recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Znak SERE pre West a East Coast U.S. Navy a U.S. Marine Corps
**Survival, Evasion, Resistance and Escape** alebo **Survive, Evade, Resist, Extract** skrátene **SERE** je anglo-americký vojenský tréningový program, ktorý zahŕňa všetky praktické a teoretické opatrenia potrebné na prípravu príslušníkov ozbrojených síl na izoláciu, zajatie a záchranu zo zajatia či úkrytu na nepriateľskom alebo neobývanom území.

Dejiny
------

Program Survival, Evasion, Resistance and Escape vznikol v United States Air Force koncom druhej svetovej vojny ako program pre výcvik pilotov, ktorí sa po zostrelení ocitli na nepriateľskom území. Počas vojny vo Vietname sa uplatnil aj medzi United States Marine Corps a United States Navy a koncom 80. rokov aj v United States Army. Tento výcvik podstupujú najmä piloti, členovia posádok lietadiel, odstreľovači, prieskumníci a príslušníci síl špeciálnych operácií – teda vojaci, ktorým hrozí vysoké riziko zajatia.

Program Survive, Evade, Resist, Extract známy pod rovnakou skratkou bol obdobne založený na skúsenostiach posádok britských lietadiel a lodí počas druhej svetovej vojny, ktoré sa ocitli na nepriateľskom alebo opustenom území. Príslušníci ozbrojených síl Spojeného kráľovstva, ktorí trénujú na škole SERE, sú pripravovaní na použitie vyšetrovacích metód, ktoré sú podľa medzinárodného práva zakázané. Táto odborná príprava sa vykonáva za prísne kontrolovaných podmienok a je poskytovaná vo forme, ktorá účastníkom umožňuje pochopiť metódy aké na nich môžu byť aplikované ak padnú do zajatia nepriateľa, ktorý nedodržiava Ženevský dohovor o zachádzaní so zajatcami alebo medzinárodné zákony.

Štruktúra výcviku
-----------------

Americký vojak U.S. Air Force počas výcviku *Survival, Evasion, Resistance and Escape*
SERE pozostáva z dvoch základných častí.

* Survival and Evasion – zručnosti potrebné na prežitie v divočine (rozloženie ohňa, postavenie prístrešku, nastraženie pascí, zháňanie vody a potravy, čistenie vody, skladovanie potravy a vody, vyrábanie improvizovaných nástrojov, navigácia, signalizovanie, núdzová prvá pomoc, kamufláž, pohyb v teréne, komunikácia). Vzhľadom na potreby americkej a britskej armády, tieto praktiky sa týkajú všetkých podnebných typov a terénov.
* Resistance and Escape/Extract – zručnosti potrebné na prežitie v zajatí (najmä odolanie vypočúvacím technikám, vrátane fyzického a psychického mučenia, odolávanie indoktrinácií a brainwashingu) a útek zo zajatia (príprava plánu a samotný útek).

Referencie
----------

1. ↑   *Joint Personnel Recovery, Joint Warfare Publication 3-66* [online]. NATO, február 2016, [cit. 2017-08-26]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Army Inspectorate Review into the Implementation of Policy, Training and Conduct of Detainee Handling, Final Report by The Army Inspector* [online]. globalsecurity.org, 2010-07-15, [cit. 2017-09-13]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Survival, Evasion, Resistance and Escape**
Gustáv Štolman
**Gustáv Štolman** (\* 21.apríl 1841, Banská Bystrica - † 28. september 1928, Beluj) bol evanjelický kňaz, osvetový pracovník.

Životopis
---------

Pôsobil v Beľuji, spolupracovník Andreja Kmeťa pri zbieraní starožitností a povestí z okolia Sitna. Venoval sa aj zbieraniu ľudových piesní a ovocinárstvu.

Narodil sa v Banskej Bystrici, bol najstarší z troch detí mešťana a kolárskeho majstra Andreja Stollmanna a Anny. Bol z rodu remeselníkov prevažne kováčov pravdepodobne z Pruska. V 18.st sa presídlili do Spišskej obce Iliašovce a neskôr do Banskej Bystrice.

-Štúdium

Gustáv po absolvovaní základnej školy, študoval prvé dva ročníky na nižšom evanielickom gymnáziu a tretí a štvrtý ročník absolvoval na katolíckom gymnáziu pod vedením slovenských a českých profesorov v Banskej Bystrici. Ďalej išiel študovať na vyššie gymnázium do Šoporne kde 16. júla 1861 zložil skúšky. Neskôr sa rozhosol ísť študovať do Prešova teológiu. V Prešove patril medzi veľmi úspešných študentov. Kandidátsku skúšku zložil v Rožňave 7.7. 1864.Vďaka podpore liptovského seniora Bedrich Baltíka mohol absolvovať tri semestre na univerzite vo švarčiiarskom Bazileji, kde sa venoval teológií a filozofii. A následne v roku 1866, s podporou Baltíka a tiež Jozefa Miloslva Hurbana, odišiel na jeden rok študovať na univerzitu do nemeckého Roztoku, kde dostal štipendium. 

  

Dňa 12.apríla 1867 sa vrátil do rodnej Banskej Bystrice a onedlho na pozvanie zboru prišiel do Beluje, kde bol 26. mája toho istého roku belujským farárom Karolom Štefanom Jánom, po svätej kázni pred zhromaždením, menovaný za diakona. Po trojročnej skúšobnej dobe si ho 20. novembra 1870 cirkevný zbor v Beluji zvolili za farára. 

-Manželstvo

Tu spoznal svoju budúcu manželku Matildu Berthanovú, dcéru Pavla Berthana farára v Lešti a vnučku farára Karola Štefana

Jána. Zosobášil ich Karol Rafanides v Lešti 21. novembra 1871 Matilda mala v tom čase devätnásť a Gustáv tridsať rokov.

Deti
----

S manželkou Matildou mal osem detí: 

- Matilda (1873-1953) vydala sa za syna Andreja Sládkoviča Martina Miloša Braxatorisa

- Anna (1874-1948) bola vydatá za farára Jána Dedinského

- Petronela (1876) krátko po narodení zomrela

- Gustáv (1881-1962) od roku 1910 bol farár v Hornej Strehovej a v rokoch 1924-1948 pôsobil ako farár v Hrochoti.

- Ľudmila (1877-1955) a 

- Pavla (1884-1963) zostali slobodné a celý život prežili v Beluji. 

- Kornel (1887-1974) bol farárom v Drieňove a v roku 1927 prevzal po otcovi funkciu farára v Beluji, kde pôsobil do roku 1958. Bol rozvedený a bezdetný.

- Karol (1889-1892) Zomrel ako trojročný.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.



1. ↑  JAĎUĎOVÁ ZLESÍKOVÁ. *Beluj obec a jej obyvatelia v plynutí času*. 1. vyd. [s.l.] : obec Beluj, 2019. ISBN 978-80-570-1509-3.
2. ↑  JAĎUĎOVÁ, ZLESÍKOVÁ. *Beluj Obec a jej obyvatelia v plynutí času*. 1. vyd. [s.l.] : Obec Beluj, 2019. ISBN 978-80-570-1509-3. Kapitola Cirkev, osobnosti, s. 56.
*Campus Westend* (2009)
**Goethe-Universität Frankfurt** (*Univerzita Johanna Wolfganga Goetheho vo Frankfurte nad Mohanom* alebo tiež *Frankfurtská univerzita*) bola navrhnutá v roku 1912 a založená v roku 1914 ako občianska univerzita, čo znamená, že v tej dobe to bola Štátna pruská univerzita. Založili a financovali ju zámožní a aktívni liberálni obyvatelia Frankfurtu. Bol to ojedinelý jav v histórií nemeckých univerzít. V roku 1932 bola pomenovaná po jednom najznámejšom rodákovi z Frankfurtu, básnikovi a spisovateľovi Johannovi Wolfgangovi Goethem. S viac ako 43.000 študentmi *(šk. rok 2012/2013)*, 647 profesormi *(jeseň 2011)* a 16 odbormi je piatou najväčšou univerzitou v Nemecku.

Časti
-----

Vchod do univerzity (1959)
Univerzita je rozdelená na štyri vysokoškolské areály:

* Areál Bockenheim: matematika, informatika, jazykoveda, kultúrne vedy
* Areál Riedberg: farmácia, fyzika, chémia, biochémia, vedy o Zemi a geografia
* Areál Westend: teológia, filozofia, dejepis, filológia, archeológia, právo, ekonómia, spoločenské a sociálne vedy, psychológia, humánna geografia, administratíva
* Areál Niederrad: medicína, Univerzitná nemocnica

Nachádzajú sa tu športové pozemky, tak ako aj biologický areál s botanickou a palmovou záhradou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Goethe-Universität Frankfurt**

Pozri aj
--------

* Frankfurtská škola

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta Frankfurtská univerzita

Autoritné údaje: * BnF: 118702689
* GND: 35074-6
* ISNI: 0000 0004 1936 9721
* LCCN: n79115376
* NK ČR: kn20010710027
* VIAF: 141451702
* WorldCat: lccn-n79115376
**Anna Ferienčíková** (rod. Zacharová) (\* 25. máj 1908, Senica – † 12. november 1978, Bratislava) bola bibliografka, knihovníčka.

Rodina
------

* otec Pavol Zachara
* matka Anna rod. Brandlová

Životopis
---------

V roku 1919-1927 študovala na gymnáziu a od roku 1927 nemecký a slovenský jazyk na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, absolvovala aj špeciálny kurz pre knihovníkov a roku 1940 Goetheho inštitút pri Deutche Akademie v Mníchove. V roku 1933-1935 učiteľka na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici, 1935-1949 na gymnáziu, 1950-1978 knihovníčka v Univerzitnej knižnici v Bratislave. Počas pôsobenia v knižnici sa zúčastňovala na spracovávaní bibliografie knižnej produkcie na Slovensku. Spracovala historický knižný fond Slovanského ústavu v Bratislave a pramene k literárnohistorickému výskumu na Slovensku. Knižne vydala aj Zoznam periodík dochádzajúcich do Univerzitnej knižnice v Bratislave (1965),

Dielo
-----

* Zoznam perodík dochádzajúcich do Univerzitnej knižnice v Bratislave, Bratislava roku 1965
* Bibliografia slovenskej knižnej tvorby za roky 1945-1955 1-2. Martin roku 1968-1969 (s E. Spiškovou)
* bibliografia slovenskej knižnej tvorby za roky 1945-1955. Systematická časť 1-2. Martin roku 1970 (s E. Spiškovou)
* Knižnica Slovenskáho ústavu v Bratislave, Bratislava roku 1972

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*
* FERIENČÍKOVÁ, Anna. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 60-61.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1021 0704
* NK ČR: ola2004220049
* SNK: 149214
* VIAF: 10833978
*Pelikán biely môže byť aj starší slovenský názov pelikána ružového, pozri pelikán ružový.*
**Pelikán biely** alebo **pelikán červenozobý** (lat. Pelecanus erythrorhynchos) je druh z čeľade pelikánovité.

Charakteristika
---------------

Pelikány biele sú veľmi veľké vtáky. Majú biele sfarbenie, čierne špičky krídel a široký oranžový zobák. Rozpätie ich krídel dosahuje okolo 3 metre. Počas letu sú veľmi pôvabné, krídlami pohybujú v pomalých silných úderoch.

Na rozdiel od pelikána hnedého sa za svojou korisťou nepotápajú. Praktizujú skôr rybárčenie v skupinách. Jedince tohto druhu zjedia viac ako 4 libry (1814,4 g) rýb denne. Ich hlavnou potravou sú kapry, ostriež žltý, sumce atď.

Pelikány biele hniezdia v kolóniách zložených z niekoľko stoviek párov na ostrovoch v sladkovodných a brakických jazerách vnútrozemia Severnej Ameriky. Najsevernejšie hniezdne kolónie sa nachádzajú na ostrovoch v smere prúdu rieky Slave, medzi komunitami Fort Fitzgerald v Alberte a Fort Smith v severozápadnych teritóriách. Samice znáčajú 2 až 3 vajcia do plytkých priehlbín na zemi. Inkubujú ich obaja rodičia.

Miesta ich prezimovania sú centrálna Kalifornia, pacifické pobrežie Guatemaly a pobrežie Mexického zálivu.

Hoci je pytliactvo je najväčším známym dôvodom úmrtnosti, je pelikán biely iba málo dotknutý druh. Kolónie vtákov sú veľmi citlivé na vyrušovanie a návštevy človeka môžu spôsobiť že pelikány odletia a opustia svoje hniezda.

Tento druh je pod ochranou Zmluvy o sťahovavých vtákoch z roku 1972.

Vedecké meno tohto vtáka *Pelecanus erythrorhynchos* je zložené z latinského slova *Pelecanus* (pelikán) a *erythrorhynchos* vytvoreného z gréckych slov *erythros* (červený) a *rhynchos* (zobák). V doslovnom preklade to znamená *červenozobý pelikán*.

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2016.2.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pelikán biely**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Pelikán biely**
Pekáč
**Pekáč** (nárečovo *brotvan*, *brotvaň*, *tepša*, *ťäpšä*) je väčšia podlhovastá nádoba na pečenie.

Pri bežných pekáčoch zvyčajne ide o plechový výlisok oválného tvaru opatrený vhodným vekom. Pekáč ale môže byť aj vyrobený aj z tenkostennej oceľoliatiny alebo môže byť vyrobený zo žiarupevného chemického skla (napríklad značky Simax). Ak je vyrobený z plechu, môže byť vyrobený v antikorozívnom prevedení. Kovové pekáče bývajú po oboch stranách vybavené uchami pre lepšiu manipuláciu a úchop, pri rozpálenej nádobe veľmi užitočná a praktická súčasť.

Referencie
----------

1. ↑   *slovo pekáč* [online]. narecie.sk, [cit. 2023-06-08]. Dostupné online.
2. ↑  „pekáč". In: *Krátky slovník slovenského jazyka*. Red. J. Kačala – M. Pisárčiková – M. Považaj. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava: Veda 2003. 985 s. ISBN 80-224-0750-X (autorský kolektív: J. Doruľa, J. Kačala, M. Marsinová, I. Masár, Š. Michalus, Š. Peciar, M. Pisárčiková, M. Považaj, V. Slivková, E. Smiešková, E. Tibenská, M. Urbančok)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pekáč na českej Wikipédii.*
**Anna Antonina Duszak** (\* 4. apríl 1950 – † 25. december 2015) bola poľská jazykovedkyňa. Bola priekopníkom analýzy diskurzu v Poľsku.

Vydala viac ako 100 diel v oblasti analýzy diskurzu, kritickej analýzy diskurzu, sociálnej sémiotiky, pragmatiky, sociolingvistiky a textovej lingvistiky.

Doktorát získala v roku 1979 na základe práce *A Semantic Analysis of English Verbs with Semantically and Formally Related Nominal Counterparts in Present-day English*. Habilitovala v roku 1987. V roku 2004 bola menovaná profesorkou humanitných vied.

Dielo
-----

* 1987. *The Dynamics of Topics in English and Polish.* Varšava, Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego
* 1998. *Tekst, dyskurs, komunikacja międzykulturowa*. Varšava: PWN
* 1997. *Culture and Styles of Academic Discourse*, (red.). Berlín: Mouton de Gruyter

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 0909 374X
* LCCN: n92030659
* NK ČR: mub2011650677
* VIAF: 64156853
* WorldCat: lccn-n92030659
**Marcel Elphege Dionne** (\* 3. august 1951, Drummondville, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejista. Hrával na pozícií stredného útočníka v rokoch 1971 až 1989. Odohral osemnásť sezón v NHL za kluby Detroit Red Wings, Los Angeles Kings a New York Rangers.

Draftovali ho z druhého miesta v roku 1970. Počas juniorských rokoch hrával v klube St. Catharines Black Hawks. Svoje prvé štyri sezóny odohral v Detroite, spolu sa mu podarilo získať 366 bodov. V roku 1975 ho predali do klubu Los Angeles Kings, kde sa stal súčasťou útoku "Triple Crown Line". Hrával tu spolu s Charliem Simmerom a Daveom Taylorom. 

V NHL odohral spolu 1348 zápasov v ktorých sa mu podarilo získať 1771 bodov, no nikdy sa mu nepodarilo získať Stanley Cup. Názov multifunkčnej arény v meste Drummondville nesie jeho meno.

Ocenenia
--------

* Lady Byng Trophy - 1975, 1977
* Lester B. Pearson Award - 1979, 1980
* Art Ross Trophy - 1980
* Sieň slávy NHL - od roku 1992

Externé odkazy
--------------

* Dionne na stránke Legends Of Hockey
* Biografické informácie a štatistiky na NHL.com, alebo Eliteprospects.com, alebo Hockey-Reference.com, alebo The Internet Hockey Database

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1496 7050
* LCCN: nb2004313742
* VIAF: 106576095
* WorldCat: lccn-nb2004313742
*Tento článok je o **architektonickej kompozícií**.*
Pojem *kompotizacia* je širokoobsahový a jeho interpretácia je odlišná nielen v rámci jednotlivých umení, ale aj u jednotlivých autorov. Pojem **architektonická kompozícia** je obsahovo užší. Definície samotného pojmu kompozície zaznamenali podstatný vývoj nielen v celom historickom priereze teórie architektúry, ale i v ostatných desaťročiach.

Vytvárať architektonickú kompozíciu znamená teda v našom chápaní, vytvárať priestorovú kompozíciu, ktorej kvalita je o to vyššia, čím viac sa podarí spojiť jej materiálne časti a aspekty zjednocujúcou silou nosnej myšlienky, v ktorej sú vzájomne sprostredkované obsah, funkcia, konštrukcia a forma. Je to proces „hľadania, objaveného narábania s priestorom a materiálom. Je to hra plná fantázie so svetlom, proporciou, rytmom, harmóniou."

Pojem „kompozícia" je úzko spätý s pojmom „forma". Obidva tieto pojmy sú tak blízke, že ich môžeme oddeliť iba teoreticky. K základným vizuálnym vlastnostiam formy patria: tvar, veľkosť, farba, textúra, poloha, orientácia a vizuálna inercia. K základným elementom formy v priestore sú: bod, línia, plocha, objem.

**Kompozícia** je predstavovaná *súborom kategórií* – vlastností elementov formy, nástrojov a mier ich zmien ako rytmus, eurytmia, symetria, asymetria, zhoda, nuansa, kontrast a pod.

Referencie
----------

* FINKA, M. a kol.: *Architektonická kompozícia*, Road Bratislava, 1994, 162 s.
**Marcel Lajos Breuer** (\* 21. máj 1902, Pécs, Maďarsko – † 1. júl 1981, New York, New York, USA), bol nemecko-americký architekt a dizajnér nábytku maďarského pôvodu. Patril medzi významných modernistov, tvoril najmä štandardné a jednoduché formy. Mal židovský pôvod, narodil sa v Maďarsku, dlhší čas študoval a pracoval v Nemecku a neskôr, až do konca svojho života, v USA.

Život a dielo
-------------

Pre svojich kolegov bol známy pod prezývkou *Lajkó*. V 20. rokoch 20. storočia študoval na známej nemeckej škole Staatliches Bauhaus. Škola presadzovala študijný plán, ktorý tvorili poznatky z umenia, remesla a technológie. Breuer získal pozíciu vedúceho stolárskej dielne. Tvoril v Berlíne, navrhoval domy a komerčné priestory. Po príchode nacistov k moci, sa v 30. rokoch odsťahoval z Nemecka do Švajčiarska a potom do Londýna. Neskôr vyučoval na Harvardovej univerzite. V tomto období spolupracoval so svojím kolegom z Bauhausu Walterom Gropiusom (tiež prednášal na Harvarde) na dizajne niekoľkých domov v okolí Bostonu. V roku 1946 odišiel z Harvardu a založil si kanceláriu v New Yorku. Prvé jeho dokončené dielo po vojne bol Geller House na Long Islande. Pre priestrannú drevenú konštrukciu bol novinármi dom označený ako „dom budúcnosti". V roku 1953 vyhral so súťažným návrhom pre Budovu UNESCO v Paríži.

Bol priekopníkom rúrkovitého oceľového nábytku, neskôr začal experimentovať aj s drevom, preglejkou a hliníkom. Jeho pravdepodobne najznámejším dielom sa stala tzv. *„Wassilyho" stolička* (1925-26).

Galéria
-------

* „Wassilyho" stolička*„Wassilyho" stolička*
* Saint John's AbbeySaint John's Abbey

Referencie
----------

1. ↑  Marcel Breuer *Design Museum* prístup: 24.6.2009

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Marcel Breuer**

Externé odkazy
--------------

* Breuerove dokumenty digitalizovaná zbierka rukopisných poznámok, náčrtov a iných dokumentov (po anglicky)
* Komplexná biografia (po anglicky)

Autoritné údaje: * abART: 13455
* BnF: 122204307
* GND: 11867398X
* ISNI: 0000 0001 0868 7976
* LCCN: n80057388
* NK ČR: ola2002153780
* PIM: PIM48947
* ULAN: 500118800
* VIAF: 9899554
* WorldCat: lccn-n80057388
**Konštantín Manasses** alebo **Konštantín Manassés** (gr.: Κωνσταντῖνος Μανασσῆς -**Kónstantinos Manassés**, iné prepisy: **Kónstantínos Manassés, Konstantinos Manasses, Konstantinos Manassis**; \* 1130, Konštantínopol – † 1187, Nafpaktos) bol byzantský spisovateľ, historik a diplomat. Svoj život prežil na dvore cisára Manuela I. Ku koncu života bol ustanovený metropolitom v Nafpakte (na Západe neskôr známe ako Lepanto), kde aj zomrel.

Dielo
-----

* *Hodoiporikon*

Cestopis opisujúci autorovo putovanie do Jeruzalema v roku 1160 v rámci cisárskej diplomatickej misie. Obsahuje viacero zážitkov a komentárov.

* *Aristandros a Kallithea* (*Ek tón kata Aristandron kai Kallithean*/O Aristandrovi a Kallithei)

Ľúbostný veršovaný román založený na antickej predlohe, zachoval sa len v zlomkoch. Písaný je päťnásťslabičným jambom, t.j. veršom ľudovej poézie.

* kronika *Chronike synopsis*

Svetová kronika popisujúca historické udalosti do nástupu Komnénovcov na byzantský trón v roku 1081. Dielo je napísané veršovanou formou, skladá sa z 6733 päťnásťslabičných jambových veršov a vyznačuje sa najmä vysoko umeleckým rétorickým štýlom. Kronika vznikla na popud švagrinej Manuela I. princeznej Ireny. Dielo je pomerne hodnoverné, favorizuje ale byzantskú dvorskú aristokraciu (odsudzuje meštiansky orientovaného Nikefora III.) a nachádza sa v ňom aj niekoľko zidealizovaných pasáží (Zoe a Michal IV.). Dielo sa tešilo veľkej obľube a vyšla i jeho prozaická verzia a neskôr aj pokračovanie. V 14. storočí bolo dielo v Bulharsku preložené do slovanského jazyka a doplnené o miestne dejiny.

* popisy umeleckých diel (*ekfraseisy*)
* oslavné reči (panegyriky)

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  DOSTÁLOVÁ, Růžena. *Byzantská vzdělanost*. 1. vyd. Praha : Vyšehrad, 1990. 415 s. ISBN 80-7021-034-6. S. 72, 209, 211, 236.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Manasses, Konstantinos. In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 298.
3. 1 2  MANASSES, CONSTANTINE In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1280.

Autoritné údaje: * BnF: 13517040k
* GND: 118979345
* ISNI: 0000 0001 0802 5120
* LCCN: n88170355
* NK ČR: jo2009330665
* VIAF: 84204886
* WorldCat: lccn-n88170355
Súradnice: 48°22′45″S 20°06′38″V﻿ / ﻿48,3791667°S 20,1105556°V﻿ / 48.3791667; 20.1105556

**Ťahan** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Cerová vrchovina.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Tomášovce, Sútor v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1997 a naposledy novelizované v roku 2012 na rozlohe 309,1059 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Účelom vyhlásenia prírodnej rezervácie je ochrana biotopov európskeho významu: Dubovo-hrabovélesy panónske (\*91G0) a Dubovo-cerové lesy (91M0) a druhov európskeho významu črievičník papučkový(Cypripedium calceolus), fuzáč veľký (Cerambyx cerdo) a roháč obyčajný (Lucanus cervus).*

Referencie
----------

1. ↑  Ťahan. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Ťahan v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ťahan na českej Wikipédii.*
Vlak Českých dráh stojaci v stanici Głuchołazy v Poľsku na peážnej časti trate č. 292
**Peážna doprava**, **peážna trať** alebo **peážne spojenie**, presnejšie **železničná privilegovaná peážna doprava** je doprava medzi východiskovým a cieľovým miestom na území toho istého štátu, pri ktorej časť trasy vedie cez územie iného štátu.

Charakteristické pre peážnu prevádzku je, že vlaky na štátnych hraniciach nepodliehajú hraničnej kontrole, avšak v peážnom úseku je potom zakázané nastupovať a vystupovať a osobám vo vlaku je zakázané odovzdávať alebo preberať akékoľvek predmety, okrem úkonov vlakového personálu potrebných na obsluhu vlaku. Na štátnu príslušnosť cestujúcich, objednávateľov prepravy, dopravcu a ani majiteľa vozidiel pritom nezáleží. Peážne zmluvy obvykle strácajú zmysel alebo môžu pripustiť voľnejšie podmienky, ak medzi dotknutými štátmi dôjde k uvoľneniu pohraničného styku. Peáž sa vykonáva najmä v prípadoch, kedy je doprava cez územie iného štátu kratšia, alebo inak výhodnejšia, prípadne ak iné spojenie z nejakých dôvodov nie je možné.

Peážna doprava na Slovensku
---------------------------

Zmluva medzi Českou republikou a Slovenskou republikou o železničnej privilegovanej peážnej doprave v mimoriadnych situáciách definuje pojem „železničná privilegovaná peážna doprava" ako spôsob vnútroštátnej osobnej a nákladnej železničnej dopravy vykonávaný privilegovanými vlakmi medzi dvomi miestami na území jednej zmluvnej strany, pričom časť dopravnej cesty vedie cez územie druhej zmluvnej strany.

Na Slovensku je prevádzkovaná peážna doprava napríklad na železničnej trati vedúcej medzi Lučencom a Veľkým Krtíšom (len nákladná doprava). Trať prechádza územím Maďarska.

Do začiatku 90. rokoch 20. storočia existovala peážna nákladná doprava i na trati Turňa nad Bodvou - Hídvégardó, kde nákladné vlaky obsluhovali lom pri nákladisku/zastávke Hídvégardó. V súčasnosti úsek trati na území Slovenska zarastá v náletových drevinách.

Peážna doprava v Česku
----------------------

V Česku je prevádzkovaná peážna doprava napríklad na železničnej trati medzi Šumperkom a Krnovom. Trať prechádza územím Poľska.

Referencie
----------

1. 1 2   *Zmluva medzi SR a ČR o železničnej privilegovanej peážnej doprave v mimoriadnych situáciách* [online]. Ministerstvo dopravy a výstavby Slovenskej republiky, 20.11.2001, [cit. 2018-12-14]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Peážní trať na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Peáž

Externé odkazy
--------------

* Vídenská arbitráž a vývoj osobní dopravy na Slovensku
* Vlaky.net - Zabudnutá trať Turňa nad Bodvou - Tornanádaska MÁV
**Mastencová bridlica**, **talkit** alebo **stealit** je premenená hornina obsahujúca v prevažnej miere minerál mastenec (talk), okrem neho obsahujú i magnezit alebo dolomit.

Zloženie a vlastnosti
---------------------

Podobne ako chloritické bridlice vznikli slabou metamorfózou ultrabázickych hornín, najmä peridotitov. Podstatným nerastom mastencových bridlíc je mastenec, z vedľajších chlorit, sľudy, epidot, amfibol, albit a iné. Prímesi sú tvorené apatitom, magnetitom, magnezitom, dolomitom a ďalšími. Sú bielosivé až biele, niekedy žltkasté i zelenkasté. Štruktúra je zreteľne šupinatá, textúra rovnobežná i všesmerná. Na hmat sú mastné, mäkké a dajú sa rýpať nožom. Mastencové bridlice odpovedajú svojim geochemickým zložením ultrabázickým horninám.

Výskyt
------

V Západných Karpatoch sa vyskytujú vo Volovských vrchoch (Gemerská Poloma, Dobšiná, Hnúšťa, Jelšava), teda hlavne v gemeriku ale aj vo veporickom kryštaliniku.

Použitie
--------

Mastencové bridlice sú jediným zdrojom mastenca. Mastenec je surovina so všestranným využitím vo farmaceutickom, papierenskom, textilnom, chemickom a gumárenskom priemysle, či ako plnidlá do umelých hmôt a pod.

Referencie
----------

1. ↑  Putiš, M. 2004: *Petrografia metamorfovanýh hornín.* Univerzita Komenského, Bratislava, 131 s.

Zdroj
-----

Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
Taliansky šľachtic z 15. stor.
**Šľachta** alebo **aristokracia** alebo nepresne **nobilita** je dedičná vedúca vrstva spoločnosti. Je spravidla charakterizovaná zákazom/obmedzením sobášov s príslušníkmi neslobodných vrstiev, považuje sama seba za predurčenú na riadenie spoločnosti a často je vlastníkom pôdy a poddaných. 

Šľachta pôvodne vznikla vo všetkých kultúrnych oblastiach Zeme, no napríklad v starovekej Číne boli jej výsady v 3. stor. pred Kr. zrušené a šľachta bola nahradená úradníckym štátnym aparátom a v Indii sa namiesto šľachty presadila kňazská a bojovnícka kasta.

Stredovek a novovek v Európe
----------------------------

V stredovekej Európe bola šľachta vládnuca privilegovaná vrstva feudálnej spoločnosti. Svoju moc a privilegované postavenie zakladala na urodzenom (ušľachtilom) pôvode, pozemkovom vlastníctve a feudálnych výsadách. Vznikla z bývalej rodovej aristokracie (stará, rodová šľachta) alebo si šľachtické postavenie vyslúžila (nová, služobnícka šľachta). Šľachta dosiahla obmedzenie dovtedajšieho despotizmu moci panovníka a položila základy budúceho parlamentarizmu (snemy). Od 13. storočia moc šľachty začali obmedzovať mestá, najmä mešťania. V neskorom stredoveku sa vytvorila hierarchizovaná štruktúra šľachty. Od začiatku novoveku postupne v Európe vznikali centralizované absolutistické štáty, v ktorých (okrem Poľska a Uhorska) moc šľachty klesala, svoj vplyv si však udržala zhruba až do polovice 19. storočia. V mnohých krajinách existuje dodnes.

Literatúra
----------

* ČAPLOVIČOVÁ, Kristína. Uhorská šľachta v 18. storočí. *Historický časopis* (Bratislava: Historický ústav SAV), 2003, roč. 51, čís. 2, s. 295-310. ISSN 0018-2575.
* LUKAČKA, Ján: *Formovanie vyššej šľachty na západnom Slovensku.* Bratislava : Minor, 2002. 154 s. ISBN 80-901407-8-5
* KOVAČKA, Miloš – AUGUSTÍNOVÁ, Eva – MAČUHA, Maroš (eds.): *Zemianstvo na Slovensku v novoveku : zborník prác z interdisciplinárnej konferencie, ktorá sa konala 8.-10. júna 2009 v Martine. Časť I.: Postavenie a majetky zemianskych rodov.* Martin : Slovenská národná knižnica, 2009. 402 s.
* KOVAČKA, Miloš – AUGUSTÍNOVÁ, Eva – MAČUHA, Maroš (eds.): *Zemianstvo na Slovensku v novoveku : zborník prác z interdisciplinárnej konferencie, ktorá sa konala 8.-10. júna 2009 v Martine. Časť II.: Duchovná a hmotná kultúra.* Martin : Slovenská národná knižnica, 2009. 418 s.
* MAJERČÍKOVÁ, Danka: *Zemianske rody v Žiline.* Čadca: Kysucké múzeum, 2016. 358 s. ISBN 978-80-89751-13-6
* VARSIK, Branislav. *Otázky vzniku a vývinu slovenského zemianstva*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1988. 302 s.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šľachta**

Externé odkazy
--------------

* Slachta.com
Minca Konštantína IV.
**Konštantín IV.** (varianty mena pozri v článku Konštantín IV.; gr. Κωνσταντίνος Δ' ο Πωγώνατος ; \*asi 652 – † 10. júl? 685) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 668 až 685. Svojej ríši vrátil vnútornú a vonkajšiu stabilitu.

Konštantína vymenovali za spoluvladára cisára Konstanta II. už roku 654. Po jeho zavraždení sa sám stal cisárom. Najväčším nebezpečenstvom pre ríšu boli Arabi. Tí poslali flotilu, ktorá mala roku 674 napadnúť Konštantinopol. Kým sa Konštantín venoval tomuto nebezpečenstvu, napadli Slovania Solún. Konštantínopol dokázal náporu Arabov vzdorovať až do roku 678, kedy bolo zničené arabské loďstvo pomocou gréckeho ohňa. Arabi sa museli stiahnúť, zároveň boli porazení na súši v Anatólii. Konštantín uzatvoril s Arabmi mierovú zmluvu, ktorá bola roku 685 obnovená.

Roku 680 Konštantín zvolal 3. konštantinopolský koncil, ktorý znovu potvrdil rozhodnutie Chalcedónskeho koncilu z roku 451. Tento ekumenický koncil sa zaoberal otázkou monotheletizmu, ale väčšina monotheletistov v tom čase už bola pod arabskou nadvládou. Výsledok koncilu viedol aj k uzmiereniu kresťanského Východu so Západom reprezentovaným predovšetkým pápežstvom.

Konštantín bol roku 681 donútený uznať bulharskú ríšu, potom ako roku 680 utrpel porážku v bitke. Spolu s Konštantínom vládli do roku 681 jeho bratia Herakleios a Tiberios, ktorí boli na žiadosť ľudu korunovaní, avšak zmrzačili ich (pravdepodobne kvôli chystanému prevratu), aby sa nemohli ujať vlády. Tento čin zaručil nástupnictvo Justiniána II.. 

Konstantin zomrel na dyzentériu roku 685.

Referencie
----------

1. 1 2  CONSTANTINE IV. In: KAZHDAN, Alexander P. ed. *The Oxford Dictionary of Byzantium*. New York : Oxford University Press, 1991. 2232 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 500-501.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konštantín IV. (Byzantská ríša)**

Externé odkazy
--------------

Cisárova biografia (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Konštantín IV.**Dynastia Herakleiovcov** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Konstans II.** | **cisár**668 – 685 | Nástupca**Justinián II.** |

Autoritné údaje: * GND: 102043302
* ISNI: 0000 0003 8309 1886
* LCCN: no2009062051
* VIAF: 268207923
* WorldCat: lccn-no2009062051
Štáty a ich formy vlády. 

---

     prezidentská republika – plný prezidentský systém
     prezidentská republika – riadiaci prezident spojený s parlamentom
     poloprezidentská republika
     parlamentná republika
     parlamentná **konštitučná monarchia**
     **konštitučná monarchia**
     absolutistická monarchia
     štáty s jedinou vládnucou stranou
     vojenská diktatúra
**Konštitučná monarchia** je monarchia, v ktorej je moc panovníka obmedzená ústavou (odtiaľ názov „konštitučná"). 

Ústavu vydáva sám panovník alebo parlament či iné ústavodarné zhromaždenie. Panovník (spravidla kráľ alebo kráľovná) má iba reprezentačnú funkciu. Funkciu politickú vykonáva spravidla politik poverený parlamentom.

Konštitučná monarchia sa vyvinula v západnej a južnej Európe v 19. stor. (v Anglicku už 1689) na obmedzenie panovníckej moci.

Opakom je absolútna monarchia.

Zoznam štátov so štátnym zriadením konštitučná monarchia
--------------------------------------------------------

* Andorra
* Belgicko
* Dánsko
* Holandsko
* Japonsko
* Kambodža
* Lesotho
* Lichtenštajnsko
* Luxembursko
* Malajzia
* Monako
* Nórsko
* Samoa
* Spojené kráľovstvo
* Španielsko
* Švédsko
* Thajsko

Referencie
----------

1. ↑  (spoluvládcovia: Biskup z Urgellu a Prezident Francúzska)
Súradnice: 13°36′S 40°40′V﻿ / ﻿13,600°S 40,667°V﻿ / 13.600; 40.667

**Irta’ale Isatä Gämora** (iné názvy: **Irta’ale Isatä Gomära, Irta’ale Isatä Gämora JäFäläk’äbät Gudgwad, Ummuna**, iné prepisy: **Irta’ale Isate Gomera, Irta’ale Isate Gomera, Ertale, Erta’ale, Erta Ale**) je aktívny bazaltový štítový vulkán, ležiaci v neúrodnej oblasti Danakil v Etiópii. Je to jeden z najaktívnejších etiópskych vulkánov. Napriek tomu, že má dĺžku približne 50 km , jeho výška dosahuje len 613 m. Vrchol sopky tvorí kráter tvaru elipsy s rozmermi 0,7 ×1,6 km.

Súčasná erupcia začala v roku 1967, charakteristická je pokojným výlevom bazaltových láv z južného krátera. V ňom sa nachádza aj lávové jazero. V januári 2004 vedci, pozorujúci erupciu, oznámili, že lávové jazero na povrchu tuhne, ale v roku 2005 bolo väčšou erupciou znovu roztavené.

Aktivita lávového jazera sa dá popísať výstupom konvekčných tepelných prúdov, čo sa na jeho povrchu prejavuje uvoľňovaním bubliniek plynov (SO2, HCl, HF). Množstvá jednotlivých plynov predstavujú 110 ton/deň SO2, 19 ton/deň HCl a asi 1 ton/deň HF, čo je porovnateľné sa asi 22 km dlhou zónou riftového systému oceánskych chrbátov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **štítová sopka Erta Ale**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - štítová sopka Erta Ale na Global Volcanism Program (po anglicky)
O obci v Maďarsku pozri *Páka (Maďarsko).*
Princíp páky.
**Páka** je dutá alebo plná dostatočne pevná tyč, otočná okolo pevnej osi. Je to jednoduchý mechanizmus, ktorého tri najdôležitejšie časti sú os otáčania, rameno bremena a rameno sily. Páka sa otáča okolo osi otáčania, rameno bremena pôsobí na teleso (bremeno), na rameno sily pôsobí človek alebo stroj.

Páka sa využíva najčastejšie na zmenšenie sily, pretože veľkosť sily závisí na dĺžke ramena. Čím dlhšie rameno, tým menšia je pôsobiaca sila.

Vo všeobecnejšom prípade môže na páku pôsobiť *viac síl*.

Delenie
-------

Páka môže mať *rôzne tvary* - od rovnej tyče podoprenej v jednom mieste (páčidlo), cez dve páky spojené kĺbom (kliešte), cez zahnutý tvar (kľučka dverí), k tvaru kolesa (volant). Páka je skrytá aj v kladke a kolese na hriadeli.

Podľa umiestnenia ramien páky vzhľadom k osi otáčania možno páky rozdeliť na:

1. *dvojzvratné* - ramená sú na opačných stranách od osi otáčania,
2. *jednozvratné* - obe ramená sú na rovnakej strane od osi otáčania

Podľa dĺžky ramien sa páky delia na:  

1. *rovnoramenné* - rameno sily je rovnako dlhé ako rameno bremena,
2. *nerovnoramenné* - dĺžka ramena sily je rôzna od ramena bremena

Podmienka rovnováhy na páke
---------------------------

Páka je v rovnováhe, ak výsledný moment síl pôsobiacich na páku je *nulový*.

Ak na rameno *a1* pôsobí sila *F1* a na rameno a*2* pôsobí sila F*2*, podmienku rovnováhy na páke vyjadruje vzorec:

*F1*. *a1* = *F2*. *a2*

Nástroje a zariadenia využívajúce princíp páky
----------------------------------------------

páčidlo, nožnice, kliešte, veslo, otočná hojdačka aj jednoduchá hojdačka, cvakadlo na nechty, dvere, kľučka dverí, francúzsky kľúč, skrutkovač, jeden z druhov praku, volant, zdvihák, pedál, pantograf, decimálna váha, otvárač na fľaše, zubná kefka, vodovodný kohútik, okno, spinkovač.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Páka**
**Stanislav Kmeť** (\* 10. december 1916, Dačov Lom – † 7. december 2002, Banská Bystrica) bol slovenský kultúrny a osvetový pracovník.

Životopis
---------

V roku 1934-1937 študoval na Štátnom učiteľskom ústave v Banskej Štiavnici. Pôsobil ako osvetový inšpektor v Modrom Kameni (1946-1950) a na Krajskom národnom výbore v Banskej Bystrici ako vedúci oddelenia kultúry (1951-1960). Spoluzaložil Krajské bábkové divadlo v Banskej Bystrici, ako jeho riaditeľ pôsobil v rokoch 1960-1973. Spoluzakladateľ spevohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského (vtedy v Banskej Bystrici), v rokoch (1973-1987 bol jeho riaditeľom. Stanislav Kmeť sa tiež podieľal na založení Krajskej (dnes Stredoslovenskej galérie) v Banskej Bystrici a spevácko-tanečného folklórneho súboru Urpín. Vynaložil úsilie na rekonštrukciu Thurzovho domu (dnešné sídlo Stredoslovenského múzea). V roku 1978-1990 písal kroniku mesta Banská Bystrica (dopísal aj chýbajúce roky 1958-1977, približne 4000 strán). Bol iniciátorom postavenia mramorového pamätníka na miestach bývalej obce Lešť a pamätnej izby vysťahovanej obce Lešť v Modrom Kameni. Zostavovateľ a autor publikácií.

Dielo
-----

* *35 rokov rozvoja Banskobystrického okresu*, Martin roku 1979
* *Z histórie a súčasnosti Banskobystrického okresu*, Martin roku 1989
* *Lešť. Monografia vysťahovanej obce roku 1951*, Bratislava roku 1996

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20080822002
* VIAF: 84422919
**Návestidlo** je technické zariadenie, pomôcka, predmet, ktorým sa dáva návesť.

Návestidlá v železničnej doprave
--------------------------------

Oddielové návestidlo autobloku nachádzajúce sa na trati Brno - Česká Třebová, signalizujúce voľný traťový oddiel. V popredí vidno stĺpik s telefónom označený **T**
Návestidlá v železničnej doprave určujú rýchlosť, alebo spôsob jazdy vozidiel na trati, alebo upozorňujú na rôzne skutočnosti (obmedzenie dopravy, dĺžka zábrzdnej vzdialenosti a podobne).

Delenie návestidiel v železničnej doprave:

* **Hlavné návestidlá** (svetelné, mechanické - tieto jedno, dvoj a trojramenné)
	+ vchodové
	+ odchodové
	+ cestové
	+ oddielové
	+ krycie
* **predzvesti**
	+ svetelné
	+ mechanické
* **predzvestné upozorňovadlá**
* **vzdialenostné upozorňovadlá**
* **návestidlá pre vlakové zabezpečovacie zariadenie**
* **návestidlá pre elektrickú prevádzku**

Základná návesť vchodových, odchodových, cestových a oddielových návestidiel (okrem autobloku) je návesť *Stoj*. Krycie a oddielové návestidlá autobloku majú základnú návesť *Voľno*. Návestidlá majú náter stožiara alebo označovací pás bielo-červený nerovnakej šírky (biele majú polovičnú dĺžku ako červené – platné pre vlaky aj pre posun) alebo rovnakej šírky (platné len pre vlaky). Oddielové návestidlá autobloku majú biely náter stožiara alebo biely označovací pás. Pri takto označených návestidlách má návesť *Stoj* permisívny význam.
**Natalis** (lat. *Natalis*, starogr. Νατᾶλις) bol rímsky politik, olympijský víťaz v tethrippe v roku 129.

Lucius Minicius Natalis bol syn rímskeho konzula L. Minicia Natalisa. Aj on na rímskej politickej scéne dosiahol hodnosť prétora, potom konzula a nakoniec prokonzula provincie Africa (gr. Líbye). Podľa epigrafického nálezu *IvO 236* (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na veľkom kamennom podstavci (jeho nezachovanej sochy) objaveného vo východnej stene Palaistry na pôde Olympie sa Natalis stal olympijským víťazom v tethrippe.

Staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu zaznamenal ako kopali jamu pre podstavec jeho sochy. Sám autor o tom uvádza: „*Za mojich čias sa prihodilo ešte niečo iného: akýsi rímsky senátor získal olympijské víťazstvo. Keď potom chcel na pamiatku tohto víťazstva zanechať kovovú sochu s nápisom, dal kopať základy; pretože bol výkop prevádzaný v samej blízkosti Oinomaovho stĺpu, našli tam kopáči úlomky zbraní, úzd a zubadiel. Tieto vykopané veci som sám videl."*

Natalis si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 227. hrách v roku 129.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 103.
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IvO 236*
3. ↑  *American Journal of Archaeology*, str. 227.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,20,8.
5. ↑  *Description of Greece*, str. 621.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Prof. RNDr. **Stanislav Ondrejka**, DrSc. (\* 22. máj 1933 Liptovská Štiavnica – † 16. júl 2008 Banská Bystrica) bol fyzik, vysokoškolský pedagóg.

Životopis
---------

V roku 1952-1957 absolvoval štúdium na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave, 1972 RNDr. CSc. 1976 doc. 1992 prof. 1993 DrSc. Od roku 1957 pôsobil v Banskej Bystrici ako vysokoškolský pedagóg, ako vedúci Katedry fyziky na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici (1965-1983), ako prodekan pre vedu a výskum (1982-1991) a ako dekan na Fakulte prírodných vied UMB v Banskej Bystrici (do 1. marca 2001). Bol členom redakčnej rady časopisu Matematika, fyzika, informatika (1978-1988), od r. 1991 je členom redakčnej rady časopisu Obzory matematiky, fyziky a informatiky. Bol členom ÚV a členom Predsedníctva ÚV JSMF ČSAV (1962-1992). Od roku 1970 bol členom ÚV, členom Predsedníctva ÚV JSMF pri SAV a predsedom fyz. pedag. sekcie a od roku 1992 čestným členom JSMF pri SAV v Bratislave. Na celosvetovej výstave DIDACTA (1984 : Bazilej, Švajčiarsko) získal bronzovú medailu a na Lipskom veľtrhu zlatú medailu (1985). Bol autorom odborných publikácií Súprava pre netradičné pokusy z geometrickej optiky a polarizácia svetla. - Diapanels for Physic I. II. III. - Molekulová fyzika a termika.

Ocenenie
--------

* Roku 1985 získal Cenu ministerstva školstva SSR za významné výsledky vo vedeckej práci, 1987 mu bol udelený titul
* zaslúžilý člen JSMF pri SAV za organizovanie vedeckej práce

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5828 5687
* NK ČR: mzk2002144015
* SNK: 173827
* VIAF: 84524385
*Bohyňa Aténa v podobe Mentora vedie Télemacha*, ilustrácia: John Flaxman (1755–1826)
**Mentor** alebo **Mentór** (starogr. *Μέντωρ* – *Mentor*/iný prepis *Mentór*, lat. *Mentor*) je v gréckej mytológii syn Alkima z Ithaky.

Mentor bol priateľ ithackého kráľa Odysea. Keďže bol Mentor múdry a rozvážny, Odyseus mu zveril do výchovy svojho maloletého syna Télemacha, keď odchádzal do trójskej vojny. Svoju úlohu potom Mentor plnil veľmi zodpovedne a s úspechom. Telemachos si ho vážil a poslúchal ho ako otca. Mentor si získal u Télemacha takú dôveru, že keď chcela bohyňa Aténa niečo Télemachovi poradiť, brávala na seba podobu Mentora.

Meno Mentora žije dodnes: označuje sa ním kárateľ, poučovateľ, mravokárca. Používané je ale v ironickom alebo v hanlivom zmysle, aký Mentorovi z mýtov neprislúchal.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Odysea*, 22,224-337.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 296.
3. ↑  Homér, *Odysea*, 3,13-24.
4. ↑   *Slovník cudzích slov*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1983. 67-001-83. S. 562.
Fals razený v Damasku za vlády Umajjovcov (696 – 750)
**Fals** (iné názvy: **fils**, **fels**, **falus**, **ful**(**u**)**s**, **fulús**, **fols**:621; arab. فلس- prepis podľa spisovnej arabčiny: fals alebo fils, množné číslo: فلوس - fulús) je drobná arabská medená minca, ktorá sa používala najmä v Umajjovskom kalifáte (661 – 750) a v neskoršom Abbásovskom kalifáte (750 – 1258). V 14. a 15. storočí to bolo hlavné obeživo v Egypte. V novoveku sa výraz fals (a varianty) stal v arabčine všeobecným označením medených mincí a v tomto význame sa používal až do 19. storočia v Tunisku a Maroku.

Meno vzniklo skomolením pomenovania rímskej a neskôr byzantskej mince *follis*. 

V súčasnosti je z tohto názvu odvodený arabský peňažný termín fils, čo je tisícina niektorých menových jednotiek.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fals na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Ďalšie zdroje
-------------

1. ↑  FRANK, Herman. Die baltisch-arabischen Fundmünzen, 1908, S. 442
2. ↑  HUNKA, Ján. Medené mince Bela III. – dôsledok menovej reformy v Uhorsku?. *Historický časopis*, 1994, roč. 42, čís. 4, s. 609 – 624. ISSN 0018-2575.  (uvedené sú tvary fals a falus)
3. ↑  Münzenversandhaus Reppa GmbH. *Fels* [online]. reppa.de, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.

* Münzenversandhaus Reppa GmbH. *Fels* [online]. reppa.de, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fals**
Súradnice: 48°03′20″S 37°57′40″V﻿ / ﻿48,0555°S 37,9611°V﻿ / 48.0555; 37.9611

**Makijivka** (ukr. Макіївка, v rokoch 1923-1931 - **Dmitrievsk**, **Dmitrievsk-Stalinsk**) alebo **Makejevka** je priemyselné mesto v Doneckej oblasti na Ukrajine. Hraničí s Doneckom. Spolu s mestami Avdijivka a Jasinovataja tvorí aglomeráciu Donecka. Nachádza sa severovýchodne od Donecka. Od roku 2014 je mesto obsadené proruskými separatistami (Donecká ľudová republika). Podľa legislatívy Ukrajiny ide o územie dočasne okupovane Ruskom.

Dejiny
------

Sídlo vzniklo na lokalite dediny Dmitrievsk v súvislosti s výstavbou hutníckeho závodu.

Makijivka je popredným hutníckym a uhoľným centrom Doneckej panvy s ťažkým priemyslom a koksovňami, ktoré podporujú miestny oceliarsky a uhoľný priemysel.

Od roku 2014 je pod kontrolou samozvanej Doneckej ľudovej republiky. V septembri 2023 anektované Ruskom.

Obyvateľstvo
------------

Počet obyvateľov mesta k 1. januáru 2021 bol 340 337 ľudí. Podľa počtu obyvateľov bola Makijivka na 3. mieste v Doneckej oblasti (po Mariupole a Donecku) a na 13. mieste na Ukrajine (pred začiatkom vojny v roku 2014).

Referencie
----------

1. ↑  Nikolaĭ Leonidovich Meshcheri͡akov. *Malai︠a︡ sovetskai︠a︡ ėnt︠s︡iklopedii︠a︡*. [s.l.] : Sovetskai︠a︡ ėnt︠s︡iklopedikia︡, 1933. 482 s.
2. 1 2  Bašovský, O. a kolektív: Malá zemepisná encyklopédia ZSSR, Obzor – Bratislava, 1977, s. 461
3. ↑   *Makaeevka / Макеевка Boľšaja sovetskaja enciklopedia* [online]. bse.sci-lib.com, [cit. 2023-04-13]. Dostupné online.
4. ↑   *Численность населения в городе Макеевка* [online]. index.minfin.com.ua, [cit. 2023-04-13]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Makijivka**
Okolie Bašky Vody
Makarská riviéra
Turistika na Makarskej
Riviéra v Živogošće
**Makarska rivijera** alebo **Makarsko primorje** alebo (po slovensky) **Makarská riviéra** je pás dalmátskeho pobrežia Jadranského mora v Chorvátsku, dlhý cca 53 kilometrov, avšak len niekoľko sto metrov široký. Nachádza sa pod štítmi masívu Biokovo, vytvárajúceho neopakovateľnú panorámu a chrániaceho pobrežie pred severným vetrom. 

Makarská riviéra je vymedzená na severozápade letoviskom Brela a na juhovýchode Gradacom, resp. deltou rieky Neretvy. Slnečné podnebie, čistá voda a dlhé kamienkové pláže sú dôvodom obľúbenosti tejto časti Jadranu a robia z nej veľmi populárnu turistickú destináciu. 

Prirodzeným centrom je okresné mesto Makarska a najvýznamnejšie turistické letoviská sú Brela, Baška Voda, Podgora a Gradac. Z miestnych prístavov premávajú trajekty a výletné lode na ostrovy Brač, Hvar, Korčula a polostrov Pelješac, ktoré sú vyhľadávanými destináciami na dovolenku alebo výlety.

Z Makarskej vedie prístup do Prírodného parku Biokovo, pri Gradaci sa nachádzajú Baćinska jezera a neďaleko je aj bosnianske pútnické mestečko Međugorje.

Doprava
-------

Riviéra je dostupná po diaľnici A1, z ktorej vedie na pobrežie niekoľko výjazdov (Šestanovac, Zagvozd a Ravča). Zo Splitu vedie pobrežím k Dubrovniku Jadranská magistrála, na ktorú sú napojené všetky letoviská. Takmer všetky strediská majú prístav alebo aspoň mólo a tým prístup po mori. Najbližšie letiská sa nachádzajú v Splite a Dubrovniku.

Letoviská riviéry
-----------------

 Makarska
 Tučepi
 Gradac
 Brela

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Baška Voda (2045)
* Bratuš (?)
* Brela (1 618)
* Brist (453)
 | * Drašnice (328)
* Drvenik (500)
* Gradac (1 574)
* Igrane (480)
 | * Krvavica (287)
* **Makarska** (13 716)
* Podaca (716)
* Podgora (1 534)
 | * Promajna (456)
* Tučepi (1 763)
* Zaostrog (372)
* Živogošće (538)
 |

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky Makarskej riviéry

| * z
* d
* u
Strediská Makarskej riviéry |
| --- |
| 
* Baška Voda
* Bratuš
* Brela
* Brist
* Drašnice
* Drvenik
* Gradac
* Igrane
* Krvavica
* Makarska
* Podaca
* Podgora
* Promajna
* Tučepi
* Zaostrog
* Živogošće

 |  |