recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°37′40″S 19°11′50″V﻿ / ﻿48,62776013999297°S 19,197092408574356°V﻿ / 48.62776013999297; 19.197092408574356

**Kláštor Premenenia Pána v Sampore** je benediktínsky autonómny priorát v osade Sampor, asi 5 km severovýchodne od Sliača v banskobystrickom kraji. Ide o najmladší a zároveň jediný funkčný benediktínsky kláštor na Slovensku.

História
--------

V roku 1998 vypočul vtedajší banskobystrický diecézny biskup Rudolf Baláž žiadosť dvoch diecéznych kňazov a uvoľnil ich pre vstup do benediktínskeho rádu. Tí absolvovali postulát a noviciát v opátstve Tyniec pri Krakove v Poľsku, od roku 2000 potom žili na fare v Ľubietovej. Odtiaľ sa sťahovali v roku 2002 na faru do Bacúrova.

V októbri 2006 začala výstavba nového kláštorného areálu na Sampore pri Sliači. Mnísi sa do hotovej časti kláštora sťahovali v roku 2010 a vtedy bol samporský kláštor ustanovený nezávislým priorátom.

Kláštor v Sampore počas prístavby v roku 2014.
24. mája 2010 biskup Rudolf Baláž vysvätil konventný kostol, dedikovaný Premeneniu Pána. Od roku 2013 pokračuje výstavba hlavnej konventnej budovy a hospodárskeho zázemia kláštora. Kňazi komunity okrem mníšskeho života vedú duchovnú správu v okolitých farnostiach.

Od 17. novembra 2012 je prvým konventuálnym priorom kláštora Vladimír Kasan, OSB. Aktuálne (2024) je v kláštore komunita 17 mníchov a kandidátov.

Popularizácia
-------------

Webovú stránku kláštora spravuje Michael Maria Kukuča,[chýba zdroj] benediktínsky mních pôsobiaci v kláštore Premenenia Pána, ktorý je takisto známy pod internetovým pseudonymom *Mních s kamerou*. Pod týmto menom pôsobí ako youtuber, ktorý vlastnými očami predstavuje mníšsky život a súvisiace témy. Ako uviedol v prvom videu z dňa Všetkých svätých v roku 2017, videl tu možnosť verejného úložného priestoru pre videá, kontakt najmä s vlastnou rodinou, s ktorou nie je ako mních v dennom styku, a ďalej priestor pre záujemcov o cirkevné témy a mníšsky život. V priebehu času nakrútil veľa tematických videí a raz za mesiac vysiela naživo s otázkami a odpoveďami pre poslucháčov. 

Ako tajomník kláštora sa Kukuča v roku 2015 pre denník SME vyjadril o dostavbe kláštora.

Referencie
----------

1. 1 2   *Naše spoločenstvo – Kláštor Premenenia Pána* [online]. [Cit. 2024-02-26]. Dostupné online.
2. ↑  Kláštor Premenenia Pána v Sampore
3. ↑  KLUCHTOVÁ, Gabriela. *Mních s kamerou: Snažím sa sprístupniť kláštor verejnosti v online priestore* [online]. BeneMedia, 2022-08-26, [cit. 2023-09-19]. Dostupné online.
4. ↑  Mních s kamerou? : YouTube
5. ↑  Prvý slovenský kláštor benediktínov sa rozrastá : SME, 15. 4. 2015

Pozri aj
--------

* Rád svätého Benedikta

Externé odkazy
--------------

* Webstránky kláštora
* YouTube kanál Mních s kamerou
Súradnice: 49°30′06″S 18°51′33″V﻿ / ﻿49,5017°S 18,8591°V﻿ / 49.5017; 18.8591

**Poľana** (622,6 m n. m.) je vrch v Jablunkovskom medzihorí, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Čierne, približne 8 km severovýchodne od Čadce.

Poloha
------

Nachádza sa v strednej časti Jablunkovského medzihoria. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a na katastrálnom území obce Čierne. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí situované Čierne, východne sa nachádza Skalité, južne Čadečka a juhozápadne Svrčinovec.

Opis
----

Poľana leží na juhu centrálnej časti vrchoviny, v nevýraznom hrebeni, vedúcom severným smerom z Troch kopcov (823 m n. m.). Východne sa nachádza Ochodzita (895 m n. m.), Pahorok (721 m n. m.), Slivkuľa (718 m n. m.), Kykula (845 m n. m.), Poľana (808 m n. m.), Grúň (772 m n. m.) a Firkova Kýčera (804 m n. m.), južne Veľká Rača (1 236 m n. m.), Liesková (850 m n. m.), Tri kopce (823 m n. m.), Mojov grúň (694 m n. m.), Stankovo (792 m n. m.) a Briava (821 m n. m.), západne Grúň (630 m n. m.), Košariská (618 m n. m.), Holý vrch (616 m n. m.), Kozove vŕšky (629 m n. m.) a Gírová (840 m n. m.) a severne Komorovský grúň (732 m n. m.), Krkavice (976 m n. m.), Valy (606 m n. m.) a Mloda Góra (834 m n. m.). Masív patrí do povodia Kysuce, kde vodu odvádza rieka Čierňanka a jej prítoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.

### Výhľady

Ľahko dostupný odlesnený vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť okolité vrcholy Jablunkovského medzihoria, no tiež Turzovskú vrchovinu, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no blízkosť obce Čierne umožňuje ľahký prístup cez osadu Mojovci, situovanú na južnom úbočí.

Referencie
----------

1. 1 2   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online. Archivované 2023-12-08 z originálu.
2. 1 2 3  *Kysucké Beskydy – Veľká Rača. Letná turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.
3. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online.
4. 1 2 3 4 5 6   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online.
5. ↑   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online.
6. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Jablunkovské medzihorie
* Zoznam vrcholov v Jablunkovskom medzihorí

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Jablunkovské medzihorie |
| --- |
| Vybrané vrcholyZoznam vrcholov | 
* Ochodzita (895)
* Kykula (844,9)
* Gírová (839,9)
* Poľana (807,5)
* Grúň (772,4)
* Pahorok (721,2)
* Slivkuľa (717,8)
* Kozove vŕšky (628,9)
* Poľana (622,6)
* Košariská (617,7)
* Holý vrch (616,3)
* Buky (615,3)
* Valy (606,4)

 |
| Sedlá | 
* Jablunkovský priesmyk (553)
* Príslop (714)

 |
**Lunar Orbiter 2** bola umelá družica Mesiaca, vyslaná agentúrou NASA v roku 1966. V katalógu COSPAR dostala označenie 1966-100A. Družica mala za úlohu uskutočniť podrobnú fotodokumentáciu povrchu Mesiaca.

Základné údaje
--------------

Označenie Lunar Orbiter mala kvôli zvolenej orbite okolo Mesiaca. Jej váha bola 389 kg. Okrem iného bola vybavená brzdiacim motorom a fotografickým systémom. Dva objektívy umožňovali snímať detaily s veľkosťou 1 metra z výšky 80 km. Na 70mm film sa zmestilo 200 dvojexpozícií, ktoré boli rádiovou cestou odosielané na Zem.

Snímka kráteru Koperník vyhotovená sondou Lunar Orbiter 2

Priebeh misie
-------------

Sonda odštartovala 7. novembra 1966 pomocou nosnej rakety Atlas s urýchľovacím stupňom Agena D. Z parkovacej dráhy pri Zemi bola navedená na obežnú dráhu okolo Mesiaca. Prvá korekcia dráhy bola 8. novembra. 11. novembra sa sonda dostala na obežnú dráhu vo výške 46 – 1 836 km nad povrchom Mesiaca s dobou obehu 216 minút. Z nej potom začala fotografovať krátery Koperník a Marius, tiež kráter, ktorý vznikol dopadom sondy Ranger 8 a ďalšie desiatky miest vhodných pre neskoršie pristátie astronautov v rámci programu Apollo. Súbežne so snímkovaním a ešte mnoho mesiacov po jeho ukončení prebiehalo meranie množstva dopadov mikrometeoritov na povrch sondy a meranie radiácie. 

Po vyčerpaní pohonných látok potrebných pre zmeny obežnej dráhy sondy bol zapálený brzdiaci motor a sonda skončila voľným pádom 11. októbra 1967 rozbitá na povrchu Mesiaca.

Odkazy
------

### Literatúra

* Petr Lála, Antonín Vítek. *Malá encyklopedie kosmonautiky*. Praha : Mladá fronta, 1982.

### Externé odkazy

* 

| * z
* d
* u
Program Lunar Orbiter |
| --- |
| 
* Lunar Orbiter 1
* Lunar Orbiter 2
* Lunar Orbiter 3
* Lunar Orbiter 4
* Lunar Orbiter 5

 |  |
Legenda k symbolom frontov na mape počasia:  

1. studený front  

2. teplý front  

3. stacionárny front  

4. oklúzny front  

5. surface trough  

6. squall/shear line  

7. dry line  

8. tropická vlna  

9. trowal

**Front** v meteorológii je postupujúca hranica vzdušnej masy s odlišnou hustotou (napr. teplotou vzduchu či vlhkosťou). Keď front prechádza nad územím sprevádzajú ho zmeny teploty, vlhkosti, rýchlosti a smeru vetra, atmosférického tlaku a často zmena precipitačného vzorca.

Studené fronty sú často úzko spojované so systémami s nízkym tlakom vzduchu, bežne sa nachádzajú nad postupujúcou hranou systémov s vysokým tlakom vzduchu a v prípade polárneho frontu približne na okraji masy smerom k rovníku.

Fronty zvyčajne vedú výškové vzdušné prúdy, hoci zvyčajne za nižších rýchlostí a cestujú zo západu na východ. Tento pohyb je spôsobený prevažne coriolisovou silou, ktorej pôvodcom je otáčanie Zeme okolo vlastnej osi. Frontálne oblasti môžu byť deformované geografickou členitosťou ako pohorie či rozsiahla vodná masa.

  


| * z
* d
* u
Meteorológia |
| --- |
| Odbory | 
* aerológia
* aeronómia
* klimatológia

 |
| Prístroje | 
* anemometer
* aneroid
* barograf
* družica
* hypsotermometer
* ombrograf
* radar
* slnkomer (heliograf)
* teplomer
* termograf
* tlakomer
* totalizátor
* vlhkomer
* zrážkomer

 |
| Prvky | 
* tlak
* rosný bod
* teplota
* zrážky

 |
| Javy | 
* blesk
* blizard
* búrka
* dážď
* derecho
* dúha
* El Niño
* front
* globálne otepľovanie
* inovať
* krúpa
* hmla
* oblak
* počasie
* rosa
* skleníkový efekt
* sneh
* snehová víchrica
* tornádo
* tromba
* tropická cyklóna
	+ hurikán
	+ tajfún
* vietor

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vied o Zemi |
**Veronika bezlistá** (lat. *Veronica aphylla*) je trváca vysokohorská bylina z čeľade skorocelovité (*Plantaginaceae*). Jej prirodzeným areálom sú hory strednej a južnej Európy.

Opis
----

Veronika bezlistá je trváca chlpatá bylina, s tenkým článkovaným plazivým podzemkom a s priamou alebo poliehavou byľou vysokou 3 až 8 cm.

Protistojné krátko stopkaté až sediace listy sú nakopené v 2 až 5 pároch do zdanlivej ružice. Čepele sú elipsovité alebo obrátene vajcovité, na báze zúžené, na okraji jemne pílkovité, na vrchole tupé, občas aj vykrojené. Na líci sú riedko chlpaté, na okraji brvité, na rube len na žilnatine roztrateno chlpaté.

Z pazúch listov v listovej ružici vyrastajú stonky nesúce chudobné 2 až 6 početné súkvetia. Štvorpočetná tanierovitá koruna, s priemerom 6 až 8 mm, je tmavomodrá, zriedka ružová. Kvetné lupienky sú oválne a tmavo žilkované. Štyri diely kalicha sú obrátene kopijovité a žliazkaté. Čnelka s pologuľovitou bliznou je dlhá do 4 mm. Kvetné stopky sú dlhé 5 až 10 mm a sú jeden až trikrát dlhšie ako čiarkovité listene. Stonka, listene i stopky kvetov sú žliazkato chlpaté.

Tobolky sú mierne zboku stlačené, obrátene vajcovité, plytko vykrojené, červené a žliazkaté. Pomarančovožlté elipsovité semená sú ploské, veľké asi 1 mm.

Rozšírenie
----------

Veronika bezlistá sa vyskytuje vo vysokých pohoriach strednej a južnej časti Európy. Na Slovensku je hojná v Západných a Belianskych Tatrách a v Krivánskej Fatre. Roztrúsená je v strednej časti Nízkych Tatier a vzácna vo Vysokých Tatrách.

Ekológia
--------

Veronika bezlistá kvitne v júni až auguste. Je to vysokohorský druh vyskytujúci sa na vápencoch v subalpínskom a v alpínskom stupni. Rastie na otvorených kamenistých lúkach, na holiach, na náplavách horských potokov, v skalných štrbinách, na chladnej, vlhkej, kyprej, zvyčajne bázickej pôde, väčšinou na horninách obsahujúcich vápnik, vzácne aj na žule. Prevážna väčšina lokalít leží v rozhraní 1 300 až 2 000 m n. m. Najvyššie zaznamenaný výskyt na Slovensku bol vo výške 2 345 m n. m. na Kôprovskom štíte.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kornélia Goliašová et al .. *Flóra Slovenska V/2*. prvé. vyd. Bratislava : Veda, vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, Bratislava, 1997. ISBN 80-224-0481-0. S. 168-170.
2. 1 2 3   *Veronica aphylla* [online]. POWO - Plants of the World Online, Kew, [cit. 2024-01-04]. Dostupné online. (po anglicky)
3. 1 2 3 4 5  Josef Dostál, Martin Červenka. *Veľký kľúč na určovanie vyšších rastlín II.*. prvé. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1991. ISBN 80-08-00003-1. S. 964.
4. 1 2 3 4  Michal Hrabovský at al.. *Veľká kniha rastlín, hornín, minerálov a skamenelín*. prvé. vyd. Bratislava : IKAR, a.s. - Príroda, 2021. ISBN 978-80-551-6882-1. S. 300.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veronika bezlistá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Veronika bezlistá**
Sídlo banky
**Ha-bank ha-bejnleumi ha-rišon le-Jisrael** (hebr.  הבנק הבינלאומי הראשון לישראל‎, doslova *Prvá medzinárodná banka Izraela*; angl. *First International Bank of Israel*, skratka *FIBI*) je izraelská banka.

Dejiny
------

Bola založená roku 1972. Jej vznik inicioval vtedajší minister financií Izraela Pinchas Sapir. Malo tak dôjsť k zlúčeniu niekoľkých menších finančných ústavov a vytvoreniu silnej bankovej skupiny s medzinárodným potenciálom. Do novej banky sa zlúčili existujúce The Foreign Trade Bank, The Export Bank, The Israeli Industrial Bank, Atzmaut Mortgage, Development Bank a niekoľko ďalších finančných ústavov. Prvým investorom bol izraelský štát a American First Pennsylvania Bank z USA, ktorá však svoj podiel v roku 1978 predala skupine Eisenberg Group, od ktorej prešiel neskôr na skupinu Danot Group. V roku 1977 ovládla i Banku PAGI napojenú na náboženské hnutie Poalej Agudat Jisrael. Od roku 2006 jej patrí Banka Ocar ha-chajal, pôvodne zameraná na finančné služby pre vojakov a zamestnancov armády. Ovláda aj banku U-Bank a Banku Masad.

Banka sa obchoduje na telavivskej burze cenných papierov. Podľa údajov z roku 2010 bola First International Bank of Israel piatym najväčším bankovým ústavom v Izraeli podľa výšky celkových aktív.

Referencie
----------

1. ↑   *Dun's 100 Israel's Largest Enterprises* [online]. [Cit. 2014-01-19]. Dostupné online. Archivované 2014-02-03 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky Archivované 2001-09-26 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku First International Bank of Israel na českej Wikipédii.*
***Hadrianove pamäti a iné prózy*** je historický román - epištola o rímskom cisárovi Hadriánovi od autorky Marguerite Yourcenarovej. Písala ho od roku 1920 do roku 1951. Dielo malo veľký úspech u čitateľov. Román je napísaný historicky veľmi korektne a erudovane. Niekoľko prvých verzií autorka vlastnoručne zničila, pretože ich odmietali vydavatelia. Autorka si mohla okrem archívov a múzeí osobne obzrieť miesta, na ktorých sa odohráva dej románu. Za román obdržala cenu Francúzskej akadémie a bola do nej zvolená ako prvá žena v histórii tejto inštitúcie.

Obsah románu
------------

Dielo patrí do štýlu novoklasicizmu. Je písané formou spomienok - memoárov rímskeho cisára Hadriana na konci jeho života v prvej osobe vo forme dlhého listu svojmu nástupcovi Marcovi Aureliovi. Bohatá historická výprava s veľmi presnými údajmi o jeho živote sú prepletené s rozprávaním o jeho homosexuálnom vzťahu k Antinoovi. Dielo je doplnené poznámkou autorky a podrobnými poznámkami vydavateľa.

Antinoos opísaný rukou Marguerite Yorucenarovej sťaby v podaní Hadrianovom je grécky chlapec z Bytýnie a Arkádie, pôvodom mladučký pastierik, pre ktorého Hadrian vytvoril mnohé umelecké a architektonické skvosty tej doby. Po rituálnej samovražde Antinoa dal postaviť na jeho počesť v Egypte nové mesto Antinoe a Antinoa dal pochovať neďaleko v skalách ako faraóna. V Eleusíne (veštiarni) založil jeho božský kult, pretože Antinoos umrel ako posvätná obeť v chráme boha. 

V liste Markovi Aureliovi môžeme takisto čítať o novodobom Ježišovom kulte, ktorý práve vznikal, bolo to sto rokov po jeho skone na kríži. Opisuje sa v ňom cisárov vzťah ku Židom a kresťanom a ku tradičnej viere v Olymp a jeho panteón. Dobýjanie Jeruzalema je zaujímavou súčasťou histórie Hadrianovho panovania a preto je spomenuté i v jeho fiktívnom memoári. Román vykresľuje Hadriana ako neotrasiteľného vyznavača olympských božstiev. Ponúka sa porovnanie Antinoa a Krista na kríži, čo si autorka zrejme vedome pripúšťala ale výslovne neuviedla.

Galéria
-------

* Cisár Hadrianus - kópia busty z British museum umiestnená v Puškinovom múzeuCisár Hadrianus - kópia busty z British museum umiestnená v Puškinovom múzeu
* Antinoova antická sochaAntinoova antická socha
* Villa Adriana - miesto, na ktorom písal Hadrián svoje skutočné pamätiVilla Adriana - miesto, na ktorom písal Hadrián svoje skutočné pamäti

Referencie
----------

1. ↑  Marguerite Yourcenarová: Hadrianove pamäti a iné prózy, vydavateľstvo Slovenský spisovateľ, Hadrianove pamäti - str.9-284 ISBN 80-220-0115-5

Externé odkazy
--------------

* Rímsky cisár Hadrian - Encyclopaedia Britannica
* Larousse-encyclopedia
* Život Hadriána - latinská knižnica
Súradnice: 49°25′17″S 21°06′06″V﻿ / ﻿49,4213°S 21,1016°V﻿ / 49.4213; 21.1016

**Priehyba** (861 m n. m.) je vrch v Busove, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Frička, približne 18 km severozápadne od Bardejova. Niektoré mapy uvádzajú vrchol na nižšej, juhovýchodne situovanej kóte 795,7 m n. m.

Poloha
------

Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria Busov. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Cigeľka a Petrová. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situovaná Frička, južne leží Petrová, východne Cigeľka a Wysowa-Zdrój a severozápadne osada Izby.

Opis
----

Priehyba leží na severozápadnom okraji pohoria, v rázsoche vedúcej juhovýchodne z Lackovej (997 m n. m.) na Sivú skalu (837 m n. m.). Západným smerom sa nachádza Dzielec (793 m n. m.) a Polianka (726 m n. m.), južným Kocúrinec (753 m n. m.), Javor (810 m n. m.), Dúbrava (542 m n. m.), Sivá skala (837 m n. m.), Lazy (534 m n. m.), Pivnica (858 m n. m.) a Busov (1 002 m n. m.), východným Pálenica (914 m n. m.), Hrb (764 m n. m.), Staviská (806 m n. m.), Javor (723 m n. m.) a Cígeľka (805 m n. m.) a severným Ostry wierch (938 m n. m.) a sedlom oddelená Lacková (997 m n. m.). Oblasť patrí do povodia Tople, kde vodu z juhozápadných svahov odvádza rieka Kamenec a jej prítoky; z východných svahov Priehybský potok a z juhozápadných potok Bystrička. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.

### Výhľady

Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Busova, no tiež Čergov, Ľubovniansku vrchovinu a Tatry.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z blízkych obcí Cigeľka alebo Frička.

Referencie
----------

1. 1 2   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2024-01-27]. Dostupné online. Archivované 2023-12-08 z originálu.
2. 1 2 3 4 5 6   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-01-27]. Dostupné online.
3. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-01-27]. Dostupné online.
4. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-01-27]. Dostupné online.
5. 1 2  *Čergov. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.
6. 1 2   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2024-01-27]. Dostupné online.
7. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2024-01-27]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Busov (pohorie)
* Zoznam vrcholov v Busove

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Busov |
| --- |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Stebnícka Magura
* Regetovské rašelinisko
* Becherovská tisina

 |
| Vybrané vrcholy BusovaZoznam vrcholov | 
* Busov (1 002)
* Lacková (997)
* Pálenica (914)
* Stebnícka Magura (899)
* Ostriež (893)
* Javorina (881)
* Priehyba (861)
* Pivnica (857)
* Sivá skala (837)
* Mníchov (808)
* Staviská (806)
* Karkuláž (788)
* Hrb (764)
* Suchý vrch (743)
* Kamenica (728)

 |
| Vybrané sedlá v Busove | 
* Blechnarka
* Cigeľka
* Čerešňa
* Regetovská voda
* Vyšný Tvarožec

 |
Ázawád pozostáva z celých malijských regiónov Gao, Kidal a Timbuktu (Tombouctou) plus zo severovýchodnej polovice regiónu Mopti](názvy regiónov sú na obrázku uvedené s chybami)
Vlajka
**Ázawád** (iné názvy [podrobnosti pozri v článku Azawad ]: **Azawad, Azaouâd, Azaouad, Aẓăwad, Azawád**), dlhý tvar **Ázawádsky nezávislý štát**, je medzinárodne neuznaný štát vyhlásený 6. apríla 2012, ktorého územie zodpovedá územiu severného Mali. Vyhlásilo ho Národné hnutie za oslobodenie Ázawádu (MNLA), tvorené najmä Tuaregmi.

Štat na severe susedí s Alžírskom, na východe s Nigerom, na juhu s Burkinou a Mali a na západe s Mauritániou.

Jazyky
------

Webová stránka štátu je písaná po tuaregsky (písmom (neo)tifinag), po arabsky a po francúzsky.

Dejiny
------

MNLA využila vojenský puč v Mali, ktorý 22. marca 2012 zosadil prezidenta Amadoua Toumaniho Tourého a malijskú vládu. Vďaka stiahnutiu malijských vojenských jednotiek do centra štátu a vďaka prílivu zbraní zo susednej Líbye MNLA ľahko zabrala sever Mali. 1. apríla obsadila prakticky bez boja najväčšie mesto na severe - Timbuktu. Potom 6. apríla vyhlásila nezávislosť územia pod svojou kontrolou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ázawád (štát)**

Externé odkazy
--------------

* Archivované 2012-10-18 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Azavad na českej Wikipédii.*
**Hedviga Dánska** (\* 5. august 1581, Frederiksborg, Hillerød, Dánsko – † 26. november 1641, Prettin) bola rodom dánska princezná a sobášom saská kurfirstka.

Mladosť a manželstvo
--------------------

Narodila sa v paláci Frederiksborg ako siedme dieťa a štvrtá dcéra dánskeho kráľa Frederika II. a Žofie Meklenburskej. Jedna z jej troch sestier, Anna, sa neskôr stala anglickou kráľovnou a jej brat, Kristián IV. dánskym kráľom. Rovnako ako jej súrodenci strávila detstvo mimo Dánsko, u príbuznými jej matky v Meklenbursku.

V septembri 1602 sa v Drážďanoch vydala za svojho bratanca Kristiána II. saského kurfirsta. Deväťročné manželstvo bolo bezdetné. Kristián zomrel v septembri roku 1611.

Vdovstvo
--------

Keď jej manžel v roku 1611 zomrel, Hedviga sa stala ovdovenou vládnúcou kurfirstkou. Zdieľala vládu spoločne s novým kurfirstom, avšak poddaní ju vnímali ako svoju panovníčku. Správala sa veľmi nezávisle, udeľovala písomne voľné prechody a všetko čo bolo výsadami kurfirsta. Stavala kostoly a pomáhala chudobným, chorým a invalidom. 

Ako sestra dánskeho kráľa Kristiána IV. a švagriná anglického kráľa Jakuba I. Stuarta bola vďaka týmto väzbám pre svojho švagra veľmi dôležitá. Zorganizovala sobáše pre päť z jeho siedmich detí. Kvôli jej pozícii a moci bolo jej územie veľmi ťažko zasiahnuté tridsaťročnou vojnou.

Ako vdova žila v Lichtenburgu; v roku 1631 prišla do Dánska na pohreb svojej matky a v roku 1634 na svadbu svojho synovca Kristiána.

Zomrela v novembri 1641 na zámku Lichtenburg.

Referencie
----------

1. ↑  Carl Frederik Bricka. *Christian, 1603-47, udvalgt Prins* [online]. Dansk biografisk Lexikon, [cit. 2018-06-01]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hedviga Dánska**

Externé odkazy
--------------

* Mara R. Wade: *Widowhood as a space for patronage - Hedevig, Princess of Denmark and Electress of Saxony (1581-1641)* Archivované 2019-07-14 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hedwig of Denmark na anglickej Wikipédii.*

  

Autoritné údaje: * GND: 115842047
* VIAF: 27809359
Etnické zloženie Zakarpatskej oblasti v roku 2001.
     Ukrajinci (väčšina)
     Maďari (väčšina)
     Rumuni (väčšina)
V roku 2001 žilo na území Ukrajiny **156** **600** Maďarov. Z toho 96,7 % (151 500) tvorilo kompaktné osídlenie v Zakarpatskej oblasti pri hraniciach s Maďarskom, ktorá bola v minulosti súčasťou Uhorského kráľovstva. Prevažná časť zakarpatských Maďarov (62 %) žije na vidieku, v dedinách Berehovského, Vynohradivského, Mukačevského a Užhorodského rajónu. Zvyšok žije v meste Berehovo (maď. *Beregszász -* 48 % obyvateľstva), Mukačevo (maď. *Munkács -* 9 %), Užhorod (maď. *Ungvár -* 7 %) a Vynohradiv (maď. *Nagyszőllős -* 14 %). 2/3 zakarpatských Maďarov vyznáva kalvinizmus, zvyšok sú pravoslávni a katolíci. Maďarský jazyk je dobre zachovaný. Ako svoj materinský ho uviedlo 95,4 % zakarpatských Maďarov (144 500 osôb), ukrajinčinu uviedlo ako svoj materinský jazyk 3,4 % Maďarov (5 150 osôb) a ruský jazyk 1,0 % (1 515 osôb).

Kultúra a školstvo
------------------

V roku 1989 si Maďari na Ukrajine založili Podkarpatský kultúrny spolok (maď*. Karpátaljai Magyar Kulturális Szövetség)* a zastúpenie majú aj v ukrajinskom parlamente. Zo 17 gymnázií, 84 základných a 8 materských škôl - 53 vyučuje po maďarsky, 19 maďarsky a ukrajinsky, 10 maďarsky a rusky, a 3 vo všetkých troch jazykoch). V Berehove má sídlo maďarské divadlo a Maďarská pedagogická vysoká škola. Inštitút hungarológie a fakulta maďarskej filológie sa nacháda v Užhorode. Po maďarsky vychádza 6 titulov novín a denník *Karpáti Kiadó.* Maďarský obsah má 42 % vysielania v rozhlase a 15% v televízií.

Referencie
----------

1. 1 2  MRUŠKOVIČ, Viliam. *Európa jazykov a národov na prahu tretieho tisícročia*. Martin : Matica slovenská, 2008. 517 s. ISBN 978-80-7090-858-7. S. 326-327.
**Normatívna etika** je podoba etickej teórie, ktorá sa usiluje formulovať a obhájiť kritériá morálne dobrého konania na abstraktnej rovine – v podobe morálnych noriem určujúcich dobré ľudské konanie. Táto forma etickej reflexie nezaujme k praxi upaľovania vdov nezainteresovaný postoj deskriptívnej etiky, ale vznesie nárok na hodnotenie tejto praxe ako morálne dobrej alebo zlej. To, aká bude jej odpoveď, však bude závisieť od toho, aká podoba normatívnej etiky bude zvolená ako určujúca pre morálne hodnotenie. Poznáme tri základné podoby normatívnej etiky: etika cnosti, deontologická etika (etika morálnej povinnosti) a konzekvencialistická etika (etika morálnych dôsledkov).

Povedané konkrétnejšie, čeliac vyššie opísanej morálnej otázke sa bude etika cnosti pýtať, či je takéto konanie v súlade s konaním osôb, ktoré majú adekvátne rozvinutý morálny charakter – teda či nadobudli morálne cnosti (morálne žiaduce charakterové črty). Deontologická etika sa na tento problém pozrie cez otázku, či je takéto konanie výrazom dodržiavania morálnych princípov (povinností), resp. v súlade s nimi alebo ich porušením a konzekvencializmus bude skúmať, či sú morálne dôsledky príslušného konania dobré alebo zlé (z hľadiska toho, čo sa považuje za dobro/zlo). Na základe toho, ako budú tieto otázky zodpovedané, potom dostaneme morálne hodnotenie každej z troch pozícií v príslušnej morálnej otázke. Samotný fakt, že každá z troch typov normatívnej etiky kladie hlavný dôraz na odlišný aspekt ľudského konania nevylučuje možnosť, aby sa vo svojich odpovediach (morálnom hodnotení) často zhodovali (napr. v otázke upaľovania vdov spolu s nebohým manželom). Samozrejme však bude veľa prípadov, keď sa zhodovať nebudú – a práve tieto sú predmetom dôležitých diskusií a sporov ich stúpencov. (Immanuel Kant).

Externé odkazy
--------------

*
Pamätná tabuľa Antona Šaláta v meste Sliač.
**Anton Šalát** (\* 12. jún 1892, Necpaly nad Nitrou – † 17. september 1944, Hájniky) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, publicista, redaktor. Pseudonym: Podbučinský, Pohrončan, Zvolenčan, Tichý Slovák.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ján Šalát a matka Mária rod. Pálešová. Študoval na gymnáziu v Prievidzi, 1908 v Banskej Bystrici, 1912 teológiu v Banskej Bystrici, 1916 vysvätený za kňaza. Farár v Čiernom Balogu, Detve a i. Profesor na reálke vo Zvolene, od 1938 farár v Sliači-Rybároch. Zastrelený partizánmi spolu s desiatimi ďalšími osobami (okrem iných aj s Jánom Klinovským) na moste v Hájnikoch (Sliač). Zástanca autonómie Slovenska, funkcionár HSĽS. Člen správnych bankových rád, Správnej rady Stredoslovenskej banky v Banskej Bystrici, športových a spoločensko-kultúrnych spolkov. Redigoval a vydával časopis *Zábavník* a *Náš priateľ*. Autor politických brožúr, poviedok, humoresiek, besedníc a čŕt.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 77 - Necpaly nad Nitrou
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000000082751748
* LCCN: no2010138382
* NK ČR: jn20010316263
* SNK: 163455
* VIAF: 84074141
* WorldCat: lccn-no2010138382
**Kázanie svätého Mareka v Alexandrii** (*The Preaching of Saint Mark in Alexandria*) je obraz, ktorého autorom je údajne Gentile Bellini (1429 – 1507).

Gentile a Giovanni Bellini boli synovia talianskeho maliara Jacopa Bellini (okolo 1400, Benátky – 1470, Benátky). Gentile viedol dielňu svojho otca a od roku 1466 sa stal oficiálnym maliarom mesta Benátok. V roku 1469 bol menovaný falcgrófom a v rokoch 1479 až 1481 ho Benátky vyslali na diplomatickú misiu do Konštantínopolu. Po svojej smrti zanechal Gentile svojmu mladšiemu bratovi Giovannimu v závete dva náčrtníky ich otca. V náčrtníku bola aj požiadavka na dokončenie obrazu *Kázanie svätého Mareka v Alexandrii*. Obraz bol pôvodne určený pre Scuolu di S. Marco. Jeho námet nie je obvyklý, rozprávanie zo života patróna nie je súčasťou svätcovej legendy. Maliar zobrazil kázanie svätca na námestí a využil túto príležitosť na vykreslenie mnohých postáv v načúvajúcom dave Benátčanov a Orientálcov. Celý výjav nie je koncipovaný podľa historických kulís, ale podľa maliarovej predstavy o živote v Oriente. Belliniho obraz sa vyznačuje perfektnou perspektívou, jemnými farbami a skvele odtieňovanými farebnými plochami. Jednotný štýl obrazu, maliarova schopnosť ukázať príbeh a nebyť opisný, jeho realizmus a zároveň akási bezstarostná ľahkosť diváka okamžite zaujme. Bellini vo svojej tvorbe rozriešil koexistenciu saturovaných farieb a šírenia svetla a zároveň si prisvojil toskánsky štýl ranej renesancie, taliansky "naturalizmus". Nevadilo mu požičať si všeličo od svojich mladších kolegov, Carpaccia (1455 – 1526) a Girorgioneho (1477 – 1510). Jeho chromatika anticipuje tonálnu maľbu a opiera sa o prepracované perspektívne prvky diela. Svojmu zmyslu pre rozprávanie podriaďoval nekoherentné, preciozne, pochmúrne alebo rozveseľujúce detaily. Má nesporné zásluhy o vývoj benátskych vedút a panoramatických obrazov.

Referencie
----------

1. ↑  STUKENBROCK, Christine; TÖPPER, Barbara. *1000 mistrovských děl Evropského malířství 1300 1850*. Ed. Andrea Poláčková; redakcia Jan Heller. Praha : Nakladatelství Slovart, 2008. ISBN 978-80-7391-129-4.
2. ↑  LEGRAND, Gérard. *Renesance*. Ed. Jan Royt; redakcia Marie Černá, Eva Stříbrná; preklad Felipe Serano. Praha : Paseka, 2000. ISBN 80-7185-292-9. S. 66.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kázání svatého Marka v Alexandrii na českej Wikipédii.*
**Jedľa obrovská** (*Abies grandis*) je drevina pôvodne zo severozápadnej časti Severnej Ameriky. V Európe sa pestuje od roku 1831 v parkoch, zavádza sa i do lesníctva.

Vzhľad
------

Je to ihličnatý neopadavý strom, ktorý má vo vyššom veku širšiu korunu. Tá je takmer vždy kužeľovitá a rovnomerná.

Mladšie konáre sú väčšinou vodorovne odstávajúce, pre ňu typické sú však konáre zakrivené smerom hore. Jedľa obrovská patrí medzi najväčšie ihličnaté stromy na svete. Ich výška môže dosiahnuť až 100 metrov, ale za predpokladu, že sa jedná o exempláre, ktoré rastú na území svojej pôvodnej domoviny. 

Jednotlivé ihlice sú slabé, dlhé 2-6 cm, stredne zelené až tmavozelené. Tvoria dve až tri rozčesnuté rady. Po rozomletí sú veľmi aromatické.

V hornej časti koruny, neďaleko vrcholu, sa nachádzajú samčie šišky. V iných častiach stromu nerastú. Sú len 6-8 cm dlhé, teda pomerne malé vzhľadom k výške stromu. Samičie šišky sú nahnedlé.

Nároky na stanovište
--------------------

Môže sa vyskytovať i na chudobnej pôde. Tá však musí mať dostatočnú vlhkosť. Potrebuje polotieň a nevadia jej mrazy. Korene prerastajú hlboko do zeme.

Pôvodný výskyt a rozšírenie do Európy
-------------------------------------

Rozšírenie v Severnej Amerike
Pôvodne rástla len na západe Severnej Ameriky, v oblasti Vancouveru až severnej Kalifornie, východne zasahuje až k Montane. Rastie v nížinách, od takmer hladiny Tichého oceánu (tu sa vyskytujú najväčší jedinci) i v pohoriach, napr.: Kaskádové pohorie a Skalnaté vrchy. Tu sa vyskytujú až do nadmorských výšok 2 100 m. Jedľa obrovská nevytvára monokultúru, len je súčasťou zmiešaných, prevážne ihličnatých lesov. 

Jedľu obrovskú objavil David Douglas v roku 1825 a sám ju priviezol v roku 1831 do Anglicka. 

Lesníctvo a výsadba v parkoch (prípadne arborétách) je v súčasnosti hlavným dôvodom výsady jedle obrovskej v severnej a strednej Európe. Nevyrastie tu však do takých výšok ako v Severnej Amerike. Tie najstaršie, ktoré boli v Európe vysadené okolo roku 1831, nedosiahli doteraz väčšinou výšky 50 m.

Zdroj
-----

* Kolektiv autorů (hl. Andreas Bärtels). *Stromy (přeloženo z německého originálu Bäume)*. Praha : Knižní klub a Ikar, 1995. ISBN 80-85830-92-2. (česky)
* Kolektiv autorů (hl. Gregor Aas). *Kapesní atlas - STROMY*. Praha : Slovart, 1997. ISBN 80-7209-007-0. (česky)

Externé odkazy
--------------

* Jedľa obrovská na Botany.cz
* Jedľa obrovská a jej využitie v lesníctve

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jedle obrovská na českej Wikipédii.*
**Weatherman**, neskôr premenovaná na **Weather Underground Organization** ( **WUO** ), bola americká radikálna ľavicová organizácia, ktorá je známa tým, že od roku 1969 do polovice 70. tych rokov 20. st. organizovala protestné nepokoje a bombové útoky po celých Spojených štátoch a pomohla utiecť z väzenia vtedajšiemu predstaviteľovi alternatívnej kultúry Timothy Learymu.

Skupina mala svoj názov odvodený z textu pesničky *Subterranean Homesick Blues* od Boba Dylana, kde sa spieva *"You don't need a weatherman to know which way the wind blows" ( "Nepotrebujete meteorológa, aby ste vedeli odkiaľ vietor fúka"*). 

Organizácia *Weatherman* sa v roku 1969 odtrhla od študentského aktivistického hnutia Študenti za demokratickú spoločnosť a jej aktivity súviseli hlavne s jej odporom proti vojne vo Vietname, ale aj iným negatívne vnímaným aspektom americkej zahraničnej politiky a domáceho systému, ako napr. s postavením černošskej menšiny, či policajnou brutalitou. 

Celkovo sa jej pripisuje zodpovednosť za vyše 20 bombových útokov namierených hlavne proti vládnym budovám, bankám, či sídlam veľkých súkromných spoločností. 1. marca 1971 dokonca spáchali bombový útok na budovu Capitolu a 19. mája 1972 útok v budove Pentagónu. 6. marca 1970 traja členovia skupiny zahynuli v dome v New Yorku pri výrobe bomby. Pri všetkých ich útokoch však neboli žiadni mŕtvi ani vážnejšie zranení, pretože skupina vždy poskytovala včasné telefonické varovanie. Organizácia sa aj podľa FBI správala veľmi profesionálne, čoho dôkazom bolo aj to, že väčšinu jej členov sa nedarilo chytiť až dovtedy, kým sa sami dobrovoľne neprihlásili na polícii. Po roku 1977 ostalo v ilegalite len niekoľko pôvodných členov Weatherman, ktorí sa premenovali na *Komunistickú organizáciu 19. mája* a pokračovali vo svojich aktivitách až do roku 1985, keď boli všetci pozatýkaní. Táto frakcia Weathermanu bola radikálnejšia ako pôvodné hnutie a okrem viacerých bombových útokov sa stala zodpovedná aj za smrť troch policajtov počas prepadu bankového vozu v roku 1981.

WUO mali niekoľko desiatok aktívnych členov a svojho času pomerne veľké množstvo sympatizantov, hlavne z radov rebelujúcej mládeže. Medzi najznámejších lídrov *Weatherman* patrili *Mark Rudd*, *Bernardine Dohrnová* či *Bill Ayers*, ktorý sa stal známy aj pre svoje údajné známosti s americkým prezidentom Barackom Obamom.

Externé odkazy
--------------

* The Way The Wind Blew: A History Of The Weather Underground
**Samuel Adams** (\* 27. september 1722, Boston, Massachusetts – † 2. október 1803, Boston, Massachusetts) bol americký politik, spisovateľ a politický filozof. Patril k popredným bojovníkom za nezávislosť amerických kolónií od britskej nadvlády.

Životopis
---------

V roku 1740 vyštudoval Harvard, pracoval vo verejných službách ako kontrolór komínov, vyberač daní či moderátor stretnutí mestskej rady. Hoci v podnikaní sa mu nikdy nedarilo, bol prefíkaným a schopným politikom, ktorého poľom pôsobnosti sa stali stretnutia mestskej rady v Novom Anglicku.

Platenie dane britskej vláde znamenalo pre nespokojencov prijatie faktu, že parlament má právo vládnuť nad kolóniami. Obávali sa, že kedykoľvek v budúcnosti sa princíp parlamentnej vlády môže zneužiť a znamenať zrušenie všetkých koloniálnych slobôd. Adamsovým cieľom bolo zbaviť ľudí strachu pred spoločenskými a politickými vodcami, prebudiť v nich vedomie vlastnej sily a dôležitosti a takto ich vyburcovať k činu. Preto uverejňoval články v novinách a rečnil na stretnutiach mestskej rady, kde podnecoval na prijímanie rezolúcií, ktoré by apelovali na demokratické cítenie kolonistov. 

V roku 1772 bostonská mestská rada na jeho podnet vytvorila korešpondenčný výbor, ktorý mal zaznamenávať práva a sťažnosti kolonistov. Výbor sa postavil proti rozhodnutiu Veľkej Británie vyplácať platy sudcom z daňových príjmov; obával sa, že ak príjmy sudcov nebudú závisieť od zákonodarných orgánov, nebudú sa im už viac musieť zodpovedať, čo povedie "k despotickej forme vlády". Výbor sa v tejto veci spojil s ďalšími mestami a žiadal ich, aby skoncipovali odpovede. Korešpondenčné výbory vznikli doslova vo všetkých kolóniách a vytvorili základňu účinných revolučných organizácii.

Adams sa stal vodcom tajnej organizácie Synovia slobody a po udalostiach, ktoré vyvrcholili tzv. Bostonským čajovým večierkom hovorcom mesta. Bol autorom Deklarácie práv kolónií a jedným zo signatárov Deklarácie nezávislosti Spojených štátov. V období 1793-1797 zastával funkciu guvernéra štátu Massachusetts.

Referencie
----------

1. 1 2  Adams, Samuel. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 46.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Samuel Adams**

Externé odkazy
--------------

Projekt GutenbergProjekt Gutenberg
Projekt Gutenberg obsahuje plné texty diel autora:
***Samuel Adams***

* Samuel Adams quotes at Liberty-Tree.ca (po anglicky)
* Find-A-Grave profile for Samuel Adams (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Cincotta, Howard, ed.* An Outline of American History, United States Information Agency (USIA), 1994. Táto príručka je publikáciou vlády USA, preto je voľne prístupná na verejnej doméne v Spojených štátoch amerických (pozri 17 U.S.C. 105). Dostupné online.

Autoritné údaje: * BnF: 108795445
* GND: 118643797
* ISNI: 000000008265928X
* LCCN: n50037043
* NK ČR: jx20101027001
* VIAF: 73845465
* WorldCat: lccn-n50037043
**Ondrej Rudavský** (\* 10. marec 1966, Bratislava) je slovenský režisér, animátor, fotograf, ilustrátor, grafický dizajnér, maliar, šperkár, sochár a kostýmový výtvarník.

Životopis
---------

V roku 1986 emigroval do USA, kde sa po 13-tich rokoch prežitých vo Washingtone a New Yorku presťahoval do Los Angeles, odkiaľ sa pravidelne vracia na Slovensko. 

Pracuje v mnohých médiách: film, animácia, maľba, fotografia, videoinštalácia, digitálne umenie, šperk, socha, hudba a ilustrácia. Vo všetkých týchto médiách cítiť jeho originálny rukopis, ktorým vytvára priestory plné hypnotických, snových a surreálnych svetov.

Rudavského diela boli prezentované v mnohých svetových galériách, múzeách, a na filmových festivaloch. Z najúspešnejších sú to: Museum of Modern Art / NY, 1991; Bronx Museum of Arts / New York,1991; XLVII La Biennale di Venezia / Taliansko, 1997; Expo Hannover / Nemecko, 1999; U.A. Museum of Arts /Arizona, 2000; Los Angeles International Biennial / CA, 2005; Sundance Film Festival; Woodstock Film Festival; New York Film Festival / Lincoln Center; Annecy Film Festival; Hiroshima Film Festival; Tribeca Film Festival.

Jeho umelecké animované videoklipy pre skupiny Los Lobos, Dead Can Dance a Moby získali ocenenia MTV Award, Golden Eagle Award, Monitor Award ako i nomináciu na Grammy. Vytvoril taktiež hudobné videá a umelecké projekty pre Linkin Park, Black Eyed Peas, Yellow Card, Kanye West, Jana Kirschner, Richard Müller  & Iva Bittová, Jodie Foster, Lisa Bonet, Laurence Fishburne, Angela Bassett.

Jeho práce sa nachádzajú v zbierkach: Museum of Fine Arts / Boston; Bronx Museum of Arts / New York; Helen Drutt Gallery / hiladelphia; Film Archives of Academy of Motion Picture Arts and Sciences / Los Angeles; National Academy of Recording Arts and Sciences / Los Angeles; Museum of Radio and Television / CA; Gallery K. / Washington D.C.; Warner Bros.Records / Los Angeles; Art to Wear Gallery / Los Angeles.

Referencie
----------

1. ↑  DVOŘÁKOVÁ, Helena. *Svet Ondreja Rudavského v rytme fantázie* [online]. Bratislava: P E R E X, 17.01.2016, [cit. 2017-12-04]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* 

Autoritné údaje: * abART: 19425
* GND: 121816788
* NK ČR: xx0067494
* SNK: 155227
* VIAF: 268475958
* Web umenia: 1581849
**Radovan Karadžić** (\* 19. jún 1945, Petnjica, Socialistická republika Čierna Hora, SFR Juhoslávia) je bývalý bosniansko-srbský politik, básnik a psychiater, v súčasnosti zadržiavaný kvôli obvineniam z vojnových zločinov.

Životopis
---------

Bol spoluzakladateľom Srbskej demokratickej strany v Bosne a Hercegovine. V rokoch 1992 až 1996 bol prvým prezidentom bosnianskej Republiky Srbskej. Medzinárodný trestný tribunál pre bývalú Juhosláviu (ICTY) ho obvinil z vojnových zločinov vrátane genocídy voči civilistom z radov bosnianskych Moslimov a bosnianskych Chorvátov počas vojny v Bosne (1992 – 1995). Spolu s Ratkom Mladičom sa mu pripisuje hlavná zodpovednosť za masaker v Srebrenici, kde srbské ozbrojené sily povraždili vyše 8 000 civilistov. Od roku 1995 bol na úteku, až kým ho 21. júla 2008 nezadržali srbské bezpečnostné sily v Belehrade. Počas svojho skrývania si nechal narásť dlhé vlasy a bradu s fúzmi, pričom pracoval ako lekár na súkromnej klinike v Belehrade a používal falošné meno Dragan Dabić.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Radovan Karadžić**

Externé odkazy
--------------

* O Srebrenickom masakre

Autoritné údaje: * BnF: 12433746q
* GND: 119300354
* ISNI: 0000000110551154
* LCCN: n96083762
* NK ČR: jx20041202001
* VIAF: 37009306
* WorldCat: lccn-n96083762
Štokholmská synagóga
**Židovská komunita vo Švédsku** v súčasnosti číta približne 18 000 osôb židovského vyznania. Štokholm má najväčšiu židovskú komunitu so základnou školou, škôlkou, knižnicou, židovským rádiom a dvojmesačníkom *Judisk Krönika*. Židovské komunity sú aj v mestách Malmö, Göteborg, Borås, Helsingborg, Lund a Uppsala. Synagógy sa nachádzajú v Štokholme (2 ortodoxné a 1 konzervatívna), Göteborgu (1 ortodoxná a 1 konzervatívna), Malmö (ortodoxná) a Norrköpingu (vzhľadom na nízky počet členov židovskej komunity sa tu nekonajú pravidelné bohoslužby).

Dejiny
------

História Židov vo Švédsku siaha do 17. storočia. V dôsledku imigračných vĺn aškenázskych Židov z Ruska a Poľska do Švédska v rokoch 1850–1920 sa židovská populácia rozrástla na 6500 osôb (v roku 1920). Po 1. svetovej vojne bola židovská imigrácia regulovaná, aj keď malé skupiny nemeckých, českých a rakúskych Židov boli do Švédska vpustené. V predvojnovom období 2. svetovej vojny imigrovalo do Švédska zhruba 3000 Židov, aby unikli pred nacistickou perzekúciou. Aj keď bolo Švédsko v priebehu 2. svetovej vojny neutrálnou krajinou, pomohlo uľahčiť záchranu mnoho Židov z okolitých štátov. V roku 1932 bolo poskytnutý azyl 900 nórskym Židom a asi najvýznamnejší vôbec bol presun celej dánskej židovskej komunity - približne 8000 osôb - do Švédska v októbri roku 1943. Švédsky diplomat Raoul Wallenberg tiež zachránil tisíce maďarských Židov v Budapešti. V povojnovom období sa vo Švédsku natrvalo usadilo mnoho židovských utečencov z pobaltských krajín, Rumunska a Poľska. Niekoľko vĺn utečencov z Maďarska prišlo v rokoch 1956 a 1968 a z Poľska v rokoch 1968-1970. V rokoch 1945–1970 sa tak židovská populácia vo Švédsku zdvojnásobila.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Židia vo Švédsku**

Externé odkazy
--------------

* Švédsko a Židia Archivované 2012-11-14 na Wayback Machine (anglicky)
* The Virtual Jewish Library - Švédsko (anglicky)
* Paideia - The European Institute for Jewish Studies in Sweden - Paideia - vzdelávací inštitút pre moderné židovské štúdia v Štokholme

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židé ve Švédsku na českej Wikipédii.*
**Sandra Hall Magnusová** (\* 30. október 1964, Belleville, Illinois, USA) je americká letecká inžinierka, od mája 1996 astronautka, členka oddielu kozmonautov NASA. V októbri 2002 sa prvýkrát vydala do vesmíru na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na palube raketoplánu Atlantis, druhýkrát strávila na ISS štyri mesiace od novembra 2008 do marca 2009 v rámci Expedície 18. V roku 2011 letela na ako letová špecialistka pri misii STS-135. Celkom prežila v kozme 157 dní, 8 hodín a 44 minút.

Životopis
---------

### Mladosť

Narodila sa v Belleville v štáte Illinois, kde roku 1982 absolvovala strednú školu. Roku 1986 získala bakalársky titul z fyziky na University of Missouri v meste Rolla (neskôr, roku 1990 tu získala titul magister elektrotechniky) a ešte roku 1986 začala pracovať v spoločnosti McDonnell Douglas. Od roku 1991 spracovávala doktorskú dizertáciu v Georgijskom technologickom inštitúte (Georgia Institute of Technology) ako štipendista Lewisovho výskumného strediska NASA (NASA-Lewis Research Center), prácu obhájila a doktorský titul získala v roku 1996.

### Astronautka

Shane Kimbrough a Sandra Magnusová na ISS. 16. novembra 2008
V máji 1996 sa úspešne zúčastnila 16. náboru astronautov NASA. Absolvovala všeobecnú kozmickú prípravu a získala kvalifikáciu letový špecialista. 

Od mája 1998 pracovala v skupine NASA pre spoluprácu s ruskými partnermi. V auguste 2001 bola zaradená do posádky misie STS-112. Raketoplán Atlantis na let STS-112 odštartoval 7. októbra 2002, cieľom misie bolo pokračovanie vo výstavbe Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS). Na Zemi Atlantis pristál 18. októbra 2002 po 10 dňoch, 19 hodinách a 59 minútach letu. 
Vo februári 2007 bola vymenovaná za palubného inžiniera Expedície 17 so štartom pri lete STS-126. V dôsledku posunu letov Space Shuttle prešla do Expedície 18. Na druhý let vzlietla 15. novembra 2008 na palube raketoplánu Endeavour. V posádke ISS nahradila Gregoryho Chamitoffa. Na stanici zostala do marca 2009, kedy ju vystriedal Koiči Wakata. Na Zem sa vrátila v raketopláne Discovery 28. marca 2009, tentoraz po 133 dňoch, 18 hodinách a 18 minútach pobytu v kozme.

Referencie
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

1. 1 2 3 4  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия Astronóm* [online]. Moskva: [cit. 2009-08-29]. Kapitola Sandra Hall Magnus. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  HOLUB, Aleš. *MEK. Malá encyklopédia kozmonautiky* [online]. [Cit. 2009-08-29]. Kapitola STS-112. [ďalej len Holub]. Dostupné online.
3. ↑  Holub. [Cit. 2009-08-29]. Kapitola Expedícia 18.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sandra Magnusová**

Externé zdroje
--------------

* *Biographical data. Sandra H. Magnus* [online]. NASA, rev. 2009-05-01, [cit. 2009-08-28]. Dostupné online. (po anglicky) – Oficiálna biografia NASA
Pankáči s čírom
**Číro**, celým menom Čerokýz (z názvu indiánského kmeňa Čerokiovia v súvislosti s podobnosťou s účesmi niektorých indiánskych kmeňov) je typ účesu, ktorý patrí do kultúry punkerov. Významom bolo šokovanie spoločnosti a význam odlišnosti od hnutia skinheads, ktorí mali hlavu vyholenou úplne. Číro má byť tiež prirovnaním indiánskeho bezstarostného života „po svojom", ktorý ukončil príchod modernej civilizácie.

V súčasnosti sa stava číro módnym trendom, ktorý nosia aj ľudia mimo punkového hnutia.

Číra sa najčastejšie vytvárajú vystužením dlhého pruhu uprostred hlavy pomocou rôznorodých látok (lak na vlasy, vosk, pivo, cukor vo vode, mydlo). Je bežné, že punkeri mávajú číro veľmi prepracované, kde sa môžu na hlave objaviť až tri rôznofarebné pruhy, či je doprevádzané pichliačmi. Prevažne u punkerov zo západnej Európy je možno často na číre uvidieť nápisy, prípadne jednoduché obrazy.

V marci 2003 boli v írskom Clonycavane nájdené ostatky muža zo 4 – 3 storočia. pred Kr. ktorého vlasy boli upravené v štýle číra za použitia tužidla z rastlinného oleja a živice.

Ako typ číra býva označovaný tiež starodávny východoslovanský účes chochol, používaný minimálne od 10. storočia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Číro**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Číro na českej Wikipédii.*