Originálny dokument mierovej zmluvy vystavený v Dóžovom paláci v Benátkach.
Kaplnka mieru – kostol postavený na mieste uzavretia zmluvy, Sriemske Karlovce, Srbsko
Rokovanie o mieri v Karlovciach, grafika neznámeho nemeckého majstra z Holandska
**Karlovský mier** alebo **Karlovický mier** (nesprávne *Karlovacký mier*) je mierová zmluva ktorou bola zakončená Veľká turecká vojna z rokov 1683 až 1697 medzi Svätou ligou a Osmanskou ríšou.

Zmluva bola uzavretá roku 1699 v dnešnom srbskom meste Sriemske Karlovce (srb. *Сремски Карловци*, čes. *Sremské Karlovice*, slov. *Sriemske Karlovce*, chorv. *Srijemski Karlovci*, maď. *Karlóca*, nem. *Karlowitz*, tal. *Carlowitz*, tur. *Karlofça*). Označila definitívne stiahnutie osmanských Turkov zo strednej Európy, s ich prvými veľkými územnými stratami po storočiach expanzie a ustanovila Habsburskú monarchiu ako dominantnú mocnosť v regióne.

Dôvody a priebeh rokovaní
-------------------------

Osmanská ríša požadovala mier po niekoľkých po sebe nasledujúcich porážkach vo vojne s Habsburskou monarchiou, počnúc porážkou v bitke pri Viedni roku 1683. Poslednú, rozhodujúcu porážku Turci utrpeli 11. septembra 1697 v bitke pri Zente (dnes Senta, Srbsko), keď ich porazilo habsburské vojsko pod velením Eugena Savojského.

Turci prvýkrát súhlasili rokovať s koalíciou európskych štátov, prijať sprostredkovanie neutrálnymi mocnosťami a pripustiť porážku. Po 72 dňových rokovaniach medzi Osmanskou ríšou na jednej strane a Svätou ligou – alianciou Pápežského štátu, Benátskej republiky, Habsburskej monarchie, Poľsko-litovskej únie a Ruského cárstva na strane druhej, v prítomnosti predstaviteľov Anglicka a Holandska ako sprostredkovateľov, zmluva s platnosťou 25 rokov bola podpísaná 26. januára 1699.

Dôsledky
--------

Na základe zásady lat. *uti possidetis, ita possideatis*, zmluva potvrdila vtedajšie teritoriálne vlastníctvo každej moci. Turci boli donútení vzdať sa takmer všetkých území, ktoré v rámci Uhorska obsadili počas posledných vyše 150 rokov. Habsburgovci dostali od nich Jágerský ejálet, Varadínsky ejálet, veľkú časť Budínskeho ejáletu, severnú časť Temešvárskeho ejáletu a časti Bosenského ejáletu. Znamenalo to obnovenie celistvosti územia Uhorska vrátane Báčky, Chorvátska, Slavónska a väčšej časti Sriemu (s výnimkou juhovýchodnej časti). Kniežatstvo Sedmohradsko zostalo nominálne nezávislé, ale podliehalo priamej vláde habsburských guvernérov. Poľsko-litovská únia si prinavrátila Pravobrežnú Ukrajinu a Podolie, vrátane rozobranej pevnosti v Kamenci Podolskom. Benátska republika získala väčšiu čast Dalmácie, časť Kotorskej boky a polostrov Peloponéz. Dohoda medzi Benátčanmi a Osmanmi bola následne podpísaná v Belehrade, 7. februára 1699.

Osmani si zmluvou uzavretou v Karlovciach zachovali juhovýchodnú časť Sriemu, južnú časť Temešvárskeho ejáletu a Banát, ako aj suzerenitu (odvodenú zvrchovanosť) nad polonezávislými kniežatstvami Valašskom a Moldavskom.

Ruské cárstvo podpísalo s Osmanskou ríšou dvojročné prímerie, ale roku 1700, uzavretím Konštantínopolského mieru, sultán Mustafa II. postúpil cárovi Petrovi Veľkému prístav Azov (v rokoch 1711 až 1783 bol Azov znovu v rukách Turkov) a tým aj prístup k Čiernemu moru. Povolil tiež cárovi zriadiť stálu diplomatickú misiu v Konštantínopole (Istanbul).

Počas rokovaní sa diskutovalo aj o Svätom hrobe v Jeruzaleme, ale nedospelo sa k žiadnej dohode o ňom. Turci sa však zaviazali poskytovať ochranu kresťanským pútnikom v Palestíne.

Na navrhnutie nových hraníc medzi Habsburskou monarchiou a Osmanskou ríšou boli zriadené komisie, pričom niektoré časti boli sporné až do roku 1703. Vďaka úsiliu habsburského komisára, talianskeho grófa Luigiho Ferdinanda Marsiliho sa v polovici roku 1700 dohodli chorvátske hranice a začiatkom roku 1701 hranice medzi Uhorskom a Temešvárskym ejáletom Osmanskej ríše. Prvýkrát boli hranice označené fyzickými medzníkmi. Vymedzenie Benátskej republiky s Osmanskou ríšou v oblasti Dalmácie predložil benátsky správca (tal. *provveditore*) Giuseppe Govato Grimani, a táto hranica (tzv. *Linea Grimani*) bola stanovená vo februári 1701.

S uzavretím mierovej zmluvy nesúhlasila uhorská šľachta preto, že jej predstavitelia neboli k rokovaniam prizvaní a zmluva nebola s nimi diskutovaná. Nespokojnosť s politickými a spoločenskými pomermi zachvátila aj nižšie vrstvy obyvateľstva v Uhorsku a roku 1703 vyvrcholila posledným protihabsburským povstaním pod vedením Františka II. Rákociho.

Historické mapy
---------------

* Stredná Európa roku 1683, na začiatku Veľkej tureckej vojnyStredná Európa roku 1683, na začiatku Veľkej tureckej vojny
* Vymedzenie Habsburskej monarchie s Osmanskou ríšou po uzavretí Karlovského mieruVymedzenie Habsburskej monarchie s Osmanskou ríšou po uzavretí Karlovského mieru
* Poľsko-litovská únia roku 1686Poľsko-litovská únia roku 1686
* Poľsko-litovská únia po uzavretí Karlovského mieru, tri roky pred začiatkom delenia Poľska európskymi mocnosťamiPoľsko-litovská únia po uzavretí Karlovského mieru, tri roky pred začiatkom delenia Poľska európskymi mocnosťami

Referencie
----------

1. ↑  NOLAN, Cathal J.. *Wars of the Age of Louis XIV, 1650–1715: An Encyclopedia of Global Warfare*. [s.l.] : Greenwood Publishing, 2008. (po anglicky)
2. 1 2 3 4   *Karlovský mier* [online]. Encyclopaedia Beliana, [cit. 2020-03-29]. Dostupné online. ISBN 978-80-89524-30-3.
3. 1 2 3 4 5  ÁGOSTON, Gábor. *Treaty of Karlowitz: Encyclopedia of the Ottoman Empire*. [s.l.] : Infobase Publishing, 2010. Dostupné online. ISBN 978-0816-06259-1. (po anglicky)
4. 1 2 3   *Karlovački mir: Hrvatska enciklopedija* [online]. Záhreb: Chorvátska encyklopédia, Leksikografski zavod Miroslav Krleža, [cit. 2020-03-29]. Dostupné online. (po chorvátsky)
5. 1 2   *Treaty of Carlowitz* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2020-03-29]. Dostupné online. (po anglicky)
6. ↑  MAILÁTH, János Nepomuk Jozsef (gróf). *Geschichte der europäischen Staaten (Geschichte des östreichischen Kaiserstaates), Band 4*. Hamburg : F. Perthes, 1848. Dostupné online. (po nemecky)