recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vlajka Panamy
**Vlajka Panamy** – list vlajky je štvrtený. Prvé pole je biele s modrou päťramennou hviezdou, druhé je červené, tretie modré a štvrté biele s červenou päťramennou hviezdou.

Biela farba predstavuje mier a slobodu, červená a modrá hlavné politické strany v krajine (*liberálnu a konzervatívnu*), hviezdy vernosť a silu (podľa iného výkladu mestá Panamu a Colón, ležiace pri vjazde a výjazde Panamského prieplavu). Pravidelné rozdelenie farieb má naznačovať striedanie politických strán pri riadení štátu. Ďalšia verzia spojuje modrú farbu s vodami dvoch oceánov, medzi ktorými Panama leží, a červená je symbolom krvi vlastencov preliatej za slobodu. Podľa priania tvorcu vlajky mala modrá hviezda znamenať občianske cnosti a červená autoritu a zákon, ktoré ich zabezpečujú.

Vlajka vznikla roku 1903 (oficiálne bola potvrdená roku 1904) a zreteľne pripomína vlajku USA, ktorých vplyvom došlo k odtrhnutiu Panamy od Kolumbie.

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Severnej Ameriky |
| --- |
| 
* Antigua a Barbuda
* Bahamy
* Barbados
* Belize
* Dominika
* Dominikánska republika
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamajka
* Kanada
* Kostarika
* Kuba
* Mexiko
* Nikaragua
* Panama
* Salvádor
* Spojené štáty
* Svätá Lucia
* Svätý Krištof a Nevis
* Svätý Vincent a Grenadíny
* Trinidad a Tobago

**Závislé územia a ďalšie teritória:**
* Americké Panenské ostrovy
* Anguilla
* Aruba
* Bermudy
* Britské Panenské ostrovy
* Grónsko
* Guadeloupe
* Holandské Antily
* Kajmanie ostrovy
* Martinik
* Montserrat
* Portoriko
* Saint Pierre a Miquelon
* Turks a Caicos

 |

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Južnej Ameriky |
| --- |
| 
* Argentína Argentína
* Bolívia Bolívia
* Brazília Brazília
* Čile Čile
* Ekvádor Ekvádor
* Guyana Guyana
* Kolumbia Kolumbia
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Surinam Surinam
* Trinidad a Tobago Trinidad a Tobago
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

**Závislé územia:**
* Aruba Aruba
* Falklandy Falklandy
* Francúzska Guyana Francúzska Guyana
* Holandské Antily Holandské Antily
* Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

 |
Národná vlajka Peru
**Vlajka Peru** má tri zvislé pruhy – červený, biely a červený, uprostred je umiestnený štít zo štátneho znaku z roku 1825, ktorý obopínajú dve zelené ratolesti, vavrínová a palmová, spojené dole červenou stuhou. Štít je delený a v hornej časti polený. V prvom modrom poli je žltá lama (živočíšny svet štátu), v druhom bielom zelený chinovník (rastlinná ríša), dole v červenom poli je žltý roh hojnosti s vysypanými žltými mincami (nerastné bohatstvo). Nad štítom je zelený vavrínový veniec ku cti hlavného mesta Limy. (Úplný štátny znak – s dvomi dvojicami vlajok skrížených za štítom – je na námornej vlajke.)

Červená farba vlajky symbolizuje krv bojovníkov za slobodu, biela právo a spravodlivosť. 

Vlajka bola zavedená roku 1825. Jej ideu vnuklo jej tvorcovi generálovi San Martínovi roku 1820 tiahnúce plameniaky, čo považoval za dobré znamenie, a vo farbách červenej a bielej navrhol vlajku ním vytvorenej peruánskej légie.

Galéria
-------

* Súčasná štátna vlajka PeruSúčasná štátna vlajka Peru
* Súčasná námorná vojnová vlajka PeruSúčasná námorná vojnová vlajka Peru
* Prvá republikánska vlajka Peru (vytvorená gen. San Marínom (1821-1822)Prvá republikánska vlajka Peru (vytvorená gen. San Marínom (1821-1822)
* Vlajka Peru (15. marec 1822-31. máj 1822)Vlajka Peru (15. marec 1822-31. máj 1822)
* Vlajka Peru (31. máj 1822-25. február 1825)Vlajka Peru (31. máj 1822-25. február 1825)
* Vlajka Peru (1825-1950)Vlajka Peru (1825-1950)

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Južnej Ameriky |
| --- |
| 
* Argentína Argentína
* Bolívia Bolívia
* Brazília Brazília
* Čile Čile
* Ekvádor Ekvádor
* Guyana Guyana
* Kolumbia Kolumbia
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Surinam Surinam
* Trinidad a Tobago Trinidad a Tobago
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

**Závislé územia:**
* Aruba Aruba
* Falklandy Falklandy
* Francúzska Guyana Francúzska Guyana
* Holandské Antily Holandské Antily
* Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

 |
Vlajka Pitcairnovych ostrovov
**Vlajka Pitcairnovych ostrovov** – používa sa britská modrá služobná vlajka (*Blue Ensign*) s pitcairnským znakom z roku 1969 vo vlajúcej časti.

Do modrého štítu znaku je zospodu vsunutý zelený klin zo žltým lemovaním. V ňom je biblia v bielej farbe a žltá kotva z lode Bounty, symbolizujúca pôvod miestneho obyvateľstva. Nad štítom je helma, v klenbe je zelený trávnik z pitcairnským fúrikom a vetvičkou jambosy, myrtovitej rastliny, ktorou je ostrov Pitcairn celkom zarastený. 

Vlajka bola zavedená v roku 1984.

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Austrálie a Oceánie |
| --- |
|  Austrália | 
* Austrália
* Vianočný ostrov
* Kokosové ostrovy
* Norfolk

 |
|  Melanézia | 
* Fidži
* Nová Kaledónia
* Papua-Nová Guinea
* Šalamúnove ostrovy
* Vanuatu
* Východný Timor

 |
|  Mikronézia | 
* Guam
* Kiribati
* Marshallove ostrovy
* Nauru
* Severné Mariány
* Mikronézia (štát)
* Palau

 |
|  Polynézia | 
* Americká Samoa
* Cookove ostrovy
* Francúzska Polynézia
* Nový Zéland
* Niue
* Pitcairnove ostrovy
* Samoa
* Tokelau
* Tonga
* Tuvalu
* Wallis a Futuna

 |
**Neasden** je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvode (*London Borough*) Brent, konkrétne v Neasdene. Leží v tarifnej zóne č.3 (*Travelcard Zone 3*) medzi stanicami Wembley Park a Dollis Hill.

Otvorili ju 2. augusta 1880 ako časť predĺženého úseku na *Metropolitan Railway* pod názvom *Kingsbury and Neasden*. Názov bol v roku 1910 zmenený na *Neasden and Kingsbury* a v roku 1932 sa znova menil na *Neasden*, tentokrát zatiaľ definitívne (stanica Kingsbury bola otvorená toho roku). V roku 1939 začala úsek do Stanmore obsluhovať Bakerloo Line (Metropolitan Line tu prestala zastavovať nasledujúci rok) a v roku 1979 túto vetvu prebrala Jubilee Line.

Budova stanice sa nachádza na **Neasden Lane**. Vybavenie stanice tvorí výdajňa lístkov, 3 turnikety a jediný batožinový vstup. Je tu taktiež aj obchod. Schody zo stanice vedú k 4 nástupištiam. *Nástupištia č. 1 a 4* obsluhuje Metropolitan Line, ale len príležitostne kvôli mimoriadnym udalostiam v prevádzke. *Nástupištia č. 2 a 3* boli postavené v roku 1914, keď bola *Metropolitan Railway* zdvoj - koľajnená. Až po zavedení Bakerloo Line sa nástupišťia pomenovali podľa smerovania: *Northbound* a *Southbound* (sever – juh). Teraz sú využívané na Jubilee Line, ale sú konštruované na väčšiu dĺžku vlakov a preto môžu byť príležitostne (skoro ráno, neskoro v noci a počas prác na linke) využívané aj na Metropolitan Line.

Galéria
-------

*Stanica metra Neasden*
*Severný koniec nástupišťa (Northbound platform)*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Neasden (stanica metra)**
Vlajka Portorika
**Vlajka Portorika** má tri červené a medzi nimi dva biele vodorovné pruhy, pri žrdi modrý klin v tvare rovnoramenného trojuholníka s bielou päťramennou hviezdou. Je farebným variantom vlajky kubánskej (Portoričania bojovali o svoju nezávislosť so Španielmi súčasne s Kubáncami v roku 1895) a pripomína aj vlajku Spojených štátov.

Vznikla roku 1895, v roku 1916 bola pripustená k používaniu a od roku 1952, kedy sa ostrov stal pridruženým štátom USA, je oficiálnou portorickou vlajkou, smie sa však vztyčovať iba spolu s vlajkou americkou.

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Severnej Ameriky |
| --- |
| 
* Antigua a Barbuda
* Bahamy
* Barbados
* Belize
* Dominika
* Dominikánska republika
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamajka
* Kanada
* Kostarika
* Kuba
* Mexiko
* Nikaragua
* Panama
* Salvádor
* Spojené štáty
* Svätá Lucia
* Svätý Krištof a Nevis
* Svätý Vincent a Grenadíny
* Trinidad a Tobago

**Závislé územia a ďalšie teritória:**
* Americké Panenské ostrovy
* Anguilla
* Aruba
* Bermudy
* Britské Panenské ostrovy
* Grónsko
* Guadeloupe
* Holandské Antily
* Kajmanie ostrovy
* Martinik
* Montserrat
* Portoriko
* Saint Pierre a Miquelon
* Turks a Caicos

 |
**Neachille** (Neachil, Neachile Pocerana, Neachila Pocaragua, Neakil) bola v prvej polovici 16. storočia sultánka - manželka sultána Boliefeho, v moslimskom (sunitskom) sultanáte s názvom Ternate, ktorý zahŕňal ostrovy terajšej východnej Indonézie, južných Filipín a okolia Novej Guinei.

Neachil bola dcérou Almansora (Al-Mansura I. Bayan Sirrullaha), vládcu vedľajšieho „konkurenčného" sultanátu s názvom Tidore. Po smrti manžela sa stal sultánom nelegitímny syn Boliefeho, Hairun Jamilu, ktorý s pomocou portugalských kolonizátorov odstránil troch synov Neachil (legitímnych následníkov) a zbavil vdovu moci i majetku. Vdova konvertovala v roku 1546 z islamu na kresťanstvo. Pokrstená bola na meno Izabela jezuitom sv. Františkom Xaverským. Svojim správaním získala popularitu u obyvateľstva. Počas nasledovného prenasledovania kresťanov sultánom sa odmietla zriecť viery a bola preto popravená. V kresťanstve je symbolom pevnej viery a pokory, najmä u jezuitov. Uvádza sa obvykle v životopisoch sv. Františka Xaverského v súvislosti s jeho misijnou činnosťou. Krst sultánky - vdovy Neachil, spolu s krstom japonského kniežaťa Ótomo Sórina, predstavujú najznámejšie konverzie aristokratov počas pôsobenia sv. Františka Xaverského v Ázii.

V sakrálnej kultúre sú známe oltárne obrazy a fresky krstu Neachil od jezuitského maliara Andrea Pozza a jeho žiakov (Trenčín, Budapešť, Trident, Sansepolcro, Mondovi). Pravdepodobným modelom pre podobu Neachil bola vojvodkyňa a regentka Mária Jana Savojská.

Korán však hovorí o vzťahu ku kresťanstvu, navyše aj kresťanstvo má v spoločnosti svoju pozíciu, ktorej nedodržiavanie viedlo aj v kresťanských krajinám k problémom.

Referencie
----------

1. ↑  Hagerdal H. Trajectories of the early-modern kingdoms in eastern Indonesia. Geography, 2015, 66-87.
2. 1 2 3 4  Maynard T: The Odyssey of Francis Xavier. Longmans, Green and co, London 1936.
3. 1 2 3 4  Bouhours D. The life of St. Francis Xavier, of the Society of Jesus, apostle of India. Philadelphia: Eugene Cummiskey, 1848.
4. 1 2 3 4  Maffei JP, Bartoli D: The Life of St. Francis Xavier: Apostle of the Indies and Japan. Baltimore: John Murphy, 1868.
5. ↑  Pfeiffer HW. ‘L’iconografia e il messaggio del San Francesco Saverio’, in his Andrea Pozzo a Mondovì, Milano, Jaca Book, 2010, pp. 61-129.
6. ↑  Horn A. Andrea Pozzo and the Jesuit "Theatres" of the Seventeenth Century. *Journal of Jesuit Studies* 2019, 6: 213-248.

Externé odkazy
--------------

* Dopis Johna Drydena kráľovnej o živote sv. Františka Xaverského
* Plný text knihy Bartoli D, Maffei JP. The Life of St. Francis Xavier
* Neachil v piaristickom kostole v Trenčíne
Vlajka Paraguaja (*lícna strana*)
Vlajka Paraguaja (*rubová strana*)
**Vlajka Paraguaja** – dnešná paraguajská vlajka pochádza z roku 1842, kedy bola vytvorená podľa trikolóry z roku 1812. Tu zaviedol jeden z prvých paraguajských prezidentov, obdivovateľ Francúzska Rodriguez de Francia, ktorý jej dal francúzske farby.

Vlajka má tri vodorovné pruhy, červený, biely a modrý. Uprostred bieleho pruhu je na lícnej strane vlajky štátny znak, na rubovej strane emblém z pečate ministerstva financií; je to zriedkavý prípad medzi štátnymi a národnými vlajkami, kedy je rozdielny ich rub a líc. 

Červená farba znamená chrabrosť, hrdinstvo, vlastenectvo, rovnoprávnosť a spravodlivosť, biela nepoškvrnenosť ideálov, čistotu, mier, jednotu a stálosť, modrá miernosť, dobrotu a realizmus. V kruhovom znaku je veniec z olivovej a palmovej ratolesti (mier a česť), v ňom žltá žiariaca „májová" hviezda, ktorá svietila nad Asunciónom v pamätnej noci zo 14. na 15. mája 1811, kedy bola vyhlásená paraguajská nezávislosť. Emblém doplňuje v opise text *REPUBLICA DEL PARAGUAY*. Na opačnej strane vlajky je na pečati červená čiapka z levom, ktorý ju stráži, a text *PAZ Y JUSTICIA* (mier a spravodlivosť).

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Južnej Ameriky |
| --- |
| 
* Argentína Argentína
* Bolívia Bolívia
* Brazília Brazília
* Čile Čile
* Ekvádor Ekvádor
* Guyana Guyana
* Kolumbia Kolumbia
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Surinam Surinam
* Trinidad a Tobago Trinidad a Tobago
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

**Závislé územia:**
* Aruba Aruba
* Falklandy Falklandy
* Francúzska Guyana Francúzska Guyana
* Holandské Antily Holandské Antily
* Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

 |
**Rodina Nessovcov** (angl. *Ness family*) je fiktívna rodina objavujúca sa v sérii skladieb dánskej hudobnej skupiny Volbeat. Rodinu tvorí pán Ness a jeho manželka Mary Ann, ktorých 16-ročná dcéra Lucy zúfalo miluje 28-ročného narkomana Dannyho.

Tragický príbeh rodiny začína skladbami „Fire Song" a „Danny & Lucy (11PM)" z albumu *The Strength / The Sound / The Songs* (2005). Rodičia sa s dcérou Lucy pohádajú, ona spolu so svojím milencom Dannym ujde z domu. Počas jazdy autom pár zíde z cesty a zahynie. Dej pokračuje skladbou „Mr. & Mrs. Ness" z albumu *Rock the Rebel / Metal the Devil* (2007). Pán a pani Nessovci sa dozvedia o smrti svojej dcéry a jej milenca z úst policajta, pani Nessová to neznesie a na gauči spácha samovraždu s revolverom. Pán Ness ju nájde bez známok života, a pretože nachádza pri nej so zbraňou v ruke a krvavými rukami, je zatknutý a obvinený z jej vraždy. Pri priepustke na vychádzku navštevuje Lucy a Mary Ann, ktoré sú vedľa seba pochované na cintoríne. Celý príbeh je prerozprávaný vo videoklipe skladby „Mary Ann's Place" z albumu *Guitar Gangsters & Cadillac Blood* (2008) a zakončený skladbou „You Will Know" z albumu *Seal the Deal & Let's Boogie* (2016).

Referencie
----------

1. ↑   *Volbeat hometown, lineup, biography* [online]. Last.fm, [cit. 2021-09-26]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  ALEX, David YeagerMotto: Question everything From; RIA; MUSIC, VA Love. *Volbeat and Guitar Gangsters & Cadillac Blood* [online]. [Cit. 2021-09-26]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  Brožúra k albumu *Guitar Gangsters & Cadillac Blood*

Externé odkazy
--------------

* Playlist príbehu rodiny Nessovcov na Spotify
**Richard Cromwell** (\* 4. október 1626, Huntingdon, Spojené kráľovstvo - † 12. júl 1712, Cheshunt) bol syn Olivera Cromwella a od 3. septembra 1658 do 25. mája 1659 lord protektor Anglicka, Škótska a Írska.

Obaja jeho starší bratia zomreli a preto bol po otcovej smrti vyhlásený za lorda protektora.

Hoci bol už členom parlamentu, chýbalo mu odhodlanie si túto pozíciu udržať. Na výzvu parlamentu sa vzdal úradu a dobrovoľne odišiel do exilu, čím umožnil obnovenie monarchie a návrat Karola II. do Anglicka a na trón.

Na rozdiel od svojho otca nesúhlasil s popravou kráľa Karola I..

V roku 1680 sa vrátil do Anglicka a žil utiahnuto až do svojej smrti.

Pozri aj
--------

* Oliver Cromwell

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Richard Cromwell**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Richard Cromwell na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12525730s
* GND: 118670603
* ISNI: 0000 0001 2099 1559
* LCCN: n85053942
* VIAF: 12416181
* WorldCat: lccn-n85053942
Topografická mapa ostrova.
**Guadalcanal** alebo **Isatabu** je ostrov v juhozápadnom Pacifiku, najväčší zo Šalamúnových ostrovov. Má rozlohu okolo 6 500 km². V roku 1999 tu žilo asi 109 000 obyvateľov.

Prírodné podmienky a poloha
---------------------------

Poloha ostrova v rámci Šalamúnových ostrovov.
Ostrov pokrýva prevažne tropický dažďový les. V strednej časti ostrova leží aktívna sopka Mount Popomanaseu (2 449 m n. m.), na ktorej svahoch sa nachádza množstvo menších vodných tokov.

Na ostrove sa nachádza hlavné mesto Šalamúnových ostrovov Honiara s asi 78 190 obyvateľmi.

História
--------

Ostrov objavil španielsky moreplavec Álvaro de Mendeña de Neira počas svojej expedície z Peru v roku 1568. Ostrov sa stal známy predovšetkým ako dejisko pozemnej a viacerých námorných bitiek počas druhej svetovej vojny medzi americkými a japonskými silami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Guadalcanal**
**Kultúrna slovenčina** alebo **kultivovaná slovenčina** alebo presnejšie **kultúrna predspisovná slovenčina** bol kultúrny jazyk (výsledok kultivácie jazyka) používaný na Slovensku od vrcholného stredoveku (súvislo písomne doložený až od 15./16. storočia) do konca 18. storočia.

Vznikala v 11./12. storočí. V 13.-14. stor. získavala výraznejšiu podobu. Do 16. stor. je doložená iba v ústnej forme, od 16. stor. aj v písomnej forme. V písanej forme sa realizovala v zásade v troch variantoch, ktoré odrážali jazykové zvláštnosti troch hlavných areálov slovenských nárečí. Preto sa hovorí o:

* kultúrna západoslovenčina
* kultúrna stredoslovenčina
* kultúrna východoslovenčina

Podrobnosti pozri v príslušných jednotlivých článkoch.

V 17. a 18. storočí sa kultúrna slovenčina zdokonaľovala, no stále niesla stopy základných areálov slovenských nárečí, s ktorými geneticky súvisela a s ktorými bola v kontakte. Hlavnou príčinou takého stavu bola skutočnosť, že Slovensko v starom Uhorsku, ale ani v Rakúsko-Uhorsku nemalo väčšie centrum, v ktorom by sa bol sústreďoval hospodársky a spoločensko-kultúrny život slovenskej spoločnosti a ktoré by súčasne bolo pôsobilo integrujúco i v procese kultivovania jazyka slovenského národa.

Zdroj
-----

* presun z článku dejiny slovenčiny
**Éleios** (starogr. *Ἠλείος* – *Éleios*) je v gréckej mytológii syn a nástupca élidskeho kráľa Amfimacha.

Amfimachov syn Éleios nastúpil na élidsky trón v čase, keď sa už Dóri vedení Aristomachovými synmi, pripravovali na posledný víťazný útok na Peloponéz. Prvé ich pokusy dobyť polostrov boli neúspešné, ale to sa zmenilo, keď im poradil veštec, aby si našli trojokého vodcu. Tým mužom sa stal Oxylos, syn Haimóna, ktorého stretol Aristomachov syn Kresfontes pri púti krajinou na koni (alebo oslovi) s jedným okom. Kresfontes hneď pochopil, že sa veštba vzťahuje na neho a presvedčil ho, aby sa k nim pridal. (podľa antického autora Apollodora z Atén, Oxyla stretol Kresfontov brat Temenos)

Po dobytí Peloponézu, o vládu v Élide súperili Oxylos a dórsky vodca Dios, ktorý bol nakoniec porazený.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,3,5.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,3,6.
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,3.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,4,1.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických kráľov Élidy
Závitové čeľuste pre rezanie vonkajších závitov
Závitníky pre rezanie vnútorných závitov
**Rezanie závitu** je technologický proces vytvorenia závitu na valcovej ploche súčiastky. Z hľadiska technológie výroby sa závity delia na vonkajšie (skrutka) a vnútorné (matica). V praxi sa najčastejšie používajú - podľa profilu - závity metrické, Whitworthové a lichobežníkové.

Vonkajšie závity sa režú závitovými čeľusťami. Svojim tvarom pripomínajú kalenú maticu, v ktorej je vytvorených 3 až 5 drážok kruhového tvaru. Závitové čeľuste pre ručné rezanie môžu byť kruhové alebo radiálne. Závitové čeľuste sa upínajú do vratidla.

Vnútorné závity sa režú závitníkmi. Závitníky sú mnohorezné nástroje, ktorých tvar je prispôsobený postupnému odoberaniu triesok pri vyhotovaní závitu. 
Závitníky sa vyrábajú ako:

* *ručné* /ukončené štvorhranom/
* *strojové* /s upínacou stopkou/

Postup pri ručnom rezaní závitu
-------------------------------

1. **upnutie materiálu** – materiál sa najčastejšie upína do zveráka  

2. **vŕtanie otvoru** – priemer vrtáku sa volí podľa priemeru závitu, pre vonkajší závit je priemer drieku o niečo menší, pre vnútorný závit naopak. Odporúčané priemery vrtákov sú uvedené v tabuľkách  

3. **rezanie závitu** – nástroj sa upevní do vratidla, priloží k materiálu a pomaly sa ním začne otáčať. Poloha vratidla s nástrojom musí byť kolmá k materiálu, kontrola kolmosti sa robí uholníkom. Po zarezaní nástroja do materiálu sa pomaly otáča s vratidlom, pričom sa vyvíja primeraný tlak v smere osi nástroja. Po niekoľkých otáčkach sa s vratidlom potočí v opačnom smere, čím sa zabezpečí odvod triesok z miesta rezania. Pri rezaní nástroje mažeme, čím sa šetria nástroje a zároveň sa získa kvalitnejší povrch  

4. **kontrola závitu** je zameraná na kontrolu veľkého a stredného priemeru závitu a stúpania. Na kontrolu závitu sa požívajú závitové šablóny alebo mikrometer so súpravou presných drôtikov

Pozri aj
--------

* Závitník
* Závitová čeľusť

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rezanie závitov**

Externé odkazy
--------------

* Rezanie závitov - domácídílna.cz (česky)
* Rezanie vnútorných závitov - domácídílna.cz (česky)
Falcon III
**Rolls-Royce Falcon** bol lietadlový motor používaný v druhej polovici prvej svetovej vojny. Konštrukcia vychádzala z typu Rolls-Royce Eagle, šéfkonštruktérom bol RW Harvey-Bailey.

Motory Falcon sa vyrábali od roku 1916 do roku 1927, celkovo bolo postavených 2185 kusov (250 motorov Falcon I, 250 kusov Falcon II a 1685 kusov Falcon III), väčšinu vyrobila továreň Rolls-Royce v Derby (verziu Falcon II a III, časť motorov Falcon I vyrobila firma Brazil Straker). Motory Falcon okrem iných poháňali lietadlá Avro 529, Blackburn TR1 Sprat, Blackburn Kangaroo, Blackburn GP Seaplane, Martinsyde F.4 Buzzard, Parnall Perche alebo dvojmiestne dvojplošné stíhačky Bristol 14 F.2B Fighter.

Sériovo vyrábané verzie
-----------------------

**Rolls-Royce Falcon I** (Rolls-Royce Mk.I) s vzletovým výkonom 171 kW   

**Rolls-Royce Falcon II** (Rolls-Royce Mk.II) s vzletovým výkonom 186 kW   

**Rolls-Royce Falcon III** (Rolls-Royce Mk.III) s vzletovým výkonom 212 kW

Technické údaje motora Rolls-Royce Falcon III
---------------------------------------------

* **Typ**: piestový letecký motor, štvortaktný zážihový vodou chladený vidlicový dvanásťvalec (bloky valcov zvierajú uhol 60 stupňov), vybavený reduktorom

* **Vŕtanie valca**: 101,6 mm
* **Zdvih piestu**: 146,05 mm
* **Zdvihový objem motora**: 14,209 litra
* **Celková plocha piestov**: 972,9 cm ²
* **Prevod reduktora**: 1,698
* **Kompresný pomer**: 5,30
* **Rozvod** ventilový
* **Zapaľovanie** štyrmi magnety Watford
* **Príprava zmesi**: štyri karburátory Rolls-Royce (Claudel-Hobson) s priemerom difuzéra 38 mm
* **Mazanie** tlakové
* **Dĺžka motora**: 1656 mm
* **Šírka motora**: 975 mm
* **Výška motora**: 1067 mm
* **Hmotnosť suchého motora**: 324,3 kg
* **Výkony**:
	+ vzletový: 212,5 kW pri 2200 ot / min
	+ maximálny: 214,8 kW pri 2300 ot / min

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rolls-Royce Falcon na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál letectvo |
Súradnice: 39°50′09″S 5°24′16″Z﻿ / ﻿39,835737°S 5,404481°Z﻿ / 39.835737; -5.404481

**Guadalperalský dolmen**, dolmen z Guadalperalu, známy aj ako poklad z Guadalperalu a "španielsky Stonehenge", je megalitická pamiatka z obdobia 2000 až 3000 rokov pred n. l. v Peraleda de la Mata, mestečku v regióne Campo Arañuelo vo východnej časti Extremadury v Španielsku. Pamiatka sa nachádza v nádrži Valdecañas na rieke Tagus a je viditeľná len vtedy, keď to umožňuje nízka hladina vody.

Popis a história
----------------

Dolmen pozostáva zo 150 žulových kameňov, tzv. ortostatov, umiestnených vo vertikálnom usporiadaní a vytvárajúcich vajcovitú komoru s priemerom 5 metrov. Pred nimi sa nachádza prístupová chodba dlhá približne 21 metrov a široká 1,4 metra. Na konci chodby, pri vstupe do komory, sa nachádza asi dva metre vysoký menhir s reliéfom, ktorá by mohla predstavovať hada a niekoľko pohárov. Môže ísť o vyobrazenie rieky. Tieto postavy mohli slúžiť ako ochrana miesta. Komora pozostáva zo 140 kameňov a bola pokrytá násypom zeminy a štrku. Obklopuje ju ďalší kruhový prstenec, ktorý obsahoval horný násyp.

Pamiatka bola objavená v roku 1926 počas výskumnej a vykopávkovej akcie, ktorú viedol nemecký archeológ Hugo Obermaier v rokoch 1925 až 1927. Mohol to byť slnečný chrám a tiež sa používal ako pohrebná lokalita. Nájdené rímske pozostatky - minca, keramické fragmenty a mlecí kameň - naznačujú, že v tom čase bol bezpečne uchránený pred vyrabovaním. Na neďalekej skládke sa našlo jedenásť sekier, keramika, kremenné nože a medený punc. Našlo sa aj sídlisko datované do obdobia výstavby, v ktorom pravdepodobne sídlili stavitelia. Obermaier objavil domy, škvrny od dreveného uhlia a popola, keramiku, mlyny a kamene na brúsenie sekier.

V roku 1963 zaplavila pamiatku výstavba vodnej nádrže Valdecañas, a tak je viditeľná len pri nízkej hladine vody. Sucho v poslednom desaťročí odkrylo pamiatku v niekoľkých letných mesiacoch.

Zaplavenie spôsobilo nenapraviteľné škody na pamiatke eróziou kameňov a ich rytín. Tím Huga Obermaiera vyhotovil reprodukcie rytín, ktoré v roku 1960 publikovali nemeckí archeológovia Georg a Vera Leisnerovci. Združenie *Raices de Peraleda* žiada o jeho obnovu vzhľadom na zistené poškodenie.

Stavba bola prvýkrát po 50 rokoch úplne videná v júli 2019, keď satelitná fotografia NASA počas sucha odhalila jej 150 kameňov.

Referencie
----------

1. ↑  MAGAZINE, Smithsonian; SOLLY, Meilan. *Drought Reveals Dolmen of Guadalperal, Popularly Dubbed ‘Spanish Stonehenge’* [online]. Smithsonian Magazine, [cit. 2023-01-18]. Dostupné online. (po anglicky)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dolmen of Guadalperal na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Kultúrna západoslovenčina** (iné názvy: **kultúrna západná slovenčina**, **západoslovenská kultúrna slovenčina**) bol variant kultúrnej predspisovnej slovenčiny – nekodifikovaná nadnárečová forma slovenčiny od vrcholného stredoveku do konca 18. storočia, ktorá vznikla na západnom Slovensku na základe západoslovenských nárečí, mestskej reči a reči vzdelancov.

Písaná podoba kultúrnej západoslovenčiny vznikla a formovala sa v západoslovenskej oblasti na základe ústnych kultúrnych prejavov, ktoré nadnárečový charakter začali nadobúdať už v čase vzniku miest asi v 11. alebo 12. storočí. Výraznejšiu nadnárečovú podobu získala v 13. – 14. storočí. Písomne doložená je v 16. storočí. V 17. – 18. storočí sa písané prejavy v kultúrnej západoslovenčine zdokonaľovali.

Zo žánrov ju najčastejšie reprezentujú dokumentárne žánre (záznamy v mestských knihách, súdne protokoly, korešpondencia a iné), ale nechýbajú ani literárne žánre, záznamy ľudových a poloľudových piesní a podobne. V hláskovej, gramatickej a lexikálnej stavbe tohto jazykového kultúrneho útvaru sa odrážajú základné znaky živej reči nižšej i vyššej honorácie, ktorá pôsobila na západnom Slovensku. Reč tejto vzdelanej vrstvy geneticky súvisela s exponovanými nárečiami, t. j. s nárečiami v okolí Trnavy, Trenčína a Žiliny a s rečou mešťanov týchto miest.

Postupne sa ustálili v zásade dva hlavné typy kultúrnej západoslovenčiny – južný (trnavský) a severný (trenčiansky). Južný typ charakterizovali osobitosti reči vzdelancov, ktorí pôsobili v Trnave a v jej okolí alebo v Skalici (reč bez dvojhlások, bez mäkkých spoluhlások alebo s ich minimálnym výskytom, s menším počtom deklinačných i konjugačných vzorov a podobne). Severný typ charakterizovali zasa osobitosti reči vzdelancov, ktorí pôsobili v Trenčíne a Žiline a v okolí týchto miest (napríklad výskyt dvojhlások, častejší výskyt mäkkých spoluhlások atď.). Okrem mestskej reči a západoslovenských nárečí písanú formu kultúrnej západoslovenčiny ovplyvňovala čeština (najmä v syntaxi), latinčina a v lexike aj maďarčina a nemčina. Možno však hovoriť aj o ďalších variantoch (idiolektoch); najdôležitejší z nich bol bohemizovaný variant (niekedy interpretovaný ako silne slovakizovaná čeština), ktorý sa formoval v 18. storočí v prostredí katolíckych intelektuálov (R. Hadbavný – kamaldulská slovenčina, H. Gavlovič a iní).

Južný (trnavský) variant poslúžil spolu s inými vplyvmi ako základ kodifikácie slovenčiny Antona Bernoláka.

Zdroj
-----

* presun z článku dejiny slovenčiny

Ďalšia literatúra
-----------------

* kultúrna západoslovenčina. In: MISTRÍK, Jozef, et al. *Encyklopédia jazykovedy*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1993. 513 s. ISBN 80-215-0250-9. S. 253 – 254.
**Kleodóré** alebo **Kleodóra** (starogr. *Κλεοδώρη* – *Kleodóré*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Polyxo.

Kleodóré bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Kleodóre za manžela vybrali Lixa, syna Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Kleodóré a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich po smrti za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Rex Joseph Walheim** (\* 10. október 1962, Redwood City, Kalifornia, USA) je americký astronaut. Letel ako letový špecialista v raketopláne na misiách STS-110, STS-122 a STS-135. Pri misiách vykonal päť výstupov do otvoreného priestoru s celkovým trvaním 36 hodín a 23 minút.

Životopis
---------

### Vzdelanie a vojenská kariéra

Walheim doštudoval strednú školu v San Carlos v roku 1980 a o štyri roky neskôr získal bakalársky titul v odbore mechanického inžinierstva na University of California v meste Berkeley. V roku 1989 získal titul magistra v odbore priemyselného inžinierstva na University of Houston. 

Walheim vstúpil do Vzdušných síl spojených štátov ako podporučík v máji 1984. V októbri 1986 bol preložený do Johnson Space Center v Houstone kde pracoval ako inžinier na podvozkoch raketoplánov a brzdách. V auguste 1989 bol prevelený na Letecké a kozmické veliteľstvo v Colorado Springs, kde bol riaditeľom programu modernizácie radarov protiraketovej obrany. V roku 1991 bol vybraný do školy pre testovacích pilotov, kutz absolvoval na Edwards Air Force Base v Kalifornii. po dokončení kurzu lietal na strojoch General Dinamics F-16 Fighting Falcon, pôsobil aj ako projektový manažér. 

### Vstup do NASA

Rex Walheim na letovej palube Atlantisu
Rex Walheim bol vybraný do NASA v roku 1996. Po dvojročnom výcviku bol kvalifikovaný ako letový špecialista. Po prvý raz letel do vesmíru v roku 2002 na misii STS-110, ktorej cieľom bola doprava a montáž nosníku S-0 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu. Walheim pri nej uskutočnil dve vesmírne prechádzky (EVA). Druhý raz štartoval na misii STS-122, ktorá dopravila k ISS európsky laboratórny modul Columbus. Walheim uskutočnil tri EVA. V roku 2011 letel na misii STS-135, ktorej cieľom bolo zásobovanie ISS. zároveň to bol posledný let raketoplánu. 

### Lety do vesmíru

* STS-110 Atlantis, štart 8. apríl 2002, pristátie 19. apríl 2002
* STS-122 Atlantis, štart 7. február 2008, pristátie 20. február 2008
* STS-135 Atlantis, štart 8. júl 2011, pristátie 21. júl 2011

### Súkromie

Walheim je ženatý s Margie Dotsonovou a majú spolu dve deti. Medzi jeho záľuby patrí futbal, turistika, lyžovanie a softball.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rex J. Walheim na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
* Biografia na spcefacts.de
Oxyrhynský papyrus 222
**Kleodóros** (starogr. Κλεόδωρος – *Kleodóros*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 452 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Kleodóra je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Kleodóros je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v dvadsiatom piatom riadku vpravo. Názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýba (κλεοδωρο[ς]... - Kleodóro[s]...).

Zápasenie dorastencov (palé paidón) sa v Olympii zaradilo do programu hier v roku 632 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lando Ferretti, *Olimpiadi: 776 a. C. - 1960*, str. 257
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Kleodóros*, 25. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Schéma suborbitálneho letu, A - štart, B - pristátie, G - ťažisko Zeme, S - stratosféra, 1 - vzlet, 2 - mikrogravitácia, 3 - návrat. Zotrvačný let prebieha po elipse, v ktorej ohnisku sa nachádza ťažisko Zeme.
**Suborbitálny kozmický let** alebo len **suborbitálny let** je kozmický let, ktorý nedopraví kozmickú loď na obežnú dráhu. Pilotované aj nepilotované suborbitálne lety poslúžili ako testy kozmických lodí a nosných rakiet pre budúce orbitálne lety, ale niektoré dopravné zariadenia boli exkluzívne navrhnuté pre suborbitálne lety ako napríklad pilotované X-15 a SpaceShipOne a nepilotované medzikontinentálne balistické rakety a prieskumné rakety.
Zotrvačná fáza suborbitálneho letu navodzuje podmienky blízke mikrogravitácii. V tejto fáze let prebieha po  eliptickej dráhe, ktorá však pretína povrch Zeme.

Suborbitálne lety sa nesmú zamieňať s čiastočnými orbitálnymi letmi na nízkej obežnej dráhe Zeme s opustením obežnej dráhy pred dokončením jedného celého obletu, ako napríklad pri Fractional Orbital Bombardment System.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Kozmonautický portál |

* Sondážna raketa
**Rychlebské hory** (poľ. Góry Złote, nem. Reichensteiner Gebirge) je pohorie na rozhraní Moravy a Poľska. Je súčasťou Krkonošsko-jesenickej sústavy a jedným z najopustenejších pohorí v krajine. Najvyšší vrch Smrk dosahuje nadmorskú výšku 1 126 m n. m.

Poloha
------

Pohorie sa nachádza na západe Českého Sliezska v Javorníckom výbežku, severozápadne od mesta Jeseník. Je hraničným pohorím medzi historickým Sliezskom a Kladskom. Pohorie je oddelené Kladským sedlom od masívu Králického Sněžníka a Ramzovským sedlom od Hrubého Jeseníka.

Názov
-----

Pohorie získalo svoj názov podľa poľského mesta Złoty Stok („zlatý svah"), česky *Rychleby*, nemecky *Reichenstein*, ktoré susedí s Bílou Vodou.

Hlavné vrcholy
--------------

* Smrk (1 126 m n. m.) – najvyšší vrch, nachádzajúci sa blízko historického trojmedzia Moravy, Sliezska a Kladska
* Travná hora (1 125 m n. m.) – sa nachádza 3 km severozápadne od Ostružnej
* Polská hora (1 106 m n. m.) – je vzdialená 8 km severozápadne od Ramzovej

Celkovo je v českej časti Rychlebských hôr 17 vrchov presahujúcich nadmorskú výšku 1 000 m n. m. ktoré sú sústredené najmä v južnej časti pohoria.

Turistika
---------

Medzi turisticky najatraktívnejšie časti patrí dostupnejší i hornatejší juh pohoria, kde sa nachádzajú horské strediská Ostružná, Ramzová a Petříkov. Obľúbeným cieľom turistov, bežkárov i cyklistov je chata Paprsek. Známe sú tiež Nýznerovské vodopády, zrúcanina hradu Rychleby, rozhľadňa na Borůvkovej hore či Šafářova skala.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rychlebské hory**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rychlebské hory na českej Wikipédii.*
**Jotunheimen** (pôvodný názov *Jotunfjeldene* – *Pohorie obrov*) je pohorie (horská oblasť) v Nórsku s rozlohou 3 500 km² a rovnomenný vysokohorský národný park s rozlohou 1 151 km².

Je zároveň najvyšším pohorím Škandinávie s nadmorskou výškou na úrovni 2 000 m n.m. Vďaka severnej polohe približne 61° s.z.š. jeho scenéria, ľadovce a jazerá pripomínajú najvyššie pohoria Európy. 

Jotunheimen je územie vysokých hôr, ľadovcov, jazier, hlbokých údolí a divokých ľadovcových riek. Nachádza sa tu 29 najvyšších vrcholov Nórska. Pre návštevníkov je dostupná rozvetvená sieť trás a množstvo horských chát.

Hory pravekých lovcov a pastierov
---------------------------------

Od rannej doby kamennej bolo toto územie osídľované pravekými lovcami a zberačmi. Prvé obydlia sa našli neďaleko jazier Gjende a Russvatnet od doby bronzovej a železnej až po súčasnú kultúru. Najbližších tisíc rokov sa využíva ako pastierske územie, kde v polovici júna nórski farmári vyháňajú svoje stáda na leto.

Vysokohorská turistika
----------------------

Jotunheimen je označovaný za raj vysokohorskej turistiky severnej Európy. Viac ako 300 kilometrov značených turistických chodníkov a turistických chát a ubytovní ponúka skvelý zážitok z divočiny, oddych a scenérie v tieňoch „prastarých Obrov". Obľúbený je ľadovcový výstup na vrcholky, atrakciami je aj horolezectvo, letné lyžovanie a skialpinizmus.

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jotunheimen**

Externé odkazy
--------------

* The Jotunheimen Mountains – Official travel guide to Norway

Súradnice: 61°30′39″S 8°19′44″V﻿ / ﻿61,5109°S 8,3290°V﻿ / 61.5109; 8.3290
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *substrát* pozri *substrát*.
**Substrát** v biochémii označuje reaktant enzýmovej reakcie, ktorý sa mení na produkt. Enzýmová reakcia môže mať niekoľko substrátov a niekoľko produktov, napríklad v reakcii tryptofán-2,3-dioxygenázy sú substrátmi tryptofán a molekulárny kyslík:

tryptofán + O2 → *N'*-formylkynurenín
Produktom tejto reakcie je *N'*-formylkynurenín. 

Enzýmy vykazujú substrátovú špecifickosť, čo znamená, že premieňajú len jeden konkrétny substrát (prípadne malú skupinu veľmi podobných substrátov). To neplatí pre promiskuitné enzýmy, ktoré sú schopné premieňať mnohé rôzne substráty (napr. cytochróm P450).

Rýchlosť enzýmovej reakcie je daná koncentráciou substrátu v roztoku či bunke. So zvyšujúcou sa koncentráciou substrátu rastie rýchlosť enzýmovej reakcie až po maximálnu hodnotu, kedy dochádza k nasýteniu enzýmov.

Referencie
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

1. 1 2 3  enzýmy. In: BÍNA, Jaroslav. *Malá encyklopédia chémie*. Bratislava : Obzor, 1981. S. 230.
2. ↑  EKROOS, Marika; SJÖGREN, Tove. Structural basis for ligand promiscuity in cytochrome P450 3A4. *Proceedings of the National Academy of Sciences*, 2006-09-12, roč. 103, čís. 37, s. 13682–13687. Dostupné online [cit. 2023-04-04]. ISSN 0027-8424. DOI: 10.1073/pnas.0603236103. (po anglicky)
**Polypeithes** alebo **Polypeithés** (starogr. *Πολυπείθης* – *Polypeithes*, iný prepis: *Polypeithés*) bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 484 pred Kr.

Polypeithes, syn olympionika Kallitela zo Sparty, bol na 74. olympijských hrách v roku 484 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon sa v Olympii zaviedol na 25. hrách v roku 680 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Pagóndas z Téb.

Sochárske diela venované Polypeithovi a jeho otcovi Kallitelovi stáli kedysi v olympijskej *Altide*. Ešte v druhom storočí si ich mohol prezrieť grécky cestovateľ Pausanias, ktorý o nich zaznamenal toto: „*Tam je umiestnený neveľký voz Sparťana Polypeitha a na samom stĺpe je Kalliteles, otec Pollypeithov, účastník v zápasení. Prvý získal víťazstvo s koňmi, Kallisthenes v zápasení. "*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 464.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,16,6.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**VML** (*Vector Markup Language*) je značkovací jazyk, ktorý umožňuje vytváranie vektorovej grafiky. VML bol predložený ako jeden z návrhov pri začiatku tvorby formátu SVG (*Scalable Vector Graphics*). Jazyk VML umožňuje s použitím vyhradených slov vytvoriť neštandardný dokument HTML s vektorovou grafikou. Tento formát však má len malú podporu v internetových prehliadačoch. Na webových stránkach sa na vektorovú grafiku častejšie používa formát SVG, ktorý sa stal W3C štandardom.

Charakteristika
---------------

Jazyk VML je založený na technológii XML 1.0 (*Extensible Markup Language*). Technológia XML je sprísnená forma SGML (*Standard Generalized Markup Language*). Pre tvorbu vektorovej grafiky na internete je možné značky (tagy) jazyka VML vkladať do dokumentov v jazyku XHTML alebo HTML. 

* Útvary jazyka VML vychádzajú z box modelu podobne ako jazyk XHTML. Box model reprezentuje štvoruholníkovú oblasť, do ktorej je vytvorený objekt umiestnený. Rozmiestnenie vytvorených boxov v dokumente je možné prostredníctvom jazyka CSS.

* Objektmi jazyka VML sú útvary (shapes) alebo kolekcie útvarov označované ako groups. Jazyk VML pracuje s preddefinovanými útvarmi, ktoré sa nazývajú elementy.

Vektorovú grafiku je možné vytvárať prostredníctvom jednoduchého programovania podobne ako vytváranie dokumentov v jazyku XHTML.

Literatúra
----------

* Príručka programátora - Spoznajte jazyk VML
Atari Lynx II
**Atari Lynx** je jedinou prenosnou hernou konzolou od Atari.

Lynx bol pôvodne vyvinutý firmou Epyx, ktorá ale nemala dosť prostriedkov na zahájenie predaja, a tak hľadala silnejšieho partnera, ktorý by bol schopný predaj zaistiť. Našla ho vo firme Atari.

Lynx má ako prvá príručná konzola farebný LCD zobrazovač, ktorý je navyše podsvietený. Unikátna je možnosť obrátiť jeho zobrazovanie a tým sprístupniť konzolu pre ľavákov. Ďalším zlepšením je sériový komunikačný port, pomocou ktorého je možné prepojiť až 16 Lynxov.

Lynx bol vyrábaný v dvoch prevedeniach. Neskoršia verzia, označovaná aj ako MK II, má zmenšený design, stereo zvuk a možnosť vypnúť podsvietenie LCD a tým šetriť napájaciu batériu.

Je napájaný 6 AA batériami, ktoré ho udržia v prevádzke zhruba 5,5 hodín.

Pre Lynx bolo vydaných okolo stovky hier.

Pozri aj
--------

* Atari
* Herná konzola

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Atari Lynx na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Atari hardvér |
| --- |
| Vyhradené herné konzoly | 
* Pong
* Stunt Cycle
* Video Pinball
* Atari Flashback

 |
| Video herné konzoly | 
* VCS/2600
	+ Zoznam hier
	+ Prototypy
	+ 2800
* 5200
	+ Zoznam hier
* 7800
	+ Zoznam hier
* XEGS
	+ Zoznam hier
* Lynx
* Jaguar
	+ CD
* VCS (2020)

 |
| Osobné počítače | 
* 400/800/XL/XE
	+ 800XE
* ST
* MEGA STE
* TT030
* Atari Transputer Workstation
* Falcon

 |
| Prenosné počítače | 
* STacy
* ST BOOK
* Portfolio/PC Folio

 |
| Zrušené prototypy | 
* Game Brain
* Tank II
* Cosmos
* 2700
* Panther
* Sierra

 |
| Ostatné | 
* Atari Video Music
* Atari CX40 joystick

 |
Súradnice: 46°6′1″S 19°39′56″V﻿ / ﻿46,10028°S 19,66556°V﻿ / 46.10028; 19.66556

**Subotica** (srb. *Суботица*, *Subotica*, maď. *Szabadka*, rum. *Subotita*) je mesto na severe Srbska, druhé najväčšie v autonómnej provincii Vojvodina. 

Je správne centrum Severobáčskeho obvodu a najsevernejšie mesto v Srbsku. Nachádza sa zhruba 10 km južne od maďarských hraníc. Etnicky je veľmi rôznorodé, no miernu väčšinu si udržuje obyvateľstvo maďarskej národnosti, nasledované Srbmi a inými juhoslovanskými menšinami. 

V blízkosti mesta prechádza dôležitá medzinárodná cesta E75, spájajúca Nový Sad, Belehrad a zvyšok Balkánu s Maďarskom.

Dejiny
------

Subotica sa v písomných prameňoch prvýkrát spomína 7. mája 1391, no osídlenie v okolí je oveľa staršie. Rozvoj mesta je poznačený jeho polohou, kedy bol dlhé desaťročia pohraničným mestom Uhorska s Osmanskou ríšou. 

Neustále výboje viedli k častému sťahovaniu obyvateľstva, čo spôsobilo etnickú rôznorodosť. V Subotici tak okrem Maďarov žili Nemci, Slováci, Židia, Bulhari a Srbi. Často sa striedala vrchnosť, no i pomenovanie mesta a z pôvodného Zabadka malo ďalších viac ako 200 názvov. 

Turci mesto obsadili v roku 1542 a vládli v ňom až do roku 1686, kedy bola Subotica spolu s celým Uhorskom obsadená vojskami Habsburskej monarchie. Súčasťou Uhorska mesto zostalo až do roku 1918, kedy sa stalo súčasťou Kráľovstva SHS a neskôr Juhoslávie. Koncom 19. storočia nastal rozvoj mesta a vybudovali sa školy, pošta, železnica a rozvíjal priemysel. Druhá svetová vojna zmenila národnostné zloženie obyvateľstva, keď mesto opustili najmä Nemci a Židia.

Partnerské mestá
----------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Maďarsko  Budapešť, Maďarsko
* Slovensko  Dunajská Streda, Slovensko
* Nemecko  Mníchov, Nemecko
* Belgicko  Namur, Belgicko
* Česko  Olomouc, Česko
 |  | * Rumunsko  Odorheiu Secuiesc, Rumunsko
* Chorvátsko  Osijek, Chorvátsko
* Maďarsko  Szeged, Maďarsko
* Holandsko  Tilburg, Holandsko
* Anglicko  Wolverhampton, Anglicko, Spojené kráľovstvo
* Maďarsko  Zirc, Maďarsko
 |

Galéria
-------

* Subotické divadloSubotické divadlo
* Synagóga v SuboticiSynagóga v Subotici

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Subotica**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky mesta

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Subotica na českej Wikipédii.*
**Ateliér Peter Ebner - Franziska Ullmannová** je rakúska architektonická kancelária.

Peter Ebner
-----------

Narodil sa v rok 1968 v Halvangu v Salzburgu. Vyučil sa tesárom, potom vyštudoval strednú priemyselnú školu v Salzburgu. Architektúru vyštudoval na technickej univerzite v Gratzi. Pracoval v architektonickej kancelárii Mark Mack architects v Los Angeles. V roku 1995 založil v Salzburgu vlastnú architektonickú kanceláriu.

V rokoch 1996- 1998 bol členom výboru Initiative Architektur v Salzburgu, od roku 1998 spolupracuje s Franziskou Ullmanovou. Externe pôsobil aj na Harvard Graduate School of Design v Bostone. Zároveň pôsobí aj ako profesor odboru bytová tvorba na Technickej Univerzite v Mníchove.

Franziska Ullmannová
--------------------

Narodila sa v roku 1950. Vyštudovala architektúru na Viedenskej Univerzite. Od roku 1983 má vlastú architektonickú kanceláriu vo Viedni. V rokoch 1985-1994 prednášala na Univerzite úžitkového umenia vo Viedni u profesora Hansa Holleina. 

Od roku 1995 je profesorkou odboru priestorový design na Univerzite v Stuttgarte. od roku 1998 spolupracuje s Petrom Ebnerom. Od roku 2000 pôsobí aj ako profesorka na Harvard Graduate School of design v Bostone.

Vybrané realizácie
------------------

* 2003 - *showroom firmy Fenster + Technik*, Salzburg, Rakúsko
* 2002 - *Dom „O"*, Bergheim, Rakúsko
* 2001 - *Pôrodnica*, Stuttgart, Nemecko
* 2000 - *Multigeneračné bývanie*, Viedeň, Rakúsko
* 1999 - *Café Gloriette*, Viedeň, Rakúsko
* 1997 - *Študentská ubytovňa Salzburg*, Rakúsko
* 1995 - *Frauen-Werk-Stadt*, Viedeň, Rakúsko

Peter Ebner a Franziska Ullmannová sa zúčasnili na niekoľkých konferenciách Univerzít v Európe, Ázii a Amerike. Ich tvorba bola publikovaná v 16tich štátoch a ich projekty boli vystavené na rôznych výstavách ako napr.: 

* 1999-2004 – New austrian architecture 1994-1999
* 2000-2004 – Emerging Austrian architecture 1 (putovná výstava: Viedeň, Kodaň, Frankfurt, Budapešť)
* 2002 – GA Houses project, Tokio
* 2003- Frische Fische (putovná výstava: Gratz, Oslo, Feldkirch)
* 2003 – Ga Houses Projekt Tokio