recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dizajn figúry a obalu od Zdenka Rykra (1935)
**Kofila** je čokoládová tyčinka s kávovou príchuťou. Po Margot a Ledových Kaštanoch je treťou najobľúbenejšou čokoládovou tyčinkou spoločnosti Nestlé.

Tyčinku začala vyrábať čokoládovňa Orion v roku 1923. Vtedy bol predstavený aj prvý obal, ktorého autorom je Zdenek Rykr. Išlo o ilustráciu so žltým pozadím a murínom (nazývaným aj Turek alebo Kofiláček) pijúcim z hrnčeka kávy. Inšpiráciou mu bol Turek Achmet, ktorý ako prvý na našom území servíroval kávu.

V roku 1965 ilustrácia murína nakrátko zmizla z obalu Kofily a nahradil ju dizajn tretej celoštátnej spartakiády.

V roku 2013, pri príležitosti 90. výročia, bola pridaná aj príchuť latte.

V roku 2022 murína nahradil muž s modrou tvárou.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Mouřenín zmizel jen jednou za téměř sto let. Podívejte se na proměny Kofily, nová právě přichází | Aktuálně.cz* [online]. Aktuálně.cz - Víte, co se právě děje, 2018-03-19, [cit. 2023-02-01]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Strategie - Tyčinka Kofila má nové obaly. Navrhli ich dizajnéri* [online]. strategie.hnonline.sk, 2017-03-09, [cit. 2023-02-01]. Dostupné online.
3. 1 2   *Slavná Kofila dostala novou tvář, mouřenína vystřídal „modřenín"* [online]. iDNES.cz, 2022-02-22, [cit. 2023-02-01]. Dostupné online. (po česky)
**Jan Maurycy Paweł Puzyna de Kosielsko** (\* 13. september 1842, Gwoździec – † 8. september 1911, Krakov) bol poľský rímskokatolícky biskup a kardinál; od roku 1895 až do svojej smrti sídelný biskup krakovský. V roku 1901 bol vymenovaný za kardinála.

Biografia
---------

### Rané pôsobenie

Študoval právo v Prahe, kde v roku 1868 získal doktorát a potom aj na Ľvovskej univerzite; 24. júna 1870 aj tu obdržal titul doktor práv. Pracoval v galícijskom súdnictve. V roku 1876 vstúpil do przemyślského diecézneho kňazského seminára. 6. mája 1877 prijal tonzúru, 20. novembra 1878 bol vysvätený za subdiakona a 1. decembra 1878 za diakona. 8. decembra bol v Przemyśli vysvätený za kňaza przemyślským biskupom Maciejom Hirschlerom. Neskôr pôsobil ako vicerektor kňazského seminára v Przemyśli.

### Biskup

26. februára 1886 ho pápež Lev XIII. za pomocného biskupa ľvovského a titulárneho biskupa memphiského; biskupskú vysviacku prijal 25. marca 1886 v bazilike *S. Giovanni Canzio* v Ríme z rúk Mieczyslawa Halku *kardinála* Ledóchowského a spolusvätiteľov Františka Schönborna, arcibiskupa pražského a Josyfa Sembratowicza, emeritného gréckokatolíckeho arcibiskupa ľvovského. 22. januára 1895 ho pápež Lev XIII. vymenoval za biskupa krakovského.

### Kardinál

Na konzistóriu 15. apríla 1901 ho pápež Lev XIII. vymenoval za kardinála s titulom kardinál-kňaz a titulárnym kostolom *Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio*. Zúčastnil sa na konkláve konanom od 31. júla do 4. augusta 1903 (5 dní) po smrti Leva XIII. kde v mene cisára Františka Jozefa I. prezentoval posledné veto pri voľbe pápeža v dejinách proti voľbe kardinála Mariana Rampollu del Tindaro. Na tomto konkláve bol nakoniec 4. augusta 1903 kardinál Giuseppe Melchiorre Sarto ako 68 ročný zvolený za pápeža a prijal meno Pius X.

Zomrel 8. septembra 1911 ako takmer 69 ročný v Krakove. Bol pochovaný v kaplnke Nepoškvrneného počatia vo Wawelskej katedrále.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jan Puzyna de Kosielsko**

Zdroje
------

* CHENEY, David M.. *Jan Maurycy Pawel Cardinal Puzyna z Kosielsko †* [online]. catholic-hierarchy.org, [cit. 2015-10-08]. Dostupné online. (po anglicky)
* MIRANDA, Salvador. *The Cardinals of the Holy Roman Church, April 15, 1901 (XXVI)* [online]. [cit. 2015-10-11]. Dostupné online. (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 1027109896
* ISNI: 0000 0000 2427 5309
* LCCN: n78062260
* VIAF: 16031760
* WorldCat: lccn-n78062260
Prvá možnosť najkratšieho matu: 1. f4 e5 2. g4?? Dh4# 

 Druhá možnosť najkratšieho matu: 1. f4 e6 2. g4?? Dh4# 

 Tretia možnosť najkratšieho matu: 1. f3 e5 2. g4?? Dh4# 

 Štvrtá možnosť najkratšieho matu: 1. f3 e6 2. g4?? Dh4# 
**Najkratší mat** je v šachovej partii mat, na ktorého uskutočnenie je potrebný teoreticky najnižší počet ťahov. Takýto mat je možné dať už v druhom ťahu, avšak existujú hneď štyri možnosti, ako dať teoreticky najkratší dvojťahový mat. V prvom prípade ide o nasledujúci sled ťahov: **1. f4 e5 2. g4?? Dh4# 0-1**. V druhom prípade ide o sled ťahov **1. f4 e6 2. g4?? Dh4# 0-1**. V treťom prípade ide o sled ťahov **1. f3 e5 2. g4?? Dh4# 0-1** a napokon v štvrtom prípade ide o sled ťahov **1. f3 e6 2. g4?? Dh4# 0-1**. Teda rozdiel je nepatrný a spočíva len v pohybe čierneho pešiaka na e-stĺpci, ktorý sa môže pohnúť buď o jedno alebo o dva polia a v pohybe bieleho pešiaka na f-stĺpci, ktorý sa taktiež môže pohnúť o jedno alebo o dve polia. Tento nepatrný rozdiel nemá samozrejme žiadny vplyv na mechaniku matu. Vo všetkých týchto pozíciach je bieleho kráľ ohrozený čierneho dámou, no keďže je dusený vlastnými figúrami a zároveň nemá žiadnu figúru, ktorú by mohol predložiť, ide o mat. Prakticky je zrejme najpravdepodobnejší mat, pri ktorom biely začína ťahom **1. f4**, pretože je možné predpokladať, že chcel hrať Birdovu hru. Práve pre hrozbu tohoto duseného matu má biely podľa teórie v druhom ťahu v Birdovej hre zahrať **2. Jf3**, pretože funkcia jazdca na poli f3 je okrem iného aj fakt, že pôsobí na pole h4 a zabraňuje čiernemu matovať bieleho kráľa.

Tento mat slúži ako dobrý príklad toho, prečo sa začiatočníci majú najprv zoznamovať s otvorenými hrami ako je Španielska hra či Talianska hra a až neskôr so zatvorenými hrami ako je Birdova hra, pretože otvorené hry neoslabujú kráľovské krídlo a zväčša spočiatku ponúkajú viacero prirodzených možností, ako dobre otvoriť šachovú partiu, zatiaľ čo v Birdovej hre musí biely poznať teoreticky správne ťahy od začiatku.

V zahraničnej šachovej literatúre je tento mat známy pod rôznymi názvami. V českej šachovej literatúre je možné nájsť ho pod pomenovaním *Mat bláznů* alebo tiež *Mat hlupáků*, v anglickej literatúre je známy pod názvom *Fool's mate* (mat bláznov) alebo tiež pod miernejším názvom *Two-Move Checkmate* (Dvoj-ťahový mat).

Referencie
----------

1. ↑   *The Shortest Checkmate in Chess: The Fool's Mate* [online]. , [cit. 2019-07-29]. Dostupné online. (english)
2. ↑   *Najkratší možný mat* [online]. , [cit. 2019-07-29]. Dostupné online.
3. ↑   *Fool's Mate and Scholar's Mate* [online]. , [cit. 2019-07-29]. Dostupné online. (english)

Pozri aj
--------

* Talianska hra
* Španielska hra
* Birdova hra
* Dusený mat


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Šachový portál |
Prof. PhDr. **Pavel Ondrus**, DrSc. (\* 19. máj 1919, Pitvaroš, Maďarsko – † 8. marec 1980, Bratislava) bol jazykovedec, vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec Štefan Ondrus
* matka Alžbeta, rodená Némethová
* manželka Mária, rodená Gondová
* deti: Zuzana Ondrejová, Peter Ondrus

Životopis
---------

V rokoch 1930-1936 študoval na gymnáziu v Nových Zámkoch, v rokoch 1936-1937 v Banskej Bystrici a v rokoch 1937-1938 v Kežmarku. Od roku 1939 pracoval ako administratívny pracovník na Ministerstve školstva a osvety v Bratislave (až do roku 1941). V rokoch 1940-1944 študoval na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Po skončení vysokoškolského štúdia pôsobil ako profesor na gymnáziách v Piešťanoch (1944–1946), v Bratislave (1946–1948) a v Dunajskej Strede (1948-1949). V rokoch 1949–1980 pracoval ako vysokoškolský učiteľ na Katedre slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty UK v Bratislave, ktorej vedúcim bol v rokoch 1977-1980. 

Bol členom mnohých vedeckých spoločností doma i v zahraničí: tajomník (1960–1963) a druhý podpredseda (1963–1966) Združenia slovenských jazykovedcov pri SAV, podpredseda Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri SAV (1976–1980), člen Vedeckého kolégia SAV pre jazykovedu a vedy o literatúre a umení (1962–1974), člen medzinárodnej komisie pre jazykové kontakty pri Medzinárodnom komitéte slavistov (1976–1980). 

Venoval sa slovenskej i slovanskej dialektológii, výskumu slovenského spisovného jazyka, metodike jeho vyučovania a onomastike. Bol členom redakčnej rady Celokarpatského dialektetického atlasu. Bol autorom učebníc slovenského jazyka, lexikológie, gramatických a morfologických príručiek.

Ocenenie
--------

V roku 1965 dostal pamätnú medaila k 20. výročiu oslobodenia ČSSR Za zásluhy v boji proti fašizmu. V roku 1969 bol vyznamenaný striebornou medailou UK, v roku 1973 medailou Univerzity Martina Luthera v Halle. V roku 1979 dostal ocenenie zaslúžilý školský pracovník.

Dielo
-----

* *Stredoslovenské nárečia v Maďarskej ľudovej republike* (Bratislava, 1956)
* *Prehľad slovenskej dialektológie* (Bratislava, 1961)
* *Morfológia spisovnej slovenčiny* (Bratislava, 1964)
* *Výskum slovnej zásoby slovenských nárečí* (Bratislava, 1966)
* *Číslovky v súčasnej spisovnej slovenčine* (Bratislava, 1969)
* *Vetný rozbor v príkladoch* (Bratislava, 1971)
* *Slovenská lexikológia II* (Bratislava, 1972)
* *Kapitoly zo slovenskej morfológie* (Bratislava, 1978)
* *Dejiny slovenského jazyka a dialektológia* (Bratislava, 1979)
* *Súčasný slovenský spisovný jazyk. Lexikológia* (Bratislava, 1980)

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* ONDRUS, Pavol. In: MAŤOVČÍK, Augustín, et al. *Reprezentačný biografický lexikón Slovenska*. Martin : Matica slovenská, 1999. 384 s. ISBN 80-7090-537-9. S. 245.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Súborná personálna bibliografia slovenských slovakistov a slavistov na vvv.juls.savba.sk

Autoritné údaje: * GND: 1089866410
* ISNI: 0000 0001 1677 077X
* LCCN: n81041947
* NK ČR: mzk2002144017
* SNK: 158782
* VIAF: 77632361
* WorldCat: lccn-n81041947
**Pavlína Jíšová** (\* 21. september 1962, České Budějovice) je česká folková a country speváčka.

Pavlína Jíšová absolvovala Pedagogickú fakultu (odbor český jazyk, hudobná výchova) v Českých Budějoviciach.
Získala so skupinou SEM TAM dvakrát Portu v Plzni. Neskôr spievala vo folkovej formácii Žalman a spol. s ktorou nahrala dva albumy. Spievala aj v skupine Minnesengři. V zostave Žalman a spol. pôsobila Pavlína do roku 1990, kedy kapelu opustila kvôli materským povinnostiam. Pavlína Jíšová spievala 12 rokov (1991-2002) v legendárnej folkovej skupine Nezmaři. Šesťkrát za sebou dostala ocenenie *Speváčka roka* od časopisu *Folk & Country*. V roku 2002 založila vlastnú skupinu CS Band, (Skratka CS, keďže dvaja hudobníci sú z Česka (Pavel Malina, Pavel Plánka) a dvaja zo Slovenska (Juraj Figura, Peter Szabados). Od roku 2007 má skupina názov *Pavlína Jíšová a přátelé*. Mnohokrát je titulovaná českými médiami ako prvá dámu českého folku.

Diskografia
-----------

### Albumy

* 1993 - *Někdo jiný než jsem já*
* 1995 - *Druhá Tráva s Pavlínou Jíšovou*
* 1998 - *Pavlína Jíšová - CD extra*
* 2001 - *Láska je nádech*
* 2003 - *V proutěném křesle*
* 2007 - *Andělé jsou s námi*
* 2009 - *Blázen tančí dál*

Externé odkazy
--------------

* jisova.cz
* Pavlína Jíšová – prvá dáma českého folku?[nefunkčný odkaz]
* Pavlína Jíšová – prvá dáma českého folku

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5856 4096
* NK ČR: jn99240000402
* VIAF: 84105664
**Octet Singers** je mužské vokálne teleso, ktoré vzniklo v roku 1994 v Bratislave. Tvoria ho členovia Slovenského filharmonického zboru. V súčasnosti je zbormajstrom Jozef Chabroň, v minulosti túto úlohu zastávala Blanka Juhaňáková.

Octet Singers sa venuje a capella dielam, ale spolupracuje aj s inštrumentálnymi telesami, napríklad s Orchestrom Pavla Zajáčka a s Moyzesovým kvartetom.

Súbor koncertoval na viacerých hudobných festivaloch na Slovensku i v zahraničí.

Repertoár
---------

Ako už z názvu vyplýva, súbor Octet Singers tvorí osem profesionálnych spevákov, ktorí dokážu interpretovať náročnejšie diela pre ľudský hlas od slovenských i zahraničných hudobných skladateľov. Spievajú gregoriánsky chorál, renesančnú polyfóniu, úpravy ľudových piesní, spirituály i súčasnú vokálnu tvorbu. V ich repertoári sa nachádzajú diela Mikuláša Schneider-Trnavského, Jána Levoslava Bellu, Mikuláša Moyzesa, Jozefa Rosinského, Leoša Janáčka, Jacobusa Gallusa Handla, Ernesta Schumera, Gioachina Rossiniho, Franza Biebla a iných.

Diskografia
-----------

* (1995) *Octet Singers* - Octet Singers, dirigent: Blanka Juhaňáková - Rádio Bratislava
* (1996) *Musica Sacra* - Octet Singers, dirigent: Blanka Juhaňáková - A.L.I.
* (1997) *Vianoce s Octet Singers* - Octet Singers, Orchester Pavla Zajáčka, dirigent: Blanka Juhaňáková - Rádio Bratislava

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Msgr. Pavol Macháček** (\* 25. marec 1887, Holíč - † 2. január 1969, Holíč) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, politik HSĽS a neskôr ČSL v prvej polovici 20. storočia.

Študoval na gymnáziu v Skalici a neskôr v Trnave. Teológiu začal študovať v Ostrihome, no po obvineniach z panslavizmu musel doštudovať v Insbrucku. Po vysvätení za kňaza v roku 1911 pôsobil vo viacerých farnostiach (napr. Šoporňa, Kestúc, Holíč a podobne). V rokoch I. svetovej vojny pôsobil ako vojenský kaplán. Po jej skončení bol opäť kňazom v Holíči a neskôr v Devíne. Stal sa členom Slovenskej ľudovej strany a v pomerne mladom veku sa stal v roku 1922 generálnym tajomníkom strany a o rok neskôr aj šéfredaktorom novín Slovák. 

V parlamentných voľbách v roku 1925 bol v XV. volebnom kraji (Trnava) za HSĽS zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. V parlamentne zasadal v rozpočtovom, zahraničnom a zásobovacom výbore. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929 už viedol kandidátku strany v XVI. volebnom kraji (Nové Zámky) a opäť bol zvolený za poslanca. V tomto volebnom období zasadal v technicko-dopravnom, zahraničnom a živnostenskom výbore snemovne. Pre nezhody v strane sa 6. januára 1931 poslaneckého mandátu vzdal. Namiesto neho do parlamentu nastúpil železničiar Jozef Galovič.

S politikou HSĽS sa rozišiel a vstúpil do Československej strany ľudovej. V tom istom roku sa stal kňazom v Šali. V obecných voľbách v roku 1938 viedol miestnu kandidátku ČSL v obci. Následne bol kňazom v obci Boleráz. 

Po vzniku Slovenského štátu bol nakrátko internovaný v Ilave. Po prepustení v závere roku 1939 emigroval do Londýna. V rokoch 1940 - 1945 pôsobil ako člen Československej štátnej rady, pričom do roku 1942 aj ako podpredseda. Medzitým bol na Slovensku odsúdený na doživotie. Neskôr bol trest zmiernený na 10 rokov. Po obnovení Československa sa v roku 1945 vrátil do vlasti a stal sa kňazom v Bratislave. Stal sa predsedom *Ústrednej správy pre cirkevné majetky* v Bratislave. Neskôr ako kňaz pôsobil v Svätom Juri a v Holíči. Po komunistickom prevrate v roku 1948 bol lojálnym k novému režimu.

Referencie
----------

1. ↑   *MACHÁČEK Pavel, MSGR* [online]. ozahori.sk/, [cit. 2022-03-07]. Dostupné online.
2. ↑   *Menný register* [online]. Spoločná Česko - Slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-03-07]. Dostupné online.
3. ↑   *Menný register* [online]. Spoločná Česko - Slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-03-07]. Dostupné online.
4. ↑   Naši vedúci kandidáti v obecných voľbách dňa 22. mája. *Ľudová politika* (Bratislava), 18.5.1938, roč. XIV, čís. 114, s. 3.
5. ↑  KREJČÍ, Pavel. *ČESKOSLOVENSKO ZA DRUHÉ SVĚTOVÉ VÁLKY, VLIV VÁLEČNÝCH UDÁLOSTÍ NA POVÁLEČNÝ VÝVOJ REPUBLIKY [online]* [online]. sezimovo-usti.eu, [cit. 2022-03-07]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * abART: 78804
* SNK: 168371
* VIAF: 3612156565722423500005
Generálporučík Ing. **Pavol Papač** (\* 18. január, 1924, Kráľovce – † 13. apríl 1994, Prešov) bol slovenský generál; v roku 1979 bol ustanovený do funkcie náčelníka kádrovej správy Čsl. armády na Ministerstve národnej obrany.

Život
-----

Narodil sa 18. januára 1924 v Kráľovciach. Po ukončení obecnej školy absolvoval dve triedy reálneho gymnázia.

V roku 1945 nastúpil na základnú vojenskú službu, aby sa ďalej stal slúžiacim poddôstojníkom. Vojakom z povolania sa stal v roku 1949. V tom istom roku odišiel študovať na Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Moravě. Po jej skončení krátko pôsobil ako veliteľ roty v Prachaticiach.

Vojenské vzdelanie si ďalej dopĺňal v kurzoch v Prahe a Moskve. Po ich úspešnom absolvovaní zastával hlavné funkcie na stupni pluk v meste Jindřichův Hradec, kde sa už ako 29-ročný stal veliteľom 29. pešieho pluku. Už v roku 1960 ho ustanovili do funkcie veliteľa 18. motostreleckej divízie v Prešove.

Potom vykonával najvyššie funkcie na vojenských školách. Od roku 1964 bol veliteľom Vyššieho vojenského učilišťa vo Vyškove na Morave a v roku 1967 sa stal zástupcom veliteľa Vojenskej akadémie A. Zápotockého v Brne.

V roku 1969 sa vrátil k výkonu veliteľských funkcií, aby sa stal náčelníkom oddelenia na veliteľstve Východného vojenského okruhu v Trenčíne, odkiaľ bol ustanovený do funkcie veliteľa 9. tankovej divízie v Tábore. Od roku 1971 až do roku 1987 pôsobil v rôznych funkciách na kádrovej správe v Prahe, kde svoju vojenskú kariéru ukončil na Ministerstve národnej obrany ako náčelník kádrovej správy Čsl. armády.
Zomrel v roku 1994 v Prešove.

Do prvej generálskej hodnosti generálmajor bol prezidentom republiky vymenovaný 1. októbra 1971. Do hodnosti generálporučíka bol povýšený v roku 1978.

Ovláda ruský jazyk.

Miesta vojenského pôsobenia
---------------------------

* Slovensko: Prešov, Trenčín
* Česko: Hranice na Moravě, Prachatice, Tábor, Vyškov, Praha, Jindřichův Hradec, Brno
* Rusko: Moskva

Ocenenia
--------

Za službu vlasti, Za zásluhy o výstavbu a ďalšie.

Externé odkazy
--------------

* Fotografia

Zdroj
-----

* Štaigl, J. a kolektív: *Generáli - slovenská vojenská generalita 1918 – 2009*, Magnet Press, Slovakia 2009, str. 143
„Shenandoah"

„Shenandoah" v podaní speváckych rotmajstrov United States Air Force Band

„**Oh Shenandoah**" (tiež nazývaná „*Shenandoah*", „*Across the Wide Missouri*", „*Rolling River*", „*Oh, My Rolling River*", „*World of Misery*") je tradičná ľudová pieseň spievaná v Amerike neistého pôvodu, ktorej vznik sa datuje do začiatku 19. storočia.

Zdá sa, že pieseň „Shenandoah" pochádza od amerických a kanadských cestovateľov alebo obchodníkov s kožušinou, ktorí cestovali po rieke Missouri na kanoe a vyvinuli niekoľko rôznych textov. Niektoré texty odkazujú na náčelníka indiánskeho kmeňa Oneida Shenandoaha a obchodníka s kanoemi, ktorý sa chce oženiť so svojou dcérou. V polovici 19. storočia sa verzie piesne stali námorníckou piesňou, ktorú počúvali alebo spievali námorníci v rôznych častiach sveta. Pieseň má číslo 324 v databáze Roud Folk Song Index.

Ďalšie variácie (kvôli vplyvu ústneho rozptýlenia medzi rôznymi regiónmi) zahŕňajú karibskú (svätovincentskú) verziu, „World of Misery", ktorá sa nevzťahuje na „indickú princeznú", ale na „bielu mulatku".

Referencie
----------

1. ↑   *Shenandoah* [online]. www.smallpotatoesmusic.com, [cit. 2022-01-17]. Dostupné online.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2022-01-17]. Dostupné online. Archivované 2022-01-17 z originálu.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Oh Shenandoah na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Pavol Sontág** (maď. *Szontagh Pál*; \* 26. apríl 1821, Dobšiná – † 10. február 1911, Budapešť) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu, predstaviteľ evanjelickej cirkvi a majiteľ medeného hámra. Otec čipkárok – sestier Sontágových.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine dobšinských Sontágovcov. Bol synom krajského účtovníka Viliama Sontága a Anny Langsfeldovej. Školské štúdiá absolvoval v Gemeri, Bratislave a v Kežmarku. Vyštudoval právo a v roku 1841 zložil advokátsku skúšku v Pešti. V rokoch 1842 až 1844 bol zástupcom prokurátora a tabulárnym sudcom Gemerskej župy. Rozšíril a riadil medený hámor a železnú hutu v Štítniku. Podieľal sa aj na riadení papierenskej spoločnosti v Slavošovciach. Počas uhorskej revolúcie bol členom hornouhorského mimoriadneho súdu a neskôr kapitánom honvédov. Po porážke revolúcie mal zakázané vykonávať právnickú prax.

Venoval sa podnikateľskej činnosti a administrácii luteránskeho cirkevného dištriktu Tisa a bol dozorcom luteránskej diakonie v Gemeri.

Do politiky sa zapojil v roku 1867, keď bol zvolený za poslanca uhorského snemu za Deákovu stranu vo volebnom okrsku Rožňava. V Budapešti, bol od roku 1883 viac ako desaťročie podpredsedom Priemyselného spolku.

Referencie
----------

1. ↑  SONTÁG, Pavol. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok V. R – Š. Martin : Matica slovenská, 1992. 560 s. Dostupné online. ISBN 80-7090-216-7. S. 316.
2. ↑  ŠUMSKÁ, Barbora. *Sestry Szontághové* [online]. Banícke múzeum v Rožňave, 8. marca 2021, [cit. 2023-03-07]. Dostupné online.
3. ↑  ŠMELKOVÁ, Eva. *Szontaghovci* [online]. Dobšiná od Dobšinčana, 2013, [cit. 2023-03-07]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pavol Sontág**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Szontagh Pál (politikus, 1821–1911) na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 131665928
* PIM: PIM72085
* VIAF: 5882168517309771980009
**Paxamos** (starogr. Πάξαμος, lat. Paxamus) bol grécky spisovateľ, pravdepodobne z 2. stor. pred Kr. Jeho diela sú dnes stratené; ich zoznam uvádza byzantský encyklopedický slovník Suda (Σοῦδα) z 10. storočia.

Paxamove spisy o roľníctve poznal aj rímsky autor píšuci o poľnohospodárstve Columella (1. stor. po Kr.). Do dnešných čias sa fragmentárne dochovali v rozsiahlom diele Geóponika (Γεωπονικά), venovanom byzantskému cisárovi Konštantínovi VII. Porfyrogenetovi (905-959). Νiekoľko výňatkov z Paxamových prác sa nachádza i v zlomkoch z gréckeho autora Vindonia Anatolia (4. stor po Kr.) pojednávajúcich o dobytku, zachovaných v diele o liečení koní Hippiatrika (Ἱππιατρικά).

Paxama ako autora knihy o kuchárskom umení chváli gramatik a sofista Iulios Polydeukés (2. stor. po Kr.). Spisovateľ Athénaios (koniec 2. stor. po Kr.) vo svojich Hodujúcich mudrcoch (Δειπνοσοφισταί) uvádza, že Paxamos používal pre kuchynské výrobky z posekaného mäsa latinský názov *isicia* (ἰσίκια).

Sv. Hieronym okolo roku 370 po Kr. napísal, že práce Paxama sú porovnateľné z Apiciom a vždy po ruke tým, ktorí sa zaujímajú o jedlo.

Paxamovo meno je zrejme obsiahnuté aj v názve dvakrát pečeného chleba, ktorý Gréci volali *paximadion* (παξιμάδιον).

Diela
-----

* Γεωργικά – *O poľnohospodárstve*
* Ὀψαρτυτικὰ κατὰ στοιχεῖον  – *O umení kuchárskom v abecednom poradí*
* Βαφικά – *O farbiarstve*
* Βοιωτικά – *O Boiótii*
* Περὶ αἰσχρῶν σχημάτων – *Dvanásť umení* (o neslušných polohách) [t. j. milostných]

Referencie
----------

1. ↑  *Suda* On-Line
2. ↑  Columella, *De re rustica 12,4,2*
3. ↑  Columella *Of Husbandry* (po anglicky)
4. ↑  *Geóponika*
5. ↑  *The Geoponica (Agricultural Pursuits)* (po anglicky)
6. ↑  Eugen Oder, Karl Hoppe, *Corpus hippiatricorum Graecorum*. Lipsko, 1927, *zv. 2, str. 330-336*
7. ↑  *Onomastikon* *6,71*
8. ↑  Athénaios *376d*[nefunkčný odkaz]
9. ↑   *The Deipnosophists of Athenaeus* (po anglicky)
10. ↑  Grocock, Grainger, *s. 37*
11. ↑  Dalby, *s. 103*

Literatúra
----------

* Andrew Dalby, *Food in the Ancient World from A to Z*. Londýn: Routledge, 2003
* *Apicius, A critical edition with an introduction and an English translation*. Totnes: Prospect Books, 2006 [editovali a preložili Christopher Grocock a Sally Grainger]

Autoritné údaje: * GND: 102401993
* VIAF: 10236560
**Oibalos** (starogr. *Οἴβαλος*) bol v gréckej mytológii kráľ Sparty. 

Oibalos patrí medzi dávnych mýtických kráľov mykénskeho obdobia Sparty, z čias keď územie Lakónie ešte obývali grécke kmene Achájcov. Vo svojich didaktických básňach ho v súvislosti s jeho synom Tyndareom spomínal už v ôsmom storočí pred Kr. Hesiodos. Pôvodne bol Oibalos synom spartského kráľa Kynorta, ale po messénskych vojnách, aby si Sparťania nároky na Messéniu podložili aj mytologicky, začlenili do genealógie spartských kráľov aj messénskeho Periéra. Periéres, ktorý bol pôvodne synom messénskeho kráľa Aiola a jeho manželky Enarety, sa tak stal podľa jednej verzie otcom Oibala. Inokedy ho antickí autori zase pokladali za prvého manžela Oibalovej manželky Gorgofony. Tak či onak vznikli tým komplikácie a antickí autori sa preto vo svojich textoch v súvislosti s rodokmeňom Oibala nezhodujú.

Podľa Pausania bol Oibalos synom Kynorta a s manželkou Gorgofonou, dcérou Persea, mali synov Tyndarea a Hippokoóna.Apollodoros zase uvádza, že Oibalos bol synom Periéra a so svojou manželkou najádou Bateiou mali synov Tyndarea, Hippokoóna a Ikaria.

Dnešný Tarent v Kalábrii pôvodne *Oibalia* bolo malé opevnené mestečko osídlené spartskými osadníkmi v zámorí. Kráľove meno si mestečko dlho udržalo vo svojom názve.

Referencie
----------

1. ↑  Hesiodos, *Básne a fragmenty*
2. 1 2  Apollodóros z Atén, *Kronika*, 3,10,4.
3. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,1,4.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,10,6.
5. ↑  Vergílius, *Georgica*, 4,116.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
**Pedagogická encyklopédia Slovenska** je dvojzväzková slovenská odborová encyklopédia z oblasti pedagogiky a výchovy. Vyšla v rokoch 1984-1985 vo vydavateľstve Veda.

Filit o nej napísal: „[je to] encyklopédia zahrňujúca poznatky o výchove na Slovensku od najstarších čias po súčasnosť. Bola určená učiteľom, vychovávateľom, kultúrno-osvetovým pracovníkom a ďalším pracovníkom, ktorí sa prakticky profesionálne a každodenne zaoberajú výchovou alebo sa na učiteľské, výchovné povolanie pripravujú."

Redakčná uzávierka 1. dielu bola 31. marca 1981, vyšiel v náklade 25 000 kusov; uzávierka 2. dielu bola k 31. marcu 1984, vyšiel v náklade 30 000 kusov.

Referencie
----------

1. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Bibliografický záznam
---------------------

* *Pedagogická encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok 1, A – O. Bratislava : Veda, 1984. 744 s.
* *Pedagogická encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok 2, P – Ž. Bratislava : Veda, 1985. 704 s.

Externé odkazy
--------------

* SUROVIAKOVÁ, A. Pedagogická encyklopédia Slovenska pred vydaním. *Naša univerzita*, február 1984, roč. 30, čís. 6, s. 3-4. Dostupné online [cit. 2014-04-03]. [nefunkčný odkaz]
* WACHTARCZYKOVÁ, Jana. JAZYK AKO PRÍBEH DOBY A JEDNOTLIVCA: Rozhovor so Štefanom Švagrovským. *Slovenská reč*, 2011, roč. 76, čís. 4, s. 253-260. Dostupné online [cit. 2014-04-03].
Schéma siete
Vlak Pchjongjanského metra
**Pchjongjanské metro** je podzemná rýchlodráha v Pchjongjangu, ktorú tvoria dve linky nazývané Čolima a Hioksin. Je to jediný systém svojho druhu v Severnej Kórei.

Charakter prevádzky
-------------------

Sieť metra je kompletne podzemná, veľmi hlboko založená, pričom najhlbšia stanica sa nachádza až 120 metrov pod zemou. Každú trasu tvoria dva jednokoľajové tunely, stanice majú ostrovné nástupištia. Tie sú s povrchom spojené pomocou estakádových tunelov a ich konštrukcia umožňuje prípadné využitie v čase vojny ako kryty pre civilné obyvateľstvo. Výzdoba staníc je vo veľmi honosnom štýle socialistického realizmu s mozaikami, sochami a stenami obloženými dekoratívnymi druhmi kameňa.

Na rozdiel od všetkých miest sveta, kde názvy staníc zodpovedajú ich geografickému umiestneniu, tu sú všetky bez výnimky pomenované ideologicky podľa komunistických tém.

Vozidlový park
--------------

V prevádzke sú vlaky čínskej a nemeckej výroby, v čase otvorenia jazdili východonemecké. Vo vlakoch na miestach určených na reklamu sú umiestnené portréty vodcu krajiny Kim Čong-ila a jeho otca Kim Ir-Sena.

Dejiny
------

História tejto prevádzky začala v roku 1968, počas piatich rokov bol sprevádzkovaný prvý úsek s dĺžkou 7,5 km so 6 stanicami na linke Čolima. Výstavba sa nezaobišla bez komplikácií, v roku 1971 došlo k nešťastiu pri razení tunela pod riekou Tedong. Podľa niektorých zdrojov tu zomrelo až 100 robotníkov, tunel zatiaľ nebol prerazený a kvôli tomu neexistuje spojenie medzi brehmi rieky. Celkovo bolo medzi rokmi 1973 a 1987 otvorených 5 úsekov, sieť sa rozrástla na 22,5 km so sedemnástimi stanicami. Vzhľadom na zložitú ekonomickú situáciu krajiny výstavba nepokračuje, plánuje sa však tretia linka, čím by v centre mesta vznikol prestupný trojuholník ako napríklad v Prahe alebo Kyjeve.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pchjongjanské metro**

Externé odkazy
--------------

* Stránka detailne zameraná na Pchjongjanské metro s mnohými fotografiami (po anglicky)
* Profil prevádzky na stránkach Urbanrail.net Archivované 2006-08-25 na Wayback Machine (po anglicky)

| * z
* d
* u
Metrá v Ázii |
| --- |
| Západná Ázia | 
* Ankara
* Baku
* Bursa
* Dubaj
* *Haifa*
* Istanbul
* Izmir
* Jerevan
* Afon Čyc
* Tbilisi
* Teherán

 |
| Stredná Ázia | 
* Bombaj
* Dillí
* Jekaterinburg
* Kalkata
* Madrás
* Novosibirsk
* Taškent

 |
| Japonsko | 
* Fukuoka
* Hirošima
* Jokohama
* Kitakjúšu
* Kjóto
* Kóbe
* Nagoja
* Naha
* Osaka
* Sapporo
* Sendai
* Tokio

 |
| Čína | 
* Čchung-čching
* Hongkong
* Kanton
* Kao-siung
* Nanking
* Peking
* Šanghaj
* Šen-čen
* Tchaj-pej
* Tiencin
* Wuhan

 |
| Juhovýchodná Ázia | 
* Bangkok
* Inčchon
* Kuala Lumpur
* Manila
* Kwangdžu
* Pchjongjang
* Pusan
* Singapur
* Soul
* Tädžon
* Tägu

 |
| Názvy označené *kurzívou* nie sú metrom v pravom zmysle slova. |
**Oj, svijetla majska zoro** („Ó, žiarivé májové zore") je hymna Čiernej Hory.

Текст химне
-----------

Ој свијетла мајска зоро  

Мајко наша Црна Горо  

Синови смо твог стијења  

И чувари твог поштења  

  

Волимо вас, брда тврда,  

И стравичне ваше кланце  

Који никад не познаше  

Срамотнога ропства ланце.  

  

Док ловћенској нашој мисли  

Наша слога даје крила,  

Бит ће горда, бит ће славна  

Домовина наша мила.  

  

Ријека ће наших вала,  

Ускачући у два мора,  

Глас носити океану,  

Да је вјечна Црна Гора.

Prepis v latinke
----------------

Oj svijetla majska zoro  

Majko naša Crna Goro  

Sinovi smo tvog stijenja  

I čuvari tvog poštenja  

Volimo vas, brda tvrda,  

I stravične vaše klance  

Koji nikad ne poznaše  

Sramotnoga ropstva lance.  

Dok lovćenskoj našoj misli  

Naša sloga daje krila,  

Bit će gorda, bit će slavna  

Domovina naša mila.  

Rijeka će naših vala,  

Uskačući u dva mora,  

Glas nositi okeanu,  

Da je vječna Crna Gora.

Externé odkazy
--------------

* Званична мелодијска верзија црногорске химне (мп3) Archivované 2005-10-02 na Wayback Machine
* Ој јунаштва свијетла зоро из 1863
*Sv. Tomáš Akvinský považuje pokoru za cnosť cností, autor: Fra Angelico (1395 – 1455)*
**Pokora** (lat. *humilitas*, rus. *смирение* [smireňje], nem. *Demut*, angl. *humility*) je jednou zo siedmich cností, je to slobodné, nie vynútené uvedomovanie si vlastnej nedokonalosti pred vyššou existenciou, môže byť nesprávne chápaná ako závislosť na niekom. Opakom pokory (jedna z cností) je pýcha (lat. *superbia*), ktorá patrí medzi sedem hlavných hriechov.

Náboženstvo a pokora
--------------------

V každom náboženstve existuje rituálna metodika.

Pokora je skromné chovanie, nesebeckosť a prejavuje sa u človeka, ktorý rešpektuje druhých. Pokora je pocit, keď si človek uvedomuje vlastnú nedokonalosť, alebo závislosť na vyššie požiadavky a má tak dôveru, keď sa to od neho očakáva, a nie keď potrebuje neúmerne velebiť sám seba. Pokora vyrastá z pocitu vlastnej slabosti a nedokonalosti vzhľadom k požiadavkám vyšších bytostí.

### Islam

V islame je pokora pred Bohom vyjadrovaná dodržiavaním príkazov koránu a sunny (šaríja) a vnútornými gestami pri modlitbe a vstupe do mešity, atď.

### Judaizmus

V judaizme je pokora (šiflut) cnosť prejavujúca sa dodržiavaním príkazov tóry a modlitbami na sviatky, predovšetkým na Nový rok a Deň zmierenia .

### Budhizmus

V budhizme je pokora osvietenie v meditácii.

### Hinduizmus

V hinduizme je to vyslobodenie od karmy vykúpením z reinkarnácie - meditáciou nad oslobodením od viny, získanej zlým životom.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Pokora**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pokora**

Externé odkazy
--------------

* Katechizmus.sk - pokora
* Pokora, zdroj radosti (po česky)
* Středeční postní rekolekce: „Sedmero hlavních hříchů" – pýcha (po česky)
* UPC.uniba.sk Pokora
* Catholic Encyclopedia (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pokora na českej Wikipédii.* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Demut na nemeckej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Sedem hlavných hriechov a sedem cností |
| --- |
| Hriechy | 
* Pýcha
* Lakomstvo
* Závisť
* Hnev
* Smilstvo
* Obžerstvo
* Lenivosť

 |  |
| Cnosti | 
* Pokora
* Štedrosť
* Dobroprajnosť
* Mierumilovnosť
* Cudnosť
* Striedmosť
* Činorodosť

 |
***Oko dravca*** (ang. *Eagle Eye*) je americký akčný triler z roku 2008, ktorý režíroval D. J. Caruso. V hlavnej úlohe sa predstavili Shia LaBeouf a Michelle Monaghan.  Film bol vydaný pre klasické 35 mm a IMAX kiná.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Jerry Shaw (Shia LaBeouf) pracuje v miestnej kopírovacej službe a privyrába si tým, že s kamarátmi hrá poker o skutočné peniaze. Už dlhší čas nemá žiadny kontakt s rodinou, podľa ktorej bol vždy horší, než jeho dvojča, brat – Ethan (Shia LaBeouf). Nečakane sa Jerry dozvie o smrti svojho brata, ktorého dlhý čas nevidel. Potom pri výbere peňazí z bankomatu zistí, že na jeho účte je 750 000 amerických dolárov a po príchode do svojho bytu v ňom nájde veci, ktoré nikdy nevlastnil – jedy a zbrane. Shaw obdrží telefonát od záhadnej ženy, ktorá mu hovorí, aby utiekol z bytu, pretože za 30 sekúnd do jeho bytu vtrhne polícia. Šokovaný Jerry je zatknutý. 
  
Rachel Holloman (Michelle Monaghan) je slobodná matka so synom – Samom (Cameron Boyce). Volá jej rovnaká žena a vyhráža sa, že ak nesplní rozkaz, jej syn, ktorý je na ceste do Washingtonu na koncert (hrá na trúbke), umrie.
  
Jerry a Rachel, dvaja vzájomne sa nepoznajúci ľudia, sú vyhlásení za verejných nepriateľov číslo jedna. Medzitým musia plniť rozkazy záhadnej ženy, ktorá má nad nimi neobmedzenú moc.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Obsadenie
---------

* Shia LaBeouf ako Jerry Shaw, a jeho mŕtvy brat, dvojča Ethan Shaw.
* Michelle Monaghan ako Rachel Holloman, žena, ktorá pomáha Jerrymu zastaviť ARIIU.
* Rosario Dawson ako Zoë Perez, agentka Air Force Office of Special Investigations (OSI).
* Michael Chiklis ako George Callister, US Secretary of Defense.
* Anthony Mackie ako Major William Bowman
* Ethan Embry ako Toby Grant, FBI.
* Billy Bob Thornton ako Tom Morgan, FBI.
* Anthony Azizi ako Ranim Khalid
* Julianne Moore ako hlas superpočítača ARIIA ako "záhadná žena".
* Cameron Boyce ako Sam Holloman, syn Rachel.

Zárobok
-------

Počas otváracieho víkendu, film *Oko dravca* zarobil 29,1 milióna dolárov 3510 kinách v USA a Kanade, čím dosiahol 1. miesto v predaji. Do 15. februára 2009 zarobil 178 066 569 dolárov po celom svete—101,4 miliónov v USA a Kanada a 76,6 milióna v ostatných teritóriách. Rozpočet filmu bol 80 miliónov dolárov.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Eagle Eye (2008)* [online]. Box Office Mojo, [cit. 2009-02-20]. Dostupné online.
2. ↑   *Eagle Eye (2008) - Weekend Box Office Results* [online]. Box Office Mojo, [cit. 2008-10-04]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka Archivované 2008-08-07 na Wayback Machine
* *Eagle Eye* v Internet Movie Database (po anglicky)
* Eagle Eye[nefunkčný odkaz] na AllRovi
* Eagle Eye na Box Office Mojo
* Eagle Eye na Rotten Tomatoes
* Eagle Eye[nefunkčný odkaz] na Metacritic

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eagle Eye na anglickej Wikipédii.*
**Pedro Álvares Cabral** (\* 1467/1468, Belmonte, Portugalsko  –  † asi 1520, Santarém) bol portugalský moreplavec. Je považovaný za objaviteľa Brazílie.

Životopis
---------

Pedro Álvares Cabral pochádzal zo šlachtickej rodiny. Bol tretím synom Fernaa Cabrala. Ovládal niekoľko jazykov a tiež fyziku, geometriu, kartografiu a astronómiu.

Pedro Álvares Cabral - rytina na americkej bankovke
V roku 1500 sa na žiadosť panovníka Manuela I. stal kapitánom druhej organizovanej výpravy do Indie. S trinástimi loďami opustil 9. marca Lisabon a pláva do Atlantického oceánu smerom k africkým brehom. Na lodiach bolo okolo 1 500 mužov. Na jednej lodi velil aj Bartolomeo Diaz.

Vo vodách okolo ostrovov Kapverdy , ktoré boli v tej dobe údajne neobývané, stratila expedícia jednu loď.

22. apríla zbadal pevninu a 23. apríla pristál pri brehoch Južnej Ameriky. Cabral si najskôr myslel, že ide o ostrov a preto ho nazval *Ilha de Vera Cruz* (ostrov pravého kríža) a prehlásil ho za majetok Portugalskej koruny. Neskôr Portugalci zistili, že nejde o ostrov a novú zem pomenovali *Terra de Santa Cruz* (Zem svätého kríža).

3. mája 1500 sa výprava vrátila k plneniu pôvodného plánu a od brehov Brazílie nabrala kurz k Mysu dobrej nádeje kam dorazila koncom mesiaca. V silnej búrke, ale výprava stratila štyri lode. Na jednej z nich zahynul aj Bartolomeo Diaz. Z flotily zostalo len sedem lodí, ktoré koncom júla dorazili do Mozambiku. 2. augusta priplávali do Melindy, kde flotila dostala sprievodcu na cestu do Indie. Počas cesty sa jedna z lodí poháňaná vetrom oddelila od flotily a 10. augusta roku 1500 bol tak objavený Madagaskar.

13. septembra dorazila flotila k indickým brehom v miestach dnešného štátu Kerala. Tu, ale neboli Portugalci vítaní. Arabskí obchodníci v nich videli konkurenciu. Došlo k boju. Portugalci po dva dni ostrelovali prístav a zapálili 15 arabských lodí. V boji prišli o 50 námorníkov. Vládca zo susedného prístavu Cochim ale prijal Portugalcov priateľsky a umožnil im dokonca založiť podnik pre podporu vzájomného obchodu. To bola aj úloha, ktorou portugalský kráľ Cabrala poveril.

16. januára 1501 sa flotila vydala na spiatočnú cestu domov, kde dorazila 23. júna 1501. Z pôvodných trinástich lodí sa ale domov vrátili len štyri. 

V roku 1502 bola vyslaná ďalšia výprava do Indie. Tej sa ale Cabral odmietol zúčastniť, pretože by sa musel deliť o velenie s ďalšími veliteľmi. Až do svojej smrti okolo roku 1520 žil na svojich pozemkoch v Santaréme.

Zdroj
-----

* 
* Pedro Álvares Cabral na thepirateking.com

Autoritné údaje: * BnF: 12433434w
* GND: 120033267
* ISNI: 0000 0000 2244 2767
* LCCN: n50051339
* VIAF: 18042549
* WorldCat: lccn-n50051339
Súradnice: 43°11′5″S 3°0′13″V﻿ / ﻿43,18472°S 3,00361°V﻿ / 43.18472; 3.00361

**Narbonne** (lat. Narbo) je mesto na juhu Francúzska v departemente Aude v regióne Languedoc-Roussillon neďaleko mesta Béziers. Má asi 51 000 obyvateľov.

Poloha
------

Mesto má rozlohu 172,96 km². Najvyšší bod je položený 285 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Dejiny
------

Arcibiskupský palác
Narbonne bolo založené ako prvá kolónia mimo územia Talianska v roku 118 pred Kr. pod menom *Narbo Martius*, neskôr sa stalo hlavným mestom rímskej provincie Gallia Narbonensis a tiež jedným z najdôležitejších rímskych miest v dnešnom Franúzsku. 

Mestom viedla cesta Via Domitia, prvá rímska cesta v Galii, ktorej spadá do obdobia založenia kolónie. Via Domitia spájala Taliansko s kolóniami v Španielsku. Pri Narbonne sa spája s ďalšou rímskou cestou Via Aquitania, vedúcou cez Toulouse a Bordeaux k Atlantickému oceánu. 

Po páde rímskej ríše padlo mesto do rúk Vizigótov a bolo až do 8. storočia hlavným mestom provincie Septimania (413 – 720), potom ho ovládli Mauri. V roku 759 ho získal franský kráľ Pipin Krátky.

V stredoveku bolo Narbonne známe najmä ako domov katarov.

Architektúra
------------

Dominantou Narbonne je gotická katedrála sv. Justa. Stavba začala v roku 1272 a bola zastavená začiatkom 14. storočia. Zachovala sa dokončená krížová chodba. Nedokončený chór je jedným z najvyšších vo Francúzsku. Meria celých 41 metrov. 

Dve budovy arcibiskupského a biskupského paláce z 12. a 14. storočia nadväzujú na katedrálu a sú opevnené.

Obyvateľstvo
------------

Počet obyvateľov je 51 227 obyvateľov (2009).

Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.

Zdroje: INSEE

Partnerské mestá
----------------

* Italy  Aosta, Taliansko
* Italy  Grosseto, Taliansko
* UK  Salford, Anglicko, Veľká Británia
* Nemecko  Weilheim in Oberbayern, Bavorsko, Nemecko

Referencie
----------

1. ↑   *Répertoire Géographique des Communes* [online]. Institut national de l'information géographique et forestière (IGN). Dostupné online. (po francúzsky)
2. ↑  Populations légales 2009 [online] Institut national de la statistique et des études économiques (Insee). Dostupné online. (po francúzsky)
3. ↑  Résultat du recensement de la population 2008 [online] Institut national de la statistique et des études économiques (Insee). Dostupné online. (po francúzsky)

Pozri aj
--------

* Zoznam obcí departementu Aude
* Zoznam miest vo Francúzsku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Narbonne**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Fotky z Narbonne
* Narbonne na Google mapách

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Narbonne na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Titulná strana 27. ročníka National Geographic Magazine z januára 1915
**National Geographic Society**, (*Národná zemepisná spoločnosť*), je nezávislá nezisková vzdelávacia inštitúcia. Bola založená 27. januára 1888 na základe večerného ujednania tridsiatich troch nadšencov, ktorí sa 13. januára 1888 zišli vo washingtonskom klube *„Cosmos Club"*. Hlavná myšlienka bola videná vo „*vhodnosti organizovať spoločnosť zvyšujúcu a rozširujúcu zemepisné znalosti*." Prvým prezidentom Národnej zemepisnej spoločnosti sa stal Gardiner Greene Hubbard, druhým prezidentom spoločnosti bol jeho zať Alexander Graham Bell.

National Geographic Magazine
----------------------------

National Geographic (kedysi *National Geographic Magazin*e) je populárno-náučný mesačník, ktorý je vydávaný Národnou zemepisnou spoločnosťou už od októbra roku 1888, kedy vyšiel v náklade 200 výtlačkov. 

Dnes je National Geographic vydávaný vo viac ako 20 jazykových mutáciách, pričom od septembra roku 2002 vychádza tiež v češtine.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne české stránky National Geographic Česko (po česky)
* História National Geographic Society (po česky)
* Oficiálne stránky National Geographic Society (po anglicky)
**Penovec** je sladkovodný vápenec, ktorý vzniká vyzrážaním z vôd, povrchových tokov alebo prameňov s nízkou teplotou, za výraznej účasti rastlín a mikroorganizmov, po ktorých odumretí je hornina výrazne pórovitá. Líši sa od menej porózneho travertínu, ktorý vzniká vyzrážaním z termálnych vôd, spravidla bez významnej prítomnosti makroskopických rastlín, pre ktoré sú termálne vody príliš teplé.

Penovce sú nespevnené svetlosivé, žlté až červenkasté obyčajne výrazne porézne sedimenty. Zvyčajne býva nevrstevnatý. Ak je tvorený spojením drobných valúnikov, býva označovaný ako kalkrusta.

Vzniká tak, že voda pri priechode horninou rozpúšťa vápenec, najmä ak je v nej prítomný oxid uhličitý. Na povrchu potom stačí oteplenie, únik alebo napr. pohltenie uhličitého rastlinami a vzniká vrstva penovca. Vďaka značnej rýchlosti zrážania vápenca môže obsahovať aj fosílie organizmov, ktoré vápnitý sediment prerástol a udusil.

V minulosti sa penovce využívali v poľnohospodárstve pri neutralizácii kyslých pôd.

V penovcovej mokradi optimálne prebieha zrážanie hydrogénuhličitanov v hĺbke prvých milimetrov vodného stĺpca. Od miesta rozpustenia je k miestu vyzrážania potrebná vzdialenosť niekoľko stoviek m, zvyčajne až niekoľko km.

Referencie
----------

1. ↑  Pedley, M. 2009: Tufas and travertines of the Mediterranean region: a testing ground for freshwater carbonate concepts and developments. Sedimentology, 56, 221–246
2. ↑  Pellant, Ch. 2005, Horniny a minerály. Ikar, Bratislava, s. 241
3. ↑   *Tvorba nové krajiny na Sokolovsku (na stránkách suas.cz)* [online]. [Cit. 2009-06-05]. Dostupné online. Archivované 2009-03-20 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Krásnohorská jaskyňa - kapitola Penovce Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pěnovec na českej Wikipédii.*
**Polnočnica** (gr. μεσονύκτικον, csl. полу́нощница) je oficiálna modlitba v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi, ktorá sa slúži o polnoci alebo počas noci. Je súčasťou denného okruhu bohoslužieb (časoslova). Niekedy sa slúži tesne pred utierňou.

Typy polnočníc
--------------

Rozlišujeme všednodennú, sobotnú a nedeľnú polnočnicu. 

* Najvýraznejším prvkom všednodennej polnočnice je čítanie 17. katismy (118. žalm podľa číslovania Septuaginty).
* Na sobotnej polnočnici je namiesto nej určená 9. katisma (žalmy 64-69 podľa číslovania Septuaginty).
* Na nedeľnej polnočnici sa namiesto 17. resp. 9. katismy modlí kánon k presvätej Trojici podľa hlasu oktoicha a má aj celkovo trochu inú štruktúru ako všednodenná a sobotná polnočnica.

Špecifické polnočnice sa slávia na Paschu a v Svetlom týždni.
Bezprostredne pred utierňou vzkriesenia sa niekde slúži polnočnica, počas ktorej sa spieva kánon Veľkej soboty. V jej závere sa prenáša pláštenica zo stredu chrámu (z "hrobu") na prestol (oltár).
Vo Svetlom týždni pozostáva polnočnica z veľkonočných hymnov a má rovnakú štruktúru ako hodinky (časy) a povečerie.

Obsah
-----

Výrazným obsahovým aspektom modlitieb polnočnice je očakávanie Krista-Ženícha, teda jeho druhého príchodu. Nočné bdenie je v kresťanstve tradične späté s očakávaním druhého Kristovho príchodu. Polnočnica obsahuje aj mnohé kajúce modlitby a prosby. Nedeľná polnočnica má výrazný dogmatický aspekt, ktorý je obsiahnutý v trojičných kánonoch.

Externé odkazy
--------------

* Polnočnica[nefunkčný odkaz] - krátke vysvetlenie
* Hodinky (časy), povečerie a polnočnica na svätú Paschu Archivované 2013-05-07 na Wayback Machine
* Полунощница повседневная - každodenná polnočnica v cirkevnoslovanskom jazyku (ruská transkripcia)
* Časoslov ruténskej recenzie vydaný v Ríme v roku 1950 Archivované 2010-08-18 na Wayback Machine

  


| * z
* d
* u
Denný okruh bohoslužieb v byzantskom obrade (časoslov) |
| --- |
| Nočná časť | 
* Večiereň
* Povečerie
* Polnočnica
* Utiereň

 |
| Denná časť | 
* 1. hodinka
* 3. hodinka
* 6. hodinka
* 9. hodinka
* Obednica

 |
**Polyméstor** (iné názvy: **Polyméstór**, **Polymnestor**; starogr. Πολυμήστωρ – *Polyméstor*, iný prepis: *Polyméstór*) bol v roku 596 pred Kr. olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion.

Polyméstor z Milétu zvíťazil v Olympii na 46. hrách v roku 596 pred Kr. v behu dorastencov na jedno stadion. Túto disciplínu zaradili do programu hier v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Polyneikes z Élidy.

Od starovekých autorov sa zachovala legenda, že Polyméstor bol vraj pastier kôz, ktorý raz dobehol a chytil zajaca. Keď to uvidel jeho pán, zaobstaral mu miesto na lodi s milétskou výpravou do Olympie, odkiaľ sa vrátil ako olympijský víťaz.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pierre Lagrue, *Le Siècle olympique. Les Jeux et l'Histoire*
2. 1 2  Flavios Filostratos, *De arte gymnastica libellus*, 13,5.
3. 1 2  Eusebios z Kaisareie, *Kronika* 2,193.[nefunkčný odkaz]
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 166.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku