recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nákres HMS Dreadnought v modifikácii z roku 1911
**HMS Dreadnought** bola bojová loď Royal Navy postavená v roku 1906. Dreadnought predstavovala natoľko veľký pokrok v námornej vojne, že jej pomenovanie sa stalo vzorom pre celú generáciu bojových lodí (tzv. dreadnoughtov), ktoré boli pomenované podľa nej, ako aj pre generáciu lodí, ktoré prekonala, ktoré sú označené ako „pre-dreadnought".

História
--------

Počas Rusko-japonskej vojny v rokoch 1904-1905 sa ukázalo, že delá kalibru do 300 mm nie sú schopné prestreliť pancier na vzdialenosť nad 5 km. Námorných odborníkov prekvapilo, že námorné boje sa viedli práve z takýchto vzdialeností. Ukázalo sa, že delostrelectvo stredných kalibrov je proti pancierovaným ťažkým lodiam bezcenné. Reakcia anglickej admirality bola neobyčajne rýchla a už roku 1906 bola spustená na vodu radová loď HMS Dreadnought, ktorá poslala všetky radové lode do histórie. Išlo o tak významnú loď, že podľa nej bola nazvaná celá kategória radových lodí. Bola vyzbrojená desiatimi delami kalibru 305 mm. Dosahovala na tú dobu veľmi vysokú rýchlosť, až 18 uzlov a bola silne pancierovaná. Všetky existujúce radové lode boli okamžite zastarané.
HLM v *Jardin Frémin*,  Survilliers. **HLM** (skratka z **habitation à loyer modéré**, v preklade: „byty s nízkym nájomným"[1]) je formou súkromného alebo verejného bývania vo Francúzsku, Alžírsku, Senegale a Quebecu.

HLM predstavuje 16 % zo všetkých bytov vo Francúzsku.[2] To zahŕňa približne štyri milióny bytov, a odhadom asi 10 miliónov ľudí. Životný štandard bytových projektov HLM je často najnižší v krajine.

72% HLM projektov bolo postavených pred rokom 2001. A 95% projektov postavených v rokoch 2001 až 2011 sú malé budovy alebo jednotlivé domy. Priemerná veľkosť budov je 20 bytov. Výstavba HLM je prevažne financovaná z prostriedkov získaných cez tzv. Livret A, tento typ sporiaceho účtu riadi sporiteľňa *Caisse des dépôts et consignations*.[3] V roku 2011, Francúzi uložili 280 miliárd eur na tento typ sporiaceho účtu.[4]

HLM by sa nemalo zamieňať s verejným bývaním vo Francúzsku; mnoho organizácií HLM je plne súkromných, aj keď mnohé sú tiež verejné.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  10 idées reçues sur les HLM web.archive.org, Union sociale pour l'habitat, February 2012
3. ↑  Mathias Thépot, Où va vraiment l'argent du Livret A ?, *La Tribune*, February 22, 2012
4. ↑  Les Français confient 280 milliards d'euros au livret A et au LDD, La Tribune, 21 october 2011
**Čankov** je mestská časť mesta Levice v Nitrianskom kraji.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1275, kedy je uvádzaná ako *Chenk* a vlastnili ju Simonyiovci. Od roku 1392 bola v majetku majstra Štefana, syna Leökösiho, a roku 1428 vo vlastníctve Petra Čecha Levického.

Po bitke pri Moháči sa južné Slovensko ocitlo na hranici medzi kresťanským a islamským svetom. Čankov pripadol do hontianského náhija, jednej z tureckých územno-správnych jednotiek. Z daňových súpisov z tejto doby sa dá vyčítať, že v roku 1544 v obci stálo 23 domov a v roku 1664 tu žilo 92 ľudí v 59 domoch. Hlavnou obživou obyvateľov bolo poľnohospodárstvo, ďalej chov dobytka, vinárstvo a včelárstvo. Po roku 1828 sa dostal do vlastníctva Esterháziovcov, od ktorých ho kúpili Schoellerovci.

V roku 1591 po náboženskom spore v Čepregu tu prevládli priaznivci reformovaného kresťanstva. Od roku 1608 Čenkov spadal do tekovského seniorátu. V roku 1693 vplyvom učiteľa Ondreja Šebesténa sa obec priklonila k evanjelikom. V roku 1927 tu v 116 domoch žilo 463 obyvateľov. V 20. rokoch 20. storočia emigrovalo kvôli hospodárskej kríze 7 obyvateľov do Ameriky. Počas druhej svetovej vojny bola obec súčasťou Maďarska. Od 1. januára 1986 Čankov je súčasťou Levíc.

Kultúra a zaujímavosti
----------------------

### Pamiatky

* Evanjelický kostol, jednoloďová pôvodne gotická stavba s predstavanou vežou zo 14. storočia. Kostol bol barokovo upravený v roku 1731, neskôr v roku 1882. V roku 1930 bol výrazne prestavaný v duchu pozdnej secesie. Vplyvom prestavieb sa z pôvodnej stredovekej stavby dochovala len veža. Interiér je plochostropý. Nachádza sa tu trojramenná protestantská empora. Organ pochádza z roku 1742. Oltár pochádza z doby poslednej prestavby, no boli tu sekundárne umiestnené barokové sochy Mojžiša, Árona a Božieho baránka a erby donátorských šľachtických rodín Ottlikovcov a Hodóšiovcov. Veža je ukončená barokovou helmicou s laternou. Nachádza sa tu zvon z roku 1693.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta Levice

Referencie
----------

1. ↑   *Čankov - Evanjelický kostol* [online]. Pamiatky na Slovensku. Dostupné online.

Súradnice: 48°11′45″S 18°42′30″V﻿ / ﻿48,195756°S 18,708344°V﻿ / 48.195756; 18.708344

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Čankov (Levice) na českej Wikipédii.*
***Čarodejníkov synovec*** (orig. *The Magician's Nephew*) je fantasy román od C. S. Lewisa, podľa vnútornej chronológie prvý zo série Kroniky Narnie, napísaný však až ako šiesty.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Príbeh sa začína v Londýne okolo roku 1900, keď sa dve deti, Digory Kirke a Polly Plummerová, stretnú na záhrade susedných domov. Digory povedal Polly, že jeho matka zomiera a obe deti sa stávajú priateľmi. Keď jedného dňa skúmali spoločné podkrovie obytných domov a vracali sa nesprávnymi dvermi naspäť, prekvapili Digoryho strýka Andrewa v jeho pracovni. Strýko Andrew, čarodejník-samouk, trikom donútil Polly dotknúť sa čarovného prsteňa, čo spôsobilo jej zmiznutie. 

Andrew potom prinútil Digoryho nasadiť si iný prsteňom, pričom mu sľúbil, že bude schopný priviesť Polly naspäť s párom prsteňov iného typu. 

Prstene preniesli deti do lesa s mnohými jazierkami. Na začiatku sa zdalo, že jazierka sú len plytké mláky, ale deti objavili, že ak si nasadia správny prsteň, jazierko ich prenesie do iného sveta. Tento Les medzi svetmi bol akousi spájacou izbou medzi rôznymi svetmi. Digory presvedčil Polly, aby išli jeden taký svet preskúmať, skôr než im strýko Andrew prstene po návrate vezme.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

| * z
* d
* u
*Kroniky Narnie* od C. S. Lewisa |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Lev, šatníka čarodejnica*

* Film
* Soundtrack
* Hra

 | *PrincKaspián*

* Film
* Soundtrack
* Hra

 | *Dobrodružstvá lodeRanný pútnik*

* Film
* Soundtrack
* Hra

 | *Striebornástolička* | *Kôňa jeho chlapec* | *Čarodejníkovsynovec* | *Poslednýboj* |

 |
Nosná raketa Čchang-čeng CZ-2F/G nesúca kozmickú loď Šen-čou 13
**Čchang-čeng 2F** (doslova *Dlhý pochod číslo dva F*; čín. 长征二号F火箭 - pchin-jin: *Chángzhēng èr hào F huǒjiàn* - slov. prepis Čchang-čeng er chao F chuo-ťien), skr. **CZ-2F**, známa aj ako **Šen-ťien** (teda *Božský šíp*) je čínska nosná raketa určená pre pilotovaný program lodí Šen-čou.

Nosná raketa CZ-2F je modifikovaná verzia rakety *CZ-2E*, ktorá bola používaná v rokoch 1990-1995. Raketa je dvojstupňová so štyrmi bočnými urýchlovacími stupňami umiestnenými po bokoch prvého stupňa. Tie sa od neho po 128 sekundách letu odpájajú a majú dĺžku 15,33 m a priemer 2,25 m, obsahujú po jednom raketovom motore typu *YF-20B*. Prvý stupeň je dlhý 23,7 m, priemer má 3,35 m a pracuje 166 sekúnd, obsahuje 4 raketové motory typu *YF-20B*. Druhý stupeň určený ku konečnému navedeniu lode Šen-čou na orbitálnu dráhu je dlhý 15,52 m a pracuje 295 sekúnd, má jeden motor typu *YF-25/23*. Celková výška rakety vrátane záchranného systému lode Šen-čou je 62 m a je schopná na nízku obežnú dráhu vyniesť náklad o maximálnej váhe 8 400 kg. Motory vo všetkých stupňoch rakety používajú ako palivo asymetrický dimethylhydrazin a N2O4.

Raketa uskutočnila svoj prvý štart 19. novembra 1999 s nepilotovanou kozmickou loďou Šen-čou 1 z kozmodrómu Ťiou-čchüan a na obežnú dráhu vyniesla aj všetky ostatné doterajšie lode Šen-čou, vrátane prvej čínskej pilotovanej lode Šen-čou 5 s kozmonautom Jang Li-wejom. Raketa mala s doterajšími siedmimi štartmi 100 percentnú úspešnosť. Počas prvých pilotovaných štartov rakety (hlavne Šen-čou 5, čiastočne aj Šen-čou 6) boli kozmonautmi zaznamenané silné, až zdravie ohrozujúce otrasy, ktoré ale boli po následných úpravách značne znížené.

Mierne modifikovaná verzia rakety CZ-2F (s označením *CZ-2F/T1*) vyniesla prvú čínsku kozmickú stanicu Tchien-kung 1 29. septembra 2011.

Externé odkazy
--------------

* Encyclopedia Astronautica: CZ-2F


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
**Eduard Haluška** (\* 19. máj 1910, Kráľova Lehota – † 24. apríl 1980, Bratislava) bol slovenský matematik a pedagóg.

Životopis
---------

Narodil sa 19. mája 1910 v Kráľovej Lehote (okr. Liptovský Mikuláš). Jeho otec bol Ján Haluška a matka Anna rod. Pribilinecká. V roku 1930 maturoval na Štátnom koedukačnom učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi. Vyučoval na Ľudovej škole v Dobšinskej Maši. Po skončení 2. svetovej vojny sa presťahoval do Bratislavy. Vyučoval na viacerých bratislavských školách, a počas jedného roka aj vo Svätom Jure.

Popri zamestnaní študoval matematiku a deskriptívnu geometriu na PF UK v Bratislave. Štúdium ukončil v roku 1956. Potom pôsobil na Pedagogickej škole na Dunajskej ul. Strednej škole pre pracujúcich na Vazovovej aj Zochovej ul. a Strednej priemyselnej škole strojníckej na Fajnorovom nábr. a Kvačalovej ul. Do dôchodku odišiel v roku 1973.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike - pokrstený ako Eduardus Josephus Haluska
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * SNK: 156380
* VIAF: 7952156565735023500008
Maják, symbol mesta
**Alexandrupoli** (gr. *Αλεξανδρούπολη*) je mesto v severnom Grécku, v kraji Trácia, neďaleko tureckých hraníc. Žije tu 53 000 obyvateľov. Blízko mesta sa nachádza staroveké mesto Mesembria a Salé. Je to dôležité dopravné grécke mesto. Sídli tu prístav a letisko, prechádza tu diaľničný ťah.

História
--------

Patrí medzi najnovšie grécke mestá. Založené bolo v 19. stor. ako rybárske mestečko. V roku 1900 malo 5 400 obyvateľov, hlavne Grékov, menšinu tvorili Turci, Bulhari a Židia. Pôvodné mesto malo turecký názov *Dedeağaç*, čo znamená *dedov strom*. V roku 1913 územie s mestom pripadlo Bulharsku, po prvej svetovej vojne pripadlo Grécku. Bulharské obyvateľstvo bolo následne vysťahované do Bulharska. Turecké meno mesta bolo zrušené a dané meno *Alexandrupoli* na počesť gréckeho kráľa Alexandra I.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alexandrupoli**
**Alexej Stepanovič Chomiakov** (rus. Алексей Степанович Хомяков; \* 13. máj 1804, Moskva, Rusko – † 5. október 1860, Ivanovskoje) bol ruský filozof, jeden zo zakladateľov slavianofilstva.

V myslení sa snažil o syntézu východných cirkevných otcov so západnou filozofiou, hlavne s nemeckou klasickou filozofiou (Herder, Schelling a Hegel) a francúzskymi tradicionalistami (de Maistre, Chateaubriand, pričom jeho cieľom bolo vytvoriť autentický ruský spôsob myslenia, nepoškvrnený západnou prehnanou racionalitou, ktorý jediný môže plne konvenovať s pravoslávnou tradíciou.

Pre celistvé poznávanie sveta je podľa neho potrebné i ne-racionálne poznanie, ktoré označuje ako mystické a vidí ho v kresťanskej viere. V tomto momente je dôležitý aspekt *vôle* – chcená otvorenosť poznaniu skrze vieru, čim vlastne položil vieru ako podstatný gnozeologický základ myslenia a filozofie.

Dejiny sa neriadia materiálnymi danosťami, ale *súhrnom vôlí všetkých ľudí*. Základným faktorom vývoja dejín je náboženstvo, ktoré je základom celej kultúry. Každé z náboženstiev ovplyvňuje dejiny iným spôsobom.

Hlásal návrat harmónie do ruských dejín – aplikáciou idey sobornosti prekonať „petrohradské obdobie dejín", zrušiť reformy Petra Veľkého a vrátiť sa k Moskve.

Zdroje
------

1. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Ďalšia literatúra
-----------------

* CHOMJAKOV, Aleksej Stepanovič. *Jedna církev*. Preklad Petra Otýpková, Pavel Ambros. Vyd. 1. Olomouc : Refugium Velehrad-Roma, 2006. 78 s. (Studie; zv. 20.) ISBN 80-86715-61-2.
* JAKOVENKO, Boris Valentinovič. *Dějiny ruské filosofie*. Preklad Ferdinand Pelikán. Praha : Slovanský ústav, 1939. 562 s. (Rukověti Slovanského ústavu v Praze; zv. IV.) S. 129 – 131.
* LOSSKIJ, Nikolaj Onufrijevič. *Dějiny ruské filosofie*. Preklad Alan Černohous. Vyd. 1. Olomouc : Refugium Velehrad-Roma, 2004. 663 s. (Studie; zv. 17.) ISBN 80-86715-26-4. S. 44 – 67.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alexej Stepanovič Chomiakov**

Autoritné údaje: * BnF: 12085047z
* GND: 118675974
* ISNI: 0000 0001 1474 0796
* LCCN: n50081508
* NK ČR: jo2002159928
* VIAF: 66492873
* WorldCat: lccn-n50081508
**Alexandros** (starogr. *Ἀλέξανδρος* – *Alexandros*) je v gréckej mytológii syn a nástupca korintského kráľa Agémóna.

Korinský kráľ Alexandros bol potomok Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi, dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a zasadol na kráľovský trón. Jeho následníkov nazývali Heraklovcami, ale po smrti najvýznamnejšieho korintského kráľa Bakchida, jeho potomkov z úcty k nemu nazývali Bakchidovcami.

Keď zomrel korintský kráľ Aristomédes, regentom jeho maloletého syna Telesta sa stal brat Agémón, ktorý túto funkciu zneužil a zmocnil sa trónu. Po smrti Agémóna sa následníkom trónu stal jeho syn Alexandros, ktorý podľa Hieronyma vládol od roku 816 do roku 791 pred Kr.Antický autor Eusebios uvádza, že Alexandros bol po 25 ročnej vláde zavraždený Telestom, ktorý sa potom v Korinte ujal vlády.

  


|  |
| --- |
| Alexandros**Heraklovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Agémón** | **korintský kráľ**816 pred Kr. – 791 pred Kr. (fiktívna chronológia) | Nástupca**Telestes** |

Referencie
----------

1. 1 2 3  Hieronymus, *Chronicon*, 143-146.
2. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 7, frag. 9.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,3.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,4.
5. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,221.

Pozri aj
--------

* Zoznam vládcov Korintu
**Alexandros** (starogr. *Ἀλέξανδρος* – *Alexandros*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 209.

Gaios Perélios Aurélios Alexandros z lýdskeho mesta Thyateira si na panhelénskych hrách vyslúžil titul *periodonikés*, t. j. že, zvíťazil (v nejakej disciplíne, možno v pankratiu) na všetkých týchto hrách počas štvorročného obdobia nazývaného olympiádou (hry sa počas olympiády konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.) Olympijské víťazstvo si vybojoval v pankratiu, a to pravdepodobne na 247 hrách v roku 209.

Získať olympijský olivový veniec bola najväčšia pocta, akú mohol človek v starovekom Grécku vo svojom živote dosiahnuť. Aj Alexandros bol v očiach svojich spoluobčanov zdrojom hrdosti a obdivu a nielen nich. Epigrafické nálezy pochádzajúce zo starovekej Lýdie uvádzajú, že sa mohol pýšiť celoživotným titulom *xystarches* (majster *športu* zodpovedný za (? cech) športovcov), titulom *agónothetés*, t. j. úradníckym titulom (veľkňaz) zodpovedným za organizáciu posvätných hier (napr. slávností *Asklépieia* na počesť boha Asklépia). Je tiež známe, že požiadal rímskeho cisára Heliogabula o povolenie zriadiť novú súťaž.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Inscriptiones Graecae, *TAM V,2 1018*
2. 1 2 3 4 5  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 21.
3. ↑  Christian August Karl Keil, *Schedae epigraphicae*, str. 5.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *TAM V,2 1020*
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 368.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *TAM V,2 1017*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Veľká hmlovina v Orióne
**Oblasť H II** – mračno medzihviezdneho plynu – svietiaca hmlovina, v ktorej je vodík zväčša ionizovaný (HII), s rozmermi aj niekoľkých stoviek svetelných rokov. Tieto hmloviny pozorujeme často v súvislosti so zrodom hviezd. Žiaria na základe fosforescencie po ionizácii a rekombinácii atómov (strata jedného alebo viacerých elektrónov je ionizácia atómu, ak ionizovaný atóm zachytí do svojho obalu voľný elektrón, nastáva rekombinácia atómu). Ich hmotnosti sú rôzne, často dosahujú až 3x104 M¤ (hmotnosti Slnka), teplota je cca 10 000 až 20 000 K, hustota cca 10 atómov/cm3. Viditeľná veľkosť hmloviny je daná Strömgrenovým polomerom, ktorý závisí od teploty (spektrálny typ) blízkej hviezdy, ktorá hmlovinu osvetľuje – napr. u hviezd so spektrálnou triedou O5 sú priemery hmlovín cca 150 pc (parsek), u hviezd A0 cca 0,5 pc. 

Oblasť H II vzniknutú výlučne odtrhnutím plynného obalu umierajúcej hviezdy nazývame planetárne hmloviny. Pretože oblasti H I, H II a planetárne hmloviny emitujú žiarenie, patria čo do kategorizácie do väčšieho celku s názvom emisné hmloviny.

Príkladom emisnej hmloviny – oblasti H II je Veľká hmlovina v Orióne.

Galéria
-------

* Hmlovina TarantulaHmlovina Tarantula
* Hmlovina Eta carinaeHmlovina Eta carinae
* NGC 7635NGC 7635


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
Gotická monštráncia, 15. storočie, kláštor Belém, Lisabon, Portugalsko
Barokné slnkové ostensórium pre relikviu, Toulouse
**Monštrancia** (monstrare = ukázať) alebo **ostenzórium** je strieborná pozlátená nádoba alebo nádoba z ušľachtilého kovu, užívaná od stredoveku v rímsko-katolíckej liturgii na verejné vystavenie Oltárnej sviatosti.

História
--------

Monštrancia pre hostie sa začala používať od počiatku 14. storočia. Pôvodne asi od 12. storočia slúžila na vystavenie relikvií svätých, a nazývala sa ostensórium.

Typy
----

Základné typy sú dva:

* architektonický - gotická konštrukcia v podobe gotického chrámu s vežičkami a skleneným valcom, užívaná od 14. do počiatku 17. storočia.
* slnečný - baroková konštrukcia má lúčovú slnkovú svätožiaru.

Uprostred monštrancie je zasklená schránka, medzi sklom vložená zlatá lunula (polmesiačik), do ktorej sa vkladá konsekrovaná Hostia. Materiál: sviatočné nedeľné monštrancie sa vyrábali zo zlateného striebra so zlatou lunulou, niekedy sú posádzané drahokamami. Všedné monštrancie sú medené, mosadzné alebo bronzové, so sklenenými imitáciami drahokamov.

Používanie
----------

Monštrancia sa používa v rímsko-katolíckých chrámoch pri slávnostných príležitostiach, najmä pri celodennej poklone a procesiách. Kladie sa zvyčajne na oltár, alebo na nejaký podstavec kvôli lepšej viditeľnosti. Monštrancia sa nesie pri procesiách. Najznámejšie sú procesie na sviatok Božieho Tela a na slávnosť Vzkriesenia, večer na Bielu Sobotu.

### Liturgické predpisy

Vystavenie monštrancie na verejnú poklonu, alebo procesiu musí spĺňať relatívne prísne liturgické predpisy

* Monštranciu smie vystaviť len diakon, kňaz, biskup, alebo oficiálny akolyta
* Požehnávať s monštranciou smie len diakon, kňaz a biskup a musí k tomu použiť vélum
* Pred požehnaním sa spieva liturgická pieseň Tantum Ergo Sacramentum (Ctíme túto Sviatosť slávnu)
* Pri vystavení monštrancie sa táto musí trojmo okiadzať
* Počas požehávania s monštranciou zvonia zvonce, alebo klepáče

Ikonografia
-----------

Vo výtvarnom umení je monštrancia atribútom svätej Kláry aj svätého Norberta.

Literatúra
----------

* BRAUN Joseph: Das liturgisches Altargerät in seinem Sinn und seines Entwicklung. München 1932, s. 384-411.
* STEHLÍKOVÁ Dana: Encyklopedie zlatnictví, stříbrnictví a klenotnictví. Libri Praha 2003, s. 314-315; ISBN 80–85983–90–7
* TORANOVÁ, Eva. *Zlatníctvo na Slovensku*. 2. preprac. a rozš. vyd. Bratislava : Tatran, 1983. 271 s. (Umenie na Slovensku; zv. 6.)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Monštrancia**
Barón **Anne Robert Jacques Turgot** (\* 10. máj 1727, Paríž, Francúzsko – † 18. marec 1781, tamže) bol francúzsky štátnik, ekonóm, encyklopedista, predstaviteľ fyziokratizmu. 

V ekonomickej oblasti nadviazal na Richarda Cantillona. Jeho ekonomické dielo nie je rozsiahle, ale zato veľmi hlboké. Rozprava „Value and Money" vysvetľuje pôvod peňazí a podstatu ekonomickej voľby: teda, že reflektuje subjektívny rebríček preferencií jednotlivca. Turgot taktiež vyriešil slávny paradox diamant-voda, ktorý bol záhadou pre neskorých klasických ekonómov, ďalej sformuloval zákon klesajúcich výnosov, a kritizoval úžernícke zákony (téme sa venovali aj neskorí scholastici). V hospodárskej politike uprednostňoval klasický liberalizmus, odporúčajúci zrušenie všetkých privilégií poskytnutých vládou priemyselným podnikom (odvetviam).

Turgot bol duchovný otec dlhej rady vynikajúcich francúzskych ekonómov osemnásteho a devätnásteho storočia. Medzi nimi napríklad Jean-Baptiste Say a Frédéric Bastiat.

Turgot tiež spolupracoval na tvorbe prvej francúzskej Encyklopédie (Encyclopedie, ou Dictionnaire raisonné des science, des artes et des métiers - Encyklopédia alebo racionálny slovník vedy, umení a remesiel).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anne Robert Jacques Turgot**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 119272595
* GND: 118763202
* ISNI: 0000 0001 2120 8407
* LCCN: n50051803
* NK ČR: skuk0001406
* VIAF: 12316007
* WorldCat: lccn-n50051803
Súradnice: 41° 55′ 44.67″ s.š. 12° 28′ 28.41″ v.d.

**Auditorium Parco della Musica** je koncertná sála v Ríme, navrhnutá Renzom Pianom v architektonickej súťaži v roku 1994.

Okolnosti stavby
----------------

Rímska filharmónia účinkovala do začiatku deväťdesiatich rokov v nevyhovujúcich a provizórnych priestoroch. Uznesenie z roku 1993 rozhodlo o vybudovaní novej koncertnej sály. Tá mala povzniesť mesto na jemu príslušnú európskou úroveň a vyjadrovať kultúrne zameranie Ríma. Inštrumentálna hudba mala nájsť svoje stále sídlo v ambicióznom komplexe s názvom Parco della Musica.

V roku 1995 sa začalo s výkopovými prácami, ktoré museli byť prerušené z dôvodu nájdenia vykopávok rímskej osady. Nasledujúce roky bolo nutné projekt upraviť. Roky trvajúci archeologický prieskum oddialil plánované ukončenie. Neplánovane narástli aj náklady. Aj vďaka sporom so stavebnými firmami sa rozpočet vyšplhal na 150 miliónov eur.
Posledná časť Parco della Musica bola otvorená pred Vianocami 21. decembra v roku 2002.

Lokalita
--------

V urbanistickom priestore je stavba citlivo zasadená do okolitého prostredia a stala sa dôležitým orientačným prvkom. Stavba bola postavená na dlho nevyužívanom pozemku, v areáli bývalého olympijského športoviska, v severnej časti mesta.

Koncept návrhu
--------------

Svetoznámy taliansky architekt navrhol kompozíciu troch obrovských separovaných hál, pripomínajúcich chrobákov. Práve tvar objektov sa stal zaujímavým a pútavým. Ako inšpirácia sa uvádza lutnu. Archeológovia odkryli a v areáli aj vystavili cenné hudobné nástroje zo zbierky Santa Cecilia. Miestni obyvatelia dali stavbe prezývku skarabeus.

Olovené strechy reagujú na kupolovité stavby porozmiestňované v celom Ríme a zároveň slúžia na dokonalé zatienenie nežiaduceho signálu mobilných telefónov. 
Prepojeniu stavby s okolím pomáha zeleň. Tá obopína, skrášľuje a prepája celý priestor. Celkovo tri obrovské, priestoru dominujúce objekty sú situované okolo veľkého otvoreného amfiteátra s kapacitou približne 3000 divákov. Každá koncertná sála má jedinečný tvar odlišujúci sa výrazom, rozmermi a funkciou od ostatných. Všetky sa však dajú charakterizovať vysokou flexibilitou a všestrannosťou vnútorných priestorov. 

**Kapacita jednotlivých sál:**

* Sala Santa Cecilia 2 756 divákov
* Sala Giuseppe Sinopoli 1 273 divákov
* Sala Goffredo Petrassi 750 divákov

Funkcia
-------

Trojica koncertných sál prioritne určených pre Rímsku filharmóniu (Accademia Nazionale di Santa Cecilia). Súčasťou objektu je aj päť skúšobní rôznych veľkostí a správna budova.

Zaujímavosti
------------

Za niekoľko rokov od otvorenia sa Parco della Musica stal jedným zo svetovo najnavštevovanejších hudobných zariadení. Ročne ho navštívi viac než jeden milión divákov.

Adresa
------

Viale Pietro de Coubertin 30, Rím, Taliansko

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka kultúrneho centra (it/en/fr)
**Relatívna atómová hmotnosť** alebo **pomerná atómová hmotnosť** je podiel pokojovej hmotnosti atómu nejakého prvku a atómovej hmotnostnej konštanty. Pre jeden atóm približne zodpovedá počtu nukleónov v jadre. Pri prvkoch v prírode je daná pomerným zastúpením izotopov prvku.

**Značka:** *Ar*

**Základná jednotka:** bezrozmerné

**Výpočet:** {\displaystyle A\_{r}={\frac {m\_{a}}{u}}} , kde *ma* je pokojová hmotnosť atómu, *u* je atómová hmotnostná konštanta

Relatívne atómové hmotnosti pre niektoré prvky
----------------------------------------------

Vodík 1,00797  

Hélium 4,0026  

Uhlík 12,01115  

Dusík 14,0067  

Kyslík 15,9994  

Hliník 26,9815  

Síra 32,064  

Železo 55,847  

Meď 63,54  

Striebro 107,870  

Zlato 196,967  

Ortuť 200,59  

Urán 238,03  

Zistené relatívne atómové hmotnosti sa používajú na výpočet absolútnej atómovej hmotnosti *ma*:

{\displaystyle m\_{a}=A\_{r}.u}

Význam
------

Základný význam pre rozvoj chémie malo zavedenie pojmu atómovej hmotnosti. Číselné hodnoty atómových prvkov sú kontrolované každé dva roky Komisiou pre relatívne atómové hmotnosti a výskyt izotopov. Veľmi presné hodnoty sú známe len u prvkov, ktoré majú len jeden stabilný izotop alebo u prvkov s jedným prevládajúcim izotopom. Prvky, ktoré majú medzi prírodnými izotopmi rádioaktívne nuklidy, majú dopredu danú časovo závislú relatívnu koncentráciu izotopov, a tým aj nepretržite sa meniacu atómonú hmotnosť. Z geologického hľadiska môžu byť prvky chemicky totožné, ale budú sa práve líšiť hodnotou Ar.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |

Atómová hmotnosť
**Rekurzia** (po latinsky: *recurrere* = bežať znovu) je v matematike a informatike, ale aj v biológii, využitie časti vlastnej vnútornej štruktúry, napríklad definovanie funkcie pomocou seba samej.

Formálna definícia
------------------

V matematike a informatike sada objektov, funkcií, alebo metód, vykazuje známky rekurzie, ak spĺňa nasledujúce vlastnosti: 

* Obsahuje "základný prípad" - v ktorom je funkčná hodnota pevne daná, napr. číslom
* Obsahuje sadu pravidiel, ktoré zredukujú všetky ostatné funkčné hodnoty na "základný prípad"

Rekurzia v matematike
---------------------

Rekurzívna definícia môže vyzerať napríklad takto: 

Ak S je konečná množina, tak existuje rekurzívny algoritmus na získanie všetkých podmnožín S. Množina podmnožín sa označuje {\displaystyle P(S)}a je určená vzťahom 

{\displaystyle {\mathcal {F}}(e,T)=\{X\cup \{e\}|X\in T\}}, kde {\displaystyle e\in S}a {\displaystyle T=S\setminus \{e\}}(teda T je doplnok {\displaystyle e} k S). 

Ďalšou známou postupnosťou využívajúcou rekurziu je Fibonacciho postupnosť.

Rekurzia v programovaní
-----------------------

V informatike rekurzívna funkcia, volá samú seba. Musí obsahovať vetvu so základným prípadom pre časovú ohraničenosť funkcie.

Funkcia počítajúca faktoriál pomocou rekurzívneho algoritmu:

```
function faktorial(n)
  if n == 1
    return 1
  else
    return n * faktorial(n - 1)
```

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Power set na anglickej Wikipédii a Recursion na anglickej Wikipédii.*
Termín **jazyk architektúry** zaviedol anglo-americký architekt, teoretik architektúry a filozof Charles Jencks, ktorý bol významným predstaviteľom postmodernistického myslenia. Mnohokrát jemu samému je pripisovaný vznik a uvedenie do obehu výrazu *postmodernizmus*. Známy aj ako teoretik postmodernej architektúry.

V roku 1977 vydal knihu *The Language of Post-modern Architecture* (*Jazyk postmodernej architektúry*). Tento dokument bol reakciou na anonymitu a uniformizáciu internacionálneho štýlu a stal sa základom pre ďalší teoretický a praktický rozvoj postmodernej architektúry. 

Charles Jencks presne vymedzuje hranice postmodernizmu tým, že postmoderným architektom uznáva iba tých, ktorí chápu architektúru ako jazyk.

Internacionálny štýl podľa neho používal príliš abstraktnú estetiku, ktorá sa takým spôsobom stala anonymnou, neschopnou vyjadriť skutočný význam architektonického diela. Pre podobné výrazové prostriedky budova stratila svoju schopnosť nadviazať kontakt s pozorovateľom. Nevytvorila sa teda komunikácia, ktorá je podľa Charlesa Jencksa nevyhnutná. Dôraz kládli na interakciu architekta s užívateľom. Komunikácia sa vytvára pomocou znakovej sústavy nesenej architektonickými dielami. Lingvistický prístup používal dávno nepoužívané významy, z histórie vyberali slová, ktoré nám v pamäti vyvolávajú svoje niekdajšie obsahy. 

Táto sústava sa nazýva *jazyk architektúry*. Slovami, ktoré tvoria základ tohto jazyka sú typologické prvky architektúry: okno, dvere, stĺpy, priečky, oblúky atď. Aplikácia jazyka sa spájala s metaforickosťou, využívali náznaky, narážky a obrazy. V období funkcionalizmu slová ako oblúk, klenba, tympanón boli zakázané. Slovník ktorý dovtedy používala moderna bol redukovaný a obmedzený na minimum, stal sa cudzí a vlastne nezrozumiteľný prostému vnímateľovi. Jazyk prestal fungovať.

Okrem Jencksa sa neskôr viacerí autori venovali skúmaniu kvalít, ktoré spodobujú architektúru, prípadne ju vyjadrujú. Robert Venturi zložitosti a protikladnosti, Adolf Loos ornamentálnosti, Rem Koolhaas veľkosti, s viacerí pravdivosti, estetike či funkčnosti, ktoré patria k základným pojmom alebo výrazovým prostriedkom ktoré architektúra spodobuje.

Zdroje
------

* Dulla, M.: Dejiny architektúry 20. storočia, Slovenská technická univerzita v Bratislave vo vydavateľstve STU, Bratislava, 2002, str.: 85-86. 99.
**Martin Kaňuch** (\* 21. január 1973, Košice) je slovenský redaktor, dramaturg, editor, kurátor a pedagóg.

Životopis
---------

Vyštudoval estetiku a históriu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v rokoch 1991 až 1996. Aj napriek tomu, že inklinoval k výtvarnému umeniu, ho pri písaní diplomovej práce naviedol Peter Michalovič k filmu, pri ktorom zostal doteraz. Následne absolvoval postgraduálne štúdium filmovej vedy na Filmovej a televíznej fakulte Vysokej školy múzických umení. V tom čase sa zaoberal filmom hlavne zo stránky filozofickej a estetickej, neskôr začal preferovať písanie o dejinách slovenského filmu.

Od roku 1998 je šéfredaktorom filmologického periodika o filme Kino-Ikon. V roku 1999 sa stal členom redakčného kruhu českého časopisu *Iluminace*. Kontakt s týmto časopisom bol pre neho kľúčový, pretože ho ovplyvnil pri voľbe, akým smerom by sa mal vydať Kino-Ikon. Za vzor si hlavne vybral výber tém, autorov, konkrétnych textov či redakčnú prácu. Od roku 2003 pôsobí ako redaktor edičného oddelenia SFÚ v Bratislave a taktiež sa podieľa na príprave viacerých knižných publikácií SFÚ. Od roku 1996 až do roku 2003 pôsobil ako pedagóg na katedre audiovizuálnych štúdií na FTF VŠMÚ. Ďalej pôsobí ako dramaturg na rôznych filmových podujatiach ako 4 živly, Febiofest, Art Film Fest, Letní filmová škola Uherské Hradiště. Medzi zaujímavé programy, na ktorých pracoval ako dramaturg, sa dá napríklad zaradiť sekcia *Focus:Ukrajina* na Art Film Feste, kde jeho výber ukrajinských dlhometrážnych filmov nebol prvoplánovým politickým gestom, ale priblížením a predstavením tejto radikálne sa meniacej krajiny. Inšpirovala ho pritom návšteva *MFF Molodist* v Kyjeve.

Redakčná činnosť
----------------

Ako redaktor edičného oddelenia SFÚ sa podieľal na príprave viacerých knižných publikácií.

Výber z diela
-------------

### Editorská práca

* 2005 – Juraj Jakubisko
* 2005 – Pedro Almodóvar
* 2005 – Filmové profily
* 2010 – Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra
* 2010 – Viktor Kubal
* 2010 – Béla Balázs
* 2012 – Hrabalovský svet očami Jiřího Menzla
* 2013 – Eros, sexus, gender v slovenskom filme
* 2013 – Alain Resnais
* 2014 – Vlak zvaný film

### Autorská práca

* 2004 – Použi ma ako stránku knihy
* 2005 – Prípad Peter Solan
* 2007 – Albert Marenčin – filmár na križovatkách času
* 2008 – Ján Kadár
* 2015 – Autorský dokumentárny film na Slovensku po roku 1989

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   *Martin Kaňuch* [online]. Bratislava: Audiovizuálny fond, [cit. 2018-01-26]. Dostupné online.
2. ↑  Art Film Fest. *Art Film Fest aj o Ukrajine* [online]. artfilmfest.sk, 2015-05-13, [cit. 2021-03-05]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Diela Martina Kaňucha (druhá časť) v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Autoritné údaje: * abART: 37602
* ISNI: 0000 0004 1972 6741
* NK ČR: mzk2011617856
* VIAF: 69148752026941200798
**Jazyková kompetencia** (po angl. linguistic competence, po nem. sprachliche Kompetenz) je tvorivá schopnosť hovoriacich/počúvajúcich konštruovať vety daného jazyka a rozumieť im, poznávať ich štruktúru.

Podľa Piageta korení jazyková kompetencia v senzomotorickej činnosti dieťaťa.

Jazyková kompetencia podľa Chomského
------------------------------------

Jazyková kompetencia je súbor schopností/znalostí uschopňujúcich hovoriaceho tvoriť (generovať) a chápať vety vrátane tých viet, ktoré ešte nikdy nepočul a zatiaľ ani nepoužil. Do súboru schopností tvoriacich jazykovú kompetenciu patrí napr. vetotvorná schopnosť, výrazovoidentifikačná schopnosť a významovoidentifikačná schopnosť. Jazyková kompetencia je schopnosť hovorcu-poslucháča (speaker-hearer) porozumieť vetám, ktoré predtým nikdy nepočul a tvoriť nové vety, ktorým budú rozumieť iní, schopnosť rozlíšiť správne utvorené vety od nesprávnych aj vtedy, keď hovorca poslucháč (malé dieťa alebo človek, ktorý explicitne neovláda gramatiku).

Vývin jazykovej kompetencie postupuje od počiatočného stavu, ktorý je geneticky determinovaný, cez prechodné stavy až konečne dosahuje stacionárny stav, ktorý sa potom mení už len okrajovo - povedzme dopĺňaním slovníka. Človek sa rodí s mechanizmom osvojenia jazyka, ktorý sa podobá schránke vopred umiestnenej v centrálnom nervovom systéme, do ktorej sa prostredníctvom uší dieťaťa dostáva jazyková informácia. Prostredie len budí tuto schopnosť.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Boeing 737-300QC spoločnosti Poste Air Cargo.
**Mistral Air** je letecká spoločnosť zabezpečujúca nákladnú dopravu a charterové lety so sídlom v Ríme v Taliansku. Spoločnosť zabezpečuje pravidelné nákladné lety pre spoločnosť TNT Global Express a Poste Italiane. Jeho hlavná základňa je na letisku Leonarda da Vinci-Fiumicino v Ríme s ďalšou základňou na Letisku v Bologni.

Letecká spoločnosť má kontrakt so Svätou stolicou, lieta s pútnikmi do svätých miest ako sú Lurdy, Fatima, Santiago de Compostela, Izrael a do miest v Poľsku a v Mexiku. Mistral Air prevádzkuje aj raz týždenne charterové lety medzi mestami Cork v Írsku a Verona v Taliansku.

História
--------

Leteckú spoločnosť Mistral Air založil v roku 1981 herec a bývalý plavec Bud Spencer. Svoju činnosť začala v roku 1984. Až do marca 2002 bola spoločnosť vo vlastníctve kuriérskej spoločnosti TNT N.V. kedy spoločnosť TNT predala 75% podiel Talianskej pošte.

Flotila
-------

**Flotila Mistral Air**| Lietadlo | V prevádzke | Fotografia | Objednávky | Sedadiel | Poznámky |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ATR 42-300 | 1 |  | 0 | cargo | Operované spoločnosťou Air Contractors |
| Boeing 737-300QC | 4 |  | 0 | 148/cargo | Operované pre Taliansku poštu |
| Boeing 737-400 | 3 |  | 0 | 168 | 1 lietadlo operované pre Trawel Fly1 lietadlo operované pre Taliansku poštu1 lietadlo operované spoločnosťou Go2Sky |
| spolu | **8** |  | **0** |  | Stav v júli 2013 |

Externé odkazy
--------------

* Poste Air Cargo – oficiálna stránka spoločnosti

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoTaliansky portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mistral Air na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Chopcovica** je potok v hornom Liptove, v južnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Boce, meria 3,4 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Tečie v Nízkych Tatrách, pramení v podcelku Ďumbierske Tatry na východo-severovýchodnom svahu Rovnej hole (1 722,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 480 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie severovýchodným smerom, pričom sa na krátkom úseku stráca v podzemí, následne sa oblúkom stáča na východ a sprava priberá prítok (1,3 km) pretekajúci Kráľovskou dolinou. Ďalej pokračuje opäť prechodne severovýchodným smerom, zľava priberá prítok spod Sedla Črchľa a oblúkom sa stáča smerom na východojuhovýchod. Zľava ďalej priberá prítok (900,4 m n. m.) z južného svahu Červenej (1 202,0 m n. m.), podteká cestu I. triedy č. 72 a preteká intravilánom obce Nižná Boca. Priamo v obci ústi v nadmorskej výške cca 835 m n. m. do Boce. 

V pramennej oblasti tečie na krátkom úseku na území NAPANT-u, následne pokračuje po jeho hranici. Na dolnom toku preteká oblasťou horských lúk s početnými drevenými senníkmi.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-08-20]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-08-20]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Boce** |
| --- |
| *Boca* → *Váh* → *Dunaj* |
| **Boca** · Čertovica · Červený jarok · Dolina · Doštianka · Fišiarsky potok · Grúňový potok · Hodruša · Hošková · Chopcovica · Chorupniansky potok · Jasenoviská · Kliesňová · Kvasná · Malužiná · Michalovský potok · Nižná Červená dolina · Nižná Hlboká · Pod Honiskom · Pod Ištvánom · Pod Stáčaným · Pod Veľkým bokom · Prašivá · Priehyba · Pukanec · Radová · Skribňová · Skvočková · Svidovský potok · Sýkorová · Široká · Tmavá · Veľký úplaz · Vyšná Červená dolina · Vyšná Hlboká · Za baňou |
**Martin Katriak** (\* 31. júl 1913, Čačín – 4. január 1999) bol vysokoškolský pedagóg, sociológ, kultúrno-osvetový pracovník.

Životopis
---------

Štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave absolvoval roku 1948. V roku 1937 – 1940 pracovník Ministerstva školstva a národnej osvety, potom učiteľ na viacerých miestach. Pracovník Povereníctva školstva a osvety (1945 – 1954), Osvetového ústavu (1955 – 1964), Sociologické ústavu SAV (1965 – 1974). Docent na Filozofickej fakulte UK, na VŠE a na Fakulte VŠP KSČ prednášal sociologickú metodológiu. Zameriaval sa na problémy činnosti osvetových zariadení.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Ľudovít Turčan *Martin Katriak (1913 – 1999)*, Sociológia 31, 1999, 78 – 80

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5562 4065
* LCCN: n82101722
* NK ČR: mzk2002140424
* VIAF: 65355884
* WorldCat: lccn-n82101722
**Martin Kavický** (\* 1919, Krajné-Žadovica, Česko-Slovensko – † 7. november 2003, Myjava) bol slovenský vojak a partizán. Narukoval ako vojak slovenskej armády do Martina, neskôr sa pridal k oddielu Hurban (neskôr oddiel Miloša Uhra) 2. československej partizánskej brigády J.V. Stalina. Po smrti Miloša Uhra sa stal jej veliteľom.

Životopis
---------

Pochádza zo siedmich deti z kopaničiarskej osady Žadovica (časť obce Krajné). Matka mu zomrela, keď mal 6 rokov a súrodenci postupne poodchádzali za prácou do cudziny. Otec ho dal vyučiť za kováča u majstra v Čechách v šumavskom kraji. Keď však vznikol protektorát, Martin sa vrátil do rodnej Žadovice. Začal pracovať u kováča v Prietrži. Stal sa načas vojakom a narukoval do martinských kasární. V marci 1943 sa vrátil domov z vojenčiny. To už nežil ani jeho otec a doma ho čakal len jeho brat Štefan. Našiel si prácu vo firme, ktorá robila na regulácii Váhu v Novom Meste nad Váhom.

Jeho meno je vyryté na pamätníku SNP v Poriadí.

Referencie
----------

1. ↑  ROSA, Martin, Mgr.. *Boli súčasťou odboja*. [s.l.] : Záhorské osvetové stredisko Senica, 2016. ISBN 978-80-7091-061-0.
2. ↑   *Martin Kavický* [online]. krajne.sk, [cit. 2019-10-28]. Dostupné online.
**Dalton Highway** (*Alaska Route 11*) alebo hovorovo **Ice Road** (ľadová cesta) je aljašská cesta, ktorá vedie z mesta Fairbanks na sever do mesta Deadhorse na pobreží Severného ľadového oceánu. Tvorí dôležitú zásobovaciu trasu a niektoré jej časti sú zjazdné len v zimnom období, kedy rieky a močariská zamrznú a stanú sa prejazdnými. Dalton Highway, známa pod názvom *ľadová cesta*, sa stala legendárnou pre vodičov kamiónov, ktorých osudy zachytáva seriál *Ice Road Truckers*.

Dalton Highway

Priebeh
-------

Významná severojužná cestná komunikácia Dalton Highway začína severne od Fairbanksu, na križovatke s Elliott Highway. Pokračuje severným smerom, až do mesta Deadhorse. Prechádza cez:

* 90. kilometer: rieka Yukon
* 292. kilometer: Coldfoot
* 304. kilometer: Wiseman
* 399. kilometer: priesmyk Atigun
* 666. kilometer: Deadhorse

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dalton Highway na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dalton Highway**
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Archón* pozri *Archón (rozlišovacia stránka)*.
**Archón** (pri skloňovaní je v slovenčine tvar *archont-*, napr. archonta, archonti) alebo staršie **archont** (starogr. άρχων – archón, pl. άρχοντες - archontes) bol vysoký úradník v starovekých Aténach. Názov pochádza z gr. slova archein – vládnuť.

Spočiatku vládli v Aténach králi (basileovia), ktorých moc postupne obmedzovala rodová aristokracia. V 9. storočí pred Kr. bola moc kráľov obmedzená na desať rokov, od 7. storočia pred Kr. na jeden rok. Kráľov potom volili z aristokratických rodov a od roku 682 pred Kr. nahradili kráľov archonti. Kráľovské funkcie boli rozdelené medzi deviatich archontov:

* archón polemarchos – prevzal predovšetkým vojenské funkcie kráľa;
* archón basileos – prevzal náboženské funkcie kráľa;
* archón eponymos – prevzal administratívne funkcie kráľa; podľa mena archonta eponyma sa datovali udalosti (za archonta XY), zoznamy archontov eponymov sa viedli od najstarších čias až do 3. stor. po Kr.;
* archonti thesmotéti – prevzali predovšetkým súdnu funkciu kráľov, predsedali súdnym porotám, ktoré riešili spory medzi obyvateľmi Atén a Atiky.

Po skončení funkčného obdobia sa archonti stávali členmi aristokratickej rady areopág.

Hoci úrad archontov existoval až do 3. stor. po Kr. od konca 6. storočia ich po zavedení Kleisthenovej ústavy nahradili (najmä archonta polemracha) každoročne volení stratégovia.
Berezina
**Berezina** (-slovenský normovaný názov; po bielorusky *Бярэзіна* - Biarezina, po rusky *Березина* - Berezina) je rieka v Brestskej, Vicebskej, Mahiľovskej a Homeľskej oblasti v Bielorusku. Je dlhá 613 km. Povodie rieky je 24 500 km².

Priebeh toku
------------

Pramení severne od Minskej vysočiny a preteká Stredoberezinskou rovinou. Brehy na hornom toku sú nízke a prevažne močaristé. Pod mestom Barysav je pravý breh zvýšený. Ústi sprava do Dnepra.

### Prítoky

* Z pravej strany: Gajna, Svislač
* Z ľavej strany: Bobr, Kleva, Olsa, Ola

Vodný režim
-----------

Priemerný ročný prietok vody v ústí činí 145 m³/s.

Dejiny
------

Rieka bola od 18. do 20. storočia dôležitou strategickou hranicou, ktorá hrala veľkú úlohu vo vojnách Ruska so Švédskom, Francúzskom a Nemeckom. Najznámejšia je bitka na Berezine, ku ktorej došlo počas Napoleonovho ťaženia do Ruska v roku 1812. V lete 1920 počas sovietsko-poľskej vojny vykonali na rieke sovietske vojská dva útoky. Počas 2. svetovej vojny došlo na rieke k tuhým bojom v roku 1941 v rámci pohraničných bitiek a v roku 1944 v rámci Operácie Bagration.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Berezina**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Berezina (přítok Dněpru v Bělorusku) na českej Wikipédii.*
O stanici metra pozri *Bond Street (stanica metra).*
Old Bond Street.
New Bond Street.
**Bond Street** je významná obchodná ulica v londýnskej štvrti Mayfair v mestskom obvode City of Westminster. Nachádza sa na sever od Piccadilly a na juj od Oxford Street, ktoré spája. Ulica bola už od 18. storočia obchodným centrom módneho oblečenia a tovar predávaný na Bond Street patrí k exkluzívnejším a výrazne drahším značkám ako na neďalekých Oxford Street a Regent Street. 

Technicky samotná "Bond Street" neexistuje. Vskutočnosti sú to dve ulice – New Bond Street a Old Bond Street ale v bežnom živote sa toto rozdelenie nepoužíva.

História
--------

Ulica dostala meno po Sirovi Thomasovi Bondovi, čelnom predstaviteľovi združenia stavebníkov, ktorý v roku 1836 kúpil na ulici Piccadilly Clarendon House. Ten dal zbúrať a v okolitej oblasti začal s výstavbou. Okrem Bond Street, nechal vybudovať aj neďaleké Dover Street a Albemarle Street. Postup stavebných prác smeroval od juhu na sever, čo vysvetľuje označenie jednotlivých častí Bond Street.

Dopravné spojenie
-----------------

Najlbižšie stanice londýnskeho metra:

* **Bond Street** (Central Line a Jubilee Line)
* **Oxford Circus** (Bakerloo, Central a Victoria Line)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bond Street**
**Daltonská škola** alebo aj **daltonský plán** je jedným z reformných pedagogických smerov, ktoré vznikajú začiatkom 20. storočia, z nich najvýznamnejším je tzv. pragmatická pedagogika.

Zakladateľkou daltonskej školy bola učiteľka Helen Parkhurstová (1887 – 1973). Pomenovanie má podľa experimentálnej školy v Daltone v štáte Massachusetts v USA. 

Parkhurstová sa poznala s Montessoriovou a prevzala od nej viacero názorov a podnetov. Napísala prácu „Education on the Dalton Plan", v ktorej popísala základné princípy fungovania svojej školy v Daltone. Dajú sa zhrnúť do týchto *základných myšlienok*: 

* individuálna práca žiakov a so žiakmi, každý žiak má vypracovaný svoj vlastný program na jeden mesiac na každý predmet osobitne
* podporuje sa sloboda každého žiaka, ale zároveň aj jeho zodpovednosť za to, čo robí, čo povie, ako sa správa
* učiteľ sa pri vyučovaní usiluje vyvážiť striedanie medzi frontálnou výučbou, skupinovou a individuálnou prácou žiakov
* žiak pri učení postupuje vlastným tempom a zodpovedá za úspechy a neúspechy svojho učenia
* hodinová a triedna štruktúra je pomerne voľná, vysoká variabilita vyučovacích hodín
* zdôrazňuje sa spolupráca a vytváranie sociálnych pozitívnych vzťahov, demokratické riadenie
* základom učenia je osobná skúsenosť žiaka na základe samostatnej činnosti, experimentovania, hľadania

Daltonská škola je *kritizovaná* pre nedostatočné opakovanie učebnej látky, pre nesystematické získavanie poznatkov a najmä priveľké spoliehanie sa na aktivitu žiaka. Žiaci so slabšou motiváciou, vôľou, nepozorní a ľahostajní pracujú menej a pomalšie ako sú schopní.
**Strabax** (starogr. *Στράβαξ* – *Strabax*) bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.

Strabax, grécky sochár z Atén, tvoril v 1. storočí pred Kr. Od starovekých autorov sa o ňom nezachovali správy. Na južnej strane aténskej Akropole sa však našiel nápis na mramorovom podstavci zo sochy, ktorý hlása, že bol autorom sochy Oiniada z atického dému *Erchia*:

|  |  |
| --- | --- |
| *[Οἰ]νιάδης Εὐάρχου Ἐρχιεύς.Στράβαξ ἐποίησεν.*  | preklad: *Oiniadés syn Euarcha z Erchie Strabax zhotovil.* |

- text v starogréčtine
Na hornej časti podstavca, vyrobeného z hymettického mramoru (ťažil sa juhovýchodne od Atén v pohorí Hyméttos), sa z tejto sochy (zrejme bronzovej) zachovali stopy nôh. Epigrafická analýza textu na podstavci dokazuje, že pochádzala z počiatku rímskej nadvlády v Grécku, možno z prvého storočia pred Kr. Na aténskej Akropole sa našiel i druhý podstavec zo sochy podpísaný rovnomenným umelcom. Nápis na tomto podstavci ale znalci datujú do 4. stor. pred Kr. čo vylučuje, že tu ide o toho istého sochára. Keďže je toto meno v antickom Grécku veľmi neobvyklé, je možné, že bol jeho predkom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Strabax 2*
2. 1 2 3 4  Toni Ñaco del Hoyo, Fernando López Sánchez. *War, Warlords, and Interstate Relations in the Ancient Mediterranean*. Leiden : BRILL, 2017. ISBN 978-90-0435-405-0. S. 73.
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3891*