recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rodový erb
Dr. **Milan Mikuláš Ivanka** de Draskócz et Jordánföld (\* 25. október 1876, Martin – † 26. august 1950, Bratislava) bol slovenský politik, právnik.

Životopis
---------

Jeho otec bol Tobiaš Ivanka a matka Maria Šefčik. Pochádzal zo šľachtického rodu Ivanka z Jordánu a Dražkoviec (Ivánka de Draskócz et Jordánföld). Študoval na Evanjelickom kolégiu v Prešove. Pre svoju aktivitu v slovenskom študentskom hnutí bol nútený maturovať v Rimavskej Sobote. Roku 1899 ukončil štúdium práva na univerzite v Budapešti. V rokoch 1899 – 1904 pracoval ako koncipient v advokátskej kancelárii Matúša Dulu v Martine. Od roku 1904 pracoval ako advokát v Trnave. V tomto čase sa stal v rámci SNS predstaviteľom spolupráce s českou politikou a českými podnikateľskými kruhmi. Za spoluúčasti českých priateľov založil v Trnave Hospodársku banku (1906). V rokoch 1906 – 1914 bol spoluvydavateľom a redaktorom časopisu *Národný hlásnik*. V roku 1907 bol zvolený do uhorského snemu, avšak v roku 1909 bol ako Slovák mandátu zbavený za údajné poburovanie proti štátu a Maďarom počas predvolebnej kampane a odsúdený na jeden rok väzenia. Počas prvej svetovej vojny spolupracoval s Vavrom Šrobárom, Milanom Hodžom a s Emilom Stodolom. Bol členom Slovenskej národnej rady a jedným zo signatárov Martinskej deklarácie z októbra 1918. V rokoch 1918 – 1920 bol členom Revolučného národného zhromaždenia. V rokoch 1918 – 1919 referent pre otázky štátnej správy na ministerstve pre správu Slovenska. V rokoch 1919 – 1939 advokát v Bratislave. Podieľal sa na vytvorení Národnej republikánskej strany roľníckej v septembri 1919, ktorá sa v januári 1920 zjednotila s SNS, zjednotenie trvalo len do marca 1921. Potom vstúpil do Česko-slovenskej národnej demokracie, v ktorej zastával funkciu miestopredsedu a za ktorú pôsobil ako poslanec v Národnom zhromaždení v rokoch 1929 – 1934. Stranu opustil z dôvodu jej radikalizácie a vstúpil do agrárnej strany. Bol predseda slovenského výboru Ústredného zväzu československých priemyselníkov (od roku 1920). Od roku 1919 do roku 1922 bol generálnym dozorcom evanjelickej cirkvi. Ako stúpenec čechoslovakizmu odišiel na jar 1939 do Prahy. Tu sa zapojil do odboja a v roku 1945 bol väznený v Terezíne. Po návrate do Bratislavy v roku 1947 už nebol politicky aktívny.

Zdroje
------

* \**Politická elita meziválečného Československa 1918–1938. Kdo byl kdo.* (edit. F. Kolář a kol.) (Praha, Pražská edice, 1998) ISBN 8090150985

Referencie
----------

1. ↑  Zdenko Ďuriška: *Národný cintorín v Martine*. Matica slovenská, Martin 2007. ISBN 978-80-7090-800-6

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 74 – ako Milan Mikuláš Ivanka

Autoritné údaje: * BnF: 122184450
* GND: 117247944
* ISNI: 0000 0000 7831 9768
* NK ČR: jn19990010079
* SNK: 154549
* VIAF: 79079691
Súradnice: 48°07′16″S 17°06′05″V﻿ / ﻿48,121173°S 17,101478°V﻿ / 48.121173; 17.101478

Sídlo spoločnosti na Panónskej ceste v Bratislave
**SPOLOČNOSŤ 7 PLUS** bolo slovenské vydavateľstvo periodickej tlače, ktoré vzniklo v roku 1990. Bolo druhé najväčšie vydavateľstvo na Slovensku a najväčšie bez účasti zahraničného kapitálu. Generálnou riaditeľkou bola *Mirjana Hronová Sikimič*. Všetky tituly ktoré 7 Plus vydávala, pokračujú nadaľej pod vydavateľstvom News And Media Holding.

Vydávané tituly
---------------

### Denník

* Plus JEDEN DEŇ (piatková príloha *Plus JEDEN DEŇ magazín*, sobotná príloha *Plus JEDEN DEŇ receptár*)

### Týždenníky

* Báječná žena
* Plus 7 dní
* Šarm

### Mesačníky

* Bobík
* Brejk
* Emma
* Dobré jedlo
* Mamina
* Navarené napečené
* Ohník
* Pekné bývanie
* Poľovníctvo a rybárstvo
* Záhradkár
* Zázračný svet
* Zdravie

Referencie
----------

1. 1 2  
 *Spoločnosť 7 Plus povedie Mirjana Hronová Sikimič* [online]. SITA, 2012-02-28, [cit. 2013-03-22]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka vydavateľstva
**Miloš Rumann** (\* 13. december 1898, Liptovská Kokava – † 7. jún 1967, Martin) bol verejný činiteľ, divadelný ochotník, úradník. Pseudonym: Jano Mozola, M. R. Kôprovský, M. Olgin, M. R. Podbanský, Študent z Kôprovej doliny

Rodina
------

* otec Aurel Rumann
* matka Božena rod. Bohušová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, v Banskej Bystrici, od roku 1920 na Právnickej fakulte KU v Prahe. Tajomník Krajinského zväzu Živnostenských spoločenstiev v Martine, po roku 1945 jeho generálny tajomník v Bratislave. Po roku 1945 príslušník DS. Vyšiel z národnouvedomelého prostredia, v Banskej Bystrici pôsobil v tajnom študentskom spolku Mor ho!, v Prahe v akademickom spolku Detvan, 1925 predseda Zväzu slovenského študenstva. Účastník ilegálneho protifašistického odboja a SNP. Politicky prenasledovaný a väznený. In memoriam rehabilitovaný (1968). Autor recenzií a článkov. Venoval sa ochotníckemu divadlu, založil prvé ochotnícke divadlo v Liptovskej Kokave. Prvá divadelná hra bola "Rozmajrín "od autora Ferka Urbáneka.

Pamiatky
--------

* hrob na Národnom cintoríne

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Vo fyzike, **Planckov náboj**, označovaný {\displaystyle q\_{P}} je množstvo elektrického náboja definovaného len pomocou základných konštánt. Ide o jednotku náboja v systéme jednotiek známom ako Planckove jednotky. Planckov náboj je definovaný ako

{\displaystyle q\_{P}={\sqrt {4\pi \epsilon \_{0}\hbar c}}={\sqrt {2ch\epsilon \_{0}}}={\frac {e}{\sqrt {\alpha }}}}
kde : 

{\displaystyle c\ } je rýchlosť svetla vo vákuu,
{\displaystyle h\ } je Planckova konštanta,
{\displaystyle \hbar \equiv {\frac {h}{2\pi }}\ } je redukovaná Planckova konštanta, resp. Diracova konštanta,
{\displaystyle \epsilon \_{0}\ } je permitivita vákua
{\displaystyle e\ } je elementárny náboj
{\displaystyle \alpha \ } = (137,03599911)−1 je konštanta jemnej štruktúry.
Niektoré sústavy jednotiek (ako napríklad Gaussovský systém jednotiek) sú definované tak, že {\displaystyle 4\pi \epsilon \_{0}=1}, čo dáva {\displaystyle q\_{P}} jednoduchú formu:

{\displaystyle q\_{P}={\sqrt {\hbar c}}}
Hodnota Planckovho náboja v jednotkách SI

{\displaystyle q\_{P}\ } = 1,8755459 × 10 −18 C.
Planckov náboj je približne 11,706-násobne väčší než elementárny náboj elektrónu. 

| * z
* d
* u
Planckove jednotky |
| --- |
| Základné Planckove jednotky | 

Planckov čas **·** 
Planckova dĺžka **·** 
Planckova hmotnosť **·** 
Planckov náboj **·** 
Planckova teplota
 |
| Odvodené Planckove jednotky | 

Planckova energia **·** 
Planckova sila **·** 
Planckov výkon **·** 
Planckova hustota **·** 
Planckova uhlová frekvencia **·** 
Planckov tlak **·** 
Planckov prúd **·** 
Planckovo napätie **·** 
Planckova impedancia
 |
**Ľudmila Švehlová** (rod. Horváthová) (\* 9. marec 1856, Martin – † 13. december 1926, Martin) bola slovenská kultúrna pracovníčka. Jej manžel bol František Švehla.

Životopis
---------

Študovala na dievčenskom výchovnom ústave K. Orfanidesa v Banskej Bystrici. Po roku 1879 pôsobila v Lazoch pod Makytou, od 1913 v Martine. Spolupracovala s manželom Františkom Švehlom, evanjelický kňazom v jeho ľudovýchovnej a osvetovej práci, venovala sa aj propagovaniu ľudových výšiviek, čím pomáhala rozvíjať ľudovú výrobu a zárobkové možnosti žien z kopaníc. Roku 1899 prispela kolekciou bábik v ľudových krojoch na národopisnú výstavu do Prahy. Zakladajúca členka Živeny, členka výboru (neskôr správy) Lipy, podniku na podporovanie ľudovej výroby v Martine.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* ŠVEHLOVÁ, Ľudmila. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 245.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 173106
Štyri minúty a tridsaťtri sekúnd ticha (organizovaného zvuku), chýbajúci čas medzi časťami diela
***4′33″*** (čítaj ako *four minutes, thirty-three seconds* = „štyri minúty, tridsaťtri sekúnd" alebo len *four thirty-three* = „štyri tridsaťtri") je trojdielna kompozícia amerického skladateľa aleatorickej experimentálnej hudby Johna Caga. Bola skomponovaná v roku 1952 pre akýkoľvek nástroj alebo kombináciu nástrojov a partitúra prikazuje interpretom nehrať na svojich nástrojoch počas celej dĺžky skladby počas troch častí. Skladba pozostáva zo zvukov prostredia, ktoré poslucháči počujú, keď sa hrá, hoci sa bežne vníma ako „štyri minúty a tridsaťtri sekúnd ticha" Názov skladby sa vzťahuje na celkovú dĺžku v minútach a sekundách daného predstavenia, *4′33″* je celková dĺžka prvého verejného predstavenia.

Vznikla okolo rokov 1947 – 1948, keď skladateľ pracoval na diele *Sonatas and Interludes*, *4′33″* sa stal pre Caga stelesnením jeho myšlienky, že každý sluchový zážitok môže predstavovať hudbu. Bolo to tiež odrazom vplyvu zen-budhizmu, ktorý Cage študoval od konca 40. rokov 20. storočia. V rozhovore v roku 1982 a pri mnohých iných príležitostiach Cage uviedol, že „4′33″" bolo podľa jeho názoru jeho najdôležitejším dielom. *The New Grove Dictionary of Music and Musicians* opisuje *4′33″* ako Cagov „najslávnejší a najkontroverznejší výtvor".

Referencie
----------

1. ↑  SOLOMON, Larry J. *The Sounds of Silence: John Cage and 4′33″* [online]. 2002 [1998], [cit. 2024-01-18]. Dostupné online. Archivované 2018-01-09 z originálu.
2. 1 2   *Cage, John* [online]. Grove Music Online, [cit. 2024-01-18]. Dostupné online. DOI:10.1093/gmo/9781561592630.article.a2223954 (po anglicky)
3. ↑  KOSTELANETZ, Richard. *Conversing with John Cage*. New York : Routledge. ISBN 0-415-93792-2. S. 69–71, 86, 105, 198, 218, 231.
4. ↑  Kostelanetz 2003, s. 69–70.
5. ↑  LIENHARD, John H. *Inventing Modern: Growing Up with X-Rays, Skyscrapers, and Tailfins*. New York : Oxford University Press, 2003. ISBN 0-19-516032-0. S. 254.
6. ↑  FETTERMAN, William. *John Cage's Theatre Pieces: Notations and Performances*. Amsterdam : Harwood Academic Publishers, 1996. ISBN 3-7186-5642-6. S. 69.
7. ↑  Publikovaný notový zápis, Edition Peters 6777.
8. ↑  GUTMANN, Peter. *John Cage and the Avant-Garde: The Sounds of Silence* [online]. 1999. Dostupné online.
9. ↑  Kostelanetz 2003, s. 70.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 4′33″ na anglickej Wikipédii.*
**Antofylit** je minerál zo skupiny amfibolu, kryštalizujúci v rombickej sústave, chemicky Mg2Mg5Si8O22(OH)2. Známy aj pod názvom **bidalotit**.

Charakteristika
---------------

Antofylit vytvára perleťovohnedasté radiálne lúčovité, inokedy vláknité či zrnité agregáty alebo masu. Prizmatické kryštály vytvára len zriedkavo. Farba je hnedá, sivá až biela alebo zelenkastá. Vláknitá štruktúra je elastická. Niekedy má modrú až bielu luminiscenciu. Taví sa ťažko, je odolný voči kyselinám. Vryp je bezfarebný alebo sivý. Lesk je sklený.

Vznik
-----

Paragenéza – biotit, amfibol

Výskyt
------

Vyskytuje sa v premenených horninách, najmä v kryštalických bridliciach amfibolitovej fácie, ako sú napríklad ruly.

Lokality
--------

Česko (Heřmanov, Pernštejn), Nemecko (Bodenmais), Nórsko (Kongsberg), USA (Montana)...

Hlavným náleziskom antofylitu je **Fínsko** a **USA** , najmä **Georgia** a **Severná** **Karolína**.

Ekonomický význam
-----------------

V chemickom priemysle. Vláknité odrody sa používajú ako azbest.

Referencie
----------

1. ↑  Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification of the International Mineralogical Association. *The official IMA-CNMNC List of Mineral Names* [online]. 2008, rev. 2013-10-01, [cit. 2013-11-02]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  Pellant, Ch. 2005, *Horniny a minerály.* Ikar, Bratislava, s. 153
3. 1 2  Ďuďa, R.; Rejl, L.; Slivka, D. (2008), *Minerály*, Praha: Aventinum, s. r. o. str. 332, ISBN  978-80-86858-44-9
4. ↑  MAGIEPRIRODY.CZ. *Antofylit - účinky, význam, vlastnosti* [online]. magieprirody.cz, [cit. 2022-11-26]. Dostupné online. Archivované 2022-11-26 z originálu.

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov
* Zoznam hornín

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antofylit**

Externé odkazy
--------------

mindat.org angl.

magieprirody.cz Archivované 2022-11-26 na Wayback Machine SK
Súradnice: 80° 34′ s.š. 54° 47′ v.d.

Zem Františka Jozefa.
Poloha
**Zem Františka Jozefa** (rus. Земля Франца-Иосифа – Zemľa Franca-Iosifa) je súostrovie, ktoré sa nachádza na ďalekom severe Ruska. Leží v Severnom ľadovom oceáne severne od Novej Zeme, východne od Špicbergov a administratívne patrí do Archangeľskej oblasti. Súostrovie sa skladá zo 191 ľadom pokrytých ostrovov s celkovou rozlohou 16 134 km². Nemá žiadnych pôvodných obyvateľov ale nachádza sa tu niekoľko ruských sídiel. Obživou je mäso mrožov a tuleňov.

Svojou polohou je najsevernejším súostrovím v súvislosti s Euráziou. Najsevernejší bod súostrovia a Ruska je na myse Čeljuskin na Rudolfovom ostrove. Súostrovie je vzdialené iba 900 až 1 100 km od severného pólu.

Súostrovie pravdepodobne prvýkrát objavili nórski moreplavci Nils Fredrik Rønnbeck a Aidijärvi na škuneri Spidsbergen v roku 1865. Podľa záznamov sa plavili východne od Špicbergov až dosiahli novú zem, ktorú pomenovali Nordøst-Spitsbergen. Nie je známe či boli aj na brehoch súostrovia a na nové ostrovy sa skoro zabudlo. Oficiálny objav sa uskutočnil v roku 1873 Rakúsko-Uhorskou expedíciou na severný pól, ktorú viedli Julius von Payer a Karl Weyprecht. Súostrovie pomenovali na počesť cisára Františka Jozefa I. Pretože bola expedícia financovaná súkromnými zdrojmi a nie oficiálne, nebolo súostrovie nikdy súčasťou Rakúsko-Uhorska. V roku 1926 súostrovie obsadil Sovietsky zväz a osídlil ho vedeckým a vojenským personálom. Prístup na ostrov loďami je možný iba počas niekoľkých letných týždňov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zem Františka Jozefa**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Franz Josef Land na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 2°16′38″S 31°41′00″V﻿ / ﻿2,277314°S 31,683347°V﻿ / 2.277314; 31.683347

Murchisonove vodopády
Pohľad zhora na Murchisonove vodopády
**Murchisonove vodopády** alebo **Kabalega Falls** sú vodopády na rieke Biely Níl v africkom štáte Uganda. Vo vrchnej časti je skalná medzera široká 7 metrov, do ktorej sa vlieva 50 metrov široká rieka a padá do hĺbky 43 metrov. Prietok vodopádmi je okolo 300 m³ vody za sekundu. Ďalej rieka pokračuje západným smerom do Albertovho jazera. Okolo vodopádov bol v roku 1952 vytvorený Národný park Murchisonove vodopády.

Názov nesú po Sirovi Roderickovi Murchisonovi, ktorý bol predseda Royal Geographical Society.

Počas režimu Idiho Amina v 70. rokoch bol názov vodopádov zmenený na *vodopády Kabarega* po kráľovi Kabarega z Buňoro, avšak nikdy nebol tento názov uzákonený. Názov bol opäť zmenený na Murchisonove vodopády po tom, ako padol režim Idiho Amina, hoci aj v súčasnosti je niekedy používaný názov vodopády Kabarega.

V roku 1954 nižšie, po prúde rieky, od Murchisonových vodopádov havaroval na lietadle spisovateľ Ernest Hemingway.

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2   *Murchison Falls, in Encyclopædia Britannica Online* [online].. Dostupné online.
3. 1 2   *United Nations Environment Programme* [online]. [Cit. 2014-12-15]. Dostupné online. Archivované 2007-09-30 z originálu.
4. ↑   *Murchison Falls National Park, Uganda Safaris, Murchison Falls Safari and Tours in Uganda* [online]. Murchison Falls National Park Uganda. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Murchisonove vodopády**
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Viktóriine vodopády** sú jedny z najväčších vodopádov na svete. Nachádzajú sa v južnej Afrike na rieke Zambezi na hraniciach medzi Zambiou a Zimbabwe.

Šírka vodopádu je 1 800 m. Voda padá dole z útesu vysokého 120 m do úzkeho (130 m) a hlbokého (140 m) kaňonu v čadiči. Ich africké meno *Mosu-oa-tun-ya* znamená "dym, ktorý hrmí". Rozkladajú sa na rozhraní púšte Kalahari a východoafrickej vysočiny. Prietoky v priebehu roku silne kolísajú. Priemerný prietok je 1 400 m³/s.

Vodopády boli objavené v roku 1855 škótskym cestovateľom Davidom Livingstonom a pomenované podľa britskej kráľovnej Viktórie.

Referencie
----------

1. ↑   *Victoria Falls* [online]. 1890-1925, [cit. 2013-06-01]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Iguaçu vodopády

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Viktóriine vodopády**

  


| * z
* d
* u
Pamiatky Zimbabwe na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Národný park Mana Pools, safari Sapi a Chewore
* Great Zimbabwe
* Zrúcaniny mesta Khami
* Viktóriine vodopády
* Pahorky Matobo

 | Zimbabwe |
Súradnice: Hviezdna mapa 20h 45m 42s; 30° 43′ 00″

**NGC 6960** tiež nazývaná **Riasová hmlovina** alebo **Metla čarodejnice** je zvyšok supernovy (presnejšie jej západná časť) v súhvezdí Labuť, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 7. septembra 1784. Môžeme ju pozorovať už malým ďalekohľadom, najlepšie s UHC filtrom. Jasná hviezda v jej blízkosti je 52 Cygni a dá sa vidieť aj voľným okom, ale k hmlovine NGC 6960 nemá žiadny vzťah.

Táto emisná hmlovina zaberá veľkú oblasť oblohy blízko hviezdy Gienah. Nazýva sa tiež Riasy, alebo Slučka v Labuti. Označovaná je ako **NGC 6992-5** a **NGC 6960**. Je zložená z množstva jemných vlákien. Nachádza sa vo vzdialenosti 2 500 svetelných rokov. Zaujímavá je tým, že ju neožarujú hviezdy a predsa svieti. Predstavuje pozostatok po supernove, ktorá vybuchla asi pred 10 000 rokmi. Plyny boli vyvrhnuté obrovskou rýchlosťou (10 000 km/s), no preletom medzihviezdnym prostredím sa ich rýchlosť znížila na terajších 100 km/s. Hrnú pred sebou medzihviezdnu hmotu, pričom sa tvorí rázová vlna, v ktorej sú plyny stlačené, zohriate a ionizované. Pri opätovnom spájaní (rekombinácii) žiaria a to nielen vo svetle, ale aj v röntgenovom a rádiovom žiarení. Vyvrhnutý materiál sa zrazil do chumáčikov a nevytvoril preto pravidelný tvar. Skutočný priemer hmloviny je 70 až 100 svetelných rokov a je tiež röntgenovým a rádiovým zdrojom. Komplex hmlovín objavil v roku 1784 William Herschel svojím 45-centimetrovým ďalekohľadom.

Celý hmlovinový komplex tvoriaci Riasovú hmlovinu zaberá na oblohe oblasť o veľkosti asi 5 splnov Mesiaca. Dá sa zachytiť skôr fotograficky ako opticky, aj keď pri veľmi tmavej oblohe a periférnom videní možno v ďalekohľade vidieť minimálne náznaky hmloviny. Hmlovina sa celkove delí na východnú časť (Vláknitú hmlovinu - NGC 6992 a NGC 6995), strednú časť (Pickeringov trojuholník - NGC 6974 a NGC 6979) a západnú časť (Sieťovú hmlovinu - **NGC 6960**).

Hmlovina bola opticky stotožnená so zdrojom röntgenového žiarenia **Cygnus X-5**.

  

*… | NGC 6959 | **NGC 6960** | NGC 6961 | …*

Pozri aj
--------

* Zoznam NGC objektov

| * z
* d
* u
Objekty Caldwellovho katalógu |
| --- |
| Zoznam | 
* C1
* C2
* C3
* C4
* C5
* C6
* C7
* C8
* C9
* C10
* C11
* C12
* C13
* C14
* C15
* C16
* C17
* C18
* C19
* C20
* C21
* C22
* C23
* C24
* C25
* C26
* C27
* C28
* C29
* C30
* C31
* C32
* C33
* C34
* C35
* C36
* C37
* C38
* C39
* C40
* C41
* C42
* C43
* C44
* C45
* C46
* C47
* C48
* C49
* C50
* C51
* C52
* C53
* C54
* C55
* C56
* C57
* C58
* C59
* C60
* C61
* C62
* C63
* C64
* C65
* C66
* C67
* C68
* C69
* C70
* C71
* C72
* C73
* C74
* C75
* C76
* C77
* C78
* C79
* C80
* C81
* C82
* C83
* C84
* C85
* C86
* C87
* C88
* C89
* C90
* C91
* C92
* C93
* C94
* C95
* C96
* C97
* C98
* C99
* C100
* C101
* C102
* C103
* C104
* C105
* C106
* C107
* C108
* C109

 |
| Pozri tiež | 
* Messierov katalóg
* Nový všeobecný katalóg
* Index Catalogue

 |
| 
* Caldwellov katalóg
* Galaxia
* Hmlovina
* Hviezdokopa
* Súhvezdie

 |
**Čajkovič** (ženský variant: **Čajkovičová**) je slovenské a české priezvisko so zaznamenaným rozšírením na Slovensku a v Česku.

Na Slovensku sa v roku 1995 nachádzalo 298-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Pezinok, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (64); Mojzesovo, okres Nové Zámky (26); Ružinov (obec Bratislava), okres Bratislava II (24); Karlova Ves (obec Bratislava), okres Bratislava IV (22); Trnava, okres Trnava (21); Vištuk, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (10); Nováky, okres Prievidza (8); Vráble, okres Nitra (5); Petržalka (obec Bratislava), okres Bratislava V (4); Rimavská Sobota, okres Rimavská Sobota (4); Viničné, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (4); Šenkvice, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (4) a Belek (obec Podhájska), okres Nové Zámky (3).

V Česku sa v roku 2016 nachádzalo 23-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako České Budějovice (8), Aš (2), Liberec (2), Ostrov (2), Tachov (2), Kolín (1) a Karlovy Vary (1), Mariánské Lázně (1) a Prostějov (1).

Známi nositelia
---------------

* Maxim Čajkovič (\* 2001), slovenský hokejista

Referencie
----------

1. 1 2  Durčo, Peter; et al. (1998), „Čajkovič", *Databáza vlastných mien a názvov lokalít na Slovensku*, Paris: ELRA
2. 1 2  Malačka, Ondřej (c2018), „Čajkovič", *Příjmení: 'Čajkovič', počet výskytů 11 v celé ČR*, [s. l.]: KdeJsme.cz
3. 1 2  Durčo, Peter; et al. (1998), „Čajkovičová", *Databáza vlastných mien a názvov lokalít na Slovensku*, Paris: ELRA
4. 1 2  Malačka, Ondřej (c2018), „Čajkovičová", *Příjmení: 'Čajkovičová', počet výskytů 12 v celé ČR*, [s. l.]: KdeJsme.cz
Záznam o priezvisku Kotulič, rok 1748
**Kotulič** je slovanské priezvisko. Na Slovensku sa najčastejšie vyskytuje v Sedliciach, Svidníku, Jurkovej Voli a Prešove. Je rozšírené aj v zahraničí napr. USA, a to najmä medzi prisťahovalcami z Európy. V bývalej Juhoslávii  , na Ukrajine  a v Česku. Iné podoby priezviska Kotulič sú Kotulic, Kotulich, Kotulics, Kotulic', Katulič. Koncovka *-ič* v priezviskách označuje príbuzenský vzťah. Napríklad, ak občan Kotul mal syna, ten sa niekedy mohol volať aj Kotulov ale dnes je to Kotulič. Rozlišovanie potomstva jednotlivých famílií koncovkou *-ov*, *-ič*, je nielen rýdzo slovansko-slovenské, ale je aj výstižné.

Známi nositelia priezviska
--------------------------

**Slovensko**

* PhDr. Izidor Kotulič CSc. – jazykovedec
* Doc. Ing. Miloslav Kotulič CSc. – univerzitný pedagóg
* Doc. Ing. Rastislav Kotulič PhD. – univerzitný pedagóg

Priezvisko Kotulič sa na území Slovenska (Blažov) používalo už od roku 1748. Používanie priezvisk sa na Slovensku stalo povinným na konci 18. storočia. Uzákonil to patent Jozefa II. číslo 591 z 1. novembra 1786. Cirkevné matriky nariadil v roku 1563 zaviesť Tridentský koncil .. Priezvisko Kotulič, Kotuličová sa na Slovensku v roku 1995 nachádzalo spolu v 198 prípadoch.

**Česko**

* Ing. Jan Kotulič – capoeirista, Kopřivnice. Majster sveta za rok 2017.

Priezvisko Kotulič, Kotuličová sa v Česku v roku 2015 nachádzalo spolu v 65 prípadoch. 

**USA**

* Dr. Andrew G. Kotulic – univerzitný pedagóg, Kent State University in Kent, Ohio.
* Brigadier General Deborah L. Kotulich – veliaca generálka, Pensylvánia

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑   str. 294
6. ↑   *Katedra ekonómie a ekonomiky* [online]. Prešovská univerzita v Prešove, [cit. 2018-05-01]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
7. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2019-05-08]. Dostupné online. Archivované 2019-06-24 z originálu.
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑   *Brigadier General Deborah L. Kotulich* [online]. US Army, [cit. 2018-05-01]. Dostupné online.
Socha Krista Spasiteľa nad Rio de Janeirom.
**Kristus Spasiteľ** alebo **Kristus Vykupiteľ** (po portugalsky: *O Cristo Redentor*) je socha Ježiša Krista postavená v roku 1931 v Brazílii nad mestom Rio de Janeiro. Je umiestnená na 700 metrov vysokom pahorku Corcovado, jej výška je 30 metrov a podstavec pod ňou meria 8 metrov. Zobrazuje Krista s roztiahnutými rukami, akoby objímal mesto. Toto gesto malo vyjadrovať súcit a radosť z nezávislosti. 

Myšlienka vytvoriť sochu sa zrodila v roku 1922, keď Brazília oslavovala 100.výročie nezávislosti. U Brazílčanov mala myšlienka úspech, začali sa organizovať zbierky pre získanie finančných príspevkov na sochu a o necelých 15 rokov bola ich idea naplnená. 

Na vrchol pahorku vedie železnica postavená v roku 1885, ktorá končí 40 m pod sochou. Pod sochou sa nachádza terasa, z ktorej je krásny výhľad na centrum Ria de Janeira, pláže Copacabana, Ipanema, či Cukrovú Homoľu. Celá socha váži 1.145 ton.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kristus Spasiteľ (Rio de Janeiro)**
Jedna z prvých mechanických práčok
Automatická práčka z roku 2000

Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Práčka* pozri *Práčka (rozlišovacia stránka)*.
**Práčka** alebo **prací stroj** je stroj určený na pranie bielizne, teda odevov a iného domáceho textilu ako uterákov a pokrýviek. Termín práčka sa obvykle vzťahuje na stroje používajúce vodu ako základný čistiaci roztok, na rozdiel od čistenia nasucho, ktoré používa alternatívne čistiace tekutiny a obvykle sa realizuje v špecializovaných servisoch.

Dejiny
------

Prvú práčku zostrojil Jacob Christian Schäffern v roku 1767.

Mechanické práčky sa datujú do 19. storočia a ich základné princípy fungovania sa väčšinou nezmenili. Prvým krokom je uložiť materiál na čistenie do vody obsahujúcej prací prostriedok (detergent). Látky a voda sa potom „miešajú" opakovaným pohybom sem a tam. Voda sa potom vypumpuje von a látky sa čiastočne vysušia rýchlym odstreďovaním v nízkorýchlostnej centrifúge (odstredivke). Potom sa pridá čistá voda a mieša sa s látkami na vyplavenie zvyšku pracieho prostriedku. Nakoniec sa látky (zvyčajne) opäť odstredia (i keď niektoré látky sa vyberú hneď a sušia sa alternatívnymi prostriedkami bez rýchleho odstredenia, ktoré by ich mohlo poškodiť).

Pozri aj
--------

* Pranie
* Bielidlo
* Odstreďovanie
* Sušička odevov
* Energetická účinnosť
* Domáci spotrebič a Veľký spotrebič
* Symboly na bielizni

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Práčka**
Sojourner
**Sojourner** je prvé vozidielko, ktoré sa kedy pohybovalo po povrchu inej planéty ako Zeme - povrchu Marsu. Priletelo na palube sondy Mars Pathfinder. Po pristátí na Marse v panve *Ares Vallis* sa tri hliníkové panely sondy odklopili do strán ako okvetné lístky a po jednom z nich Sojourner zišiel na povrch. Bolo možné riadiť ho aj zo Zeme, no vzhľadom na dlhú dobu letu signálu väčšinu činností Sojourner vykonával automaticky. 

Na Marse začal pracovať 6. júla 1997. Fungoval asi 12-krát dlhšie ako predpokladal plán. Posledné spojenie s pristávacím modulom bolo nadviazané 27. septembra 1997. Za tú dobu Sojourner odvysielal Zemi 550 snímok a vyše 15 chemických analýz.

Opis
----

Rover mal dĺžku 63 cm, šírku 48 cm a výšku 28 cm. Vážil 11,5 kg a pohyboval sa prostredníctvom šiestich koliesok, každého s vlastným pohonom. Navrchu mal umiestnený solárny panel, ktorý preň vyrábal elektrickú energiu. Pre mimoriadne situácie mal aj rezervnú batériu s kapacitou 12 Ah. Robot bol schopný riadiť sa autonómne. Riadil ho 8 –mi bitový mikroprocesor s rýchlosťou 100 tisíc inštrukcií za sekundu a operačnou pamäťou 0,576 Mbyte. Údaje odosielal v pásme UHF na materskú pristávaciu sondu.

Jeho vedeckou výbavou boli 

* kombinovaný spektrometer APXS (Alpha, Proton and X-ray Spectrometer) - na vyklápacej časti rovera, na zadnej strane. jeho hlavnou úlohou bolo zistiť zastúpenie väčšiny chemických prvkov v skúmaných horninách.
* farebné televízne kamery
	+ Kamera na monochromatické snímky - umiestnená vpredu
	+ Farebná kamera schopná zobraziť až milimetrové detaily povrchu útvarov - umiestnená vzadu

Zdroje
------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaKozmonautický portál |

* MARS PATHFINDER – druhá sonda programu DISCOVERY
* 1996-068A - Mars Pathfinder
**MAVEN** (*Mars Atmosphere and Volatile EvolutioN Mission*) je misia americkej NASA, ktorá je zameraná na výskum atmosféry Marsu z obežnej dráhy. Hlavná ciele misie sú zistiť, ako planéta Mars časom prišla o svoju atmosféru a vodu.

MAVEN úspešne odštartovala na rakete Atlas V na začiatku prvého štartovacieho okna stanoveného na 18. novembra 2013. Prvý zážih horného stupňa Centaur zmenil orbitu na kruhovú a usadil sondu na tzv. parkovacej dráhe. Po 27 minútach sa motor Centauru zapálil znovu tentoraz na cca 5 minút a poslal sondu MAVEN na heliocentrickú preletovú dráhu k Marsu.

22. septembra 2014 sa MAVEN dostala k Marsu a usadila sa na areocentrickej eliptickej dráhe 6 200 km x 150 km nad povrchom planéty.

5. novembra 2015 NASA oznámila, že údaje z MAVEN potvrdzujú zvýšenie strácania atmosféry Marsu počas slnečných búrok. Erózia atmosféry časticami slnečného vetra počas zvýšenej slnečnej aktivity hrala kľúčovú úlohu v strate atmosféry z oxidu uhličitého (dominujúceho plynu v atmosfére Marsu), ktorý vďaka skleníkovému efektu udržiaval povrch Marsu relatívne teplý a vytváral podmienky vhodné pre výskyt tekutej povrchovej vody, na rozdiel od dnešnej suchej a chladnej pustiny. K strate väčšiny hustej atmosféry došlo, podľa interpretácie údajov z misie MAVEN, približne pred 4,2 až 3,7 miliardami rokov, v dôsledku zmien v magnetosfére Marsu, súvisacich s chladnutím a zmenšovaním tekutého jadra planéty. Súčasné priemerné tempo erózie atmosféry v dôsledku slnečného vetra sa odhaduje na približne 100 gramov za sekundu s prechodným 10- až 20-násobným zvýšením v prípade zásahu planéty časticami po výrone koronálnej hmoty.

Referencie
----------

1. ↑   *MAVEN : overview* [online]. JPL, [cit. 2017-03-19]. Dostupné online.
2. ↑  GRAHAM, William. *Atlas V launches MAVEN en route to Martian adventure* [online]. NASASpaceflight, 2013-09-17, [cit. 2017-03-19]. Dostupné online.
3. ↑   *MAVEN Orbit Insertion : Mars Atmosphere and Volatile Evolution Mission* [online]. NASA, 2014, [cit. 2017-03-19]. (NASA Facts.) Dostupné online.
4. ↑  WALL, Mike. *Mars Lost Atmosphere to Space as Life Took Hold on Earth* [online]. space.com, 2015-11-05, [cit. 2017-03-19]. Dostupné online.
5. ↑  NORTHON, Karen. *NASA Mission Reveals Speed of Solar Wind Stripping Martian Atmosphere* [online]. NASA, 2015-11-05, [cit. 2017-03-19]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **MAVEN**
Marco Rajt, CD Marco (2015)
**Marco Rajt**, vlastným menom **Marek Rajt** (\* 27. december 1977, Bratislava) je multižánrový husľový virtuóz a pedagóg hudby.

Detstvo
-------

Marco Rajt sa narodil v hudobníckej rodine ako druhý z troch synov (rodičia Miroslav Rajt (akordeón) a Mária Rajtová, rod. Vaškovičová). Marca už od skorého detstva viedol k hudbe otec. Marco začal hrať na husliach ako šesťročný, ako osemročného ho odborníci označili za zázračné dieťa a majstra hmatníku. V tomto veku zvládal skladby ako napríklad „Let Čmeliaka" (Nikolaj Andrejevič Rimskij-Korsakov) alebo „Čardáš" (Vittorio Monti) a získaval prvé miesta na rôznych slovenských aj európskych súťažiach.

Kariéra a tvorba
----------------

Marco Rajt vydal 3 albumy s ľudovou cimbalovou tvorbou (1996: *Marek Rajt so svojou cimbalovou hudbou 1*, 2001: *Marek Rajt so svojou cimbalovou hudbou 2* a 2008: *Romano Stylo*). Ľudovej a klasickej hudbe, ktorú aj študoval sa venoval do roku 2014. V roku 2015 vydal a pokrstil sólový album *Marco*, plný najznámejších klasických a rock-popových hitov, ktoré prerába do svojho vlastného štýlu. Tento album, venovaný jeho vtedy 2,5 ročnému synovi si získal u ľudí veľký úspech a Marca dostal do popredia slovenskej hudobnej scény.

V júni 2016 vydal rockový štúdiový album *Master of Violin*, ktorým údajne dokazuje svoju genialitu. V tomto období dostal mediálnu prezývku „Slovenská Vanessa Mae v nohaviciach". V máji 2017 vydal singel s kontroverzným videoklipom na skladbu *Summer*, časť „Búrka" z diela „Štyri ročné obdobia" (Antonio Vivaldi).

Momentálne sa pohybuje na rôznych významných pódiách, svojimi vystúpeniami často podporuje viaceré benefičné koncerty, predovšetkým tie, ktoré sú venované deťom. Je častým hosťom televíznych talkshows, nie len ako umelec, ale aj ako skúsený pedagóg.

Diskografia
-----------

Štúdiové albumy
* 1996: *Marek Rajt so svojou cimbalovou hudbou 1*
* 2001: *Marek Rajt so svojou cimbalovou hudbou 2*
* 2008: *Romano Stylo*
* 2015: *Marco*
* 2016: *Master of Violin*

Featured
* 2009: *Gypsy Way with Pavel Šporcl*

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0138207
* VIAF: 171611856
Mucius Scævola od Louisa Pierre Deseina, 1791, Múzeum Louvre
**Gaius Mucius Scaevola** bol Riman, ktorý sa preslávil svojou odvahou. Ale je možné, že bol len mýtickou postavou.

Podľa Livia sa tento mladík nedokázal nečinne prizerať na potupu spôsobenú obliehaním Ríma etruským kráľom Larsom Porsenom a rozhodol sa ho zabiť. Po súhlase konzulov s mečom ukrytým pod šatami preplával Tiber, dostal sa do jeho tábora a takmer ho zabil. Ale namiesto Porsenu zabil pisára, ktorý bol vedľa neho v rovnakom odeve a v tom čase akurát vyplácal vojakom žold. Stráže ho chytili a dostal sa pred poľný súd, ktorému predsedal Porsena. Pri snahe Porsenu získať od neho informácie o nástrahách, ktoré pre Porsenu pripravoval Rím, mu pohrozil mučením. Tu sa Porsena zapísal do dejín. Keď dal Porsena v hneve okolo neho zapáliť hranicu, Mucius na dôkaz svojej odhodlanosti vložil svoju pravú ruku do ohňa so slovami: „Hľa, aké bezcenné je telo pre tých, čo majú na zreteli slávu vlasti." Svojou neohrozenosťou sa mu podarilo Porsenu ohromiť a za to získal život a slobodu. Kvôli strate svojej ruky potom dostal prímeno *Scaevola (ľavoruký)*. Za tento svoj odvážny čin dostal od senátu pozemok, ktorý bol neskôr pomenovaný Muciove lúky .

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gaius Mucius Scaevola**

Literatúra
----------

* Vojtech Zamarovský: *Dejiny písané Rímom* (1971)

Autoritné údaje: * BnF: 149174933
* GND: 128812524
* ISNI: 0000000023555683
* LCCN: n83008381
* VIAF: 65375048
* WorldCat: lccn-n83008381
O rovnomennom guvernoráte pozri *Káhira (guvernorát).*
Súradnice: 30°2′40″S 31°14′9″V﻿ / ﻿30,04444°S 31,23583°V﻿ / 30.04444; 31.23583

**Káhira** (arab. القاهرة‎ – *al-Káhira*, angl. Cairo) je hlavné a najväčšie mesto Egypta a tiež hlavné mesto guvernorátu Káhira. Egypťania volajú Káhiru aj **Egypt** (arab. مصر‎ – *Misr*) čo ilustruje jej významné postavenie v krajine. Leží na ploche 214 km² na brehoch a ostrovoch rieky Níl, na severnom konci jej púštneho údolia, v mieste kde sa začína rozvetvovať do svojej delty. 

Mesto má asi 6,7 milióna obyvateľov a ďalších asi 10 miliónov obýva širšiu metropolitnú oblasť, takže Káhira je jedenásta najľudnatejšia metropolitná oblasť sveta a súčasne najľudnatejšie mesto Afriky.

Je významným kultúrnym a duchovným centrom arabského a islamského sveta, ktorým sa stala už v stredoveku. Kozmopolitný charakter dodáva mestu aj prítomnosť početnej koptskej kresťanskej menšiny, keďže Káhira je aj centrom koptskej ortodoxnej cirkvi v Egypte.

História
--------

Na území mesta vznikali sídla už v období staroveku. V období Starej ríše sa tu nachádzalo jej centrum Mennofer, v období Novej ríše zase jej významné centrum Iunu. V časoch rímskej vlády tu postavili pevnosť Babylon, ktorej pozostatky sú najstaršou stavbou mesta.

Po moslimskom zábere helénskeho Egypta v roku 641 vzniklo severne od pevnosti Babylon mesto *Fustát*, ktoré bolo prvým arabským a moslimským mestom na území Egypta.

Základ dnešnej Káhiry vznikol až v roku 969 za vlády dynastie Fátimovcov, ktorí tu založili mesto pod názvom *Misr al-Káhira* („Víťazné mesto"). V tomto čase vznikla aj mešita a univerzita *al-Azhar*. Po páde Fustátu v roku 1136 sa Káhira stáva centrom Egypta. Veľký rozmach zaznamenáva počas vlády dynastie Mamelúkov (1250–1517). V tomto čase vzniká aj veľká časť pamiatok islamskej architektúry. Mesto sa veľmi rozrastá najmä o okrajové vidiecke štvrte, v ktorých žijú najmä chudobnejšie časti egyptského obyvateľstva.

Partnerské mestá
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| * USA  Houston, USA
* USA  New York, USA
* Kanada  Ottawa, Ontário, Kanada
* Čína  Peking, Čína
* Kórejská republika  Soul, Kórejská republika
* Japonsko  Tokio, Japonsko
* Čína  Si-an, Čína
 | * Španielsko  Barcelona, Španielsko
* Nemecko  Frankfurt nad Mohanom, Nemecko
* Turecko  Istanbul, Turecko
* Bielorusko  Minsk, Bielorusko
* Francúzsko  Paríž, Francúzsko
* Nemecko  Stuttgart, Nemecko
* Bosna a Hercegovina  Sarajevo, Bosna a Hercegovina
* Alžírsko  Oran, Alžírsko
 |

Galéria
-------

* Mešita Al AzharMešita Al Azhar
* Mešita Sultána HasánaMešita Sultána Hasána
* Koptská katedrálaKoptská katedrála
* Egyptské múzeumEgyptské múzeum
* Pohľad na rannú Káhiru.Pohľad na rannú Káhiru.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Káhira**

Externé odkazy
--------------

* Cairo
**Luna 5** bola druhá sovietska sonda „druhej generácie" z programu Luna, ktorá mala mäkko pristáť na povrchu Mesiaca.

Popis sondy
-----------

Oproti sondám prvej generácie (Luna 1 – 3) bol tento E typ vybavený systémami na korekciu a zníženie rýchlosti letu. Sonda bola trojosovo stabilizovaná, jej hlavnou časťou bola guľová nádrž s okysličovadlom, na ktorej bola palivová nádrž. Sonda mala namontované puzdro s nafukovacím ochranným krytom a raketový motor. Aj túto sondu vyrobilo konštrukčné stredisko OKB-1, dnešné RKK Energija.

Priebeh letu
------------

### Po štarte

Oproti predchádzajúcej Lune 4 letela o dva roky neskôr, iba mesiac po neúspešnom štarte s predchádzajúcim exemplárom rakety aj sondy. Štart nosnej rakety Molnija-M so sondou sa uskutočnil ráno 9. mája 1965 z kozmodrómu Bajkonur. Najprv bola vynesená na nízku obežnú dráhu (tiež uvádzanú ako parkovaciu) Zeme, potom pokračovala ďalej.

### Záverečná fáza

Večer druhého dňa letu vo vzdialenosti 260 000 km od Zeme bola uskutočnená korekcia letu. Dňa 12. mája 1965 sonda tvrdo dopadla v južnej časti Mora oblakov (Mare Nubium), bez splnenie cieľa a odoslania fotografií. Nefungoval brzdiaci raketový motor.

Externé odkazy
--------------

* Sonda v encyklopédii Space 40 (po česky)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Predchádzajúca misia:**Luna 4** | **Program Luna** | Nasledujúca misia:**Luna 6** |

  


| * z
* d
* u
Program Luna |
| --- |
| 
* Luna 1
* Luna 2
* Luna 3
* Luna 4
* Luna 5
* Luna 6
* Luna 7
* Luna 8
* Luna 9
* Luna 10
* Luna 11
* Luna 12
* Luna 13
* Luna 14
* Luna 15
* Luna 16
* Luna 17
* Luna 18
* Luna 19
* Luna 20
* Luna 21
* Luna 22
* Luna 23
* Luna 24
* Luna 25

 |
**Venera-6** (rusky: Венера-6) bola sovietska vesmírna sonda odpálená z odpaľovacieho zariadenia Ťaželyj sputnik (69-002C) 10. januára 1969 smerom k Venuši s cieľom získať informácie o jej atmosfére. Jej hmotnosť na obežnej dráhe bola 1 130 kg.

Sonda bola veľmi podobná sonde Venera 4, ale mala silnejší dizajn. Keď dosiahla atmosféru Venuše, kabína lode vážiaca 403 kg sa odpojila od zvyšku plavidla. Táto kabína obsahovala vedecké vybavenie misie.

Počas pádu na povrch Venuše sa otvoril padák, aby sa spomalila rýchlosť klesania. Počas 51 minút zo 17. mája 1969, kým bola kabína zavesená na padáku, sa dáta o atmosfére Venuše vracali naspäť na Zem. Sonda dopadla na súradniciach 5° J, 23° Z.

Vesmírna sonda so sebou na nočnú stranu Venuše viezla aj medailón so Štátnym znakom Sovietskeho zväzu a basreliéf Vladimira Iľjiča Lenina.

Vďaka výsledkom od sond Venera 4, Venera 5 a Venera 6, ktoré obsahovali nové chemické analýzy experimentov, sa pomocou atmosférických prístrojov dosiahli precíznejšie merania. Z dôvodu známej, veľmi ťažkej atmosféry, boli padáky menšie, takže kabíny mohli dopadnúť ešte predtým, ako im došla energia (stalo sa to sonde Venera 4).

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Venera 6 na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Program Venera |
| --- |
| 
* 1VA
* Venera-1
* Sputnik 19
* Sputnik 20
* Sputnik 21
* Kosmos-21
* Venera-1964A
* Venera-1964B
* Kosmos-27
* Venera-2
* Venera-3
* Kosmos-96
* Venera-1965A
* Venera-4
* Kosmos-167
* Venera-5
* Venera-6
* Venera-7
* Kosmos-359
* Venera-8
* Kosmos-482
* Venera-9
* Venera-10
* Venera-11
* Venera-12
* Venera-13
* Venera-14
* Venera-15
* Venera-16
* Venera-D

 |
**Acts of Union 1800** (v Británii **Union with Ireland Act 1800**, v Írsku **Act of Union (Ireland) 1800**) boli zákony schválené súbežne britským a írskym parlamentom, ktorými sa Kráľovstvo Veľkej Británie a Írske kráľovstvo spojili do jedného štátneho celku nazvaného Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Írska. Predtým bola Británia a Írsko spojené len personálnou úniou (od roku 1541). Zákony boli prijaté v roku 1800 a vstúpili do platnosti 1. januára 1801. Zosilnenie väzby medzi oboma krajinami si Briti vynútili po neúspešnom írskom povstaní z roku 1798, ktoré naviac podporili francúzske vojská. Členovia írskeho parlamentu, ktorí zákony o únii schválil, smeli byť len anglikáni, aj keď drvivá väčšina obyvateľov Írska boli katolíci. Napriek tomu pri prvom hlasovaní nebol zákon prijatý (109 proti, 104 pre) a muselo byť zopakované. V ňom bol prijatý pomerom 158 za, 115 proti. Vytvorenie únie viedlo aj k zmene vlajky krajiny, do ktorej bol vkomponovaný kríž svätého Patrika, ako symbol Írska. Túto vlajku (známy Union Jack) používa Spojené kráľovstvo doposiaľ, napriek tomu, že sa Írsko v roku 1922 odtrhlo; kríž svätého Patrika v ňom teraz reprezentuje Severné Írsko, jedinou enklávou na írskom ostrove, ktorá v únii zostala.

### Zdroj

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zákony o unii z roku 1800 na českej Wikipédii.*
Účastník olympijských hierÚčastník olympijských hier
**Nicklaus Perbix** (\* 15. jún 1998, Elk River, Minnesota, USA) je americký hokejový obranca, ktorý nastupuje za Tampu Bay Lightning v NHL. Na Zimných olympijských hrách 2022 reprezentoval Spojené štáty.

Hráčska kariéra
---------------

Do NHL bol draftovaný na konci sezóny 2016/17 v šiestom kole. Tou dobou pôsobil štvrtú sezónu v hokejovom mužstve strednej školy vo svojom rodnom meste. Vďaka skvelému prejavu na ľade ho nominovali na ocenenie pre najlepšieho stredoškolského hokejistu v štáte Minnesota.

Rovnako dominantné výkony podával aj v univerzitnej lige. St. Cloudovej univerzite, ktorú reprezentoval, výraznou mierou pomohol k historicky prvému postupu na celoštátne majstrovstvá vo vyše deväťdesiatročnej histórii jej hokejového klubu. Na vysokej škole strávil štyri sezóny medzi rokmi 2018-2022, v priebehu tej poslednej ho nominovali do tímu USA na olympijské hry. Pod piatimi kruhmi odohral štyri zápasy, v ktorých si pripísal jednu asistenciu. Mesiac po olympiáde podpísal vstupný kontrakt s Tampou Bay Lightning, ktorá ho draftovala.

Svoju prvú profesionálnu sezónu odohral v ročníku 2022-23. V predsezónnych zápasoch si vybojoval miesto v prvom tíme a odvtedy je stálym členom v obranných radoch Tampy. V januári 2023 sa dohodol so svojím súčasným klubom na predĺžení spolupráce na ďalšie dve sezóny.

Referencie
----------



1. ↑   *Nick Perbix Stats And News* [online]. www.nhl.com, [cit. 2024-01-28]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *IIHF - United States* [online]. IIHF International Ice Hockey Federation, [cit. 2024-01-28]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Lightning sign defenseman Nick Perbix to one-year, entry-level contract | Tampa Bay Lightning* [online]. www.nhl.com, 2022-03-31, [cit. 2024-01-28]. Dostupné online. (po anglicky)
Súradnice: 43°17′35″S 17°1′12″V﻿ / ﻿43,29306°S 17,02000°V﻿ / 43.29306; 17.02000

**Makarská** (-slovenský normovaný názov; po chorvátsky *Makarska*; tal. *Macarsca*) je mesto v Chorvátsku, na pobreží Jadranského mora, v strednej Dalmácii. Žije v ňom približne 14 000 obyvateľov a dnes je známe najmä ako turistické letovisko a centrum Makarskej riviéry.

Charakter mesta
---------------

Makarská leží 60 km juhovýchodne pozdĺž pobrežia od Splitu a 140 km severozápadne od Dubrovníka. Nad mestom sa smerom do vnútrozemia vypína pohorie Biokovo, vytvárajúce jedinečnú prírodnú kulisu a zároveň ochranu pred severným vetrom. Vďaka svojej výhodnej polohe na Jadranskej magistrále - spojnici Splitu a Dubrovníka a krásnej krajine sem už v prvej polovici 20. storočia začali prichádzať turisti (aj z vtedajšej ČSR); následne sa celej oblasti začalo hovoriť Makarská riviéra. 

Mesto je známe svojou dlhou promenádou s malými obchodmi a kaviarňami, na ktoré nadväzuje trh a zábavný park. Len kúsok od prístavu, z ktorého premáva trajekt na blízky ostrov Brač, sa nachádza zachovalé historické námestie s kostolom z 18. storočia a františkánskym kláštorom. Mesto, ktoré je turistickým a hospodárskym centrom oblasti disponuje množstvom hotelov a súkromných apartmánov, ktoré počas letnej sezóny lákajú tisíce dovolenkárov.

V meste sa nachádzajú základné aj stredné školy, nemocnica, banky, pošta, športové kluby, galérie, pamätníky a i. Makarská je východiskovým miestom na túry do Prírodného parku Biokovo.

Galéria
-------

* Pohľad na mestoPohľad na mesto
* Historické námestieHistorické námestie
* Časť prístavu a historické centrumČasť prístavu a historické centrum
* MakarskaMakarska
* Mestské zastupiteľstvoMestské zastupiteľstvo
* Park OsejavaPark Osejava
* Františkánsky kláštorFrantiškánsky kláštor
* Pamätník Franja Tuđmana na promenádePamätník Franja Tuđmana na promenáde
* Pamätník revolúciePamätník revolúcie
* Hasičská stanicaHasičská stanica

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Makarská**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

| * z
* d
* u
Strediská Makarskej riviéry |
| --- |
| 
* Baška Voda
* Bratuš
* Brela
* Brist
* Drašnice
* Drvenik
* Gradac
* Igrane
* Krvavica
* Makarska
* Podaca
* Podgora
* Promajna
* Tučepi
* Zaostrog
* Živogošće

 | Makarská riviéra |

| * z
* d
* u
Mestá a obce v Splitsko-dalmatínskej župe |
| --- |
| Mestá (Gradovi) | 
* Hvar
* Imotski
* Kaštela
* Komiža
* Makarská
* Omiš
* Sinj
* Solin
* Split
* Stari Grad
* Supetar
* Trilj
* Trogir
* Vis
* Vrgorac
* Vrlika

 |
| Obce (Općine) | 
* Baška Voda
* Bol
* Brela
* Cista Provo
* Dicmo
* Dugi Rat
* Dugopolje
* Gradac
* Hrvace
* Jelsa
* Klis
* Lećevica
* Lokvičići
* Lovreć
* Marina
* Milna
* Muć
* Nerežišća
* Okrug
* Otok
* Podbablje
* Podgora
* Podstrana
* Postira
* Prgomet
* Primorski Dolac
* Proložac
* Pučišća
* Runovići
* Seget
* Selca
* Sućuraj
* Sutivan
* Šestanovac
* Šolta
* Tučepi
* Zadvarje
* Zagvozd
* Zmijavci

 |
**Federálna komisia pre komunikáciu** (angl. *Federal Communications Commission* **FCC**) je nezávislá agentúra vlády Spojených štátov vytvorená štatútom (47 U.S.C. §151 a 47 U.S.C. § 154) na reguláciu medzištátnej (USA) komunikácie prostredníctvom rádia, televízie, drôtu, satelitu a kábla. FCC si zachováva jurisdikciu v oblasti širokopásmového prístupu, spravodlivej hospodárskej súťaže, využívania rádiových frekvencií, zodpovednosti médií, verejnej bezpečnosti a vnútornej bezpečnosti.

FCC bola založená zákonom o komunikáciách z roku 1934, aby nahradila funkcie rádiovej regulácie Federálnej rozhlasovej komisie. FCC prevzala nariadenie o drôtovej komunikácii od Interstate Commerce Commission. Mandát FCC sa vzťahuje na 50 štátov, dištrikt Columbia a územia Spojených štátov. FCC tiež poskytuje rôzne stupne spolupráce, dohľadu a vodcovstva pre podobné komunikačné orgány v iných krajinách Severnej Ameriky. FCC je financovaná výlučne z regulačných poplatkov. Má odhadovaný fiškálny rozpočet na rok 2016 vo výške 388 miliónov US $. Od decembra 2017 má 1 688 federálnych zamestnancov a to 50% mužov a 50% žien.

Kancelárie
----------

FCC má jedenásť úradov pre zamestnancov. Kancelárie FCC poskytujú podporné služby.

Ústredie
--------

Federálna komisia pre komunikáciu, 445 12th Street Washington D.C.
FCC v budove Portals v juhozápadnom Washingtone, DC.

Referencie
----------

1. ↑   *2008 Performance and Accountability Repor* [online]. FCC, [cit. 2019-12-20]. Dostupné online.
2. ↑   *Employee Profile at the FCC* [online]. Federal Communications Commission, 2011-05-01, [cit. 2019-12-20]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Offices & Bureaus* [online]. Federal Communications Commission, [cit. 2019-12-20]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Webstránka FCC
* Pravidlá FCC
* FCC
* Záznam FCC z digitálnej knižnice UNT