recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Čiernofigúrová hydria, cca 530 pred Kr. zobrazuje ženy či mladé dievčatá naberajúce vodu do keramických hydrií pri studni. Tie, ktoré sa dívajú doľava, práve prichádzajú a tie, otočené opačne, odchádzajú so svojimi hydriami naplnenými vodou. Martin von Wagner Museum, Würzburg
**Hydria** (starogr. ὑδρία – hydria) je typ starogréckej nádoby.

Hydria (od slova hydór – voda), veľký vydutý džbán s tromi uchami (dvomi malými horizontálnymi na nosenie, jedným veľkým vertikálnym na naberanie a nalievanie), bola nádoba na prepravu vody. Grécke ženy ich s vodou položili (niekedy s mäkkou podložkou) na hlavu alebo na rameno, prázdne ich niesli na hlave poležiačky.

Kým sa bohato zdobených hydrií, najskôr čiernofigúrových potom červenofigúrových, zachovalo viac, obyčajných, v minulosti početnejších a častejšie používaných, je menej (zachovali sa len fragmentárne). Zdobené hydrie sa zrejme používali pri zvláštnych príležitostiach, napríklad na sympósiach, kde nimi dolievali vodu do kratéra, aby zriedili víno (najmä v helenistickom období nádherne maľované keramické výrobky nahradzovali aj kovové nádoby).

V múzeách (aj v súkromných zbierkach) je mnoho hydrií zdobených s veľkou remeselníckou zručnosťou. Ich maľby často zobrazujú ženy naberajúce do nich vodu z verejných fontán (tieto umelé nádrže alebo kašny na pitnú alebo úžitkovú vodu, sú archeologicky doložené, napr. v Aténach) alebo ako ich naplnené vodou prenášajú na hlavách. Takéto maľované scény nám dávajú neoceniteľný pohľad do každodenného života v starovekom Grécku.

Helenistickú hydriu typu *Hadra* používali ako kremačnú urnu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 380.
2. 1 2   Ritual, *Hydria*
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 427.
4. ↑  Martino Menghi. *Encyklopédia starovekého Grécka*. Bratislava : Perfekt, 2003. ISBN 80-8046-328-X. S. 188-189.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 389.
6. 1 2  Your online portal to the ancient world, *Hydria*
7. ↑  Andrew J. Clark, Maya Elston, Mary Louise Hart. *Understanding Greek Vases: A Guide to Terms, Styles, and Techniques*. Los Angeles : Getty Publications,, 2002. ISBN 978-08-9236-599-9. S. 19.
8. ↑  Mary Harlow, Marie-Louise Nosch. *Greek and Roman Textiles and Dress: An Interdisciplinary Anthology*. Philadelphia : Getty Publications,, 2014. ISBN 978-17-8297-715-5. S. 91.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hydria**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
{{

***Maják na konci sveta*** (1905, *Le Phare du bout du monde*) je prvý posmrtne vydaný dobrodružný román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna zaradený do jeho cyklu *Podivuhodné cesty* (*Les Voyages extraordinaires*).

Verne rozpísal tento román roku 1901 a príležitostne na ňom pracoval až do roku 1903. Nakladateľ Hetzel prejavil o jeho vydanie záujem tesne pred autorovou smrťou roku 1905, takže sa Verne za svojho života vydania nedočkal a ani nestihol knihu na vydanie úplne pripraviť. Tieto práce dokončil po otcovej smrti až jeho syn Michel, ktorý rukopis tiež čiastočne upravil. Podľa mnohých odborníkov nie sú tieto úpravy nijako zásadné, a preto je niekedy *Maják na konci sveta* považovaný za posledné autentické Vernovo dielo. Napriek tomu ide o prvý Vernov román, ktorý bol do cyklu *Podivuhodné cesty* zaradený až jeho synom.

Obsah románu
------------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Zo seriálu dobrodružných a fantastických Vernových kníh je tento príbeh o statočnom strážcovi argentínskeho majáku jeden z najpravdepodobnejších. Traja muži, Vasquez, Felipe a Moriz, sú ponechaní ako strážcovia nového majáku na malom *ostrove Štátov (Isla de los Estados)* v Atlantickom oceáne asi dvesto kilometrov severovýchodne od mysu Horn s tým, že budú za tri mesiace vystriedaní. Ostrov má však bohužiaľ ešte iného obyvateľa, a to bandu pirátov, vedenú mužom menom Kongre, ktorí si z ostrova urobia skrýšu pre svoju nakradnutú korisť. Piráti Felipeho a Morize zavraždia, zmocnia sa majáku a Vasquez je nútený utiecť dovnútra ostrova. Čoskoro kvôli nefunkčnosti majáka stroskotá pri ostrove loď, z ktorej sa ako jediný zachráni prvý dôstojník John Davis. Vasquez sa s ním dohovorí, že sa spoločne pirátom pomstia. Zo stroskotanej lode vyslobodia delo, pomocou ktorého zabránia pirátom odplávať. Tí sú nakoniec po príchode vojenskej lode s novými strážcami pochytaní. Porazený Kongre spácha samovraždu. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Filmové adaptácie
-----------------

Podľa knihy bol v roku 1971 natočený americký film režiséra Kevina Billingtona *The Light at the Edge of the World (Maják na konci sveta)* s Kirkom Douglasom a Yulom Brynnerom v hlavných úlohách.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Maják na konci sveta**

Externé odkazy
--------------

* – český preklad románu
* – francúzsky text románu

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Maják na konci světa na českej Wikipédii.*
Mgr. **Ľubica Voľanská** PhD. rod. *Herzánová* (\* 14. júl 1976) je slovenská etnologička a antropologička. Pôsobí ako vedecká pracovníčka na Ústave etnológie a sociálnej antropológie SAV od roku 2005.

Štúdium
-------

Vyštudovala etnológiu a históriu, ktoré absolvovala na Univerzite Komenského v Bratislave, a ďalšie štúdiá na Univerzitách v Regensburgu a Viedni. Titul Mgr. získala v roku 1999, titul PhD. obhájila v roku 2005.

Život
-----

Zameriava sa na oblasti starnutia, staroby, (auto)biografického výskumu, rodiny, príbuzenstva a nehmotného kultúrneho dedičstva. Jej odborný záujem spočíva v prepojení „veľkej" histórie s individuálnymi životmi v kontexte sociálnych štruktúr. Prejavuje aktívny záujem o tvorbu výskumných projektov a podieľa sa na rozvoji metodických nástrojov a projektového manažmentu, pričom spolupracuje s ľuďmi z rôznych prostredí. V rámci funkcie hlavnej redaktorky časopisu *Slovenský národopis* poukazuje na dôležitosť prezentácie odborných poznatkov v akejkoľvek téme zrozumiteľným spôsobom. Prispieva k posilňovaniu výskumu v oblasti etnológie a sociálnej antropológie na Ústave.

V roku 2019 sa stala členkou Hodnotiaceho orgánu Medzivládneho výboru Dohovoru na ochranu nehmotného kultúrneho dedičstva UNESCO.

Taktiež sa stala súčasťou medzinárodného interdisciplinárneho tímu v projekte Erasmus+ DESIRE: Dizajn pre všetkých. Tvorba bývania pre každý vek.

Významné ocenenia
-----------------

* Cena pre mladého vedeckého pracovníka krajín V4 (v odboroch história, etnológia, archeológia) – 21. apríla 2008 v Budapešti.
* Cena NSS pri SAV za rok 2008 v kategórii Vedecko-organizačná činnosť za organizovanie konferencie a prípravu zborníka Neroľnícka rodina na Slovensku.

Personálna bibliografia
-----------------------

Medzi jej najvýznamnejšie publikácie patria:

* *Ageing And Environment Through The Lens Of Anthropology* (spolu s Soňou G. Lutherovou, Helenou Tužinskou, DESIRE, 2023)
* *V hlave tridsať, v krížoch sto* (Veda, Ústav etnológie SAV, 2017)
* *Avion* (spolu s Katarínou Haberlandovou, Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, 2021)
* *Nové prístupy v etnológii a sociálnej antropológii na Slovensku* (spolu s Adamom Wiesnerom, VEDA, vydavateľstvo SAV, 2019)
* *In\_akosti slovenské. Z rozprávaní cudzincov* (spolu s Helenou Tužinskou a spol. Centrum pre výskum etnicity a kultúry, 2016)

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
Stavbári americkej armády pri budovaní školy na Haiti, 1996.
**Stavebníctvo** je hospodárske odvetvie, ktoré sa zaoberá výstavbou a vykonáva i riadi stavebnú a obchodnú činnosť. Medzi úlohy stavebníctva patrí aj výroba a predaj stavebných materiálov, organizovanie, riadenie a príprava stavebnej činnosti.

Stavebníctvo na Slovensku
-------------------------

Na Slovensku pôsobí približne 112 000 spoločností a živnostníkov, ktorých primárna činnosť podľa NACE klasifikácie je Stavebníctvo. Z nich je približne 10 000 z Banskobystrického kraja, 11 000 z Bratislavského, 9 000 z Košického, 12 500 z Nitrianskeho, 19 000 z Prešovského, 12 500 z Trenčianskeho, približne 15 000 z Trnavského, a najviac cez 22 000 zo Žilinského kraja.

Zdroje
------

1. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2010-08-01]. Dostupné online. Archivované 2010-09-21 z originálu.
3. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2010-08-01]. Dostupné online. Archivované 2010-09-21 z originálu.

Pozri aj
--------

* staviteľstvo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stavebníctvo**
|  |
| --- |
| **Wolfova cena** |
| Poľnohospodárstvo | Umenie | Chémia |
| Matematika | Medicína | Fyzika |

**Wolfova cena** je ocenenie, ktoré každoročne udeľuje Wolfova nadácia žijúcim vedcom a umelcom za „*úspechy pri vytváraní mieru a priateľského spolužitia medzi ľuďmi, bez dôrazu na štátnu príslušnosť, rasu, farby pleti, vierovyznania, pohlavia alebo politických názorov*".

Cenu udeľuje Wolfova nadácia v Izraeli už od roku 1978. Nadácia bola založená doktorom Wolfom, nemeckým vynálezcom a bývalým kubánskym veľvyslanecom v Izraeli. Cena sa udeľuje v šiestich oblastiach: poľnohospodárstvo, chémia, matematika, medicína, fyzika a umenie, ktorá každoročne rotuje medzi architektúrou, hudbou, maliarstvom a sochárstvom. Cena sa skladá z diplomu a finančnej odmeny 100 000 amerických dolárov. 

Wolfova cena za matematiku, fyziku a chémiu je často považovaná za najprestížnejšiu cenu hneď po Nobelovej cene alebo Fieldovej medaile. Wolfova cena za medicínu je pravdepodobne tretia najprestížnejšia, hneď po Nobelovej a Laskerovej cene.

Pozri aj
--------

* Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za fyziku
* Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za chémiu
* Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za matematiku
* Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za medicínu
* Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za poľnohospodárstvo
* Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za umenie

Externé odkazy
--------------

* Wolfova nadácia (po anglicky)
***La casa de papel*** (v angličtine ***Money Heist***) je španielsky lúpežný kriminálny televízny seriál, ktorý vytvoril Álex Pina. Sériál sleduje dve dlho pripravované lúpeže vedené profesorom (Álvaro Morte), jednu v španielskej kráľovskej mincovni a druhú v španielskej banke, vyrozprávané z pohľadu jedného z lupičov, Tokio (Úrsula Corberó). Príbeh je rozprávaný v reálnom čase a spolieha sa na flashbacky, časové skoky, skryté motivácie postáv a nespoľahlivého rozprávača.

Seriál mal byť pôvodne limitovanou 15-dielnou sériou rozdelenou do dvoch celkov. Pôvodne sa vysielal od 2. mája do 23. novembra 2017 na španielskej televíznej stanici Antena 3. Neskôr v roku 2017 ho prevzal Netflix, ktorý seriál prerobil; prvú 9-dielnu sériu rozdelil 13 epizód a druhú 6-dielnu sériu do 9 epizód. Tretia séria mala na Netflixe premiéru 19. júla 2019 a štvrtá 3. marca 2020. V ten istý deň bol na Netflixe zverejnený dokument s názvom *La casa de papel: El fenómeno*, ktorý hovorí o tom, prečo sa stal seriál taký populárny. Obsahuje tiež rozhovory s autormi a hercami seriálu. 31. júla 2020 Netflix oznámil, že seriál bude predĺžený o finálnu piatu sériu, ktorá bola rozdelená do dvoch celkov; prvý 5-dielny celok mal premiéru 3. septembra a druhý 3. decembra 2021.

Seriál sa natáčal v Madride v Španielsku. Značné množstvo častí sa natáčalo aj v Paname, Thajsku, Taliansku (Florencia), Dánsku a Portugalsku.

Seriál získal niekoľko ocenení vrátane Medzinárodnej ceny Emmy za najlepší dramatický seriál na 46. ročníku udeľovaní Medzinárodných cien Emmy, ako aj uznanie kritikov za prepracovaný dej, medziľudské vzťahy, réžiu a za pokus o inováciu španielskej televízie. Talianska antifašistická pieseň „Bella ciao", ktorá sa v seriáli viackrát objavila, sa v roku 2018 stala letným hitom v celej Európe. Do roku 2018 bol tento seriál najsledovanejším seriálom v neanglickom jazyku a jedným z najsledovanejších seriálov celkovo na Netflixe, pričom mal mimoriadny ohlas u divákov zo stredomorskej časti Európy a regiónov latinskej Ameriky.

Referencie
----------

1. ↑  GOLDSMITH, Jill. *Netflix Wants to Make Its Dubbed Foreign Shows Less Dubby* [online]. 19 July 2019. Dostupné online. Archivované 2019-08-12 z originálu.
2. ↑  HENNIGAN, Adrian. *Netflix's 'Money Heist' Will Steal Your Heart and Your Weekend* [online]. 7 April 2018. Dostupné online. Archivované 2019-08-08 z originálu.
3. ↑   *Úrsula Corberó, Alba Flores and Álvaro Morte, protagonists of the fiction stories of 'La Casa de Papel'* [online]. 21 March 2017. Dostupné online. Archivované 2019-08-20 z originálu. (po španielsky; kastílsky)
4. ↑  BOCK, Pauline. *Spanish hit series 'La Casa de Papel' captures Europe's mood a decade after the crash* [online]. 24 August 2018. Dostupné online. Archivované 2019-08-08 z originálu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Money Heist na anglickej Wikipédii.*
**Tibor Buday** (\* 22. september 1913, Muráň – † 18. september 2001) bol slovenský geológ zaoberajúci sa predovšetkým neogénnymi útvarmi.

Život
-----

Narodil sa v obci Muráň v okrese Revúca 22. septembra 1913. Strednú školu absolvoval v Šahách. Následne pokračoval v štúdiu na prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, ktoré ukončil v roku 1937. Po skončení štúdia pracoval vo Vacuum Oil Company, kde sa podieľal na geologickom výskume Viedenskej panvy na území vtedajšieho Československa. Počas vojny bola táto firma začlenená do nemeckého konzorcia.

Česko-slovenskí geológovia na zjazde Karpatsko-balkánskej geologickej asociácie v Ľvove v roku 1958. Buday stojaci 3. sprava.
Po vojne pracoval v Československých naftových závodoch a Československých naftových dolech, kde viedol geologické výskumy v československej časti viedenskej, podunajskej a východoslovenskej panvy. V rokoch 1950 až 1954 bol väznený pre údajnú sabotáž. Neskôr bol prepustený na slobodu a v roku 1954 začal opäť pracovať na Ústrednom ústave geologickom v Prahe. Vytvoril kolektív geológov, ktorí sa zaoberali výskumom neogénnych panví na území krajiny. Neskôr v rokoch 1955 – 1962 sa sústredil svoje sily na zostavovanie základných geologických máp v mierke 1 : 200 000. Bol hlavným redaktorom 5 generálnych geologických máp (Bratislava-Viedeň, Čalov, Gottwaldov, Košice-Zborov a Banská Bystrica).

V roku 1961 sa stal vedeckým tajomníkom na Ústrednom ústave geologickom a v roku 1965 sa stal námestníkom riaditeľa. V roku 1963 získal titul DrSc. Podieľal sa na príprave zasadania 23. medzinárodného geologického kongresu v Prahe a exkurzií. Tento kongres však bol 21. augusta 1968 prerušený vpádom vojsk Varšavskej zmluvy a bol po 1 dni zrušený. V rokoch 1962 až 1964 pôsobil ako predseda Československej spoločnosti pre mineralógiu a geológiu. V roku 1969 bol vyznamenaný Radom práce.

V rokoch 1969 – 1976 viedol skupinu geológov, ktorá sa zaoberala geologickým mapovaním v Iraku, v Západnej púšti a Kurdistane. Po odchode do dôchodku v roku 1983 pracoval v Geofyzike Brno. Bol poverený vedením geologickej expedície do Sýrie. Do dôchodku definitívne odišiel v roku 1991.

Dielo
-----

Je autorom viac než 75 štúdií v slovenských a zahraničných vedeckých časopisoch. Významná je tiež jeho práca pri príprave základných geologických máp v mierke 1 : 200 000. Bol tiež autorom alebo spoluautorom viacerých monografií.

* *Tektonický vývoj Československa*, Praha, 1960
* *Nafta a plyn v Československu*, Praha, 1960
* *Miozän der Westkarpaten*, Bratislava, 1965
* *Regionální geologie ČSSR*, Praha, 1968

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2 3  Cicha, I. Ďurica, D. 1998, *Dr. Tibor Buday se dožívá 85 let.* Geolog Tibor Buday, Sborník prací k 85. narozeninám Tibora Budaye, s. 10-11
3. 1 2  Veľký, J. a kolektív, 1978, *Encyklopédia Slovenska zväzok I. A — D.* Veda, Bratislava, s. 275

Autoritné údaje: * BnF: 123395395
* GND: 1062670787
* ISNI: 0000000108748919
* LCCN: n87881790
* NK ČR: jn99240000107
* SNK: 158465
* VIAF: 17295968
* WorldCat: lccn-n87881790
**Quilava** je ohnivý pokémon, pochádzajúc zo sveta Johto. Je z druhej generácie pokémonov. Vyskytuje sa v hrách Gold, Silver a Crystal ale aj v hre Emerald a XD. V hre pokémon Emerald ju môžete získať z Cyndaquila, ktorého si môžete vybrať ale až keď zaplníte pokédex informáciami o viac ako 200 pokémonov. V hre pokémon XD ju vyviniete tiež z Cyndaquila, ktorého dostanete až po porazení Mt.Battle. V hrách Gold, Silver a Crystal si môžete Cyndaquila vybrať ako štartovného pokémona a ten sa vám na 14.Lv vyvinie na Quilavu. Quilava sa potom vyvinie na Thyplosiona na 36.Lv. Quilave na hlave a na chvoste vyskakujú plamene, ktorými zastrašuje iných nepriateľských pokémonov. Inač je to milý a prítulný pokémon. Je to aj výborný ohnivý pokémon. Quilava útočí väčšinou ohnivými útokmi ako napr. Žeravé uhlíky (angl. Ember) a Ohnivé koleso (angl. Flame Wheel) ale môže sa naučiť útoky aj iného typu ako Rýchly útok (angl. Quick Attack) a Válivý útok (angl. Rollout) alebo sa môže naučiť tie najsilnejšie ohnivé útoky napr. 
Ohnivá explózia (angl. Fire Blast), Erupcia (angl. Eruption) a Prehriatie (angl. Overheat). Niektoré Quilavy sa po narodení môžu naučiť aj iné útoky napr. Dvojitá čepeľ (angl. Double-Edge) a Dvojitý kop (angl. Double-kick). Quilavu niektorý ľudia prezývajú ako Sopečný pokémon (*Volcano Pokémon*). 

* 156 : Quilava (po japonsky *Magumarashi*)
* Schopnosť : *Blaze* - Žiar - keď má Quilava pod 25% HP, zvýši silu ohnivých útokov o polovicu.

Quilavine typové výhody :

* Trávoví (*Grass*) - Bulbasaur, Bayleef, Sceptile, Breelom, Vileplume...
* Oceľoví (*Steel*) - Skarmory, Registeel, Aron, Lairron, Aggron...
* Jedovatí (*Poison*) - Nidoqueen, Belsprout, Nidorino, Arbok, Seviper...
* Elektrickí (*Electric*) - Jolteon, Zapdos, Raikou, Manestric, Rentoraa...
* Ľadoví (*Ice*) - Articuno, Dewgong, Walrein, Saleo, Jynx...

Quilavine typové nevýhody :

* Kamenní (*Rock*) - Golem, Aron, Lairron, Regirock, Geodude...
* Vodní (*Water*) - Milotic, Blastoise, Mudkip, Kingdra, Saleo...
**Cesta III. triedy číslo 1056** (*III/1056*, staré číslo *III/063005* alebo skrátene *III/0635*) je cesta III. triedy na Slovensku spájajúca obce Kalinkovo a Hamuliakovo s cestou I/63 a obcou Dunajská Lužná a mestom Šamorín. Pre Kalinkovo a Hamuliakovo tak poskytuje dôležité spojenie s Bratislavou a súčasne slúži v prípade potreby ako obchádzková trasa cesty I/63 medzi Dunajskou Lužnou a Šamorínom.

Cestu na území Bratislavského samosprávneho kraja spravujú Regionálne cesty Bratislava a na území Trnavského samosprávneho kraja Správa a údržba ciest Trnavského samosprávneho kraja, oblasť Dunajská Streda.

Priebeh
-------

Cesta III/1056 začína v Dunajskej Lužnej Jánošikovskou ulicou na stykovej križovatke s cestou I/63 (pri predajni Motor-Car v kilometrovníkovom staničení 15,6 km a v kumulatívnom staničení 12,014 km). Pri cintoríne sa križuje s cestou III/1057 (Orechová ulica). Touto ulicou prebieha na celom území Dunajskej Lužnej smerom na juh až do Kalinkova. Z Kalinkova smeruje stále na juh do Hamuliakova, ktorým prebieha ako Hlavná ulica. V Hamuliakove sa stáča na východ smerom do Šamorína, pričom pred Šamorínom prechádza z okresu Senec do okresu Dunajská Streda a tým aj z Bratislavského samosprávneho kraja do Trnavského samosprávneho kraja. V Šamoríne prebieha ako Gútorská cesta a Parková ulica, pričom pri autobusovej stanici sa napája späť na cestu I/63 a tým cesta III/1056 končí.

Zdroj
-----

* Miestopisný priebeh cestných komunikácií k 1.1.2015, Slovenská správa ciest
**Cyril Kutlík** (\* 29. marec 1869, Křížlice - † 4. apríl 1900, Belehrad, Srbsko) bol slovenský maliar a ilustrátor, výtvarný pedagóg a zakladateľ prvej maliarskej školy v Belehrade. Je predstaviteľ historicizmu, realizmu a portrétneho umenia. Tiež pracoval na ilustráciách národných kalendárov a je jedným z prvých autorov umeleckých pohľadníc na Slovensku.

Biografia
---------

Gymnázium navštevoval v Hradci Kralové. Roku 1885 odchádza na Akadémiu výtvarných umení v Prahe, kde ho viedli profesori Antonín Lhota, František Sequens a Maximilián Pirner. Pražské štúdiá ukončil v roku 1891 maľbou Posledné okamihy Husovej slobody, ktorá bola vystavená aj na Všeobecnej zemskej výstave. Rok 1891 študoval na Akadémii výtvarných umení vo Viedni a pracoval najmä na maľbe portrétov a iných zákaziek. V období 1893-1895 sa liečil v Južnom Tirolsku na tuberkulózu. Ešte počas štúdií v Prahe, v roku 1887, cestoval do Belehradu na oslavy venované Vukovi Karadžićovi a videl, že Belehrad nemá maliarsku školu. Myšlienka na založenie maliarskej školy v ňom dozrievala dlhšie, až v júli 1895 odišiel do Belehradu. Srbskú kresliarsku a maliarsku školu Kutlík otvoril 5. 9. 1895 na ulici Kosančićev venac (v budove, kde neskôr sídlila aj Národná knižnica Srbska a ktorá bola zničená v roku 1941 počas bombardovania Belehradu). Kutlíkova škola každým rokom existencie napredovala. Pozostávala z oddelenia pre záujemcov o profesionálne maliarstvo, z kurzu pre remeselníkov a z kurzu pre dámy. (V tom období napr. ešte ani Maliarska akadémia v Mníchove nemala oddelenie pre ženy.) 

Medzi Kutlíkových žiakov patrili neskorší známi srbskí výtvarníci, ako Nadežda Petrović, Borivoje Stevanović, Dragomir Glišić, Ljubomir Ivanović a predstavitelia tzv. srbského impresionizmu Kosta Miličević a Milan Milovanović. V roku 1900 bolo Kutlíkovo dielo prezentované na Svetovej výstave v Paríži. Tohto triumfu sa už nedožil a pochovaný je v Belehrade. Po Kutlíkovej smrti prevzal školu srbský maliar Rista Vukanović, po prestávke počas 1. Svetovej vojny 1919 bola škola obnovená, ako štátna a na jej základoch stavali aj srbské Akadémie umení z roku 1937. 

Kutlíkovo dielo pozostáva z historických malieb, portrétov, religióznych a alegorických kompozícií, zo žánrových motívov a v menšej miere aj krajiniek a zátiší. Venoval sa tiež ilustráciám, najmä pre české a slovenské cirkevné periodiká a národné kalendáre. Vytvoril hlavičky časopisov v Čechách a v Srbsku. Pohľadnice s jeho návrhmi vyšli v Prahe, Ružomberku a Belehrade.

Externé odkazy
--------------

* Diela Cyrila Kutlíka v SNG

Literatúra
----------

* Pamätnica 1789-1989 200 rokov školy v Kulpíne, Kulpín 1996
* Dejiny Kutlíkovcov, Félix Kutlík III. Bratislava 1931
* Štúdie Ivy Paštrnákovej, In Galéria 2002 - Ročenka Slovenskej národnej galérie a Galéria 2006. Bratislava 2002 Bratislava 2007

Autoritné údaje: * abART: 26863
* GND: 136419453
* NK ČR: xx0165448
* SNK: 160586
* VIAF: 296323296
* Web umenia: 5527
Atický čiernofigúrový kalpis zobrazujúci Herakla a kentaura Fola, cca 520 – 510 pred Kr.
**Kalpis** (starogr. *Κάλπις* – *kalpis*) je typ starogréckej ozdobnej hydrie.

Kalpis (mn. č. *kalpides*) je variantom hydrie, ktorý sa takisto používal na prepravu vody, má rovnaké umiestnenie troch úch, dvoch vodorovných na prepravu a zdvíhanie nádoby a vertikálneho na nalievanie vody (iný typ kalpisu má len dve uchá). Termín kalpis sa v minulosti používal pre niekoľko tvarov váz, od hydrie po pyxis. Podľa súčasných znalcov sa kalpis od hydrie odlišuje najmä tým, že jeho kratší krk a guľatejšie telo sú spojené jednou súvislou krivkou a že má mierne prehnuté (valcovité) zdvíhacie uchá (vertikálne zadné ucho kalpisu je oveľa menšie ako na štandardnej hydrie ).

Vyrábať sa začal na konci 6. stor. pred Kr. a v priebehu 5. a 4. stor. pred Kr. sa stal štíhlejším a jeho uchá boli viac skrútené. Spočiatku ho zdobili čiernofigúrovou technikou, neskôr maliari pri jeho výzdobe preferovali červenofigúrovú techniku.

Ich výška sa pohybuje od 30 cm do maximálne 60 cm, zvyčajne však v rozmedzí od 40 do 50 cm.

Referencie
----------

1. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 380.
2. 1 2   Ritual, *Kalpis*
3. ↑  Gerald P. Schaus, Stephen R. Wenn. *Onward to the Olympics: Historical Perspectives on the Olympic Games*. Waterloo : Wilfrid Laurier Univ. Press, 2009. ISBN 978-15-5458-779-7. S. 118.
4. 1 2  Dietrich von Bothmer, Otto Wittmann. *Greek Vases: Molly and Walter Bareiss Collection*. Malibu : Getty Publication, 1983. ISBN 978-08-9236-065-9. S. 40.
5. ↑  Francesco Marchioro. *Psicoanalisi e Archeologia: Freud e il segreto di Atena*. Roma : Sovera Edizioni, 2017. ISBN 978-88-6652-396-3. S. 123.
6. 1 2  Classical art research
 centre, *Hydria*  Archivované 2020-01-16 na Wayback Machine
7. ↑  G. Roger Edwards. *Corinthian Hellenistic Pottery*. Princeton : ASCSA, 1975. ISBN 978-08-7661-073-2. S. 144.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kalpis**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
Trasa Českej cesty na území dnešného Slovenska
Ruiny hradu Ostrý Kameň, strážiaceho priesmyk cez Malé Karpaty, kadiaľ viedla Česká cesta
**Česká cesta** (lat. *Via Bohemica*) bola významná starobylá obchodná cesta, spájajúca Prahu s Budínom, prechádzajúca územím dnešného juhozápadného Slovenska. Bola súčasťou dlhšej európskej obchodnej cesty, vedúcej od Bosporu až k brehom Atlantického oceánu. V čase mieru slúžila cesta na medzimestskú a medzištátnu obchodnú výmenu, v časoch vojen aj na vojenské ťaženia, často s ťažkými následkami pre obyvateľov priľahlých regiónov.

História
--------

Cestu oficiálne ustanovili ako európsku obchodnú magistrálu uhorský kráľ Karol Róbert a český kráľ Ján Luxemburský na rokovaní vo Vyšehrade na prelome rokov 1335/1336. Obchádzala Viedeň a bola súčasťou ich spojenectva proti Rakúsku. Oficiálna trasa cesty však len nadviazala na dávno predtým používané cesty a zásadný strategický význam mala už za čias pred a počas Veľkej Moravy, kedy tvorila spojnicu Moravského a Nitrianskeho kniežatstva.

Za čias Uhorska mala cesta najväčší význam v 14. a 15. storočí. Uhorskí králi vybudovali na jej ochranu sieť pevností a strážnych hradov. Na ceste bolo zakázané svojvoľne vyberať clo a mýto, obchodníci mali mať zabezpečený voľný a bezpečný priechod.

Medzinárodný význam cesty začal upadať po dobytí Budína Turkami v roku 1541, na lokálny obchod sa však v menšej miere využívala aj počas ďalších storočí.

Trasa
-----

Trasa cesty na území dnešného Slovenska: Štúrovo (prievoz cez Dunaj) – Dvory nad Žitavou (brod cez Žitavu) – Nové Zámky – Sereď (brod cez Váh) – Trnava – Trstín – Buková- Prievaly (horský priesmyk cez Malé Karpaty) – Jablonica – Senica – Holíč – Kátov (brod cez Moravu).

Strážne hrady, súvisiace s Českou cestou: Šintava (prestavaný), Smolenice (prestavaný), Ostrý Kameň (ruina), Korlátka (ruina), Šaštín (zaniknutý), Holíč (prestavaný). Negri

Pozri aj
--------

* Jantárová cesta
* Magna via

Externé odkazy
--------------

* Najvýznamnejšie dopravné trasy a cesty na území Slovenska v staroveku a stredoveku - referaty.sk
* Historická úvaha o možnom súvise symbolu trojvršia s Českou cestou - Historická Revue
* Úryvky z publikácií o Českej ceste - bukova.sk Archivované 2017-04-30 na Wayback Machine


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cestyHistorický portálČeský portál |

Súradnice: 48°35′43″S 17°26′07″V﻿ / ﻿48,595214°S 17,435217°V﻿ / 48.595214; 17.435217
Súradnice: 38°39′S 42°14′V﻿ / ﻿38,650°S 42,233°V﻿ / 38.650; 42.233

**Nemrut Dağı** je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vo východnej Anatólii. Je to najzápadnejší vulkán z reťaze vulkánov pri jazere Van a zároveň jediný vulkán v oblasti, ktorého erupcia je historicky doložená.

Vrchol sopky tvorí 9×5 m široká kaldera, ktorá je čiastočne vyplnená vodou (hĺbka 155 m). V kaldere sa nachádza aj malé horúce jazierko (s teplotou až 60 °C), čo je dôkazom pretrvávajúcej aktivity sopky. Postkalderové štádium vulkanizmu zahŕňa produkciu lávových dómov, pyroklastických a lávových prúdov variabilného zloženia - od bazaltov až po ryolity, ktorá sa sústreďovala pozdĺž severojužného zlomového systému na severných okrajoch kaldery. Taktiež dno kaldery je posiate desiatkami malých lávových dómov.

Početné erupcie v holocéne potvrdzujú aj vrstvy uloženého sopečného popola na brehoch jazera Van. Historicky doložená erupcia sa odohrala na severných svahoch sopky v roku 1441 a vyrodukovala dva lávové prúdy. Vulkanická aktivita bola pozorovaná aj neskoršie (1597, 1692), ale nie je upresnené vulkanické centrum ani produkty tejto aktivity.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Nemrut Dağı**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2012-03-30 na Wayback Machine - stratovulkán Nemrut Dağı na Global Volcanism Program (po anglicky)
Lopta na basketbal
Lopta na futbal
Lopta na ragby
Stará futbalová lopta, Jakarta
**Lopta** je guľatý predmet používaný v mnohých športoch a hrách. Je väčšinou vyrobená z kože, gumy alebo plastickej hmoty. Lopty sú väčšinou duté, naplnené stlačeným vzduchom. Na plnenie lopty vzduchom sa používa pumpička. Lopty môžu byť aj oválneho tvaru alebo môžu byť vyplnené (medicinbal).

Deti v minulosti používali ako náhradu lopty **handrák**. Je to lopta vyrobená zo starej pančuchy vyplnenej handrami. 

V niektorých športoch sa používajú guľaté predmety vyrobené z kovu, dreva alebo pevnej umelej hmoty. V takých prípadoch obvykle hovoríme o guli (napr. biliard).

Lopty boli využívané na hry už v staroveku v Egypte, Grécku a Ríme, Aztékmi a Strednej Amerike. Počas storočí sa vyvinulo nesčíselné množstvo rôznych loptových hier. 

| Hra, lopta | Hmotnosť v gramoch | Obvod v cm |
| --- | --- | --- |
| Bejzbal | 142 – 149 | 22,9 – 23,5 |
| Basketbal | 600 – 650 | 75 – 80 |
| Plážový volejbal | 260 – 280 | 66 – 68 |
| Futbal | 396 – 453 | 68 – 71 |
| Golf | 45 – 48 | 12,6 |
| Hádzaná | 400 – 500 | 48 – 60 |
| Hokej | 156 – 163 | 23,0 – 23,5 |
| Kriket | 156 – 163 | 22 |
| Medicinbal | 1500 – 3000 | 110 |
| Ragby | 360 – 425 | --- |
| Tenis | 56,5 – 58,5 | 20 – 41 |
| Stolný tenis | 2,4 – 2,5 | 11,4 – 12,1 |
| Volejbal | 260 – 280 | 65 – 67 |
| Vodné pólo | 400 – 450 | 68 – 71 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lopta**
**Alexis Bœuf** (\* 4. marec 1986, Chambéry, Francúzsko) je francúzsky reprezentant v biatlone.

Narodil sa v meste Chambéry, na úpätí Savojských Álp. Profesionálne sa začal venovať biatlonu v roku 2000 a od roku 2003 je členom reprezentačného družstva. V súčasnej dobe (apríl 2013) je tiež členom francúzskeho biatlonového klubu Douanes – La Feclaz. Jeho osobným trénerom je Siegfried Mazet a reprezentačným trénerom Stephane Bouthiaux.

V minulosti už viackrát štartoval na MS v biatlone s tým, že vybojoval 4 seniorské medaily a 1 juniorskú. ZOH sa zatiaľ nezúčastnil.

Medzi jeho záľuby patrí šport a hudba, civilným povolaním je colný úradník.

Svetový pohár
-------------

Najlepšie umiestnenie v rámci celkového hodnotenia svetového pohára dosiahol v sezóne 2012/12, keď sa v konečnom poradí umiestnil na 17. mieste. Doposiaľ sa dokázal 4x prebojovať na stupeň víťazov, z toho 1x skončil prvý, 1x druhý a 2x tretí. Zatiaľ jediné víťazstvo si vybojoval v stíhacích pretekoch v americkom stredisku Presque Isle v sezóne 2010/11.

| Sezóna | Miesto |
| --- | --- |
| **2012/13** | 17. |
| **2011/12** | 23. |
| **2010/11** | 18. |
| **2009/10** | 53. |
| **2008/09** | 82. |
| **2007/08** | 76. |

Majstrovstvá sveta
------------------

Bœuf je držiteľom troch strieborných a jednej bronzovej medaily z MS v biatlone. Všetky sú z tímových pretekov: dve z pretekov štafiet mužov a dve z pretekov zmiešaných štafiet. Najlepší individuálny úspech dosiahol v šprinte na 10 km na MS v biatlone 2013, keď sa umiestnil na 6. mieste.

| Sezóna | D | Miesto | SP | PU | MS | IN | TE | MIX |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | MS | Česko  Nové Město na Moravě | 6. | 8. | 28. | 27. | 2. | 2. |
| 2012 | MS | Nemecko  Rupholding | 9. | 18. | 15. | 52. | 2. | - |
| 2011 | MS | Rusko  Chanty-Mansijsk | 70. | - | - | DNF | 12. | 3. |

Juniorské majstrovstvá sveta
----------------------------

Na juniorských MS v biatlone 2006 bol členom víťaznej štafety mužov a vo svojej zbierke vlastní jednu zlatú medailu.

| Sezóna | D | Miesto | SP | PU | MS | IN | TE |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | MS | Taliansko  Martell-Val Martello | 28. | 8. | - | 15. | 13. |
| 2006 | MS | USA  Presque Isle | 8. | 9. | - | 52. | 1. |
| 2005 | MS | Fínsko  Kontiolahti | 24. | 15. | - | 15. | 16. |

*Legenda*

* *SP* - *šprint*
* *PU* - *stíhacie preteky*
* *MS* - *preteky s hromadným štartom*
* *IN* - *vytrvalostné preteky*
* *TE* - *preteky štafiet*
* *MIX* - *preteky zmiešaných štafiet*
* *DNF* - *nedošiel do cieľa*

Odkazy
------

* Oficiálna stránka Archivované 2012-12-28 na Wayback Machine

Zdroje
------

* Alexis Bœuf na stránke Biathlon.com.ua
* Alexis Bœuf na stránke IBU Datacenter
Umelcova predstava planéty HD 209458b (Osiris)
**Horúci Jupiter** alebo aj *roaster*, *pegasid* alebo *planéta Pegasi* je trieda extrasolárnych planét, ktorých hmotnosť je blízka alebo vyššia ako hmotnosť Jupitera (1,9 × 1027 kg), ale na rozdiel od slnečnej sústavy, kde Jupiter obieha okolo Slnka vo vzdialenosti 5 AU, planéty typu horúci Jupiter obiehajú vo vzdialenosti okolo 0,05 AU od materskej hviezdy, čo je osmina vzdialenosti Merkúra od Slnka.

Medzi hlavné charakteristiky horúcich Jupiterov patria nasledovné:

1. Je pri nich omnoho väčšia pravdepodobnosť prechodu cez disk ich hviezdy pri pozorovaní zo Zeme ako pri planétach rovnakej hmotnosti na vzdialenejších dráhach.
2. Vzhľadom na vysokú úroveň insolácie majú omnoho nižšiu hustotu ako by sa očakávalo.
3. Predpokladá sa, že všetky takéto planéty sa dostali na svoju súčasnú polohu neskôr, pretože inak by nemali dosť materiálu tak blízko hviezdy na to, aby mohli vzniknúť na mieste.
4. Všetky majú nízku excentricitu, pretože ich dráhy boli sformované do tvaru kruhu alebo sú formované procesom librácie. Toto spôsobuje aj synchronizáciu rotácie planéty s obežnou dobou, teda stále sú natočené ku hviezde rovnakou stranou.

Obývateľnosť
------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Hypotéza zriedkavej Zeme*
Štatistické prehľady iných planetárnych systémov naznačujú, že štandardný režim vzniku planét, vytvára planéty s obehom kratším než 100 dní a hmotnosťami podstatne väčšími než Zem. Absolútna väčšina planét, ktoré boli zatiaľ objavené, obieha ich hviezdy oveľa bližšie než je obežná dráha Zeme okolo Slnka – a sú oveľa väčšie než Zem. Obidve charakteristiky robia tieto planéty neobývateľnými. Periódy ich obehu sú od dní po mesiace a hmotnosti od hmotnosti Zeme až po jej 50-násobok. Navyše sa často vyskytujú v tesnej blízkosti, ak ich je viac. Vzorový príklad môže byť planetárny systém Kepler-11 obsahujúci minimálne 6 planét vážiacich viac ako 40 Zemí. Takáto dominantná populácia planét ostro kontrastuje so slnečnou sústavou, ktorá sa javí ako veľmi neobvyklý a zriedkavý typ planetárneho systému.

Horúce Jupitery sú najľahšie detegovateľné planéty pomocou metódy radiálnych rýchlostí, pretože oscilácie ich hviezd sú pomerne veľké a rýchle v porovnaní s inými typmi planét.

Referencie
----------

1. ↑  Batygin and Greg Laughlin, "Jupiter's decisive role in the inner Solar System's early evolution," Proceedings of the National Academy of Sciences USA, Vol. 112 (14): 4214 – 4217, 7. apríl 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |
Finišer, stroj, ktorý kladie vrstvy asfaltu.
Obaľovačka, výrobná linka na asfaltový betón.
Asfaltový betón.
**Asfalt** (staršie: *tér*, *smola*, *židovská smola*) je druh umelého alebo prírodného živicového bitúmenu. Predstavuje zmes zoxidovaných uhľovodíkov s určitou prímesou ropy, vody, minerálnych látok hlavne ílov a karbonátov. Prvýkrát bol použitý keď sa zistilo, že neprchavé látky po varení ropy sa môžu použiť ako lepidlo, izolácia alebo stavebný materiál.

Ako **asfalt** sa hovorovo označuje aj asfaltová dlažba (t.j. asfaltová vozovka, asfaltový chodník a pod.).

Vlastnosti a zloženie
---------------------

Je hnedočierny až čierny a má tuhú alebo polotuhú konzistenciu. Jeho hustota sa pohybuje v rozmedzí 0,9 až 1,3 kg.dm³. Rozpúšťa sa v petroleji, chloroforme a éteri. Vo vode je nerozpustný. Taví sa pri 110 až 130 °C. V prípade jeho úplného spevnenia tvorí tzv. asfaltit, tmavú lesklú horninu s lastúrnatým lomom.

Použitie
--------

Používa sa najmä pri výstavbe ciest ako vrchná vrstva vozovky (pozri aj liaty asfalt alebo asfaltový betón) alebo na izoláciu. Umelý asfalt je vedľajší produkt pri spracovaní ropy.Vinikajuci do kupela s teplou vodou

### Spevnené plochy

*Bližšie informácie v hlavnom článku: asfaltový betón*
Pri výstavbe spevnených plôch (vozovky, parkoviská) sa používajú asfaltom obaľované zmesi. Má ľahkú spracovateľnosť, rýchlu montáž a nižšiu cenu ako betónové plochy. Nevýhodou je, že pri vyššej teplote znižuje svoju tuhosť a vozidlá na vozovke tlakom kolies vytvárajú tzv. „koľaje". 

Druhy asfaltom obaľovaných zmesí:

* asfaltový betón: obrusný (AC 4, AC 8, AC 11, AC 16), ložný (AC 16, AC 22), podkladový (AC 16, AC 22)
* drenážny asfalt
* farebné asfalty
* liaty asfalt (MA 8, MA 11, MA 16)
* asfaltový koberec mastixový (SMA 11)
* obaľované kamenivo (ACP 16+, ACP 22+)
* a iné

### Izolácie

Asfaltové izolačné pásy sa používajú ako izolácia stavieb proti vode (strecha, základy, mostovka) a radónu (spodná stavba). Aplikujú sa na povrch natretý penetračným náterom (asfaltovým) natavením pomocou plameňa.

Referencie
----------

1. ↑  tér. In: Slovník cudzích slov (akademický)
2. ↑  smola. In: Pyramída
3. ↑  Obzor 25. 11. 1872, S. 260
4. 1 2  Stočes, B. Kočárek, E. 1962, Geologie ložiskej nerostných surovin III. díl. SNTL, Praha, s. 238
5. ↑  SPEIGHT, James G.. *Asphalt Materials Science and Technology*. [s.l.] : Butterworth-Heinemann, 2015. 650 s. ISBN 978-0-12-800501-9.
6. ↑  asfalt. In: ŠALING et al. Veľký slovník cudzích slov 2000
7. ↑  STN EN 13108-1: 2007 (73 6163), Asfaltové zmesi. Požiadavky na materiály Časť 1 Asfaltový betón

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Asfalt**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálPortál vied o Zemi |
***Dva dni v Chujave*** je poviedka Jonáša Záborského z roku 1873.

Skladá sa z dvoch častí:

* *Deň škaredý*
* *Deň pekný*

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Deň škaredý
Táto časť predstavuje prítomnosť, bezcieľnosť živoriaceho ľudu v zapadnutej obci Chujava, kde sú domy na spadnutie a ľudia hľadajú útechu v alkohole. Do dediny prichádzajú úradníci z mesta vyberať poplatky a pokuty. Obyvatelia dediny sú rozhnevaní a rozdeľujú sa na skupinky – presadzujú svoj názor. Postavy knihy sú sebecké a v ústnom prejave používajú nárečie, reč predstaviteľov chudoby je nevyberaná a vulgárna, autor ňou dokresľuje karikatúru jednotlivcov. Ľuďom ide len o peniaze a o to, aby sa mali čo najlepšie. Samotný ľud zdiera nielen vrchnosť, ale aj krčmári a dvaja statkári. Dedinčania musia zaplatiť pokutu, pretože prichystali malé kôpky štrku na stavbu cesty a tí, čo sa búria sú palicovaní. Richtár sa bojí vrchnosti a súhlasí so všetkým, čo mu nariadia. Sedliaci a želiari tajne i zjavne repcú a východisko nachádzajú v alkohole. Najviac na tomto získajú Židia, ktorí vlastnia krčmy a ich prostredníctvom zarábajú veľa peňazí.

Deň pekný
Rozpráva o tom, čo sa stalo po rokoch, keď sa všetko na dobré obrátilo. Do zanedbanej Chujavy prišiel farár Ľudomil Rastic, ktorý sa spojil s úradníkom Roumovským, advokátom Stupnickým a učiteľom Semenákom. Títo zriadili detskú opatrovňu, školu, spoločnú sýpku a požičovňu obilia; neskôr odkúpili majetok od statkára Kobrayho a po požiari začali stavať nové domy pre dedinčanov. Svojím prístupom si najskôr získali deti a mladých ľudí a postupne celú dedinu. Svojou aktivitou premohli pasivitu, individualizmus a zaostalosť ľudu.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Iné projekty
------------

Wikizdroje
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **Dva dni v Chujave**

Referencie
----------

1. ↑  Záborský, J.: *Dva dni v Chujave*, Bratislava, 1963

Externé odkazy
--------------

* Digitalizované dielo Jonáša Záborského Dva dni v Chujave vo forme E-book
**Praznovský potok** je potok na Hornom Považí, v centrálnej časti okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Domanižanky, meria 4,3 km a je tokom IV. rádu. 

Pramení v Považskom podolí, v podcelku Podmanínska pahorkatina, na juhovýchodnom úpätí Drieňovky (639,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 435 m n. m. juhozápadne od obce Kostolec. Na hornom toku tečie juhozápadným smerom až k Praznovu, kde sa stáča a pokračuje severojužným smerom. V Praznove priberá ľavostranný prítok zo severozápadného svahu Trávnej (635 m n. m.). Na dolnom toku tečie na krátkom úseku juhojuhozápadným smerom cez osadu Zakvašov, v blízkosti ktorej sa v nadmorskej výške cca 318 m n. m. vlieva do Domanižanky.

Externé odkazy
--------------

* Poloha ústia na mape

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Domanižanky |
| --- |
| *Domanižanka* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Bodianka
* Dedovský potok
* **Domanižanka**
* Hodoň
* Jasenová
* Kvašovský potok
* Lednický potok
* Paľkovský potok
* Praznovský potok
* Závadský potok

 |

Súradnice: 49°05′31″S 18°29′34″V﻿ / ﻿49,091907°S 18,492871°V﻿ / 49.091907; 18.492871
Priečelie kostola
**Bazilika Panny Márie nad Minervou** (tal. *Basilica di Santa Maria sopra Minerva*) je kostol v Ríme. 

Tento kostol gotického charakteru navonok pôsobí veľmi jednoducho. Napriek tomu vo vnútri skrýva množstvo nádherných obrazov a náhrobkov. Bol založený v 8. storočí. Dnešná, gotická podoba kostola je z roku 1280 (úpravy v 15. storočí). 

Pred kostolom možno vidieť zaujímavého mramorového slona nesúceho egyptský obelisk. Na terajšie miesto ho preniesli na príkaz pápeža Alexandra VII v roku 1667. Bernini ho však osadil s jemu vlastným vkusom na chrbát slona, ktorého autorom je Ferrata, jeden z Berniniho vynikajúcich asistentov.

V kostole sa oplatí vidieť sochu Krista po zmŕtvychvstaní od Michelangela.

Pod hlavným oltárom je umiestnený mramorový sarkofág s telom sv. Kataríny Sienskej (1347 – 1380), svätice, ktorá veľkú časť svojho života venovala úsiliu o navrátenie pápežského sídla z francúzskeho Avignonu späť do Ríma. Po tom ako sa to definitívne stalo, sa utiahla do priľahlého kláštora. Jej listy adresované kráľom, pápežom a iným osobnostiam majú veľkú politickú dôležitosť, duchovnú silu a výbornú literárnu úroveň.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bazilika Panny Márie nad Minervou**
1. januára 1901 (po desiatich rokoch plánovania, porad a hlasovaní) vzniká "nezávislá" federácia Austrálske spoločenstvo ako britské domínium. Išlo o autonómny polonezávislý štát, pod vládou britského kráľa, ktorý je od tej doby zároveň ***kráľ (ovná) Austrálie*** (*King of Australia / Queen of Australia* ). V roku 1931 prijal britský parlament Westminsterský štatút, podľa ktorého sa Austrália stala úplne nezávislým kráľovstvom so spoločným panovníkom s Veľkou Britániou. Austrália prijala Westminsterský štatút až v roku 1942 (a to retrospektívne k 3. septembra 1939, keď začala druhá svetová vojna). Tzv. Australia Act z roku 1986 definitívne odstránil ostatné ústavné väzby na Veľkú Britániu okrem spoločného panovníka (personálna únia).

Austrálsky panovník je v Austrálii zastupovaný austrálskym generálnym guvernérom.

Králi Austrálie
---------------

|  |
| --- |
| **Hannoverská dynastia** |
| meno | obrázok | obdobie vlády | život | rodičia | poznámky |
| Viktória I. | Viktória I. | 1. januára – 22. januára 1901 | 1819 – 1901 | Eduard August HannoverskýViktória Sasko-Kobursko-Saalfeldská | 1. januára 1901 bolo ustanovené domínium Austrália |
| **Sasko-cobursko-gothajská dynastia (od roku 1917 = Windsorská dynastia)** |
| meno | obrázok | obdobie vlády | život | rodičia | poznámky |
| Eduard VII. | Eduard VII. | 1901 – 1910 | 1841 – 1910 | AlbertViktória I. |  |
| Juraj V. | Juraj V. | 1910 – 1936 | 1865 – 1936 | Eduard VII.Alexandra Dánska | od r. 1931 je Austrália nezávislý štát |
| Eduard VIII. | Eduard VIII. | 20. január 1936 – 11. december 1936 | 1894 – 1972 | Juraj V.Mária z Tecku |  |
| Juraj VI. | Juraj VI. | 1936 – 1952 | 1895 – 1952 | Juraj V.Mária z Tecku |  |
| Alžbeta II. | Alžbeta II | od 1952 | \*1926 | Juraj VI.Alžbeta |  |
|

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Anglicka, Škótska, Veľkej Británie a Spojeného kráľovstva

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vládcovia Spojeného kráľovstva**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Seznam australských panovníků na českej Wikipédii.*
**Paľkovský potok** je potok na hornom Považí, v južnej časti okresu Považská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Domanižanky, meria 3,1 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Pramení v juhozápadnej časti Žilinskej kotliny, v podcelku Domanižská kotlina, východne od obce Ďurďové v lokalite Lazy v nadmorskej výške približne 450 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu na sever, zľava priberá prítok z oblasti Podzásadia a oblúkom sa stáča na východ. Ďalej priberá ľavostranný prítok z juhovýchodného úpätia Strání (836,7 m n. m.), krátky pravostranný prítok prameniaci západne od Slatiny (469,2 m n. m.) a pokračuje severovýchodným smerom. Postupne priberá aj ďalšie prítoky: sprava spod Slatiny, zľava z oblasti Paľkovca, opäť sprava spod Slatiny a zľava spod Holého vrchu. Napokon preteká intravilánom obce Domaniža, kde z ľavej strany ešte priberá prítok spod Močiarnej a priamo v obci sa v nadmorskej výške cca 375 m n. m. vlieva do Domanižanky.

Externé odkazy
--------------

* Poloha ústia na mape

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Domanižanky |
| --- |
| *Domanižanka* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Bodianka
* Dedovský potok
* **Domanižanka**
* Hodoň
* Jasenová
* Kvašovský potok
* Lednický potok
* Paľkovský potok
* Praznovský potok
* Závadský potok

 |

Súradnice: 49°02′46″S 18°33′05″V﻿ / ﻿49,045976°S 18,551397°V﻿ / 49.045976; 18.551397
Súradnice: 43°09′25″S 80°15′27″Z﻿ / ﻿43,15694°S 80,25750°Z﻿ / 43.15694; -80.25750

**Brantford** je mesto v kanadskej provincii Ontário. Nachádza sa na rieke Grand River na juhovýchode provincie. V roku 2021 malo 104 688 obyvateľov. Mesto je centrom poľnohospodárstva a priemyslu.

Názov
-----

Mesto sa pôvodne volalo Brant’s Ford, po mohawskom náčelníkovi Josephovi Brantovi.

Dejiny
------

Po Americkej nezávislosti miesto v roku 1784 získal Joseph Brant pre osídlenie členmi Irokézskej konfederácie. Prvé osídlenie belochov sa datuje do roku 1805. V meste pôsobil Alexander Graham Bell. V auguste 1876 sa do mesta po telegrafnych drôtoch uskutočnil vôbec prvý medzimestský telefonát s blízskym mestom Paris.

Od roku 1874 má štatút „town" a od roku 1877 „city".

Demografia
----------

V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 104 688 obyvateľov, v roku 2016 to bolo 98 563. V roku 2021 cca 275 ľudí uviedlo ako etnický pôvod český, 235 slovenský a 165 československý.

Doprava
-------

Na severozápad od mesta sa nachádza Brantford Airport. Mestom prechádza provinčná Diaľnica 403.

Ekonomika
---------

Mesto je centrom poľnohospodárstva a priemyslu.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Census Profile, 2021 Census of Population Profile table* [online]. www12.statcan.gc.ca, [cit. 2023-10-26]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5 6  Brantford. In:  *Encyclopædia Britannica* [online]. Encyclopædia Britannica, 1998-07-20, [cit. 2023-10-26]. Dostupné online.
3. ↑   *OpenStreetMap* [online]. openstreetmap.org, [cit. 2023-10-26]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brantford**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Brantford na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 4834781-4
* LCCN: n83030009
* VIAF: 266344411
* WorldCat: lccn-n83030009