recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 54°42′20.66″S 20°31′21.46″V﻿ / ﻿54,7057389°S 20,5226278°V﻿ / 54.7057389; 20.5226278

Chrám sv. Kríža
Chrám sv. Kríža
**Chrám Povýšenia Svätého Kríža** (rus. Крестовоздвиженский собор, nem. Kreuzkirche; poľ. sobór Podwyższenia Krzyża Świętego) je pravoslávny chrám v ruskom meste Kaliningrad v bývalej mestskej štvrti Lomse (dnes Ulica generála Pavlova). Do roku 1945 slúžila ako kostol nemeckým evanjelikom a. v.

História
--------

Chrám sa vybudoval podľa plánov architekta Arthura Kicktona v rokoch 1930 až 1933 ako evanjelický Kostol sv. Kríža. Ide o modernú architektúru 20. storočia. Medzi jeho dvoma mohutnými vežami sa nachádza vzácny kríž z majoliky z Kadyny. Chrám utrpel v roku 1945 menšie škody ako iné chrámy v meste. Po odsune Nemcov bol zatvorený a využívaný ako garáže a továreň na rybárske potreby. Postupne chátral v bol devastovaný.

Súčasnosť
---------

Po roku 1989 bol chrám odovzdaný ruskej pravoslávnej cirkvi. Nastala jeho rozsiahla rekonštrukcia a prispôsobenie liturgickým potrebám pravoslávnej cirkvi. V roku 2000 bol inštalovaný krásny jantárový ikonostas.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám Povýšenia Svätého Kríža (Kaliningrad)**

Pozri aj
--------

* Zoznam chrámov v Kaliningrade
Meritaton

Dcéra Nefertiti a faraóna Achnatona, manželka faraóna Smenchkarea, niekedy stotožňovaná s Anchcheperure Nefernefruaton.

Obdobie panovania18. dynastia Egypta????–????

|  |  |
| --- | --- |
| Rodičia | Achnaton — Nefertiti |

**Meritaton** alebo **Merit Aton** (\* Téby?) bola egyptská princezná a neskôr manželka a spoluvládkyňa faraóna 18. dynastie Egypta, Smenchkareho. Zastávala pozíciu manželky faraóna Smenchkareho. Jej meno v preklade znamená:*„Tá, ktorá je milovaná Atonom"*. 

Aton bol staroegyptský boh slnka. Vieru v neho (ako jediného boha) presadzoval jej otec faraón Achnaton. Uctievanie Atona ustalo po faraónovej smrti.

Rodina
------

Achnaton, Nefertiti a ich dcéry.
Meritaton bola prvá zo šiestich dcér, ktoré sa narodili faraónovi Achnatonovi a jeho manželke Nefertiti. Jej sestry boli Meketaton, Ankhesenpaaton, Neferneferuaton Tasherit, Neferneferure a Setepenre. Je známe, že sa neskôr vydala za faraóna Smenchkareho. Nezachovali sa údaje o tom, že Meritaton mala potomkov.

Život
-----

Faraón Achnaton a jeho rodina, ako uctievajú Atona.
Narodila sa na začiatku vlády jej otca. Kráľovská rodina, sa presťahovala do nového hlavného mesta založeným jej otcom, Achnatonom. Za vlády Achnatona bola často predstavovaná ako najstaršia zo šiestich dcér. Jej postava sa objavila na maľbách v chrámoch, hrobkách a súkromných kaplnkách. Je tiež uvedená v diplomatických listov, pod menom Mayati.

Literatúra
----------

* Aidan Dodson, Dyan Hilton: *The Complete Royal Families of Ancient Egypt.* Thames & Hudson, London/ New York 2004, ISBN 0-500-05128-3, S. 155.
* Joyce Tyldesley: *Die Königinnen des Alten Ägypten. Von den frühen Dynastien bis zum Tod Kleopatras.* Koehler & Amelang, Leipzig 2008, ISBN 978-3-7338-0358-2, S. 136-137.
* Thomas Kühn: *Bewegende Schicksale - Nofretetes Töchter.* In: *Kemet.* 1/ 2002, S. 23-24.
**Elvira de Hidalgo** (\* 28. december 1891, Valderrobres, Španielsko – † 21. január 1980, Miláno, Taliansko) bola španielska koloratúrna sopranistka a pedagogička. Jej najznámejšou žiačkou je Maria Callasová.

Životopis
---------

Debutovala ako 16-ročná v Teatro di San Carlo v Neapole ako Rosina v *Baribierovi zo Sevilly*, ktorá sa stala jej najznámejšou úlohou. Následne získala trvalé angažmá v Paríži. Spievala po celom svete, napr. aj v Monte Carlu, Prahe, Káhire, Buenos Aires, Londýne, Chicagu či Kanade.

Kariéru učiteľky začala v roku 1933, a na aténskom Konzervatóriu učila medzi inými aj Mariu Callasovú. Tá o nej neskôr napísala:

*Tejto preslávenej španielskej umelkyni, ktorú si verejnosť aj pravidelní návštevníci z La Scaly určite pamätajú ako nezabudnuteľnú a skvelú Rosinu a ako úžasnú predstaviteľku ďalších významných úloh, venujem moje vďačné srdce, ktoré som jej dlžná za všetku prípravu a moju umeleckú tvorbu ako herečka a hudobníčka. Tejto vyvolenej žene, ktorá, okrem toho že mi odovzdala neoceniteľné skúsenosti, mi dala aj celé jej srdce.*

Literatúra
----------

* *Callas, As They Saw Her*, by David Allan Lowe, The Ungar Publishing Company, 1986. ISBN 0-8044-5636-4
* *The Concise Oxford Dictionary of Opera*, by John Warrack & Ewan West, Oxford University Press, 1996. ISBN 0-19-280028-0

Referencie
----------

1. ↑  Elvira de Hidalgo

Externé odkazy
--------------

* Elvira de Hidalgo in an excerpt from *Dinorah*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Elvira de Hidalgo na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13964373c
* GND: 134853881
* ISNI: 0000 0001 1682 3288
* LCCN: n87810179
* NK ČR: xx0272226
* VIAF: 86991458
* WorldCat: lccn-n87810179
Súradnice: 56°19′39″S 43°59′07″V﻿ / ﻿56,327406°S 43,985197°V﻿ / 56.327406; 43.985197

**Chrám Presvätej Bohorodičky** (rus. Церковь Собора Пресвятой Богородицы (Строгановская)) v ruskom meste Nižný Novgorod je pravoslávnym chrámom a architektonickou pamiatkou federálneho významu.

História
--------

Postavený bol v rokoch 1696 až 1719 vďaka podpore bohatej kupeckej rodiny Stroganovcov. Vybudovaný bol v tzv. stroganovskom architektonickom štýle, ktorý bol typický pre ruskú architektúru na konci 17. storočia a začiatok 18. storočia. Vychádza z tradičného staroruského štýlu, ale ovplyvnený je aj barokom. V roku 1913 sa uskutočnila veľká rekonštrukcia chrámu. V rokoch komunistickej diktatúry bol chrám zatvorený a do rúk cirkvi sa vrátil v roku 1993.

Súčasnosť
---------

Chrám bol druhýkrát vysvätený 3. júna 1993. V júli 2004 odovzdal Vladimir Putin chrámu ikonu Vzkriesenia Krista Spasiteľa.

V chráme sa nachádza aj vzácna ikona Nikolaja Divotvorcu a sú tu aj ikony a ostatky svätcov a významných osobností pravoslávnej cirkvi v Rusku (Serafím Sarovsky, Filaret Moskovský)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám Presvätej Bohorodičky (Nižný Novgorod)**

Externé odkazy
--------------

* O chráme na www.nne.ru

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Церковь Собора Пресвятой Богородицы (Строгановская) na ruskej Wikipédii.*
*Médeia sa chystá zabiť svoje deti*, autor:Eugène Delacroix (1798–1863) 
**Mermeros** (starogr. *Μέρμερος* – *Mermeros*, lat. *Mermerus*) je v gréckej mytológii syn hrdinu Iasóna a jeho manželky Médeie.

Keď Mermerov otec Iasón a matka Médeia prišli po dlhej a strastiplnej cesty z Kolchidy so zlatým rúnom do Iólku, kráľ Pelias Iasónovi ani napriek splnenej úlohe a danému sľubu nechcel vydať vládu. Iasón sa preto za pomoci Médeie Peliovi pomstil. Ľstivá čarodejnica Médeia najprv omladila Iasónovho otca Aisóna tak, že mu vypustila z tela krv a nahradila ju kúzelnou tekutinou. Keď to videli dcéry Pelia požiadali, aby rovnakým spôsobom vrátila mladosť aj ich otcovi. Médeia samozrejme súhlasila a poradila im aby otcovi v spánku prerezali hrdlo, ale Médeia mu už vytečenú krv nenahradila a Pelias umrel. Pretože pomsta vedie len k ďalšej pomste, Peliov syn Akastos okamžite Iásona s Médeiou z Iólku vyhnal.

Svoje útočisko nakoniec našli u korintského kráľa Kreonta, u ktorého potom niekoľko rokov žili šťastne a Médeia v tomto čase porodila dvoch synov Mermera a Fereta. Iasón však znova zatúžil po moci, a preto obrátil svoju pozornosť ku Kreontovej dcére Glauke, ktorej sa tiež páčil a Kreón bol následne ochotný ho prijať za svojho zaťa a odovzdať mu vládu. Iasón vysvetľoval Médeii, že ju napriek tomu stále ľúbi a svoj úmysel odôvodnil tým, že myslí na zabezpečenie svojich synov. Ale urazená Médeia to nebola ochotná strpieť a jej veľká láska k nemu sa v okamihu zmenila na veľkú nenávisť. Jej následná pomsta bola strašná, najprv otrávila Glauku, potom aj Kreonta a manžela Iasóna potrestala vraždou ich vlastných detí Mermera a Fereta. Médeia sa potom uchýlila pod ochranu aténskeho kráľa Aigea, ten ju však za ďalší pokus zabiť jeho syna Thésea tiež vyhnal. Médeia následne zmizla podľa niektorých mýtov na východe, údajne v zemi za riekou Tigris, v zemi ktorá dostala po nej meno Média.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 25.
2. 1 2 3 4 5 6  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,28.
3. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 283–286.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 239.
**Džalál ad-Dín as-Sujútí** (arab. جلال الدين السيوطي‎) plným menom **Abú al-Fadl Abd ar-Rahmán ibn Abí Bakr Džalál ad-Dín as-Sujútí** (\* 1445, Káhira - † 17. október 1505 tamtiež) bol arabský spisovateľ a vedec-teológ (imám), azda najplodnejší arabský autor. Bol známy aj ako **Ibn al-Kutub** (arab. ابن الكتب) - *Syn kníh*.

Filozofickými názormi ho zaraďujú do arabskej filozofie storočí temna. Nedostatok originality typický pre toto obdobie vyvažuje Sujútího bohatá faktografická dokumentácia a starostlivá klasifikácia zozbieraných faktov.

Dielo
-----

Napísal vyše 500 diel, od krátkych pojednaní po encyklopedické traktáty. Je spoluautorom komentára ku Koránu s názvom *Tafsir al-Džalálaín* (*Komentár dvoch Džalálov*), ktorého prvú časť napísal Džaláladdín al-Mahalli.

Pozri aj
--------

* filozofia 15. storočia
* filozofia 16. storočia
* arabská filozofia storočí temna

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Encyclopaedia Britannica

Autoritné údaje: * BnF: 119257968
* GND: 118757954
* ISNI: 0000 0001 2143 157X
* LCCN: n80081636
* VIAF: 90051632
* WorldCat: lccn-n80081636
**Džamál Abd an-Násir** (arab. جمال عبد الناصر – *Džamál Abd an-Násir* , v egypt. výslovnosti [gämääl äbd en-náser]; iné prepisy **Džamál/Gamál Abdal Násir** alebo **Džamál/Gamál Abd-al-Násir** ;\* 15. január 1918, Alexandria, Egypt – † 28. september 1970, Káhira) bol egyptský vojak, politik, ideológ panarabského nacionalizmu a prezident od roku 1954 až do svojej smrti roku 1970.

Životopis
---------

Študoval na Káhirskej vojenskej akadémii, kde sa po druhej svetovej vojne stal inštruktorom. V roku 1948 sa zúčastnil vojny proti Izraelu ako major.

Na akadémii začal formovať skupinu revolučne zmýšľajúcich vojakov, ktorá v roku 1949 prijala meno *Hnutie slobodných dôstojníkov*. Hnutie sa pri vojenskom prevrate 23. júla 1952 zaslúžilo o zosadenie kráľa Fárúka z trónu. V roku 1953 vyhlásili republiku na čele s Muhammadom Nagíbom ako prvým egyptským prezidentom. Nakoľko však išlo o muža, ktorý nemal žiadne potrebné a radikálne plány na rozvoj krajiny, v roku 1954 ho Násir zosadil.

Stal sa v Egypte veľmi populárnym, ako aj v celom arabskom svete o. i. aj pre svoju podporu liberálnych hnutí spod okupácií veľmocami. Po porážke v roku 1967 rezignoval, no napriek tomu mal veľkú podporu vo svojej krajine. Posledné tri roky pred smrťou začal radikálne reformovať egyptskú armádu. Po vážnych zdravotných komplikáciách v roku 1970 zomrel.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Džamál Abd an-Násir**

| * z
* d
* u
Prezidenti Egypta |
| --- |
|  | 
* Muhammad Nadžíb (1953-1954)
* Džamál Abd an-Násir (1954-1970)
* Anwar as-Sádát (1970-1981)
* Súfí Abú Táleb
* Husní Mubárak (1981-2011)
* Muhammad Husajn Tantáví (2011)
* Muhammad Mursí (2012-2013)
* Adly Mansúr (2013-2014)
* Abd al-Fattáh as-Sísí (2014-)

 | Vlajka Egypta |
| **^1**  úradujúci prezident Egypta osem dní po atentáte na Sádáta, **^2**  ako veliteľ Najvyššej rady ozbrojených síl Egypta |

Autoritné údaje: * BnF: 126278401
* GND: 118586505
* ISNI: 0000 0001 1262 8020
* LCCN: n80093577
* NK ČR: mzk2006337197
* VIAF: 97349541
* WorldCat: lccn-n80093577
Klasické čelné štikacie kliešte
**Štikanie** je zaužívaný názov pre pracovný postup technológie delenia materiálu. Princíp delenia je podobný ako pri strihaní materiálu. Rozdiel medzi štikaním a strihaním je v konštrukcii čeľustí nástroja – *klieští*. používa sa najmä na delenie drôtov.

Konštrukcia
-----------

Rozdiel v konštrukcii čeľustí deliaceho nástroja spočíva v tom, že pri strihaní sa rezné kliny tesne kĺžu po sebe, pričom roviny, v ktorých ležia rezné hrany klinov sú síce tesné, ale nie totožné. Ku deleniu materiálu dochádza na dotyku rezných klinov. Pri štikaní ležia rezné hrany nástroja oproti sebe, materiál sa oddelí tým že sa rezné hrany spoja. Rezné hrany klinov teda ležia v jednej rovine. Pracovná operácia umožňuje relatívne rýchle a pri vhodnej konštrukcii reznej hrany i presné delenie. Keďže sa kliny vtláčajú do materiálu oproti sebe, dochádza ku intenzívnej plastickej deformácii, čo je spojené so značnými silami a deformáciou strihaného dielu. Preto sa tento spôsob delenia používa hlavne na delenie drôtov v strojárenstve, hutníctve a elektrotechnike tam, kde nezáleží na deformácii konca drôtu. Konštrukciou rezného klina tak, že jedna časť klinu je priama a leží v rovine rezu, a len druhá časť je zošikmená je možné preniesť takmer celú deformáciu deleného materiálu len na jeho druhú časť, čím je prvá časť takmer nedeformovaná.

Nástroj
-------

Stranové štikacie kliešte
Na štikanie sa používajú nástroje - štikacie kliešte. Podľa konštrukcie môžeme kliešte rozdeliť na:

* čelné
* kombinované
* bočné

podľa spôsobu prenosu sily

* bezprevodové
* prevodové
* pákové

Referencie
----------

1. 1 2  Kolektív: *Technická výchova pre 5. až 9. ročník základných škôl*. ISBN 80-89003-18-4
**Damasias** (starogr. *Δαμασίας* – *Damasias*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 320 pred Kr.

Damasias z macedónskej Amfipolidy si na 115. olympijských hrách v roku 320 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Damasia je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Damasia uvádza aj Oxyrhynský papyrus 12 objavený v roku 1897 britskými archeológmi B. Grenfellom a A. Huntom v egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
3. 1 2  B. P. Grenfell, A. S. Hunt, *The Oxyrhynchus Papyri*, str. 28, VI, 3
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Štiavnik** je tatranský potok, pretekajúci územím okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Slavkovského potoka, meria 8 km a je tokom V. rádu. 

Pramení vo Vysokých Tatrách na južnom svahu Slavkovského štítu (2 452,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 2 300 m n. m. Sprvu tečie severojužným smerom, zľava priberá prítok z južného svahu Slavkovského štítu, stáča sa na juhovýchod, vstupuje do Tatranského podhoria a priberá ďalší ľavostranný prítok z juhovýchodného svahu tohto vrchu. Zľava potom priberá dva ďalšie krátke prítoky a dlhší prítok z južného svahu Nosa (2 273,1 m n. m.) a preteká cez Nový Smokovec. Potom priberá dva ľavostranné prítoky od Starého Smokovca, pokračuje viac juhojuhovýchodným smerom a pod kótou Na Burich (764,7 m n. m.) ústi v nadmorskej výške okolo 750 m n. m. už v Popradskej kotline, severozápadne od obce Veľký Slavkov, do Slavkovského potoka.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Slavkovského potoka (Poprad) |
| --- |
| *Slavkovský potok* → *Poprad* → *Dunajec* → *Visla* |
| Vodné toky | 
* Červený potok
* Piesočný potok
* **Slavkovský potok**
* Štiavnik

 |
| Vodné plochy | 
* Slavkovské plieska
* Szontaghovo pleso

 |
**Damas** (starogr. *Δαμᾶς* – *Damas*) bol olympijský víťaz v pankratiu v rokoch 173 a 177.

Markos Aurélios Démostratos Damas zo Sárd zvíťazil na 238. a na 239. olympijských hrách v pankratiu. Epigrafický nález *IGUR I 243* (Moretti, Luigi. Inscriptiones graecae urbis Romae.) uvádza, že Damas bol *periodonikés* *„víťaz obehu"*, t. j. že v tejto disciplíne nenašiel počas olympiády premožiteľa aj na ostatných celogréckych hrách. (celogrécke hry sa usporadúvali v rôznych obdobiach štvorročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos*, pravidelný obeh).

Damas okrem víťazstiev v Olympii, triumfoval trikrát v Nemei a v Delfách, päťkrát v Isthmii a v tejto disciplíne sa presadil i na mnohých miestnych hrách po celom starovekom Grécku, spolu dosiahol údajne až 108 víťazstiev. Damas bol aj dobrý boxer čo preukázal dvomi víťazstvami na pýtických hrách.

Za jeho zásluhy mu bolo udelené v mnohých mestách čestné občianstvo, rímski cisári Septimius Severus a Caracalla ho menovali do vysokého úradu *xystos* (majster *športu*, veľkňaz zodpovedný za (? cech) športovcov) Medzi rokmi 207 a 212 mu na večnú slávu a pamiatku dali zhotoviť jeho štyria synovia sochu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *IGUR I 243*
2. 1 2 3 4 5  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. str. 22.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Križiacke štáty okolo roku 1100
**Križiacke štáty** boli štáty, ktoré boli založené v priebehu križiackych výprav.

Levanta
-------

Prvé štyri križiacke štáty vznikli v Levante hneď po prvej križiackej výprave:

* Edesské grófstvo
* Antiochijské kniežatstvo
* Jeruzalemské kráľovstvo
* Tripoliské grófstvo

Prvý z týchto štátov, Edesské grófstvo, vznikol v roku 1098. Jeruzalemské kráľovstvo sa udržalo do roku 1291, keď padlo mesto Akko. Jeruzalemskému kráľovstvu podliehalo ešte väčšie množstvo vazalských území.

Cyprus
------

Richard I. Levie srdce počas tretej križiackej výpravy dobyl Cyprus na svojej ceste do Svätej zemi. 
Na ostrove panovali potomkovia vyhnaných jeruzalemských kráľov až do roku 1489, keď Cyprus ovládli Benátčania.

Grécko
------

Latinské, Trapezuntské, Nikajské cisárstvo a Epirský despotát. Približné hranice sú platné len v r. 1204
Výsledkom štvrtej križiackej výpravy bol dočasný zánik Byzantskej ríše a jej rozdelenie veľký počet menších štátov. Z toho nasledujúce štyri boli križiacke:

* Latinské cisárstvo (nie čisto križiacke)
* Solúnske kráľovstvo
* Aténske vojvodstvo
* Achájske kniežatstvo

Prusko
------

Rád nemeckých rytierov v 13. a 14. storočí obsadil a spravoval rozsiahle územia vo Východnom Prusku (vtedy nazývanom Prusko).

Prusko okolo r. 1350
**Damasias** (starogr. *Δαμασίας* – *Damasias*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí.

Damasias z krétskej Kydónie bol na 201. olympijských hrách v roku 25 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol najstarším a hlavným olympijským pretekom, menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku bol koncom 5. stor. pred Kr. zostavený zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Olympijské víťazstvo Damasia uvádza staroveký autor Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Dameas** alebo **Démeas** (starogr. *Δαμέας, Δημέας*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Sochár Dameas, pôvodom z arkádskeho z Kleitoru, pôsobil hlavne v Argose na konci 5. storočia pred Kr. Podľa rímskeho historika Plínia bol žiakom sochárskeho majstra Polykleita (uvádza ho ako Demea z Kleitoru). Grécky cestovateľ Pausanias, po návšteve Delf, zaradil jeho bronzové sochy Artemidy, Poseidóna a spartského stratéga Lysandra medzi najpamätnejšie votívne diela v Delfách. (bol to dar Sparťanov po víťazstve nad Aténami pri *Aigospotamoi* (*Kozích riečkach*) v roku 405 pred Kr.) Sochu Lysandra spomína aj rímsky rečník Cicero vo svojom filozofickom spise *De divinatione* (O veštení).

Počas archeologických vykopávok v Delfách sa na terase Apolónovho chrámu našiel podstavec, ktorý bol základňou sochy Lysandra. Nemá signatúru zhotoviteľa sochy, je ale pravdepodobné, že ním bol Dameas.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Dameas*
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 359.
3. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34, 50.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 359.
5. ↑  Cicero, *De divinatione*, 1, 34.
**Interdikt** je v katolíckej cirkvi nápravný (liečebný) trest, ktorý spočíva v zákaze udeľovať alebo prijímať niektoré alebo všetky sviatosti. Od roku 1917 má výlučne osobný ráz.

Pred rokom 1917 sa mohol interdikt vzťahovať aj miesto (kostol, cintorín), na ktorom došlo k zločinu (napr. vražda) - pokým neprebehol nový proces vysvätenia.

Interdikt sa používa od 10. storočia. Napríklad v roku 1232 vyhlásil ostrihomský arcibiskup Róbert interdikt nad celým Uhorskom, kvôli hrubému zasahovaniu svetskej moci a Židov do cirkevných vecí. Obsahoval: zákaz vysluhovania sviatostí (okrem krstu a viatika), zákaz bohoslužieb (povolené len raz do mesiaca a bez účasti veriacich), zákaz cirkevných pohrebov a zvonenia.

Druhy interdiktov:

* pred rokom 1917
	+ osobný
	+ miestny - vzťahuje sa na miesto alebo obec
	+ všeobecný - rozsiahla oblasť, štát
* po roku 1917
	+ osobný

Uložený interdikt má niektoré účinky exkomunikácie. Kódex kánonov východných cirkví, ktorý je záväzný pre východné katolícke cirkvi označuje trest s podobným účikom pojmom menšia exkomunikácia.

Referencie
----------

1. 1 2 3  interdikt. In: TRETERA, Jiří Rajmund; HORÁK, Záboj. *Slovník církevního práva*. Vyd. 1. Praha : Grada, 2011. 147 s. ISBN 978-80-247-3614-3. S. 56.
2. ↑  interdikt. In: VRAGAŠ, Štefan, a kol. *Teologický a náboženský slovník I A-K*. 1. vyd. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2006. 352 s. ISBN 80-7162-620-1. S. 223 – 224.
3. ↑  interdikt. In: ĎURICA, Ján, ed. *Stručný katolícky teologický slovník*. 1. vyd. Trnava : Dobrá kniha, 2015. 1034 s. ISBN 978-80-7141-991-4. S. 386.
4. ↑  interdikt. VNUK, František. *Príručný slovník kresťanstva*. Bratislava : SMARAGD, 2003. 375 s. ISBN 80-89063-13-6. S. 119.
5. 1 2  interdikt. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2013. 682 s. ISBN 978-80-970350-1-3. Zväzok 7. (In – Kalg), s. 124.

Externé odkazy
--------------

* Kódex kánonického práva: Šiesta kniha: Sankcie v Cirkvi
Súradnice: 52°23′55″S 0°15′51″V﻿ / ﻿52,39861°S 0,26417°V﻿ / 52.39861; 0.26417

Elyská katedrála
**Elyská katedrála**, oficiálne *Katedrálny kostol Najsvätejšej trojice v Ely* (*Cathedral Church of the Holy and Undivided Trinity of Ely*) je hlavný chrám Elyskej diecézy a sídlo biskupa Anglikánskej cirkvi z Ely. Katedrála sa začala stavať v roku 1083 a býva zaraďovaná medzi najpôsobivejšie stavby stredoveku.

Dejiny
------

### Predchádzajúce budovy

Prvú kresťanskú stavbu na mieste dnešnej katedrály dala postaviť Etheldreda (\* 603), dcéra anglosaskej kráľovnej Anny. Po rozpade svojho druhého manželstva založila v roku 673 a riadila kláštor v Ely a bola tu aj pochovaná. Predpokladá sa, že kláštor bol zbúraný po invázii Vikingov v 9. storočí. Zachoval sa len kostol, ktorý tu existoval až do jeho prestavby v 10. storočí. 

Nový benediktínsky kláštor bol na tomto mieste postavený v dobe obnovy kláštorov v roku 970, kedy boli obnovené i kláštory v Peterborough a Ramsey. 

### Súčasná budova

Stavba súčasnej katedrály začala v roku 1083. Pôvodný anglosaský kostol bol zbúraný a do novej katedrály boli prenesené len ostatky jeho zakladateľov. Najstaršou časťou budovy je priečna chrámová loď križujúca hlavnú chrámovú loď pod hlavnou vežou. Západná veža postavená v románskom slohu, vysoká 66 m, bola vybudovaná v rokoch 1174 až 1197 s dostavbou prístrešku v rokoch 1198 až 1215. Unikátna osemboká *Lantern Tower*, široká 23 m a vysoká 52 m, bola postavená na začiatku 14. storočia a nahradila pôvodnú vežu, ktorá sa zrútila. 

Katedrála je postavená z kameňa dopraveného z Barnacku v Northamptonshire. Celková dĺžka stavby je 172,2 m a dĺžka hlavnej lode je 75 m, čo ju robí najdlhšou v Spojenom kráľovstve.[chýba zdroj]

V roku 1539, v dobe rušenia anglických kláštorov za vlády Henricha VIII. neutrpela katedrála vážne škody, bola ale zničená hrobka Etheldredy a poškodené sochy v jej kaplnke. Katedrála bola čoskoro, v roku 1541, znovu obnovená.

V 17. storočí boli na severnej strane katedrály inštalované gotické dvere ktorých autorom je Christopher Wren.

Katedrála je používaná i v súčasnosti a obsahuje napríklad zbierku farebného skla z obdobia od 13. storočia až do súčasnosti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elyská katedrála**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Panoramatické snímky katedrály na stránkach BBC
* Múzeum farebného skla v katedrále

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Elyská katedrála na českej Wikipédii.*
Titulný list mesačníku Elán.
**Elán** bol jeden z najvýznamnejších a najvplyvnejších kultúrnych a spoločenských časopisov počas prvej Česko‐slovenskej republiky a prvej Slovenskej republiky.

Časopis Elán bol reprezentačný literárny a umelecký mesačník, ktorý združoval všetkých literárnych a umeleckých pracovníkov. Vychádzal v náklade 2600 exemplárov. Poslaním časopisu bolo propagovať slovenskú literatúru doma i v zahraničí, umelecká výchova a zvyšovanie kultúrnej úrovne. Okrem poézie a prózy uverejňoval štúdie z literárnej teórie a histrórie, literárno - kritické príspevky. Elán sledoval aj otázky vedeckého života. Slovenskú literatúru a umenie zapájal do inonárodných súvislostí a naopak.

Vznikol v roku 1930, založil a redigoval ho slovenský básnik, vitalista, Ján Smrek. Počas svojej existencie uverejnil veľké množstvo významných článkov, ktoré hýbali slovenských kultúrnym životom. Smrek publikoval prvotiny nastupujúcej slovenskej kultúrnej elity, ktoré potom následne vydával v pražskom vydavateľstve Ladislava Mazáča ako Edíciu mladých slovenských autorov. Robil to na pomerne širokej programovej základni a často konvergentne s pokrokovými prúdmi v slovenskom medzivojnovom kultúrnom a politickom dianí. Pri Eláne vznikla aj tzv. Komorná knižnicu Elánu. Elán bol zakázaný v roku 1947 počas nástupu komunistickej totality ako nepohodlný, pokrokový časopis. Jeho editorovi Jankovi Smrekovi bolo až do odmäku v šesťdesiatych rokoch 20. storočia zakázané (okrem tvorby pre deti) publikovať.

Rubriky
-------

* Divadlo
* Film
* Hudba
* Výtvarné umenie
* Architektúra
* Rubrika SSS
* Knihy

Redaktor a vydavateľ
--------------------

* zodpovedný redaktor : Ján Čietek Smrek
* vydavateľ : Leopold Mazáč
* tlač : Jaromír Dolanský

Periodicita
-----------

* 1930/31 - roč. I. - 10 čísiel - po 8-16 s.
* 1931/32 - roč. II. - 10 č. - po 8-12 s.
* 1932/33 - roč. III. - 10 č. - po 8-10 s.
* 1933/34 - roč. IV. - 10 č. - po 8-10 s.
* 1934/35 - roč. V. - 10 č. - po 8-12 s.
* 1935/36 - roč. VI. - 10 č. - po 8-12 s.
* 1936/37 - roč. VII. - 10 č. - po 8-12 s.
* 1937/38 - roč. VIII. - 10 č. - po 8-12 s.
* časopis vychádzal aj po r. 1938.

Časopis v elektronickej podobe
------------------------------

* Archív časopisu
* Elán - dostupný v Digitálnej knižnici UKB

Zdroje
------

* ELÁN. In: *Bibliografia slovenských a inorečových novín a časopisov z rokov 1919 - 1938*. Zost. Kipsová et al. Martin : Matica slovenská, 1968. 1074 s.
**Oleg Sviatoslavič** (rus. Олег Святославич) († 977), drevlanské knieža, syn Sviatoslava I. Igorieviča, kniežaťa Kyjevskej Rusi. Po jeho smrti v roku 972 medzi Sviatoslavičami vypukli boje, počas ktorých starší syn Jaropolk I. Sviatoslavič (knieža Kyjevskej Rusi) obsadil Olegovo hlavné mesto Ovruč. V bitke o obranu svojho mesta Oleg Sviatoslavič umrel.

Oleg umrel mladý, o jeho deťoch a manželstve sa v ruských letopisoch nehovorí nič. Niektorí neskorší český historici 16. - 17. storočia ako Balbín a Komenský, tvrdia, že Oleg mal syna, ktorý odišiel na územie Čiech, kde založil známy moravský rod Žerotínov. Je to však čistý výmysel, avšak vzhľadom na to, že Olegov spojenec a brat Vladimír I. sa oženil s Češkou a Jaropolk, ako je známe z nezávislých zdrojov, vstúpil do zväzu s nemeckým imperátorom Ottom II. – protívníkom Českého kráľovstva, môže mať táto legenda aj historický význam.

V roku 1044 Jaroslav I. Múdry vykopal pozostatky Olega Sviatoslaviča a jeho brata Jaropolka I. posvätil ich a znova pochoval.

Poznámky
--------

1. **^**  O nich rozpráva Povesť dávnych liet. Oleg Sviatoslavič zabil syna vojvodu Svenelda, pretože poľoval v jeho revíre. Sveneld sa chcel pomstiť za smrť syna. Niektorí odborníci na výklad textu považujú tento príbeh za dodatočne dopísaný do povesti po napísaní jej pôvodnej verzie a predstavuje vysvetlenie boja v podobe legendy príčin boja.
**Aspirin** bolo krycie meno rušiaceho systému, ktorý používala britská RAF proti rádiovému navádzaciemu systému Knickebein, používaného Luftwaffe na začiatku druhej svetovej vojny. Spočíval vo vysielaní čiarok Morseovej abecedy na frekvenciách Knickebein. Voľba krycieho mena *Aspirin* bola priamočiara, pretože britské označenie systému Knickebein bolo Headache. Rušičky *Aspirin*, spolu s ďalšími zariadeniami pre elektronický boj, prevádzkovalo 80. krídlo RAF pod velením Edwarda Addisona.

Situácia
--------

Na začiatku vojny používalo Nemecko pre bombardovanie britských cieľov viacero rádiových navádzacích systémov (Knickebein, X-Gerät, Y-Gerät). Prvé dva spočívali na vysielaní Morseho bodiek a Morseho čiarok s frekvenciou 60 znakov za minútu v úzkych kužeľových výsekoch. Tieto sa navzájom mierne prekrývali, čím sa vytvorila veľmi úzka oblasť so spojitým tónom - navádzací lúč. Tento lúč bol zameraný na aktuálny cieľ náletu. Piloti bombardéru vedeli na ktorej strane lúča sú čiarky a na ktorej bodky. Podľa toho vedeli, ktorým smerom majú let korigovať, aby sa dostali do oblasti neprerušovaného signálu a teda na správny letový kurz.

Aspirin
-------

Briti zachytili pravidelné vysielanie čiarok a bodiek v rôznych oblastiach nad Anglickom a správne pochopili ich účel. Už v auguste 1940 mali k dispozícii rané rušiace systémy pre známe frekvencie Knickebein, ktoré vysielali šum. Rušička *Asipin* vysielala na frekvencii Knickebein Morseho čiarky. Systém bol jednoduchý, čiarky *Aspirinu* neboli synchronizované s čiarkami Knickebein. Cieľom bola dezorientácia nemeckých pilotov tak, aby v oblasti pre súvislý tón počuli vysielanie čiarok a v oblasti bodiek zmes čiarok a bodiek. Rušičky boli prvýkrát nasadené v období po sebe nasledujúcich náletov na Londýn, medzi 7. septembrom a 13. novembrom 1940. V októbri 1940 bolo v prevádzke 15 rušičiek *Aspirin*.

Účinnosť
--------

Briti verili, že rušenie bolo účinné po technickej stránke. Po vojne nemeckí piloti potvrdili, že dostatočne zreteľne počuli signál Knickebein aj pri jeho rušení, aj keď postupom času bolo stále intenzívnejšie. Rušenie však malo psychologický účinok. Posádky bombardérov si boli vedomé, že Briti systém poznajú. Poznajú aktuálny cieľ náletu a trasu priblíženia a teda majú čas pripraviť protilietadlovú obranu a vyslať stíhačov.

Referencie
----------

1. ↑  Price (2006, s. 34)
2. ↑  Price (2006, s. 36)

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 – 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)
**Olebečné svaly** (*musculi epicranii*) sú časť svalov hlavy, ktorá tesne prilieha k lebke a všetky sa začínajú na šľachovinovej prilbici (galea aponeurotica).

Pod kožou hlavy medzi čelovou a záhlavnou kosťou je rozprestretá šľachovinová prilbica, ktorá je pevne spojená s kožou hlavy, ale nie s kosťami lebky, takže umožňuje posun kože hlavy. 

Vpredu sa na šľachovinovú prilbicu pripája párový sval čelový sval (musculus frontalis), ktorý sa upína do kože hlavy v okolí čistinky (glabella) a obočia.

Vzadu sa na šľachovinovú prilbicu pripája záhlavný sval (musculus occipitalis), ktorý sa začína na *linea nuchalis supraterminalis*. 

Tieto svaly sa považujú za dvojbruškový záhlavnočelový sval (musculus occipitofrontalis), kde čelový sval tvorí predné bruško (venter frontalis) a záhlavný sval potom záhlavné bruško (venter occipitalis). Pri stiahnutí záhlavného svalu je šľachovinová prilbica spolu s kožou hlavy sťahovaná dozadu, pri kontrakcii čelového svalu potom dopredu. Pri fixovanej šľachovinovej prilbici dvíha čelový sval obočie a rozširuje očnú štrbinu. K tejto skupine patrí aj niekoľko nekonštantných svalov. Čelový sval sa podieľa na mimickom výraze prekvapenia, hrôzy, zmätku, bezradnosti a zrakovej koncentrácii.
Prierez ľudského oka
**Očná guľa** (lat. *bulbus oculi*) je pohyblivý útvar uložený v tvárovej časti lebky v očnici (*orbita*) v tukovom tkanive, v ktorom sa otáča pomocou okohybných svalov.

Okom prebieha myslená os, ktorá je spojnicou pozorovaného predmetu s miestom najostrejšieho videnia na sietnici - ústredná jamka (*fovea centralis*). Očná guľa je len približne guľovitá. Predozadný rozmer (cez očnú os) je asi o 1 cm väčší ako transverzálny a vertikálny priemer. 

Stena očnej gule sa skladá z troch vrstiev; vonkajší väzivový obal očnej gule (tunica fibrosa bulbi) tvorí očné bielko a rohovka. Strednú vrstvu, cievnatý obal očnej gule (*tunica vasculosa bulbi*), tvorí cievovka, vráskovec a dúhovka. Vnútornú vrstvu očnej gule (*tunica interna bulbi*) tvorí sietnica s tyčinkami a čapíkmi.

V hrote očnice vystupuje z oka zrakový nerv a vstupuje tepna privádzajúca krv pre celé oko, vstupujú tu aj nervy pre ovládanie svalov v oku. Tieto útvary sú uložené v tukovom tkanive. 

Miesto, kde vystupuje z očnej gule zrakový nerv, sa nazýva slepá škvrna. Je bez tyčiniek a čapíkov. 2/3 vnútorného priestoru očnej gule vypĺňa hmota nazývaná sklovec. Na vráskovci je zavesená šošovka.
Ovládač tempomatu montovaný na volante automobilu Jeep Grand Cherokee 2000
**Tempomat** (iné názvy: **tempostat, regulátor rýchlosti (jazdy), systém udržiavania/udržovania rýchlosti (jazdy), zariadenie/systém na udržiavanie/udržovanie rýchlosti (jazdy), zariadenie/systém na reguláciu/regulovanie rýchlosti (jazdy)**) je systém, ktorý automaticky udržuje rýchlosť motorového vozidla. Požadovaná rýchlosť sa nastavuje páčkou pod volantom alebo ovládačom na prístrojovej doske a vozidlo potom túto rýchlosť udržiava.

V roku 1945 si tempomat dal patentovať jeho vynálezca a inžinier Ralph Rowe Teetor, ktorý bol od svojich piatich rokov slepý. Vadilo mu, že jeho právnik, ktorý ho vozil autom, pri rozprávaní spomaľoval, a keď rozprávať prestal, začal zase zrýchľovať. Prvýkrát sa tempomat objavil vo výbave vozidla Chrysler Imperial v roku 1958.

Adaptívny tempomat
------------------

*Pre viac informácií o Adpatívnom tempomate kliknite sem.*

Je podobný klasickému tempomatu s tým rozdielom, že vozidlo je vybavené radarom, ktorý sníma rýchlosť pred ním idúceho vozidla. V prípade potreby dokáže elektronika adaptívneho tempomatu samočinne pribrzdiť, alebo aj úplne zastaviť alebo naopak zrýchliť podľa aktuálnej dopravnej situácie pred vozidlom.

Referencie
----------

1. ↑   *Spasitel, nebo škůdce: v moci tempomatů* [online]. týden.cz, 23.6.2009, [cit. 2012-04-11]. Dostupné online. (česky)
2. ↑   *The Old Car Manual Project* [online]. [Cit. 2012-04-11]. Dostupné online. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tempomat na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* *SYSTÉM UDRŽOVÁNÍ RYCHLOSTI JÍZDY* [online].. Dostupné online. (česky)
**Nový svetový poriadok** je označenie obdobia nových dejín, v ktorom dochádza k dramatickým zmenám v štruktúre svetového politického myslenia a rovnováhy síl. Pojem často zahŕňa myšlienku nejakého druhu jednotnej svetovej vlády.

Prvé použitie termínu na Západe súvisí s Wilsonovými Štrnástimi bodmi a s výzvou na založenie Spoločnosti národov po prvej svetovej vojne. Termín sa použil aj na konci druhej svetovej vojny na opísanie plánov na založenie Organizácie spojených národov a brettonwoodskeho systému, ale opatrnejšie v úsilí vyhnúť sa negatívnym asociáciám na neúspešnú Spoločnosť národov. No pri spätnom pohľade veľa komentátorov označovalo politický poriadok nastolený víťazmi 2. svetovej vojny ako „nový svetový poriadok".

Najširšie použitie pojmu v poslednom čase sa objavilo na konci studenej vojny. Prezidenti Michail Sergejevič Gorbačov a George H. W. Bush použili termín, aby sa pokúsili definovať éru po studenej vojne a ovzdušie spolupráce veľmocí, na realizáciu čoho dúfali.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku New world order na anglickej Wikipédii.*
**Agénor** alebo **Agénór** alebo **Agenor** (starogr. Ἀγήνωρ – Agénor/iný prepis Agénór, lat. *Agenor*) je v gréckej mytológii syn boha Poseidóna a nymfy Líbye. Bol kráľ v Tyre a zakladateľ Sidónu.

Agenór sa preslávil najmä svojimi potomkami, ktorých matkou bola jeho manželka Télefassa (podľa inej verzie Argiopé). Jeho deťmi boli:

* Európa, milenka najvyššieho boha Dia
* Kadmos - tébsky kráľ
* Foinix - foinický kráľ
* Kilix - kilický kráľ
* Fineus - trácky kráľ
* Thasos - hrdina, kráľ na ostrove Thasos

Keď Zeus uniesol Európu, poslal otec svojich synov, aby sestru našli a prikázal im, nech sa bez nej nevracajú. Pri hľadaní sa bratia rozišli do ďalekých krajín a po márnom hľadaní, nakoniec všetci zostali v cudzine, kde si založili svoje kráľovstvá. Thasos na svojej ceste zasvätil v Olympii sochu bohom. Potom sa dostal na ostrov Thasos, osídlil ho a našiel tam bohaté nálezisko zlata.

Referencie
----------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 2,1,4.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 3,1,1.
3. 1 2 3  Hyginus, *Fabulae* 178.
4. ↑  Herodotos, *Historia* 4,147.
5. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 2,178.
6. 1 2  Herodotos, *Historia* 6,47.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Agénór na českej Wikipédii.*
**Agémón** (starogr. *Ἀγήμων* – *Agémón*) je v gréckej mytológii brat korintského kráľa Aristoméda.

Korinský kráľ Agémón bol potomok Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a ujal sa vlády. Jeho následníkov nazývali Heraklovcami, ale po smrti najvýznamnejšieho korintského kráľa Bakchida jeho potomkov z úcty k nemu nazývali Bakchidovcami.

Keď zomrel korintský kráľ Aristomédes, jeho syn Telestes bol ešte maloletý a preto jeho najbližšieho príbuzného strýka Agémóna poverili, aby sa stal jeho regentom. Agémón však potom túto funkciu zneužil tak, že sa zmocnil trónu. Antickí autori uvádzajú, že Agémón vládol 16 rokov, podľa Hieronyma od roku 832 do roku 816 pred Kr. Po jeho smrti kráľovské žezlo v Korinte prevzal syn Alexandros.

  


|  |
| --- |
| Agémón**Heraklovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Aristomédes** | **korintský kráľ**832 pred Kr. – 816 pred Kr. (fiktívna chronológia) | Nástupca**Alexandros** |

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  Hieronymus, *Chronicon*, 141-143.
2. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 7, frag. 9.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,3.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,4.
5. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,221.
Súradnice: 47°52′58″S 18°12′00″V﻿ / ﻿47,8827778°S 18,2°V﻿ / 47.8827778; 18.2

**Bohatský park** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Hurbanovo v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1981 na rozlohe 4,64 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Ochrana historického parku založeného v 19. storočí. Má charakter prírodno-krajinárskeho parku. Veľmi pestro sú tu zastúpené listnaté i ihličnaté dreviny. Uprostred je rozsiahla zatrávnená plocha, dreviny vytvárajú esteticky pôsobivé scenérie.*

Referencie
----------

1. ↑  Bohatský park. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Bohatský park v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bohatský park na českej Wikipédii.*
**Agésipolis II.** (starogr. Ἀγησίπολις B) bol kráľ Sparty od roku 371 pred Kr. do roku 369 pred Kr. Pochádzal z kráľovskej rodiny Agiovcov (gréc. Agiadón) Jeho spolukráľ Agésilaos II. patril do kráľovskej rodiny Eurypontovcov (gréc. Eurypontidón).

Kráľom sa stal po smrti otca Kleombrota, ktorý zomrel v bitke pri Leuktre, kde spartské vojsko utrpelo od Tébanov totálnu porážku. Dôsledky tejto udalosti boli pre Spartu katastrofálne. Počas krátkeho panovania Agésipolisa II. sa od Sparty odtrhla väčšina spojeneckých a podmanených miest, Peloponézsky spolok sa rozpadol a proti Sparte povstali aj Messénčania a Arkádčania, ktorým na pomoc prišlo sedemdesiat tisícové vojsko z celej Boiótie pod velením Epameinóndaa. Celých tristopäťdesiat rokov trvala vláda Sparty nad týmto územím a teraz sa skončila. Sparta sa už nikdy nespamätala a prestala byť hegemónom v Grécku. 

Agésipolis II. kraľoval len niečo vyše roka a nie je známe akú úlohu odohral v týchto pohnutých časoch. Jeho spolukráľ Agesilaos II.
sa ešte neskôr pokúsil obnoviť prestíž Sparty, ale zatiaľ sa snažil urovnať situáciu mierovými rokovaniami. Agésipolis II. zomrel v roku 369 pred Kr. Dediča nemal a preto sa následníkom stal jeho brat Kleomenes.

Zdroje
------

* Vojtech Zamarovský, *Grécky zázrak*
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*
* Diodoros Sicílsky, *Bibliotheca historia*

  


|  |
| --- |
| Agésipolis II.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Kleombrotos I.** | **kráľ**371 pred Kr. – 369 pred Kr. | Nástupca**Kleomenes II.** |
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Revolúcia* pozri *Revolúcia (rozlišovacia stránka)*.
Revolúcia v Prahe. Rok 1848
**Revolúcia** je hlboká kvalitatívna zmena v spoločensko-politických vzťahoch, prechod od starého politického usporiadania k novému, často násilnými prostriedkami.

Pojem revolúcia sa používa aj vo význame: zvrat, obrat, základná, podstatná zmena, vznik novej kvality v určitom bode vývojového procesu, napr. vo vývoji spoločnosti je to sociálna revolúcia.

Názory na revolúciu
-------------------

Podľa marxizmu je revolúcia kvalitatívna premena spoločnosti, ku ktorej dochádza vtedy, keď výrobné sily dosiahnu bod, v ktorom ich začínajú sputnávať výrobné vzťahy, počom výrobné sily rozbíjajú tieto putá a spolu s nimi zvrhávajú všetky
inštitúcie. Podľa druhej marxistickej verzie je revolúcia produktom triedneho boja vnútri výrobných vzťahov, ktorý narastá tak dlho, až kým prenikne všetkými existujúcimi inštitúciami a prepukne otvorený konflikt, ktorý vedie k nahradeniu vládnucej triedy tými, ktorých ovládala. V revolúciách ide o porážku jednej triedy druhou. Pri prechode od feudalizmu k socializmu dochádza k dvom revolúciám: pri prvej buržoázia zvrháva aristokraciu (buržoázna revolúcia) a pri druhej je buržoázia zvrhnutá proletariátom (proletárska revolúcia).

Literatúra
----------

* MALIA, Martin: *Lokomotivy dějin : revoluce a utváření moderního světa.* Brno : Centrum pro studium demokracie a kultury, 2009. 427 s. ISBN 978-8-7325-194-9

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Revolúcia**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Revolúcia**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Jevgenij Alexandrovič Mravinskij** (\* 4. jún 1903, Petrohrad, Rusko - † 19. január 1988, Petrohrad) bol ruský dirigent.

Životopis
---------

Narodil sa v Petrohrade. Jeho otec zomrel v r. 1918, v tom istom roku začal Mravinskij pracovať v Mariinskom divadle. Pred nástupom na St. Petersburgské konzervatórium študoval biológiu na univerzite v Leningrade. Prvýkrát vystúpil ako dirigent v r. 1929. V tridsiatych rokoch dirigoval v Kirovovom balete a Bolšovskej opere. V septembri 1938 vyhral Moskovskú súťaž v dirigovaní.

V októbri 1938 Mravinskij obsadil pozíciu, v ktorej zotrval až do roku 1988: hlavný dirigent Leningradskej filharmónie, s ktorou mal svoj debut v r. 1931. Počas tejto vzácnej takmer päťdesiatročnej spolupráci Mravinskij sformoval Leningradskú filharmóniu na teleso špičkovej kvality a na jeden z najlepších orchestrov svojej doby. Leningradská filharmónia získala legendárnu povesť, hlavne v interpretácii Čajkovského a Šostakoviča. Počas druhej svetovej vojny bol Mravinskij spolu s orchestrom evakuovaný na Sibériu.

Mravinskij uviedol svetové premiéry šiestich Šostakovičových symfónií: piatu, šiestu, ôsmu, deviatu, desiatu a dvanástu. Tiež uviedol premiéru Prokofievovej šiestej symfónie v Leningrade. Mravinskij vytvoril komerčné štúdiové nahrávky v rokoch 1938 až 1961. Nahrávky vydané po roku 1961 boli už len záznamy z koncetov. Jeho posledná nahrávka koncertu je z r. 1984 - Šostakovičová dvanásta symfónia. Mravinskij zomrel v r. 1988.

Štýl dirigovania
----------------

Nahrávky zobrazujú Mravinského ako dirigenta s neobyčajnou technickou kontrolou nad orchestrom, hlavne v dynamike, presnosti hrania a frázovaní. Jeho dirigovanie bolo precízne, dramatické s meniacim sa tempom v snahe zvýrazniť hudobný efekt. Na skúškach bol autokratický a prísny. Výsledné prevedenia mali požadovanú intenzitu, koncentráciu a spontánnosť.

Externé odkazy
--------------

* (po rusky)

Autoritné údaje: * BnF: 12407913n
* GND: 119385805
* ISNI: 0000 0001 0872 2639
* LCCN: n82246147
* NK ČR: mzk2003183235
* VIAF: 14858306
* WorldCat: lccn-n82246147
Príklad usporiadania Yu-Gi-Oh! karty
Kazuki Takahashi
**Yu-Gi-Oh!** je zberateľská kartová hra s tematikou japonských anime a manga, ktorú vytvoril Kazuki Takashi. Hra sa v niektorých veciach podobá kartovej hre Magic: The Gathering a v dnešnej dobe ju už počtom hráčov a predaných kariet prekonala. Dokonca dňa 7. júla 2009 dostala Guinessov rekord. Aj v tejto kartovej hre hráči používajú monštrá a kúzla na porazenie súpera. Yu-Gi-Oh! sa stalo veľmi populárne a je podľa neho vytvorené anime aj manga.

TCG a OCG
---------

Yu-Gi-Oh! sa delí na OCG (**O**riginal **C**ard **G**ame) a TCG (**T**rading **C**ard **G**ame). Rozdiel medzi nimi je banlist, karty, jazyk (kým OCG sa vydáva v japončine a iných ázijských jazykoch, tak TCG vychádza v európskych jazykoch, ako napr. angličtina, nemčina, taliančina ...) atď. Niektoré karty, ktoré ale vyšli v TCG, nevyšli v OCG (a samozrejme naopak). Preto sa OCG karty nesmú hrať na TCG turnajoch, ale naopak to možné je. TCG sa hrá prevažne v Amerike a v Európe, OCG v Ázii.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web hry
* Český portál Yu-Gi-Oh!

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Yu-Gi-Oh! na českej Wikipédii.*