides** alebo **Eubulides** (starogr. *Εὑβουλίδης* – *Eubulidés*, lat. *Eubulides*) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.

Eubulides, syn a žiak sochára Eucheira, pochádzal z atického dému *Krópidai*. Tvoril (najmä v Aténach) v polovici 2. storočia pred Kr. Zachovali sa len fragmenty z jeho sochy a niekoľko jeho menom i s menom jeho otca signovaných podstavcov zo sôch, ktoré pôvodne vytvorili spolu. Podstavce z diel, ktoré zhotovil sám našli napr. na aténskej Akropole (Loewy, IG II, 228 a), v Eleusíne (IG II² 4301), vo fókidskom Hyampolise (Journ. Hell. Stud. xvi, 1896, pp. 307-308) a dva na aténskej Agore (Loewy, IG II, 228, 229).

Cestovateľ Pausanias uvádza, že Eubulides bol autorom i darcom niekoľkých mramorových sôch, ktoré videl v Aténach: „*V jednom stĺporadí sú umiestnené svätyne bohov a cvičisko (gymnasion) zvané Hermovo. Je v ňom tiež príbytok Pulytionov, v ňom podľa povestí napodobňovali niektorí významní Aténčania eleusinské mystéria. Za mojich čias však bol zasvätený Dionysovi. Tohoto Dionysa nazývajú Spievajúci (Melpomenos) asi z toho istého dôvodu, z akého tiež nazývajú Apolóna Vodca Múz (Músagetés). Je tam socha Atény Paiónskej, Dia, Mnémosyny, Múz a Apolóna, sú to dary a diela Eubulida, k tomu tiež Akratos, démón z družiny Dionysovej...*"

V Aténach sa zachovala časť podstavca so zvyškami jeho podpisu, mramorová hlava Atény a časť ženského trupu. Podľa niektorých znakov štýl pôvodného zhotovenia tejto sochy by sa dal nazvať klasicistickým eklektizmom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Euboulides 4*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 332. (po nemecky)
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *I.Eleusis 231*
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 4301*
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 23-24.
6. ↑  Giovanni Treccani. *Enciclopedia italiana di scienze, lettere ed arti*. Roma : Istituto Giovanni Treccani, 1932. S. 543.

Pozri aj
--------

* Euboulides z Atén
ThDr. **Jozef Uhrín** (Uhrínyi) (\* 25. máj 1913, Dolné Krškany – † 29. august 1983, Bratislava; pochovaný v Dolných Krškanoch) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ, vysokoškolský pedagóg a redaktor.

Rodina
------

* otec: Štefan Uhrín
* matka: Mária rod. Žitná

Životopis
---------

V roku 1924-1932 študoval na gymnáziu v Nitre a v Banskej Bystrici, 1932-1937 na rímskokatolíckom seminári v Banskej Bystrici. Roku 1950 ThDr. V roku 1937-1939 kaplán v Brezne a v Banskej Bystrici (1939-1942), farár v Brezne, 1945-1958 prednášal cirkevné dejiny na rímskokatolíckom seminári v Banskej Bystrici. Dekan rímskokatolíckej Cyrilometodejskej bohosloveckej fakulty UK v Bratislave.
Autor vysokoškolských učebníc z dogmatickej teológie, početných teologických i spoločenských úvah a vedecko-populárnych článkov. V teológii sa špecializoval na problematiku islamu. Angažoval sa v Mierovom hnutí katolíckeho duchovenstva Pacem in terris. Čestný banskobystrický diakon (od 1973).

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*
* UHRÍN, Jozef. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 1423.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004258584
* VIAF: 84595463
**Jozef Stašo** (\* 20. máj 1903, Terchová – † 21. február 1951, tamže) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, tajomník pri pápežskom diplomatickom zástupcovi, väzenský kaplán Krajského súdu v Bratislave.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Genzane v Taliansku (1922 – 1923). Teológiu študoval v Turíne (Taliansko), kde bol 6. júla 1930 vysvätený za kňaza. Pôsobil vo Svätom Benediku, Šaštíne, Trnave a Bratislave. V roku 1940 sa stal tajomníkom pri pápežskom diplomatickom zástupcovi (chargé d’affaires) na vatikánskej nunciatúre pri Slovenskej republike (1940 – 1945). V roku 1945 sa stal väzenským kaplánom Krajského súdu v Bratislave (1945 – 1948). Ako väzenský kaplán pochovával i Msgr. Jozefa Tisu.

Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol na krátku dobu internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Po prepustení z internácie sa vrátil do svojho rodiska, kde i zomrel.

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 273 - 274.
* KUBANOVIČ, Zlatko. Kňaz, ktorý pochovával Jozefa Tisa. *Don Bosco dnes*, 2016, roč. 47. čís. 6. s. 24-25. Dostupné online.
* STAŠO (STAŠŠO), Jozef, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 1277.

Externé odkazy
--------------

* Don Jozef Stašo
Súradnice: 17°38′00″S 63°14′00″Z﻿ / ﻿17,63333°S 63,23333°Z﻿ / 17.63333; -63.23333

**Scenery** je v súčasnosti neaktívna sopka na ostrove Saba, najsevernejšom ostrove v Karibskom mori. S výškou 887 m je to zároveň najvyšší vrch Holandského kráľovstva. Svahy sopky sú posiate početnými lávovými dómami.

Geologická stavba
-----------------

Sopka leží na zlomovom systéme, prebiehajúcom v línii severovýchod-juhozápad, ktorý je zdrojom seizmickej aktivity aj v súčasnosti a aktívnych horúcich prameňov na severovýchodnom a juhozápadnom pobreží ostrova, ako aj v priľahlých morských plytčinách.

Masív je tvorený prevažne andezitmi, bazalty sa vyskytujú len v zriedka. Morfologicky prevládajú lávové dómy a pyroklastické prúdy, ale v menšej miere sú zastúpené aj pemzové depozity plínijských erupcií. Rozšírené sú aj hydrotermálne premenené horniny a sírna mineralizácia, ktorá bola predmetom komerčnej ťažby v minulosti. Vek najstarších hornín sa odhaduje na 400 000 rokov, posledná erupcia sa odohrala tesne pred príchodom prvých európanov na ostrov - v roku 1640.

V rokoch 1995 až 1997 sa zvýšila seizmická aktivita, ako aj teplota vody horúcich prameňov (o 7-12 °C), čo naznačuje možné obnovenie vulkanickej činnosti masívu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Scenery**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Scenery na Global Volcanism Program (po anglicky)
Súradnice: 44°23′S 9°4′V﻿ / ﻿44,383°S 9,067°V﻿ / 44.383; 9.067

**Bogliasco** je menšia obec v provincii Genova v talianskom regióne Ligúria. Leží v severozápadnej časti Talianska, v Janovskom zálive, na pobreží Ligúrskeho mora. Je súčasťou Talianskej riviéry, respektíve jej východnej časti Riviéry di Levante. Nachádza sa 11 km východne od centra Janova.

Má rozlohu 4,4 km² a žije tu okolo 4 500 obyvateľov.

Dejiny
------

Podľa archeologických nálezov bola oblasť osídlená už v paleolite a mezolite. V čase Rímskeho cisárstva tu Rimania postavili most, súčasná dochovaná stavba je z 13. storočia. Po páde Rímskeho cisárstva bola oblasť pod správou Frankov a Lombarďanov. V roku 1182 sa Bogliasco stalo súčasťou Janovskej republiky. V roku 1432 bola obec zničená Benátčanmi. V 16. storočí sa stala terčom niekoľkých útokov Saracénov. V roku 1814 sa Bogliasco stalo súčasťou Sardinského kráľovstva a od roku 1861 Talianskeho kráľovstva.

Obec a pamiatky
---------------

* Kostol *Nativity di Maria Santissima*, založený v 12. stor. klasicisticky prestavaný v priebehu 18. stor.
* Kostol *Santa Chiara*, z počiatku 15. stor.
* Kostol *San Bernardo*, postavený v 16. stor. V roku 1780 bol rozšírený
* Most z 13. stor.
* *Castello di Bogliasco*, dom zrejme z 18. stor. postavený na základoch pôvodného prístavného hradu

Galéria
-------

* kostol Natività di Maria Santissimakostol Natività di Maria Santissima
* Santa ChiaraSanta Chiara
* most ze 13. stor.most ze 13. stor.
* BogliascoBogliasco

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bogliasco**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bogliasco na českej Wikipédii.*
**South African Open 1987** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 16. do 23. novembra 1987 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Titul v dvojhre získal Austrálčan Pat Cash, ktorý vo finále porazil Američana Gilberta. Bol to jeho šiesty titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Američania Kevin Curren a David Pate, ktorí vo finále porazili americký pár Eric Korita, Brad Pearce. Pre Currena to bol 20. a pre Patea piaty titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na South African Open 1987*
**Austrália Pat Cash** vs. USA Brad Gilbert 7-6 4-6 2-6 6-0 6-1

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na South African Open 1987*
**USA Kevin Curren / USA David Pate** vs. USA Eric Korita / USA Brad Pearce 6-4 6-4

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Južnej Afrike |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| – | – | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | – | – | – | – |
| – | – | – | – | – | – | – | – | – | 2009 |
| 2010 | – | – | – | – | – | – | – | – | – |

 |
**South African Open 1977** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 28. novembra do 4. decembra 1977 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Titul v dvojhre získal Argentínčan Guillermo Vilas, ktorý vo finále porazil Brita Mottrama. Bol to jeho 35. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Američania Robert Lutz a Stan Smith, ktorí vo finále porazili americko-juhoafrický pár Peter Fleming, Raymond Moore.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na South African Open 1977*
**Argentína Guillermo Vilas** vs. Spojené kráľovstvo Buster C. Mottram 7-6 6-3 6-4

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na South African Open 1977*
**USA Robert Lutz / USA Stan Smith** vs. USA Peter Fleming / Južná Afrika Raymond Moore 6-3 7-5 6-7 7-6

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Južnej Afrike |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| – | – | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | – | – | – | – |
| – | – | – | – | – | – | – | – | – | 2009 |
| 2010 | – | – | – | – | – | – | – | – | – |

 |



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Tenisový portál |
**Per Yngve Ohlin** (\* 16. január 1969, Štokholm, Švédsko – † 8. apríl 1991, Kråkstad, Nórsko) bol švédsky spevák, ktorý sa preslávil predovšetkým ako vokalista nórskej black metalovej skupiny Mayhem, s ktorou hral od roku 1988 až do svojej samovraždy v roku 1991.

Per Ohlin (hovorovo Pelle Ohlin) sa narodil 16. januára 1969 v Štokholme vo Švédsku. Ako dieťa mal veľké zdravotné komplikácie, trpel poruchou spánku a v desiatich mal silné vnútorné krvácanie sleziny po úraze na lyžiach. Po prevoze do nemocnice bol vyhlásený za mŕtveho, avšak prebral sa, ale bol psychicky nevyrovnaný (obdivoval smrť), kvôli čomu bol pravdepodobne obeťou šikanovania (Údajne bol zbitý, hoci to je vo Švédsku veľmi zriedkavé. Podľa svojho brata vraj totiž znechucoval spolužiakov svojou záľubou v smrti).

V roku 1986 založil death metalovú kapelu Morbid, s ktorou nahral *December Moon*. Čoskoro ale z kapely odišiel a pridal sa ku kapele Mayhem. Tam sa zoznámil s gitaristom, s ktorým si dobre rozumel (Deadova záľuba v smrti sa hodila k Euronymousovej záľube v okultizme). S Deadom začalo najslávnejšie obdobie kapely. Paradoxne pozornosť ktorá Mayhemu pomohla k sláve bola skôr negatívna – Dead sa niekoľkokrát na javisku porezal a nosil šaty ktoré predtým na niekoľko týždňov zahrabal pod zem. Podľa ostatných členov skupiny bol mimo javiska Dead introvertný a uzavretý.

Neskôr s Euronymousom kúpili dom neďaleko Kråkstadu, kde obaja žili. Euronymousa ale začalo Deadovo bláznovstvo štvať a začali sa hádať. V roku 1991, pár dní pred svojou samovraždou, požiadal Varga Vikernesa o niekoľko nábojov do svojej brokovnice. Dead predtým lovil v lese pri svojom dome, takže Varg (ktorý Deada poznal len ako hudobníka, nevedel o jeho samovražedných sklonoch) mu náboje dal. Dead sa potom pokúsil podrezať, ale nôž bol príliš tupý. Dead sa potom zastrelil. Napísal odkaz na rozlúčku, kde bolo napísané len „ospravedlňujem sa za krv". Keď Euronymous telo našiel, neotáľal a vydal sa do obchodu kúpiť fotoaparát. Deadovo telo potom niekoľkokrát vyfotografoval a premiestnil niektoré veci. Až potom zavolal políciu. Pochovaný bol 26. apríla. Euronymous sa staval k Deadove samovražde veľmi chladne a využil ju len k ešte väčšej publicite okolo kapely. Fotografia s detailom prestrelenej hlavy a vytečeného mozgu Deada bola použitá na prednú časť obalu albumu *Dawn of the Black Hearts*.

Dead bol pravdepodobne psychicky chorý od svojich 10 rokov, kedy prekonal klinickú smrť.

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dead na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * VIAF: 7090149108487468780004
Súradnice: 49°14′39″S 20°03′57″V﻿ / ﻿49,244167°S 20,065833°V﻿ / 49.244167; 20.065833

Prostredná a Zadná roveň, nad nimi Veľký a Malý Vološin
**Dolina Waksmundzka** je odvetvím Bielovodskej doliny vo Vysokých Tatrách. Zarezáva sa medzi chrbát Wołoszyna (slov. *Vološin*) a trojkilometrový hrebeň Koszystej (slov. *Košista*). Zasahuje pod Krzyżne sedlo (slov. Krížne sedlo), kde sa pripája dlhý východný hrebeň Svinice. Okolité hrebene ju oddeľujú od Doliny Roztoki (Wołoszyn) a Doliny Pańszczyca (Koszysta).

Popis doliny
------------

Dolina má rozlohu približne 6 km². Vznikla pôsobením ľadovca a tektonických zmien. Tvorí ju žulový podklad (v časti nad 1 400 m n. m.), v nižšej časti doliny sú skalné sedimenty. V pozdĺžnom tvare sú viditeľné poľadovcové prahy. V jej hornej časti sa nachádzajú poľadovcové kotly a dolinka Świstówka Waksmundzka (slov. Svišťovka Waksmundzká). Nad hornou hranicou lesa sa v doline vytvorili tri poschodia: V poradí zdola sú to:

* Równica (slov. Roveň) alebo Waksmundzka Równica (slov. Waksmundzká roveň) (okolo 1600 – 1620 m) – rozľahlá roveň, orograficky na pravej strane doliny. V rokoch 1875 – 1878 stála na týchto miestach malá turistická chatka, ktorú zničila lavína. Jej zvyšky poslúžili na stavbu pastierskeho prístrešku (v dobrom stave bol ešte v roku 1949).
* Pośrednia Waksmundzka Równica (slov. Prostredná Waksmundzká roveň) (okolo 1750–1800 m) – v poradí druhé poschodie doliny, na úpätí Waksmundzkiej Strażnicy (slov. Waksmundzkej Strážnice) pod východnou hradbou Welkej Koszysty (slov. Veľkej Košistej) sú dve malé plieska – (slov. Waksmundzké oka).
* Zadnia Waksmundzka Równica (slov. Zadná Waksmundzká roveň) (okolo 1930 – 1960 m) – najvyššie položené poschodie nad porastom kosodreviny, ktoré je od stredného poschodia oddelené skalnatým korytom Waksmundzkiego Potoku (slov. Waksmundzkého potoka). Nachádzajú sa tu dve maličké Waksmundzkie Stawki (slov. Waksmundzké plieska).

Príroda
-------

Na úbočiach v dolnej časti doliny sú smrekové a limbové porasty. Zaujímavá je flóra. Okrem iných tu možno vidieť v Poľsku zriedkavé druhy rastlín ako napríklad: skalník čiernoplodý (*Cotoneaster melanocarpus*), ostrica Lachenalova (*Carex lachenalii*), prvosienka horská (*Primula matthioli*). V doline možno vidieť medvede, kamzíky, svište aj jeleniu zver.

Turistika
---------

Dolina nie je prístupná pre turistov. Je prísnou prírodnou rezerváciou. Len v jej dolnej časti vo výške 1 250 m n. m. sú turistické chodníky vedúce z Rusinowej Polany a Równi Waksmundzkiej (slov. Waksmundzkej rovne) do doliny Roztoki a cesta smerujúca k Morskému oku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dolina Waksmundzka**

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dolina Waksmundzka na poľskej Wikipédii.*
**Publius Annius Florus** bol rímsky rečník, autor dielka *Vergilius orator an poeta?* (Vergílius – rečník alebo básnik?), typického príkladu úpadkového rečníctva. Tento rečník býva stotožňovaný s Anniom Florom, priateľom cisára Hadriána, s ktorým si vymieňal verše podľa vzoru hnutia *poeta novelli*.

Florus – básnik
---------------

Podľa vlastných slov sa Annius Florus narodil v provincií Africa a zúčastnil sa už ako mladík literárnej súťaže v Ríme za vlády cisára Domiciána. Keď nedosiahol kvôli svojmu provinčnému pôvodu víťazstvo, opustil zo znechutenia Rím a usadil sa ako učiteľ rečníctva v meste Tarraco. Neskôr sa vrátil do Ríma. Práve z tohto obdobia pochádza poézia, ktorú adresoval cisárovi Hadriánovi. Aelius Spartianus, jeden z autorov diela *Historia Augusta*, uvádza Florove verše spolu s cisárovými odpoveďami. Anniovi Florovi sa tiež pripisujú básne *De qualitate vitae* (O podstate života) a *De rosis* (O ružiach).

Florova tvorba je významná v dvoch ohľadoch. V prvom rade dokazuje rastúci vplyv provinčných autorov na rímsku literatúru. Súčasne je jedným z prvých náznakov literárneho smeru nazývaného *poeta novelli*, teda čiastočného oživenia neóterickej poézie v cisárskom období.

Florus – historik
-----------------

Annius Florus býva považovaný tiež za (Lucia Annaea) Flora, autora dvoj- alebo štvorzväzkového historického diela *Epitoma de Tito Livio bellorum omnium annorum DCC* (Výťah z Tita Livia o všetkých vojnách vedených za 700 rokov rímskych dejín). Názov diela pochádza z neskoršieho obdobia a nezodpovedá presne jeho obsahu. Titus Livius predstavuje síce hlavný zdroj Florovej historiografickej tvorby, nie však jediný. Badať i vplyv Caesara, Sallustia, Vergília a Lucana. Mimo to popisuje Florus i udalosti presahujúce Liviov rozsah.

Florove historické dielo je významným príkladom biologického modelu dejín, podľa ktorého sa história národa podobá rastu a dospievaniu jedinca, v tomto prípade kolektívneho rímskeho ľudu. Jeho detstvo predstavuje doba kráľovská, mladosť republika a vrchol existencie i dejín inštitúcia cisárstva. Záver diela je výslovne chválorečou na cisára Trajána, za ktorého dosahuje rímsky ľud, v tej dobe v skutočnosti oklieštený o pôvodné právomoci, údajnej novej mladosti vďaka prezieravému riadeniu vládcu.

Referencie
----------

1. ↑  S.H.A. Hard. I 6

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 120189660
* GND: 118691910
* ISNI: 0000 0003 7877 1131
* VIAF: 311254466
Pracovná plocha Plasma
**Plasma** je súhrnné označenie pre niektoré aplikácie obstarávajúce beh grafického užívateľského rozhrania v prostredí KDE Plasma 5.

Plasma zahŕňa pracovnú plochu a panely. Na panely aj plochu je možné pridávať rôzne miniaplikácie (napr. indikátor nabitia batérie alebo hodiny). Tieto aplikácie sa nazývajú widgety či plasmoidy.

Koncepcia miniaplikácií znamená pre užívateľov vyššiu a jednoduchšiu prispôsobiteľnosť tohto prostredia a pre vývojárov možnosť jednoduchšie vytvárať veľmi konkrétne aplikácie. Naopak nevýhodou zo začiatku môže byť zložité ovládanie.

Do verzie 4.2 bol používaný ako predvolený vzhľad tmavý Oxygen, dnes je východiskovým vzhľadom Breeze. Ten naopak používa svetlé odtiene a priesvitné prvky.

Logo Plasma sa skladá z oranžovej kvapky, ktorá značí eleganciu a rýchlosť a troch farebných bodiek - programov Kicker (panel), KDesktop (plocha) a Super Karamba (miniaplikácie na ploche). To boli v KDE 3 samostatné programy, v KDE 4 ich funkciu prevzala Plasma. Podľa iných vysvetlení logo značí programovacie jazyky: hlavná C++, v ktorom je celé KDE napísané, a JavaScript, Python a Ruby, v ktorých môžu byť písané miniaplikácie. Tri bodky tiež poukazujú na kombináciu technickej dokonalosti, pekného vzhľadu a použiteľnosti.

Pozri aj
--------

* KDE Plasma 5

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Plasma (KDE) na českej Wikipédii.*
*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku KDE Plasma Workspaces na anglickej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
KDE |
| --- |
| Aplikácie | Amarok • K3b • Kate • KDevelop • KMail • Konsole • Kopete • Konqueror • Kaffeine • digiKam • Akregator • KTorrent • KGet • Klipper |  |
| Utility | DCOP • SDDM • KHTML • KIO • Kiosk • KWin • KParts • KSVG • KConfigXT • Qt • XMLGUI • KJS |
| Balíčky | aRts • Kdelibs • Kdebase • Kdeaccessibility • Kdeaddons • Kdeadmin • Kdeartwork • Kdeedu • Extragear • Kdegames • Kdegraphics • Kde-i18n • Kdemultimedia • kdenetwork • Kdepim • kdesdk • Kdetoys • Kdewebdev • KOffice |
| Základné technológie KDE | Decibel • Dolphin • Kross • Oxygen • Phonon • Plasma • Solid |
| Neoficiálne aplikácie | Krusader |
1 Ceres, najväčší asteroid typu G
**Planétka typu G** je relatívne vzácny typ uhlíkatého asteroidu. Najdôležitejším asteroidom tejto skupiny je 1 Ceres.

Charakteristika
---------------

G-typy sa podobajú C-typom, ale obsahujú silné ultrafialové pohlcovanie pod 0,5 μm. Tiež môže byť prítomné pohlcovanie okolo 0,7 μm, čo signalizuje prítomnosť minerálov ako sľuda. V SMASS klasifikácii G-typy sú popisované Cgh a Cg typmi, v závislosti od prítomnosti 0,7 μm absorpcie. G, C a ďalšie vzácne typy sa niekedy spájajú do C skupiny uhlíkatých asteroidov.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* Planétka typu C
* 1 Ceres

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
433 Eros, príklad planétky typu S
**Planétka typu S** je kamennej kompozície, z toho dôvodu je pomenovaný tento typ **S** (S - stone z anglického kameň). Približne 17% asteroidov je tohto typu, čo z neho robí druhý, najviac sa vyskytujúci typ po type C.

Charakteristika
---------------

S-typy sú priemerne jasné, (albedo 0,10 až 0,22), tvorené hlavne železom a magnéziovými silikátmi. Tvoria hlavnú časť asteroidov pásma planétok do 2,2 AU, bežne sa vyskytujú do 3 AU, vo väčšej vzdialenosti začínajú byť zriedkavé. Najväčši je 15 Eunomia (330 km v najširšej časti). Ďalší najväčší členovia (podľa priemeru) sú 3 Juno, 29 Amphitrite, 532 Herculina a 7 Iris. Tieto najväčšie S-typy sú viditeľné 10x50 ďalekohľadmi s väčšinou kontrastov, najsvetlejší, 7 Iris, sa môže niekedy javiť svetlejší ako +7,0, čo je vyššia veľkosť ako každý iný asteroid s výnimkou nezvyčajne reflexnej 4 Vesta.

Ich elektromagnetické spektrum má priemerný spád s merným posunom kratším ako 0,7 µm, tiež je priemerné k slabému pohlcovaniu rysov medzi 1 µm a 2 µm. 1 µm absorpcia je indikovateľná prítomnosťou silikátov (kamenné minerály). Často sa tiež objavuje značná ale slabá absorpcia smerovaná k 0,63 µm. Zloženie týchto asteroidov je podobné ako u kamenných meteoritov s podielom rovnakej spektrálnej charakteristiky.

S skupina planétok
------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Spektrálne typy planétok*
### SMASS klasifikácia

V SMASS klasifikácii niekoľko základných *kamenných* typov asteroidov je spojených dohromady v S-skupine:

* Planétka typu A
* Planétka typu K
* Planétka typu L
* Planétka typu Q
* Planétka typu R
* základný typ tejto skupiny *typ S* obsahujúci väčšinu typických spektier S-skupiny
* Sa, Sk, Sl, Sq, a Sr-typy, ktoré tvoria prechody medzi základným S-typom a A, K, L, Q, R-typmi a navzájom

Táto celá "S" zbierka asteroidov sa dosť líši od uhlíkatej C skupiny a väčšinou kovovej X skupiny.

### Tholenova klasifikácia

V tejto klasifikácii je *S-typ* veľmi široké zoskupenie, ktoré zahŕňa všetky typy z SMASS klasifikácie okrem A,Q a R, ktoré majú obzvlášť silnú kamennú absorpciu, okolo 1 µm.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* Planétka typu X
* 433 Eros

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
*Severná hemisféra* je zvýraznená žltou farbou.
*Severná hemisféra*
**Severná pologuľa** alebo **severná hemisféra** je polovica planéty Zem na sever od rovníka. Severná hemisféra obsahuje väčšinu súše a 90 percent ľudskej populácie.

V miernom pásme severnej hemisféry trvá zima od 21. decembra do 21. marca (hoci zimné počasie môže prísť už začiatkom septembra a trvať do mája, alebo v arktických regiónoch až do júna) a leto od 21. júna do 22. septembra.

Oblasti na sever od polárneho kruhu zažívajú niekoľko dní, počas ktorých v lete slnko nikdy neklesne pod obzor a niekoľko dní v zime, počas ktorých slnko nikdy nevyjde. Dĺžka trvania tohto javu sa líši od niekoľkých dní v oblastiach pri polárnom kruhu, až po niekoľko mesiacov v blízkosti severného pólu.

V dôsledku Coriolisovej sily sa hurikány a tropické búrky v severnej hemisfére krútia proti pohybu hodinových ručičiek. V južnej hemisfére sa krútia po smere hodinových ručičiek. Takisto Mesiac sa v porovnaní s južnou hemisférou zdá byť hore nohami a je odkrytý pohľad na iné hviezdy, ktoré nie je z južnej hemisféry vidieť.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaGeografický portálPortál vedy o Zemi |

* Južná pologuľa
* Ročné obdobie
* Rovnodennosť
* Obratník Raka
Dóm sv. Petra, bazilika minor, Fritzlar
**Synoda vo Fritzlare** sa konala 28. júla 1118 v severohesenskom meste Fritzlar (Nemecko). Predsedal jej pápežský legát, kardinál Kuno z Praeneste.

Synoda oficiálne potvrdila rozhodnutie pápeža Gelasia II. o exkomunikácii cisára Henricha V. ktorý sa dostal s Rímom do konfliktu kvôli otázkam investitúry. Následne bol ríšsky kancelár, biskup Otto z Bambergu, zbavený svojho úradu, pretože sa v tomto spore verejne pridal na stranu cisára.

Synoda ďalej poskytla priestor na obhajobu Norbertovi z Xantenu, budúcemu magdeburskému arcibiskupovi a zakladateľovi Rádu Premonštrátov, vtedy však ešte len známemu potulnému kazateľovi, ktorý sa usiloval o vnútornú obnovu cirkvi a vyzýval na pokánie. Kvôli svojím názorom bol totiž obvinený z herézy. A hoci bola jeho tunajšia obhajoba úspešná, uznania zo strany cirkevných predstaviteľov sa mu dostalo až v neskorších rokoch.

Literatúra
----------

* *Theologische Realenzyklopädie*, Band 2. Berlin: DeGruyter, 1994. ISBN 3-11-014596-0. (S. 609)
* HEFELE, Karl Joseph von. *Conciliengeschichte*, 5. Band (2. vyd.: Knöpffer, Alois (vyd.)) Freiburg i. B. 1886 (S. 342)
* SEIBERT, Hubertus. *Norbert von Xanten, heilig.* In: *Neue Deutsche Biographie*. Band 19. Berlin: Duncker & Humblot, 1999. ISBN 3-428-00200-8. (S. 336–338) (dostupné online)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Synode in Fritzlar (1118) na nemeckej Wikipédii.*
Nórsky entomológ Tor Helliesen pri vedecko-výskumnej činnosti v teréne (prelom 19. a 20. storočia)
**Entomológ** je profesionálny alebo amatérsky prírodovedec – zoológ, ktorý sa zaoberá štúdiom hmyzu – entomológiou.

Pod tento pojem zahrňujeme osoby, ktoré sa na jednej strane zaoberajú výskumom, systematikou a 
zberom hmyzu, ale na druhej strane sem patria aj zamestnanci podnikov, firiem a inštitúcií, zaoberajúcich sa reguláciou hmyzu a prostriedkami na boj s nim. V širšom slova zmysle sú istou špeciálnou skupinou entomológov aj včelári. Podobne špeciálne postavenie v entomológii majú zamestnanci múzeí, ktorí tu pracujú ako kustódi. 

Entomológ sa zaoberá skúmaním morfológie, vývojových cyklov, bionómie, škodlivosti a iných vlastností hmyzu. Tiež sa zaoberá faunistikou a systematikou hmyzu. V rámci faunistických štúdií spracováva hmyz chránených území a iných významných oblastí a regiónov. Analyzuje populácie a spoločenstvá hmyzu a ich vzťahy k podmienkam prostredia, súvisiace s otázkami kvality životného prostredia, ochrany rastlín, človeka a zvierat. Skúma škodcov kultúrnych (poľnohospodársky významných) rastlín a lesných porastov, hmyzích škodcov v obývaných priestoroch, skladoch potravín, textílií, biologických zbierkach, v múzeách a pod. 

V kriminalistike a karanténnej službe vykonáva všetky druhy prác súvisiacich s posudzovaním hodnoty a významu živočíchov a materiálu živočíšneho pôvodu. Uplatnenie entomológov v praxi je na špeciálnych pracoviskách entomologického zamerania, ale tiež na pracoviskách zameraných na ochranu rastlín. Pracujú aj v orgánoch štátnej správy a na pracoviskách ochrany prírody a v organizáciách zaoberajúcich sa dezinfekciou, deratizáciou a dezinsekciou, v kriminalistike, v zoologických záhradách a v múzeách.
**Alexius Toronský** alebo **Alexej Toronský** (\* 26. júl 1888, Beloveža – † 14. august 1971, Bratislava) bol gréckokatolícky kňaz a starosta mesta Humenné.

A. Toronský sa narodil v rodine gréckokatolíckeho kňaza v Beloveži. Vysvätený na kňaza bol 28. augusta 1911 v Prešove. Ako kňaz pôsobil v rokoch 1911 – 1917 v Orlove, potom v Humennom od roku 1918 až do roku 1950. Excurrendo (na diaľku) spravoval aj farnosť Sopkovce (1918 – 1933). Za svoju obetavú dušpastiersku činnosť dostal v roku 1930 titul *monsignore*. V roku 1950 po tzv. prešovskom sobore nepodľahol nátlaku komunistického režimu a odmietol prestup do pravoslávnej cirkvi, za čo bol prenasledovaný a musel opustiť Humenné.

Alexius Toronský sa angažoval aj v spoločenskom živote, v rokoch 1931 – 1938 bol starostom mesta Humenné (ako nestraník), v rokoch 1946 – 1948 bol mešťanostom. Ako starosta sa významne zaslúžil o rozvoj Humenného. Počas jeho starostovania bol postavený mestský vodovod a kanalizácia, nemocnica, škola i budovy niektorých úradov, postúpila aj elektrifikácia mesta a zlepšil sa stav ciest a chodníkov. Podporil aj myšlienku výstavby továrne na umelé vlákna (dnešný *Chemlon*). Počas vojny ukrýval dve židovské rodiny, čím zabránil ich deportácii do koncentračného tábora. Ako politik bol veľmi tolerantný, čo sa prejavilo v jeho schopnosti spolupracovať s ľuďmi rôzneho vierovyznania a politickej orientácie.

Zomrel 14. augusta 1971 v Bratislave, kde je aj pochovaný na cintoríne v Slávičom údolí (komunistický režim odmietol jeho žiadosť, aby bol pochovaný v Humennom).

Zdroje
------

* Humenné: Odhalenie pamätnej tabule Mons. Toronskému (TKKBS)
* Boris Voroňák: Uctenie pamiatky Mons. Alexia Toronského
* Mons. Alexej Toronský - Gréckokatolícke arcibiskupstvo Prešov - Schematizmus
* Peter BORZA: Dejiny Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku v období II. svetovej vojny (1939–1945). Prešov: Petra, 2006. Dostupné online.
* 
* 
*
**Nuklid** je atóm (prípadne len jadro atómu), ktorý má určitý konkrétny počet protónov a zároveň určitý konkrétny počet neutrónov (niekedy sa dodáva, že aj určitý konkrétny energetický stav). Inými slovami je to druh atómu (prípadne len jadra atómu), kde "druh" je definovaný kombináciou konkrétneho počtu protónov a konkrétneho počtu neutrónov (a prípadne aj konkrétneho energetického stavu). 

Počet protónov v jadre akéhokoľvek atómu sa označuje aj ako protónové číslo, počet neutrónov v jadre aj ako neutrónové číslo a súčet protónového čísla a neutrónového čísla aj ako nukleónové číslo. S použitím tejto terminológie "čísiel" a termínu nuklid je možné definovať:

* chemický prvok ako súhrn nuklidov s rovnakým protónovým číslom,
* izotopy ako nuklidy s rovnakým protónovým číslom, ale odlišným počtom neutrónov (inými slovami: rôzne nuklidy toho istého chemického prvku),
* izotóny ako nuklidy s rovnakým neutrónovým číslom,
* izobary ako nuklidy s rovnakým nukleónovým číslom.

Napríklad 12C a 13C sú izotopy (uhlíka), 15N a 16O sú izotóny a 40Ar a 40K sú izobary.

Pojem nuklid sa zaviedol v roku 1950 ako rozšírenie pojmu *izotop*. 

Prvky sa v prírode vyskytujú väčšinou ako zmesi rôznych nuklidov. Napríklad uhlík sa vyskytuje ako zmes nuklidu 12C a nuklidu 13C, preto sa v tabuľkách uvádza (relatívna) atómová hmotnosť uhlíka ako 12,011 aj keď definícii zodpovedá teoretická hodnota 12,0.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portál |

* tabuľka nuklidov (anglicky)
**Alexiares** alebo **Alexiarés** (starogr. *Ἀλεξιάρης* - *Alexiares/iný prepis: Alexiarés*) je v gréckej mytológii syn Hérakla a jeho manželky Héby, dcéry boha Dia a bohyne Héry.

Keď zomrel hrdina Hérakles, ktorého neúmyselne zabila otráveným plášťom vlastná manželka Déianeira, zleteli z Olympu k jeho pohrebnej hranici bohyňa Aténa a posol bohov Hermes a odviezli ho na zlatom voze na Olymp. Tam sa najväčší grécky hrdina dočkal vrelého privítania od všetkých olympských bohov a dokonca aj Héra premohla starú nenávisť a dala mu za manželku svoju dcéru Hébu, bohyňu večnej mladosti.

Najvyšší boh Zeus si s ním sadol za stôl bohov, pohostil ho nektárom a ambróziou a za jeho hrdinské činy mu daroval nesmrteľnosť. Hérakles potom oslobodený od útrap pozemského života, žil so svojou manželkou Hébou šťastne a plodom ich lásky boli synovia Anikétos a Alexiares.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,7.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 191.
**Crossing over** alebo **crossing-over** alebo **prekríženie chromozómov** je proces výmeny genetického materiálu medzi homologickými chromozómami, ktorého výsledkom je väčšia genetická variabilita. Objaviteľom tohto procesu bol americký biológ Thomas Hunt Morgan.

Priebeh
-------

Schéma priebehu crossing-overuK tomuto procesu dochádza v pachyténnom štádiu počas profázy I. meiotického delenia. Princípom je párovanie homologických chromozómov počas I. meiotického delenia, čiže tvorba takzvaných bivalentov. Tu sa nesesterské chromatidy homologických chromozómov prekrížia a vytvárajú medzi sebou spojenia. Následne dochádza k zlomom v týchto spojeniach, ale tak, že sa vymenia zodpovedajúce si (homologické) úseky.

Miesta, kde dochádza k prekríženiu, zlomom a výmene častí chromatíd homologických chromozómov, sa nazývajú chiazmy.

Dôsledkom crossing overu je rozštiepenie spojenia susedných génov a vznik nových spojení, čiže nových kombinácii usporiadania génov. Dochádza k vzniku rekombinantných gamét (to znamená gamét s nie pôvodným genotypom rodičov; s neparentálnou kombináciu génov).

Frekvencia tohoto procesu závisí od vzdialenosti génov na chromozóme. Platí, že čím bližšie pri sebe sa gény nachádzajú, tým je ich väzba silnejšia a je menšia pravdepodobnosť ich rozdelenia medzi dva rôzne homologické chromozómy. Priebeh crossing overu na určitom mieste chromozómu vplýva obmedzujúco na možnosť vzniku ďalšieho crossing overu blízkych oblastiach. Tento opisovaný jav nazývame **interferencia**.

Pred koncom crossing overu nastupuje syntéza P-DNA, ktorá predstavuje 0,1% jadrovej DNA.

Význam
------

Crossing over je proces s veľkým významom pre genetickú rôznorodosť, pretože vedie k vzniku buniek potomstva s iným genotypom, aký vlastnia rodičovské bunky.

Referencie
----------

1. ↑  Kawiaka, J. Mireckiej, J. Olszewskiej, M. Warchoła, J. 1997: Podstawy cytofizjologii. Wydawnictwo Naukowe PWN, Varšava. ISBN 83-01-11829-6

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Crossing-over na poľskej Wikipédii.*
Súradnice: 48°00′10″S 37°48′19″V﻿ / ﻿48,0028°S 37,8053°V﻿ / 48.0028; 37.8053

**Novorusko** alebo **Nové Rusko** (rus. Новороссия, ukr. Новоросія) je konfederácia samozvaných republík Donecká ľudová republika a Luhanská ľudová republika. Obidve republiky Ukrajina prehlásila za teroristické organizácie a vedie proti nim protiteroristickú operáciu. Po vypuknutí otvorenej vojny medzi Ruskom a Ukrajinou vo februári 2022 tu došlo k novej fáze ťažkých bojov.

Konfederácia sa nachádza na území východnej Ukrajiny na hraniciach s Ruskom. Novorusko bolo vytvorené 24. mája 2014, keď bola dohoda o jeho vytvorení podpísaná Doneckou ľudovou republikou a Luhanskou ľudovou republikou. Pôvodný názov Novoruska bol Zväz ľudových republík, ale tento názov bol po dohode oboch republík 15. júna 2014 zmenený na Novorusko. Od začiatku existencie Doneckej a Luhanskej republiky tieto entity získavali výraznú podporu z Ruska. Rusko začalo miestnemu obyvateľstvu poskytovať svoje pasy. Na ich území boli nasadené aj ruské vojenské jednotky.

Armáda
------

Spojené ozbrojené sily Novoruska (rus. Объединённые Вооруженные Силы Новороссии) sa skladajú z dobrovoľníkov a milície, deliace sa väčšinou na prápor a brigády.

Referencie
----------

1. ↑   *Ukrajinský generálny prokurátor klasifikuje samozvanú Doneckú a Luhanskú republiku ako teroristické organizácie* [online]. [Cit. 2014-05-16]. Dostupné online.
2. ↑   *Na Ukrajine vzniklo "Nové Rusko". Nenecháme sa zastrašiť, hovorí Jaceňuk* [online]. [Cit. 2014-05-24]. Dostupné online.
3. ↑   *Zväz ľudových republík bude čoskoro premenovaný na Novorusko* [online]. [Cit. 2014-05-24]. Dostupné online.
**Afekt** je citový stav, ktorý sa vyznačuje krátkosťou trvania, veľkou intenzitou, búrlivým priebehom, fyziologickými zmenami organizmu, ako napr. zblednutie alebo sčervenenie, zrýchlený dych a pulz atď.

Afekt je búrlivá reakcia organizmu na nejaký podnet; silný a relatívne krátkodobý emočný stav, ktorý je spätý s náhlou zmenou životných podmienok dôležitých pre subjekt a ktorý sprevádza výrazná pohybová aktivita a zmeny vo funkcii vnútorných orgánov. Afekt vzniká ako odpoveď na udalosť, ktorá sa stala a sústreďuje sa na jej ukončenie. 

Podstata afektu je človekom prežívaný stav vnútorného konfliktu, ktorý vzniká v dôsledku protirečení medzi jeho pudmi, snahami, želaniami alebo na základe protirečení medzi požiadavkami, ktoré sa na človeka kladú (alebo ktoré si kladie sám na seba) a možnosťami splniť tieto požiadavky. 

Afekt vzniká v kritických podmienkach, ak subjekt nevie nájsť adekvátne východisko z nebezpečnej, často neočakávanej situácie. Afekt pôsobí ako dominanta a tlmí psychické procesy, ktoré s ním nie sú späté, vyvoláva istý stereotypný spôsob havarijného riešenia (zmeravenie, únik, agresia).

Účinok afektu je afekcia, pričom základnými afekciami sú slasť a bolesť a to vo vedomí aj nevedomí.

Pozri aj
--------

* afekcia

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Afekt**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Afekt**

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Kinkakudži
Kinkakudži
Kinkakudži - záhrada
**Kinkakudži** (jap. 金閣寺 - doslova: Chrám zlatého pavilónu) alebo **Rokuondži** (鹿苑寺 - doslova: Chrám jelenej záhrady) je chrám (svätyňa) v japonskom meste Kjóto.

Dejiny
------

Chrám dal postaviť roku 1397 v poradí tretí šógun z rodu Ašikaga menom Jošimicu. Jošimicu sa stal vo veku 37 rokov kňazom. Pavilón pôvodne využíval ako oddychovú vilu. Bol oddaný svojmu zenovému stúpencovi Sósekimu. Na posledné šógunovo želanie sa stal Kinkakudži zenovým chrámom a jeho hlavným predstaveným bol Sóseki.

Momentálne stojí v Kjóte iba kópia Zlatého pavilónu, pretože v roku 1950 ho podpálil mních. Súčasná stavba je z roku 1955.

Architektúra
------------

Trojpodlažný chrám je postavený v rôznych architektonických štýloch: 1. podlažie je v štýle *šinden-zukuri*, 2. podlažie v štýle *buke-zukuri* a 3. podlažie čisto v zenovej architektúre. 2. a 3. podlažie sú pokryté čistým zlatom.

Na streche pavilónu je zlatý feng-chuang - čínsky fénix.

UNESCO
------

Od roku 1994 je Kinkakudži spolu s ostatnými pamiatkami v Kjóte pod ochranou svetového kultúrneho dedičstva Unesco pod spoločným názvom *Pamiatky starodávneho Kjóta*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kinkakudži na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Povesť o Kinkakuji *(v češtine)*
Rozšírenie perzských jazykov
**Novoperzské jazyky** (ak sa považujú za viacero jazykov) resp. **novoperzština** (ak sa považujú za 1 jazyk), lokálne názvy najmä: *fársí, pársí, darí, tódžikí*, sú perzské jazyky, ktorými sa hovorí od 9. storočia po Kr. Hovorí sa nimi v dnešnom Iráne, Afganistane, Tadžikistane a v priľahlých územiach

Delenie
-------

* †včasná novoperzština (= darí, pársí, fársí)
* západná perzština (=(novo)perzština v užšom zmysle) - v Iráne
* východná perzština v širšom zmysle:
	+ daríjčina (=východná perzština v užšom zmysle) - v Afganistane
	+ hazárčina - zaraďované aj pod daríjčinu
	+ ajmačtina (=čárajmáčtina) - zaraďované aj pod daríjčinu
	+ darwázština
	+ dehwárčina
	+ pahlavánčina
	+ tadžičtina
* židovská perzština v širšom zmysle - zaraďovaná aj pod východnú perzštinu v širšom zmysle:
	+ židovská tadžičtina (=buchori, buchárčina)
	+ židovská perzština v užšom zmysle (=džidčina)

Charakteristika
---------------

Jediné spisovné jazyky v pravom zmysle slova sú dnes západná perzština, daríjčina a tadžičtina. Vzájomne sa údajne odlišujú zhruba ako slovenčina a čeština, ale majú menej pôvodných spoločných výrazov. Daríjčina a tadžičtina je archaickejšia a gramaticky bohatšia než západná (teda iránska) perzština. V daríjčine je veľa výpožičiek z paštčiny, v tadžičtine z ruštiny a v západnej perzštine z arabčiny a čiastočne z turečtiny a francúzštiny.
| Exotická mačka |
| --- |
| Exotická mačka |
| **Krajina pôvodu** | USA |
| **EMS kód** | EXO |
| **Štandardy (linky)** | ACF, CFA, TICA, FIFe |
| **Charakter** | pokojná, mierumilovná, milá |
| **Hmotnosť** | 3-6,5 kg |
| **Synonymá** | žiadne |
| Zoznam mačacích plemien |

**Exotickú mačku** vyšľachtili v Spojených štátoch amerických krížením perzskej mačky s britskou krátkosrstou mačkou a americkou krátkosrstou mačkou. Podobajú sa na perzské mačky, majú však krátku a hustú srsť. Kríženci perzských mačiek s americkými mačkami krátkosrstými boli v Spojených štátoch amerických vystavovaní už začiatkom šesťdesiatych rokov, ale len ako mačky domáce, bez príslušnosti k určitému plemenu. V roku 1966 bolo rozhodnuté, že by sa tieto mačky mali chovateľsky podchytiť. Bol vypracovaný štandard a plemenu bol vcelku náhodne pridelený názov exotická mačka. Americká chovateľská organizácia CFA toto plemeno uznala už v roku 1967. Okolo roku 1982 boli prví jedinci dovezení do Európy – do Nemecka, Švajčiarska, Škandinávie. FIFe vzala exotické mačky na milosť až v roku 1984, a to v identických farbách, aké majú perzské mačky.
**Medzinárodné letisko Johna F. Kennedyho** (angl. *John F. Kennedy International Airport*; IATA: **JFK**, ICAO: **KJFK**) je najväčšie medzinárodné letisko v New Yorku. Je jedným z najväčších letísk na svete a leží v Queens pri Jamaica Bay. Prevádzkuje ho *Port Authority of New York and New Jersey*, ktoré prevádzkujú aj letiská LaGuardia a Newark. Je to domovské letisko leteckej spoločnosti JetBlue Airways. Pre Delta Air Lines a American Airlines je toto letisko dôležitým bodom najmä z hľadiska medzinárodných letov. V roku 2008 letisko prepravilo 47 807 816 cestujúcich, v roku 2015 ich bolo už 56 827 154.

História
--------

Letisko sa začalo budovať v roku 1942 ako *Idlewild Airport*. V roku 1943 bolo premenované na *Major General Alexander E. Anderson Airport*. A v roku 1963 na John F. Kennedy International Airport. Nadzvukové dopravné lietadlá typu Concorde od spoločností British Airways a Air France sem lietali z Londýna a Paríža od roku 1977 do roku 2003. Dňa 19. marca 2007 tu po prvýkrát pristál Airbus A380.

Na Letisku funguje tzv. *AirTrain*, dobre známy dopravný prostriedok z väčších letísk. Cestujúci, ktorých cesta na JFK končí alebo začína, sú za jeho použitie povinní zaplatiť poplatok 9 dolárov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **letisko JFK International Airport**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku John F. Kennedy International Airport na nemeckej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |