recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Účastník olympijských hierÚčastník olympijských hier

**Rovena Marková** (albán. Rovena Marku; \* 21. máj 1987 Shkodër) je albánska plavkyňa. Zúčastnila sa Letných olympijských hier 2004 v Aténach a Letných olympijských hier 2008 v Pekingu.

Športová činnosť
----------------

Zúčastnila sa svetových šampionátov v plávaní v rokoch 2007, 2008 a 2009 ako aj v šampionáte v krátkom bazéne v roku 2008. Nezískala však žiadnu medailu.

### Olympijské hry

Na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach získala 60. miesto v 50 metroch voľným štýlom. Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu získala 58. miesto v rovnakej disciplíne.

Referencie
----------

1. 1 2   *Rovena MARKU* [online]. worldaquatics.com, [cit. 2023-05-31]. Dostupné online.
2. ↑   *Rovena Marku* [online]. olympedia.org, [cit. 2023-05-31]. Dostupné online.
3. ↑  IOC. *Rovena MARKU Biography, Olympic Medals, Records and Age* [online]. olympics.com, [cit. 2023-05-31]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Medzinárodného olympijského výboru
Vozidlo Lada 1200 Combi Verejnej bezpečnosti
**Zbor národnej bezpečnosti** (skratka **ZNB**, hovorovo **esenbé**; do roku 1968 *Sbor národnej bezpečnosti*, skratka *SNB*; čes. *Sbor národní bezpečnosti*, skratka *SNB*) bol jednotný vojensky organizovaný ozbrojený bezpečnostný zbor v Česko-Slovensku v rokoch 1945 – 1991. Nahradil četníctvo, zbor uniformovanej štátnej polície, kriminálnu službu, obecnú výkonnú políciu a slovenskú Národnú bezpečnosť. Komunistický režim ZNB využíval ako represívny nástroj voči obyvateľstvu.

Organizácia
-----------

Skladal sa z uniformovanej Verejnej bezpečnosti (VB), ktorá plnila spravidla štandardné úlohy polície, a neuniformovanej Štátnej bezpečnosti (ŠtB), ktorá slúžila režimu ako tajná polícia. Formálne boli obe zložky rovnocenné, reálne dominovala ŠtB. Najvýznamnejším dobrovoľným aktívom ZNB bola Pomocná stráž Verejnej bezpečnosti. ZNB bol organizovaný podľa krajov (krajské správy ZNB), okresov (okresné správy ZNB) a obvodov (obvodné správy ZNB).

Dejiny
------

O vzniku ZNB sa rozhodlo v Košickej vláde dňa 17. apríla 1945, keď sa prerokúvali otázky budúcej organizácie bezpečnostných zložiek v oslobodenom Česko-Slovensku. Komunisti presadili budúce zrušenie žandárstva a celého policajného aparátu a jeho nahradenie jednotnou organizáciou - Zborom národnej bezpečnosti.

Zbor bol ustanovený zákonom 149/1947 Zb. ale po februárovom prevrate bol čoskoro novelizovaný zákonom 286/1948 Zb. Zákon č. 40/1974 Zb. upravil fungovanie ZNB na podmienky federálneho usporiadania Česko-Slovenska.

Štátna bezpečnosť bola zrušená v roku 1990, Verejná bezpečnosť v roku 1991.

Referencie
----------

1. ↑  esenbé. In: Slovník súčasného slovenského jazyka
2. ↑  § 6 zákona č. 149/1947 Sb. ze dne 11. července 1947 o národní bezpečnosti. *Sbírka zákonů a nařízení republiky Československé*. Ročník 1947, částka 70, vydána dne 23. srpna 1947, s. 754.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sbor národní bezpečnosti na českej Wikipédii.*
* *Encyklopédia Slovenska*
* iBadatelna.cz
* PČR
Kružidlo

Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Kružidlo* pozri *Kružidlo (rozlišovacia stránka)*.
**Kružidlo** je nástroj určený na rysovanie kružníc a ich častí. Môže sa použiť aj na meranie vzdialeností, najmä na mape.

Opis
----

Kružidlo sa skladá z dvoch častí (nožičiek), ktoré sú pohyblivo spojené kĺbom. Jedna nožička je opatrená hrotom, druhá je ukončená (najčastejšie) tuhou. Pohyblivé spojenie umožňuje meniť vzdialenosť koncov kružidla a tak rysovať kružnice rôzneho polomeru. Rysovanie prebieha tak, že sa ihla zapichne do bodu označujúceho stred kružnice a točením hornej časti v prstoch dôjde k narysovaniu kružnice.

Najjednoduchšie kružidlá sú vyrobené z plastu. Ich hlavnou nevýhodou je, že sa nehodia na rysovanie malých a väčších polomerov. Takéto kružidlá patria do výbavy žiaka základnej školy.

Strojárenské kružidlo
---------------------

Strojárenské kružidlo
K rysovaniu na kovové predmety (najmä na plech) sa používa strojárenské kružidlo. Toto kružidlo má oba hroty z tvrdeného kovu. Hroty sú brúsené z jednej strany a možno dosiahnuť i veľmi malé priemery (od 2mm). K zaisteniu zvoleného priemeru slúži skrutka, ktorá je po celej dĺžke nastaviteľné maticou. Strojárenské kružidlo možno použiť k označeniu vzdialenosti dier, k rysovaniu na plast a na zliatiny rôznych kovov.

Pozri aj
--------

* Logaritmické pravítko
* Pravítko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kružidlo**
**Krutý Rím** (tal. Roma violenta) je akčný kriminálny taliansky film z roku 1975. Doba trvania filmu je 89 minút.

Charakteristika
---------------

Surový kriminálny film o moci a bezmocnosti polície voči každodennej zločinnosti. Film je plný drsných scén, ako znásilnenie, alebo postrieľanie detí z materskej škôlky. Pôvab tohto filmu je v myšlienke spravodlivej odplaty tvrdého akčného hrdinu, ktorý berie spravodlivosť do vlastných rúk.

Dej filmu
---------

Drsný kriminálny film. Dvaja hlavní hrdinovia: komisár Betti a advokát Sartori, ktorý funguje ako hlava zvláštneho komanda, ktoré je rozhodnuté vyrovnať sa so zločincami na vlastnú päsť. Obeťami zločincov, ktorí operujú v samotnom centre hlavného mesta Ríma, sa často stávajú náhodní chodci a okoloidúci nevinní občania. Zatiaľ čo polícia má nesprávnymi zákonmi zviazané ruky, stávajú sa mladí zločinci stále rafinovanejšími a drzejšími. Dokonca sa odvážia prepadnúť advokáta Sartoriho v jeho vlastnom dome a znásilnia jeho dcéru. Po tomto nasleduje spravodlivý trest zo strany zvláštneho komanda - trest ktorý z hľadiska dnešnej pseudohumanity je krutý, ale z hľadiska racionality a pragmatizmu je adekvátny.

Réžia
-----

* Marino Girolami

Hrajú
-----

* Richard Conte
* Ray Lovelock
* John Steiner
* Massimo Vanni
* Attilio Dottesio
* John Bartha
* Giovanni Cianfriglia
**Anton Radics** (\* 12. november 1726 – † 15. september 1773) bol rumunský matematik, fyzik, pedagóg, kňaz a jezuita.

Životopis
---------

Narodil sa 12. novembra 1726 v Chesereu (Rumunsko). Profesor matematiky a ďalších predmetov na univerzite v Trnave (1763/1764), filozofie v Budíne, od roku 1769 farár v Bernolákove. Bol autorom diela venovaného prírodnej filozofii Rudjera Josipa Boškovića (1765). Ako Boškovićov stúpenec a dobrý znalec súdobých fyzikálnych poznatkov sa prejavil aj v svojej dvojzväzkovej učebnici fyziky (1766). Poznatky o Franklinových výskumoch atmosférickej elektriny sa vyskytujú v našej fyzikálnej literatúre prvý raz u neho a v učebnici P. Makóa vydanej približne v rovnakom čase. Jeho učebnica vôbec vykazuje veľkú podobnosť s Makóovým dielom, samotnému Boškovičovi však venuje Radics väčšiu pozornosť. Hoci v jeho tvorbe ešte nemožno hovoriť o jednoznačnom víťazstve newtonovskej fyziky, s viacerými Newtonovými tézami sa stotožňuje, napr. pri snahe o exaktný výklad nebeskej mechaniky alebo prijatím Newtonovej emisnej teórie svetla. Zomrel 15. septembra 1773 v Bernolákove.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1144 326X
* PIM: PIM115393
* VIAF: 162003754
**Anton Pázmán** (\* 12. jún 1887, Dúbrava – † 16. október 1941, Bratislava) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník a politik HSĽS v medzivojnovom Československu.

Biografia
---------

Anton Pázmán pochádzal z 11 detí. Po absolvovaní učiteľských štúdií pôsobil ako učiteľ dlhé roky v obciach Podkriváň a Opatová. V Podkriváni sa zaslúžil o výstavbu školy, fary a rekonštrukciu kostola. Po vypuknutí I. svetovej vojny musel narukovať na front. V tomto období bol súdený za buričstvo a panslavizmus. Počas bojov bol zasiahnutý výbuchom granátu, z čoho zdravotné následky si niesol po celý život. Po vzniku Československa patril k zakladajúcim členom SĽS (neskôr HSĽS). Podieľal sa na založení približne 35 miestnych organizácií strany v regióne Novohrad. Bol aktívnym v Zemskom učiteľskom spolku, ako aj v ďalších kultúrnych a osvetových združeniach.

Vo volebnom období 1925 - 1929 bol za HSĽS poslancom Národného zhromaždenia. Kandidoval v XVIII. volebnom kraji (Banská Bystrica). V snemovni pôsobil v brannom a rozpočtovom výbore. Po takmer šesťročnej prestávke sa do parlamentu ešte vrátil. V rokoch 1935 - 1939 bol za Autonomistický blok, resp. HSĽS senátorom Národného zhromaždenia. V senáte bol členom rozpočtového výboru. Zasadal aj v mestskom zastupiteľstve Lučenca.

Po Viedenskej arbitráži sa presídlil do Zvolenskej Slatiny a neskôr do Zvolena. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938 už nekandidoval. V roku 1941 sa presťahoval do Bratislavy, kde 16. októbra zomrel po ťažkej srdcovej chorobe, komplikovanej zápalom pľúc. Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne v Bratislave.

Referencie
----------

1. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-03-05]. Dostupné online.
2. ↑   *Anton Pázmán* [online]. public.psp.cz, [cit. 2021-03-05]. Dostupné online.
3. ↑   *Digitálna knižnica - dokument* [online]. www.nrsr.sk, [cit. 2021-03-05]. Dostupné online.
4. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-03-05]. Dostupné online.
**Zópyros** (starogr. *Ζώπυρος* – *Zópyros*) bol olympijský víťaz v boxe v 4. storočí.

Markos Aurelios Zópyros, syn aténskeho boxera, je podľa epigrafického nálezu publikovaného v roku 1997, posledným známym starovekým olympijským víťazom, ktorého na 291. hrách v roku 385 korunovali olivovým vencom, za víťazstvo dosiahnuté pravdepodobne v dorasteneckom boxe (záznam je poškodený a čítanie gréckeho *[andr]ón* je rovnako možné ako *[paid]ón*, t. j. mužov alebo chlapcov). Tento záznam tiež uvádza, že jeho brat Eukarpides bol v roku 381 olympijským víťazom v pankratiu. V roku 394 olympijské hry, trvajúce už 1169 rokov, ako „pohanský sviatok" zakázal osobitným ediktom rímsky cisár Theodosius I.

V Olympii sa box (pygmé) zaradil do programu na 23. hrách v roku 688 pred Kr. (dorastenecký v roku 616 pred Kr.). Antický box mal voľnejšie pravidlá a bol tvrdší ako dnešný. Okrem držania súpera, hmatov a úderov na pohlavné orgány, rozhodcovia dovoľovali všetko. Zvíťazil ten, kto súpera zrazil na zem, takže ostal bezvládne ležať, alebo ten, ktorý súpera prinútil, aby sa vzdal. Keď zápas trval priveľmi dlho, rozhodcovia so súhlasom súperov nariadili tzv. *klimax* (vystupňovanie), vtedy sa žrebom určený boxer postavil pred svojho súpera a prijal jeho úder bez krytia, keď ho vydržal, zasadil úder za rovnakých podmienok súperovi. To sa opakovalo tak dlho, pokiaľ zo súboja nevzišiel víťaz.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Peter Mauritsch, *Antike Lebenswelten*, str. 90.
2. ↑  Mark Golden: *Sport in the ancient world from A to Z.* Routledge, London u. a. 2004, ISBN 0-415-24881-7, S. 24
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 31.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
6. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Rodový erb
**Gróf Anton Suňog** z Jasenice a Budatína (\* ? - † po 1746) bol členom magnátskeho rodu Suňogovcov z Budatína.

Bol synom grófa Jána Juraja Suňoga zo sliezskej vetvy rodu a jeho manželky Anny Barbory Wichterovej. Anton zastával funkciu kráľovského komorníka a v roku 1746 sa stal hlavným županom Oravskej stolice. Oženil sa s Amáliou Painovou, s ktorou mal syna Jána Nepomuka (\* 30. 4. 1724 - † 1798) a niekoľko dcér - Johanu Nepomucenu Jozefu (\*31.3.1734), Johanu Nepomucenu Antóniu (\*10.9.1737) a Johanu Nepomucenu Máriu (\*13.5.1742). Smrťou Ladislava Suňoga v roku 1727 vymrela po meči uhorská vetva rodu a jej majetky získal Anton Suňog. Ladislavova vdova Terézia Šimoničová-Horvátová a jeho dcéra Eva sa s Antonom niekoľko rokov sporili o suňogovské dedičstvo, napokon v roku 1732 Kráľovská tabuľa rozhodla, že im Anton musí vyplatiť ako náhradu 60 000 zlatých.

Antonovým synom Jánom Nepomukom vymrela aj sliezska vetva rodu. Dedičkou budatínskeho panstva sa stala jeho dcéra Jozefa, ktorá sa vydala za Antona II. Čákiho a budatínske panstvo prešlo do vlastníctva Čákiovcov.

Zdroje
------

* PARÁČOVÁ, Andrea: Kaštieľ v Radoli. In: *Pamiatky a múzeá 4*, 2012, s. 29-33.
* PARÁČOVÁ, Andrea: Suňogovci z Jasenice a Budatína. In: Pindur, D. - Turoci, M.: *Šľachta na Kysuciach a jej susedia*. Zborník z vedeckej konferencie. Čadca 2012, 38-53.
* PARÁČOVÁ, Andrea: Suňogovci a Kysucké Nové Mesto. In: Zborník Kysuckého múzea 15, 2013, s. 143-174.
* SZUNYOGH. In: FEDERMAYER, Frederik. *Lexikón erbov šľachty na Slovensku*. Kresby Denis Pongrácz. Zväzok I : Trenčianska stolica : šľachta Trenčianskej stolice podľa súpisov z rokov 1596 a 1646/47. Bratislava : Hajko & Hajková, 2000. 332 s. ISBN 80-88700-48-5. S. 241 – 243.
* www.familysearch.org
* PARÁČOVÁ, Andrea.: Suňogovci z Jasenice a Budatína. In: MÚZA 1/2014. Dostupné na: http://www.floowie.com/sk/citaj/muza/#/strana/8/zvacsenie/100/
*
**Záznamové médium** (iné názvy: **dátové médium, dátový nosič, pamäťové médium**) je externý a nezávislý nosič dát, využívajúci na záznam nejaký vhodný fyzikálny princíp. V praxi sa pod pojmom dátové médium často myslí prenosné výmenné dátové médium. Tieto média sú predovšetkým určené na ukladanie dátových súborov vo výpočtovej technike.

Delenie
-------

Záznamové média si môžeme rozdeliť z viacerých hľadísk:

* **Podľa druhu** delíme médiá na:
	+ Vymeniteľné (pre záznam/čítanie na takéto médium sa používa ďalšie zariadenie - zapisovač/čítač dát, jeden zapisovač/čítač slúži pre viacero médií
	+ Pevné, zabudované - ktoré sú súčasťou zapisovacieho zariadenia pevný disk.
* **Podľa charakteru záznamu**, ktorý je nosičom dátového záznamu
	+ Digitálne. Pre digitálny záznam sa dáta obvykle ukladajú v binárnej forme.
	+ Analógové.
* **Podľa trvácnosti záznamu** dát na dátovom médiu
	+ Permanentné (trvalé)
	+ Semipermanentné (prepisovateľné)
	+ nestále (po vypnutí napájania sa obsah stratí). Medzi dátové média môžeme zaradiť všetky druhy a typy dátových pamätí.
* **Podľa princípu záznamu** sa dátové médiá delia na
	+ Magnetické médiá (disketa, pevný disk, magnetooptický disk, magnetická páska ...)
	+ Optické médiá (CD, DVD, Blu-Ray, HD DVD ...)
	+ Elektronické média (flash pamäte - pamäťové karty (Secure Digital, Multimedia Card, Memory Stick, xD-Picture Card), USB flash pamäte, USB disk, SSD disk...)
	+ Neelektronické dátové nosiče pre písanie a kreslenie, ručné aj strojové (papier, tabuľa, fotopapier)

Dejiny a súčasnosť
------------------

Používanie záznamových médií je staré ako ľudstvo samé. Medzi prvé záznamové média patrí (aj stena v prehistorickej jaskyni) kameň, neskôr hlinené tabuľky, papyrus, papier, neskôr fotografické dosky a fotografie. Všetko čo človek používal sa dalo využiť aj pre záznam informácie.

Medzi dnes už historické "počítačové" záznamové médiá patria dierny štítok, dierna páska, bubnová pamäť, magnetická páska a disketa.

Súčasnosť je poznačená elektronizáciou a postupným prechodom k elektronickým médiám. Najčastejšie používaným médiom súčasnosti je optický disk (CD, DVD, HD DVD, Blu-Ray ...), rôzne typy flash médií (USB kľúč, Pamäťová karta ...) a vysokokapacitné pevné disky (HDD) s magnetickým záznamom.

Budúcnosť patrí novým optickým diskom (InPhase holografický záznam, HVD), novým flash médiám s kapacitami viac ako 30GB na kartu a novým generáciám pevných diskov s kapacitami rádovo v terabajtoch.
**Anton Popovič** (\* 27. júl 1933, Prešov – † 24. jún 1984, Bratislava) bol slovenský literárny historik a teoretik, jeden z najvýznamnejších slovenských aj svetových translatológov.

Pôsobil na nitrianskej univerzite ako najdôležitejší z následníkov a pokračovateľov Jiřího Levého. Založil tzv. Nitriansku translatologickú školu, ku ktorej patrili predovšetkým jeho žiaci, mj. Ján Vilikovský a František Miko. Hlavnou Popovičovou snahou bolo osamostatniť translatológiu, ktorá v jeho dobe (tj. v 60. rokoch 20. storočia) stále platila za súčasť filológie. Obhajoval spoločenskú funkciu prekladu ako jedného z hlavných prostriedkov medzikultúrnej komunikácie. Zaoberal sa predovšetkým výskumom a vytváraním potrebnej terminológie.

Popovič nadväzoval na česko-slovenský predvojnový štrukturalizmus, hlavne na Pražský lingvistický krúžok, určitý vplyv na jeho prácu mal aj ruský formalizmus (tzv. tartuská škola Jurija Lotmana).

Teoretická práca Antona Popoviča
--------------------------------

Základnou Popovičovou požiadavkou bolo sledovať preklad na pozadí súčasnej domácej prekladateľskej normy. V súvislosti s tím zaviedol pojem prekladovosť, tzn. preklad nutne pôsobiaci na svojho čitateľa inak, než by pôsobil domáci originál.

Dielo
-----

* *Preklad a výraz* (1975)
* *Poetika umeleckého prekladu* (1971)
* *Teória umeleckého prekladu* (1975) (*La scienza della traduzione: aspetti metodologici; la comunicazione traduttiva*, za Bruno Osimo, Milano, 2006),

Ďalšie diela Popovič napísal v spolupráci s inými autormi (napr. Tvorba a recepcia, 1978, s Františkom Mikom).

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anton Popovič na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 127743226
* GND: 1089263422
* ISNI: 0000 0001 0906 4148
* LCCN: n81139826
* NK ČR: ola2002109847
* SNK: 159769
* VIAF: 59497137
* WorldCat: lccn-n81139826
**Anton Raphael Mengs** (\* 12. marec 1728, Ústí nad Labem – † 29. jún 1779, Rím) bol nemecký klasicistický maliar narodený v Čechách.

Život
-----

Narodil sa ako syn saského dvorného maliara, Dána Izmaela Mengsa v Ústí nad Labem (ktorým zrejme rodina len prechádzala). Čoskoro po jeho narodení sa rodina usadila v Drážďanoch. Prvé maliarske školenie získal spolu so svojou sestrou Theresiou Concordiou v ateliéri svojho otca. S otcom tiež podnikol prvú študijnú cestu do Ríma, kde ďalej študoval v ateliéri Antona Marona a oženil sa s jeho dcérou. Na Akadémii v Ríme tiež vyučoval maľbu. Pri pobyte tam vyzdobil freskami chrám sv. Eusébia na Esquiline. Neskôr pobýval opäť v Drážďanoch, kde vyzdobil výjavmi z Kristovho života hlavný oltár a dva bočné oltáre Dvorného chrámu (*Katholische Hofkirche*). V roku 1745 Mengs po svojom otcovi zdedil pozíciu dvorného maliara saského kurfirsta a poľského kráľa Augusta III. (v Sasku nazývaného Friedrich August II.). Preslávil sa ako významný portrétista (napr. portrét neapolského kráľa Karola VII.), ako maliar náboženských obrazov monumentálnych rozmerov a nástenných malieb. Dvakrát sa zdržiaval v Španielsku, najmä v rokoch 1761 – 1769, kedy vytvoril nástropné fresky v Palacio Real v Madride. Stal sa tiež riaditeľom Španielskej kráľovskej akadémie.

Myšlienkovo vychádzal z diela Johanna Joachima Winckelmanna (*Myšlienky o napodobovaní gréckych diel v maliarstve a sochárstve*), s ktorým sa spriatelil v Ríme. Za vrchol úpadku maliarstva považoval dielo neskorobarokového Benátčana Giovanniho Battistu Tiepola.

Referencie
----------

1. ↑   Ecce Homo - Anton Raphael Mengs. *Český rozhlas*. Dostupné online [cit. 2017-02-18]. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* Anton Raphael Mengs v encyklopédii Britannica

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anton Raphael Mengs na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 24051
* BnF: 12112400d
* GND: 118783270
* ISNI: 0000 0001 0857 5632
* LCCN: n79089094
* NK ČR: ola2003172289
* ULAN: 500009824
* VIAF: 54179382
* Web umenia: 6536
* WorldCat: lccn-n79089094
**Anton Straka** (\* 22. september 1942, Krásno nad Kysucou – † 17. marec 2012) bol slovenský básnik, prozaik, autor literatúry pre mládež.

Básnik, prozaik, autor literatúry pre deti a mládež, verejný činiteľ a organizátor literárneho a kultúrneho života.

Anton Straka sa narodil 22. septembra 1942 v Krásne nad Kysucou. Vyštudoval na Pedagogickom inštitúte v Martine a neskôr na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Do roku 1970 pracoval ako riaditeľ Okresného osvetového domu v Čadci, neskôr na rôznych miestach na Kysuciach ako učiteľ. Po roku 1989 ako riaditeľ základnej školy vo svojom rodisku, poslanec federálneho shromaždenia a NR SR, prednosta Krajského úradu v Žiline, neskôr ako tajomník a ako člen Predstavenstva v Žilinskej odbočke Spolku slovenských spisovateľov a riaditeľ agentúry regionálneho rozvoja v Žilině.

Zakladateľským spôsobom sa zaslúžil o dve celoslovenské kultúrno-spoločenské podujatia, a to literárne súťaže a prehliadky Palárikova Raková a Jašíkova Turzovka. Od roku 1964 bol publikačne aktívny najmä v periodikách, Krok, Javisko, Umelecké slovo, Matičné čítanie, Smer a i. bol aktívnym účastníkom niekoľkých začiatočných ročníkov Slovesnej jari, ktorú organizovala Matica slovenská, jeho práce boli publikované v príležitostných matičných zborníkoch.

Matičné vydavateľstvo sa v roku 1970 postaralo aj o jeho debut, bibliofíliu Raz každému nad hrobom kohút zakikiríka. Skladba bola venovaná Jánovi Harantovi a normalizátorská dobová tlač ju označila za protištátny čin. Nasledoval zákaz publikovania a osobná perzekúcia, k literárnej tvorbe sa Anton Straka vrátil až po roku 1998. Poézia, ktorú si spočiatku vybral ako spôsob sebavyjadrenia, mu bola na dlhý čas odopieraná, zakazovaná a cesta k nej plná prekážok. Aj tak však nezanevrel a napokon prehovoril ešte razantnejšie a vierohodnejšie než na počiatku...

Dielo
-----

* 1970 - *Raz každému nad hrobom kohút zakikiríka*, bibliofília
* 2001 - *S krajinou v srdci*, básnická zbierka
* 2002 - *S rukami v rieke*, básnická zbierka
* 2002 - *S tebou uprostred slnka*, básnická zbierka
* 2003 - *Starý otec, Džony a ja*, knižka realistických rozprávok pre deti
* 2006 - *S Ježišom na slovo*, básnická zbierka
* 2010 - *Chvatom*, básnická zbierka - označená za Knihu roka
* 2010 - *Príbehy o Ježišovi - ako po Kysuciach putoval*

Zdroj
-----

* TASR. *Zomrel spisovateľ Anton Straka* [online]. PEREX a.s. 17.3.2012, [cit. 2012-03-19]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 13453249X
* ISNI: 0000 0000 6325 1860
* LCCN: nr92023395
* VIAF: 79661377
* WorldCat: lccn-nr92023395
**Pavol Bernáth** (\* 24. apríl 1909, Ladzany – † 25. máj 1979, Bratislava) bol slovenský pedagóg.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1920 – 1924), na Učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, slovenčinu a dejepis popri zamestnaní na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave, na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, 1968 CSc. 1970 PhDr. Od roku 1928 učiteľ na meštianskej škole v Kremnici, v Párnici, na gymnáziu v Dolnom Kubíne a i. od 1947 odborný a neskôr vedecký pracovník Štátneho pedagogického ústavu, resp. Výskumného ústavu pedagogického v Bratislave. Zameriaval sa na uplatňovanie slovenského jazyka v systéme učebných predmetov v základnej škole a na gymnáziu. Ako vedúci pracovnej skupiny didaktiky základných škôl riešil teoretické a didaktické otázky slovenského jazyka, tvoril učebnice, učebné texty, príručky a metodický materiál na vyučovanie slovenského jazyka. Autor odborných monografií a príspevkov v časopisoch Slovenský jazyk a literatúra v škole, ktorý redigoval od roku 1962, Jednotná škola a i. Vydal 16 učebníc slovenského jazyka (niektoré ako spoluautor), publikoval 68 recenzií, správ, informácií a metodicko-didaktických pokynov.

Ocenenie
--------

* Roku 1964 Zaslúžilý školský pracovník

Dielo
-----

* Programové vyučovanie slovenského jazyka, Bratislava roku 1967 (s M. Milanom)
* K problematike modernizácie vyučovania slovenského jazyka, Bratislava roku 1972 (s týmže)
* Začiatky jazykovej výchovy aktívnou prácou žiakov, Bratislava, roku 1976 (s týmže)

Literatúra
----------

* BERNÁTH, Pavol. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 385.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6325 7592
* NK ČR: jx20031130043
* SNK: 163844
* VIAF: 84289769
**Pavol Adami** (iné zápisy mena: **Pavol Adámi**, **Pavel Adámi**; \* 18. január 1736, Beluša – † 11. november 1814, Viedeň) bol slovenský lekár, veterinár a zoológ. Bol odborník európskeho významu na nákazlivé choroby dobytka, najmä dobytčí mor. Na sebe skúmal prenos dobytčieho moru na človeka, čím dokázal, že sa na ľudí neprenáša.

Najskôr študoval na Viedenskej univerzite právo a potom medicínu. Dizertačnú prácu Hydrographia Comitatus Trencsiniensis obhájil 4. septembra 1765 a o dva roky promoval za doktora medicíny. Úradným infekčným lekárom sa stal v roku 1769 a 4. marca 1775 ho menovali profesorom náuky o nákazách zvierat na Lekárskej fakulte Viedenskej univerzity. Od roku 1804 do 1809 pôsobil na Lekárskej fakulte Jagelovskej univerzity v Krakove. V akademickom roku 1808/09 ako dekan. Počas svojej kariéry pôsobil v Chorvátsku, Štajersku, Morave a ďalších krajinách vtedajšej rakúskej ríše.

Referencie
----------

1. ↑  ADAMI, Pavol. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 26-27.
2. 1 2  Adámi, Pavol. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 44.
3. ↑  Adámi, Pavel. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 2. nezm. vyd. Zväzok I A-D. Bratislava : Veda, 1985. 719 s. S. 24.
4. ↑  PHDR. JOZEF KOČIŠ, CSC.. *Beluša 1330 - 2002 pohľady do dejín*. druhé doplnené vydanie. vyd. [s.l.] : Vydavateľstvo Jozef BLAHA, 2002. S. ISBN 80-88948-07-X.

Autoritné údaje: * GND: 1021168645
* ISNI: 0000 0000 5525 8624
* LCCN: n87140250
* NK ČR: nlk20010097599
* SNK: 160705
* VIAF: 363380
* WorldCat: lccn-n87140250
Súradnice: 47°49′13″S 18°39′25″V﻿ / ﻿47,8202778°S 18,6569444°V﻿ / 47.8202778; 18.6569444

**Vŕšok** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Štúrovo v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1965 na rozlohe 1,4525 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Chránené územie predstavuje vedeckovýskumný objekt, zvyšok pôvodného spoločenstva xerotermnej fauny a flóry s výskytom viacerých vzácnych a reliktných druhov rastlín (Crambe tatarica, Althea pallida) a živočíchov (Ditomus clypeatus, Psammotettix slovacus a i.).*

Referencie
----------

1. ↑  Vŕšok. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Vŕšok v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vŕšok na českej Wikipédii.*
**Všeobecne záväzné nariadenie** alebo skrátene **nariadenie**, skratka **VZN**, je právna norma vydávaná orgánom samosprávy vo veciach územnej samosprávy a prenesenej štátnej správy, ktorá je všeobecne záväzná pre všetky osoby a subjekty pôsobiace na území daného samosprávneho celku.

Všeobecne záväzné nariadenie môže vydávať obec s pôsobnosťou na území danej obce, mesto s pôsobnosťou na území daného mesta a samosprávny kraj s pôsobnosťou na území daného samosprávneho kraja. Všeobecne záväzné nariadenie schvaľuje zastupiteľstvo. Na jeho prijatie je potrebný súhlas kvalifikovanej väčšiny poslancov zastupiteľstva (v prípade samosprávneho kraja je to trojpätinová väčšina všetkých poslancov, v prípade obce a mesta trojpätinová väčšina prítomných poslancov). Všeobecne záväzné nariadenie musí rešpektovať ústavu a zákony Slovenskej republiky a musí byť v súlade s princípmi právneho štátu.

Poznámky
--------

1. ↑  Spojenie „všeobecne záväzné" v názve je síce oficiálna súčasť názvu, ale je zavádzajúce, pretože všeobecne záväzné je aj nariadenie vlády (a pri širšom chápaní termínu nariadenie aj vyhláška, opatrenie atď.). Porovnaj článok nariadenie (právny akt).

Referencie
----------

1. ↑  Ústava SR - čl. 68, čl. 71
2. ↑  PRUSÁK, Jozef. *Teória práva*. 2. vyd. dotl.. vyd. Bratislava : Právnická fakulta UK, 2001. ISBN 80-7160-146-2.  s. 193
3. ↑  zákon č. 369/1990 Zb. -§2a
**Anna Andrejevna Achmatovová**, rus. Анна Андреевна Ахматова; pôvodným menom **Anna Andrejevna Gorenková**, rus. Анна Андреевна Горенко (\* 23. jún 1889, Odesa, Ruské impérium, dnes Ukrajina – † 5. marec 1966, Domodedovo, blízko Moskvy, ZSSR, dnes Rusko) bola významná ruská poetka a prekladateľka. Známa ako najvýznamnejšia ruská poetka 20. storočia.

Život
-----

Anna Achmatovová sa narodila v dobre situovanej rodine. Na začiatku života prežívala pokojné obdobie. Študovala v ruskom Petrohrade. Avšak po Októbrovej revolúcii začala byť ako spisovateľka prenasledovaná a cenzúra zakázala vydávať jej diela. Režim odsúdil jej manžela na smrť za velezradu a jej syna uväznil. Nasledoval úplný zákaz písania, Achmatovová sa uzavrela do seba a začala písať hlbšie diela.

Bola manželka básnika Nikolaja Gumiľova. Ich syn Lev Gumiľov bol historik.

Dielo
-----

Achmatovová je predstaviteľka modernistického básnického smeru, tzv. akméizmu. Spočiatku písala predovšetkým milostnú a vlasteneckú lyriku. Potom vytvárala postsymbolické básne a neskôr v nadväznosti na dianie v krajine tragické lyrické básne o stalinskom terore.

* *Biely kŕdeľ* (prvé vydanie v roku 1917, zbierka básní s prevládajúcou témou lásky a domova);
* *Vrcholiaca luna*
* *Ľúbostný denník*
* *Modrý večer*

Pozri aj
--------

* Ruská literatúra
* Akméizmus
* Anna Achmatovová: Vrcholiaca luna. Výber zostavil, predslov a poznámky napísal Ján Zambor. Preložili Ján Zambor a Marta Zamborová. Bratislava: Tatran 1986. 312 strán.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anna Andrejevna Achmatovová**

Autoritné údaje: * abART: 16413
* BnF: 118882553
* GND: 118637584
* ISNI: 0000 0003 6864 1405
* LCCN: n50040155
* NK ČR: jn19981000010
* SNK: 204086
* VIAF: 49220707
* WorldCat: lccn-n50040155
***Thrinaxodon*** je rod z vyhynutej čeľade Thrinaxodontidae z taxónu Epicynodontia patriaceho medzi cynodonty. Zahŕňa jediný druh ***Thrinaxodon liorhinus***.

Žil v perme pred 230 miliónmi rokov v južnej Afrike.

Poznávacie znaky
----------------

Bol to plaz pomerne malý, dosahoval dĺžku len pol metra a svojím výzorom sa podobal cicavcom. Jeho lebka je nízka, u samcov väčšia a mohutnejšia než u samíc (to je znak u cicavcov dosť bežný), tlama vpredu zúžená. Za rezákmi a špicákmi už nasleduje rada "stoličiek", ktoré sú trojhroté a veľmi sa blížia stoličkám primitívnych cicavcov. Pevný a široký hrudný kôš svedčí o prítomnosti bránice, a teda aj o zdokonalenom spôsobe dýchania (tzv. brušné dýchanie, ktoré plazy nemajú). *Thrinaxodon* bol zrejme pokrytý srsťou. Nálezy kostier v typickej stočenej polohe dokazujú, že bol "teplokrvný", teda mal stálu telesnú teplotu, ktorú si stočením v spánku bránil proti nadbytočnej strate presne tak, ako to robia súčasné cicavce. Je známy aj nález kostry samice s mláďaťom, ktorý dokladá určitý stupeň starostlivosti o mláďatá, čo je u plazov zjavom veľmi riedkym.[chýba zdroj]
**Thursday's Child** je pieseň z albumu Davida Bowieho *'hours...'* , ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie; na skladaní hudby sa spolupodieľal Reeves Gabrels. 

Ako niektoré ďalšie skladby z album, aj „Thursday's Child" bola pôvodne napísaná pre počítačovú hru *Omikron: The Nomad Soul*. Pieseň vyšla ako prvý singel albumu *'hours...'*.

Vydanie singlu nasledovalo dva týždne pred vydaním samotného albumu. Chyba zo strany EMI/Virgin Records spôsobila, že druhý CD album bol zle vyrobený. Navonok bol síce na nerozoznanie od správnej kópie, ale obsahoval skladby z prvého disku. Väčšina z týchto chybných singlov sa dostala na americký trh a na on-line trh. Tieto chybné platne sa čokosko stali zberateľskou raritou. 

Napriek prvotným dohadom Bowie nie je štvrtkovým dieťaťom. Jeho dátum narodenia – 8. január 1947 pripadol na stredu.

Video
-----

Videoklip k piesni režíroval Walter Stern, známy predovšetkým ako autor videoklipov pre Madonnu ("Drowned World/Substitute For Love") alebo Prodigy ("Firestarter"). Podobne ako celý album, aj videoklip sa odohráva v pochmúrnej, retrospektívnej atmosfére. Pozerajúc sa na samého seba v kúpeľňovom zrkadle, začne Bowie putovať v čase a jeho odraz sa mení na obraz mladého muža. Jeho partnerka vymieňajúca si kontaktné šošovky prejde podobnou zmenou. Odraz a realita začnú vzájomne pôsobiť, rozmýšľajúc nad tým, čo je, čo bolo a čo mohlo byť, keby…

Zoznam skladieb
---------------

### UK CD Version 1

1. "Thursday's Child" (Edit) - 4:25
2. "We All Go Through" - 4:09
3. "No One Calls" - 3:51

### UK CD version 2

1. "Thursday's Child" (Rock Mix) - 4:27
2. "We Shall Go to Town" - 3:56
3. "1917" - 3:27
4. "Thursday's Child" (Video)

Koncertné verzie
----------------

* Živá verzia piesne bola nahratá počas koncertu v Paríži v októbri 1999 a vyšla na singli *Survive* v janurári roku 2000.

Externé odkazy
--------------

* Teenage Wildlife; text piesne
* YouTube.com; videoklip

  


|  |
| --- |
| **David Bowie** |
| Piesne z albumu 'hours...' |
| "Thursday’s Child" | "Something in the Air" | "Survive" | "If I'm Dreaming My Life" | "Seven" | "What’s Really Happening?" | "The Pretty Things Are Going to Hell"  "New Angels of Promise" | "Brilliant Adventure" | "The Dreamers" |
| Ostatné piesne |
| "1917" | "We Shall Go to Town" | "We All Go Through" | "No One Calls" |
| Chronológia |
| << 1997: Earthling | 1999: 'hours...' | 2002: Heathen >> |
**Sthenelos** (starogr. Σθένελος – Sthenelos, latinsky *Sthenelus*) je v gréckej mytológii bol syn hrdinu Kapanea, jedného z veliteľov vojska vojny Siedmi proti Tébam a jeho manželky Euadny.

Po smrti argejského kráľa Ifida, ktorý prežil svoje deti, sa stal kráľom Argu syn jeho brata Kapanea Sthenelos.

Sthenelos sa potom s potomkami padlých bojovníkov vo vojne Siedmi proti Tébam, vypravil znova proti nepokoreným Tébam, aby pomstil smrť svojho otca. Táto tzv. vojenská výprava epigonov bola tentoraz už úspešná. Téby takmer bez strát dobyli a zničili. 

Sthenelos sa neskôr zúčastnil aj trójskej vojny ako vozataj vo vojsku kráľa Dioméda a po jeho boku neohrozene a oddane bojoval. Bol jedným z bojovníkov, ktorí sa v závere vojny ukrytí v trójskom koni dostali ľsťou za hradby Tróje a zapríčinili jej pád.

Referencie
----------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,18,5.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 4,401.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 2,559.
5. ↑  Hyginus, *Fabulae* 108.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
**Isidóros** (starogr. *Ἰσίδωρος* – *Isidóros*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí.

Isidóros alebo aj *Artemidóros* z Alexandrie bol na 243. a na 244. olympijských hrách v rokoch 193 a 197 korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Olympijské víťazstvá Isidóra sú uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Eusebios uvádza, že v roku prvého Isidórovho olympijského víťazstva vládol v Ríme (tri mesiace) cisár Helvius Pertinax a po ňom Didius Julianus.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. str. 88.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Thunovský palác
**Thunovský palác** je palác v Prahe na Malej Strane. Je chránený ako národná kultúrna pamiatka Českej republiky a jeho adresa je Sněmovní 4.

Dejiny
------

Pôvodný Roupovský dom Jana z Roupova v roku 1650 kúpila grófka Markéta Anna Thunová. V rokoch 1662 a 1694 Thunovci získali ďalšie dva objekty v susedstve. Počas prestavby týchto objektov vznikla aj dnešná hlavná rokovacia sála Poslaneckej snemovne. Od roku 1779 tu prevádzkovala spoločnosť Pascala Bondiniho divadlo, ktoré vraj navštívil i Jozef II. Divadlo však v roku 1794 vyhorelo. V roku 1801 grófka Anna Marie Thunová palác predala českým stavom. Potom sa uskutočnila klasicistická prestavba pre potreby Zemského snemu. V roku 1903 bol Thunovský palác prepojený s vedľa stojacim Smiřickým palácom, ktorý tiež využíval parlament.

14. novembra 1918 bola v paláci na prvom zasadaní Národného zhromaždenia vyhlásená Československá republika a Tomáš Garrigue Masaryk zvolený za prezidenta. Potom tu zasadal senát, poslanecká snemovňa v tom čase zasadala v Rudolfine. V rokoch 1936 – 1940 bol palác opäť prestavaný. V päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch tu sídlili niektoré ministerstvá, dnes tu opäť zasadá Poslanecká snemovňa Parlamentu Českej republiky.

Pozri aj
--------

* Zoznam pražských pamiatok

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Thunovský palác**

Externé odkazy
--------------

* Hrady.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thunovský palác na českej Wikipédii.*
**Haiku** (predtým **OpenBeOS**) je open source projekt venovaný znovuoživeniu a pokračovaniu vývoja operačného systému BeOS.

História
--------

Projekt začal v roku 2001 pod názvom OpenBeOS po tom, ako firma Palm, Inc. kúpila skrachovanú firmu Be a vývoj pôvodného BeOS-u sa zastavil. Krátko na to vznikli viaceré projekty za účelom pokračovania vývoja (ako napríklad Cosmoe alebo Blue Eyed OS), ktoré sa pokúšali o vytvorenie desktopového prostredia podobného BeOS na jadre Linux alebo BSD (čo znemožňovalo binárnu kompatibilitu s pôvodným BeOS R5). OpenBeOS sa od týchto projektov odlišoval tým, že bol od začiatku plánovaný ako kompletné prepísanie systému so zachovaním kompatibility zdrojového kódu aj binárnych súborov. To by malo umožniť beh pôvodných aplikácií určených pre BeOS R5.

V roku 2004 bol vybraný nový názov, aby sa predišlo narušeniu ochranných známok patriacich firme Palm. Nový názov „Haiku" odráža eleganciu a jednoduchosť BeOS platformy a je tiež odkazom na typické Haiku chybové hlášky v internetovom prehliadači NetPositive a tiež v ďalších aplikáciách BeOS.

Projekt spravuje nezisková organizácia *Haiku Incorporaded* v New Yorku.

Vývoj
-----

Modulárny dizajn BeOS-u umožnil vznik samostatných skupín programátorov pracujúcich na nahradení jednotlivých serverov a API. Haiku používa pozmenené modulárne jadro NewOS. V Haiku sa nenachádza žiaden zdrojový ani binárny kód z pôvodného BeOS-u.

Po šiestich rokoch od vydania verzie Alpha 4 (14. november 2012) vyšla 28. septembra 2018 verzia Beta 1.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Haiku (operačný systém)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky projektu
**Peter Matúška** - *de Tvarozsna et Felsőrasztoka* (maď. *Matuska Péter*, \* 14. júl 1841, Istebné – † 22. september 1901, Ráztoka) bol uhorský právnik, advokát a poslanec uhorského snemu.

Životopis
---------

Narodil sa v evanjelickej zemianskej rodine, ktorá pochádzala z Istebného. Podľa zápisu v matrike ho v krstil Michal Hodža.

Stredoškolské štúdiá absolvoval v českom Tešíne a v Budíne. Právo študoval na univerzite v Pešti, kde získal doktorát z práva a zložil aj advokátske skúšky. V roku 1872 bol zvolený za liptovskomikulášsky volebný okrsok do uhorského snemu za Deákovu stranu a svoj mandát následne niekoľkokrát obhájil za Liberálnu stranu.

Jeho advokátska prax v Pešti bola úspešná o čom svedčia slová Svetozára Hurbana-Vajanského „*Dnes som bol u Matušku! Och, bože,to je už kancelária! Takú som ešte nikdy nevidel! Keby som tam mohol!.*"

Okrem toho pôsobil v uhorskej hypotekárnej banke ako vedúci jej právneho oddelenia a neskôr jej riaditeľ. Bol rytierom johanitského rádu.

Gustáv Kazimír Zechenter-Laskomerský ho charakterizoval takto: „*Peter Matúška ako rástol vo význame a v bohatstve, tak Slováka zo seba zvliekal a stal sa temer jeho nepriateľom.*"

Ako veľvyslanec zastupoval Uhorsko v Sofii, Varšave a nakoniec v Štokholme.

Referencie
----------

1. ↑   *Záznam o narodení a krste v matrike; pokrstený ako Rastislaw Petrus Matúska* [online]. , [cit. 2023-05-14]. Dostupné online.
2. ↑  KAČÍREK, Ľuboš. *Národný život Slovákov v Pešťbudíne v rokoch 1850 – 1875*. [s.l.] : Výskumný ústav Slovákov v Maďarsku Békešská Čaba a Filozofická fakulta UK Bratislava, 2016. ISBN 978-615-5330-06-3. S. 227.
3. ↑  ZECHENTER-LASKOMERSKÝ, Gustáv Kazimír. *Päťdesiat rokov slovenského života II* [online]. [Cit. 2023-04-27]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peter Matúška**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Matuska Péter na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * PIM: PIM64424
Parafyletizmus
**Parafyletizmus** je stav nejakej človekom definovanej skupiny organizmov, v ktorom sa skupina nachádza, pokiaľ zahŕňa jej spoločného predka, ale **nie všetkých** jeho potomkov. Taxón (skupina) sa potom nazýva parafyletická a nie je prirodzený. Veľké percento taxónov, ktoré bežne poznáme, je parafyletické. V súčasnej systematike (taxonómiu) je snaha tieto umelé taxóny, ktoré sa nezlučujú so stavom vecí v prírode, nahradiť monofyletickými taxónmi. Typickým parafyletickým taxónom býva skupina zložená z viac primitívnych monofyletických skupín, ktoré napr. nemajú dôležitú apomorfiu, ktorá definuje skupinu odvodenú. Takou skupinou sú napríklad Symphyta (blanokrídlovce), skupina je teda na rozdiel od Apocrita neprirodzená. 

Ako učebnicový príklad rozdielu monofyletizmu od parafyletizmu slúžia plazy. Vtáky patria do skupiny plazov, pretože ich najbližší žijúci príbuzní sú krokodíly, krokodíly sú teda s vtákmi príbuzní viac ako s ostatnými plazmi, napr. s hadmi. Ak vtákov do plazov zahrnieme, je skupina monofyletická, pretože obsahuje všetkých potomkov predka. Ak však vtáky z plazov umelo vyberieme, skupina neobsahuje všetkých potomkov a je teda parafyletická, neprirodzená.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Parafyletismus na českej Wikipédii.*
**Paraguaj** alebo **Paraguay** (špa. *Río Paraguay*, port. *Rio Paraguai*) je jednou z najväčších riek Južnej Ameriky a pravostranný prítok rieky Paraná. Rieka preteká Brazíliou, Bolíviou, Paraguajom a Argentínou. Je dlhá približne 2 621 km a odvodňuje územie s rozlohou 365 592 km².

Priebeh toku
------------

Prameň rieky sa nachádza v severozápadnej časti Brazílskej vysočiny a tečie prevažne južným smerom. Preteká močaristou prepadlinou *Pantanal* a nížinnou oblasťou *Gran Chaca*. Koryto rieky je veľmi členité, piesčité a vytvára mnohé plytčiny, ktoré sťažujú plavbu lodí. Šírka rieky je na strednom toku 300 – 600 m, na dolnom 1 000 – 1 500 m a hĺbka dosahuje zväčša 10 až 20 m. Najdôležitejšími prítokmi sú Rio Verde, Pilcomayo a Bermejo.

Vodný režim
-----------

V období sucha (júl - august) majú mnohé prítoky len minimum vody a neraz vysychajú a vodu si tak udrží len niekoľko najväčších riek. V jarnom a letnom období (október - apríl) - počas obdobia dažďov, sa veľa riek vylieva z korýt a výdatne zásobuje močariská. Postupným odtekaním tak zásobujú Paraguaj vodou i v suchšom období roka. Priemerný ročný prietok pri Asuncióne predstavuje 2 940 m³/s a v ústí 4 000 m³/s.

Využitie
--------

Vďaka dostatku vody i hĺbke koryta je rieka hlavnou transportnou tepnou Paraguaja. Pravidelné prehlbovanie koryta umožňuje lodiam s ponorom do 2 m plávať až do mesta Concepción a lodiam s menším ponorom až do mesta Corumbá. Do Asunciónu môžu plávať oceánske lode.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Paraguaj (rieka)**

Referencie
----------

1. ↑   Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2018-02-22]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paraguay (řeka) na českej Wikipédii.*
**Paraganglióm** alebo **tumor glomus caroticum** je vzácny neuroendokrinný nádor, ktorý vyrastá z paraganglionického tkaniva, nachádzajúceho sa pozdĺž chrbtice od bázy lebky až po panvové dno. Viac ako 80% týchto nádorov vyrastá z drene nadobličky. 2 až 4% sa nachádzajú v oblasti krku, kde je najčastejším miestom glomus caroticum. Najvyšší výskyt je vo vekovej kategórii 50-60 rokov. Je 4-krát častejší u žien.

Paraganglióm sa podobá feochromocytómu a približne 5% nádorov je hormonálne aktívnych - vylučuje noradrenalín, zriedkavejšie dopamín. Môže sa vyskytovať v 20% i mnohopočetne, najmä v prípadoch dedičných ochorení ako MEN a syndrómoch postihnutia neuroektodermu. Veľká väčšina paragangliómov je benígnych (nezhubných), malígne zvrhnutie sa popisuje v 2 až 10% prípadov.

Nádor v oblasti krku sa pri fyzikálnom vyšetrení javí ako tuhá nebolestivá masa pod uhlom sánky, ktorá je pohyblivá do strán, ale nie v kranio-kaudálnom smere.

Zobrazovacia diagnostika
------------------------

Typický CT obraz má charakter ostro ohraničenej, oválnej, expanzívne sa chovajúcej a hypervaskularizovanej nádorovej expanzie v mieste vetvenia a.carotis communis na a.carotis interna a a.carotis externa. Tieto tepny nebývajú zúžené ani infiltrované.

Diferenciálna diagnóza
----------------------

* Schwannóm
* Patologicky zväčšená lymfatická uzlina - lymfóm, metastáza

Zdroje
------

* *Radiology Review Manual*, 5. vydanie. Wolfgang Dahnert. Lippincott Williams and Wilkins. 2003. str. 353, 387-388.
* *Neuroimaging: Clinical and Physical Principles.* Zimmerman, Gibby, a Carmody. Springer-Verlag. 2000. str.893-894.
* Teta Minnie
Paralelné zapojenie
**Paralelné zapojenie** je zapojenie elektrotechnických súčiastok v elektrickom obvode pod sebou, tzn. paralelný obvod obsahuje uzly, v ktorých sa vodiče vetvia a súčiastky môžu byť umiestnené v rôznych vetvách.

Elektrické napätie medzi dvoma uzlami je rovnaké pre všetky vetvy.

Elektrický prúd prechádzajúci jednotlivými vetvami môže byť rôzny a závisí na odpore súčiastok vo vetvách. Z Ohmovho zákona plynie {\displaystyle I\_{i}={\frac {U}{R\_{i}}}}, kde *Aji* je prúd v *i*-te vetve, *U* je elektrické napätie medzi uzlami, *Ri* je elektrický odpor v *i*-tej vetve.

Prevrátená hodnota celkového elektrického odporu *Rc* paralelne zapojených súčiastok sa rovná *súčtu* prevrátených hodnôt odporov *R1*, *R2*, ... súčiastok v jednotlivých vetvách:

{\displaystyle {\frac {1}{R\_{\mathrm {c} }}}={\frac {1}{R\_{1}}}+{\frac {1}{R\_{2}}}+\cdots +{\frac {1}{R\_{n}}}}
Pri paralelnom zapojení elektrických zdrojov zostáva celkové elektromotorické napätie rovnaké, zdroje však môžu dodávať celkovo väčší elektrický prúd.

Ako symbol paralelného spojenia rezistorov sa používajú dve čiarky "||". Pre dva rezistory spojené paralelne je možné použiť zjednodušený vzťah:

{\displaystyle R\_{\mathrm {c} }=R\_{1}\|R\_{2}={R\_{1}\*R\_{2} \over R\_{1}+R\_{2}}}
Typickým použitím paralelného obvodu je súčasné zapojenie viac spotrebičov v domácnosti, pretože prerušením obvodu v niektorej vetve (vypnutie spotrebiča) sa nepreruší obvod v inej vetve (iný spotrebič beží ďalej).

Pozri aj
--------

* Antiparalelné zapojenie
* Sériové zapojenie
* Elektrina
* Kirchhoffove zákony

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paralelní zapojení na českej Wikipédii.*