recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Timagoras** (starogr. *Τιμαγόρας*) bol grécky maliar a básnik v 5. storočí pred Kr.

Timagoras, grécky maliar a básnik, pochádzal z eubójskej Chalkidy. Správu o ňom zanechal jedine Plínius, ktorý zaznamenal, že v čase, keď Timagoras pôsobil, boli v Korinte a Delfách zavedené súťaže v maľovaní a že pri prvej príležitosti na Pýtických hrách zvíťazil nad Panainom, o čom zložil vlastnú oslavnú báseň (Plínius tu však uviedol aj to, že sa kroniky o tom nepochybne mýlia). Muselo sa to odohrať krátko po polovici 5. stor. pred Kr. a to za pôsobenia Panaina (po období 83. olympiády (448 – 445 pred Kr.), ako to uvádza v inej pasáži Plínius.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑   *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 619.
2. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Timagoras*
3. 1 2  Plínius, *Naturalis Historia*, 35, 58.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35, 54.
5. ↑  Stephen G. Miller. *Arete: Greek Sports from Ancient Sources*. Berkeley : University of California Press, 2004. ISBN 978-05-2093-103-9. S. 62.
**Tim Henman** (\* 6. september 1974, Oxford, Spojené kráľovstvo) je bývalý profesionálny anglický tenista. 

Počas svojej kariéry vyhral 11 turnajov na hlavnom okruhu ATP v dvojhre a 4 turnaje v štvorhre.

Od čias Freda Perryho bol nádejou britského publika vo Wimbledone. V rokoch 1998 a 1999 sa dokonca dostal do semifinále tohoto najslávnejšieho tenisového turnaja, kde však nestačil na legendárneho Američana Peta Samprasa. Do semifinále Wimbledonu sa mu podarilo dostať aj v ročníkoch 2001 a 2002 no v tejto fáze turnaja sa jeho púť opäť skončila. V sezóne 2004 sa dostal aj do semifinále french Open a US Open. 23. augusta 2007 na tlačovej konferencii oznámil, že po daviscupovom stretnutí Chorvátsko-Spojené kráľovstvo ukončí svoju aktívnu hráčsku kariéru. V tomto stretnutí pomohol svojimi dvoma víťazstvami (v dvojhre 6-4 6-3 6-3 nad Rokom Karanušićom a v štvorhre spolu s Jamiem Murrayom 4-6 6-4 7-63 7-5 nad Marinom Čilićom a Lovrom Zovkom) k návratu daviscupovej reprezentácie Spojeného kráľovstva do Svetovej skupiny Davisovho pohára.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tim Henman**

Externé odkazy
--------------

* Tim Henman na stránkach ATP (po anglicky)
* Tim Henman na stránkach ITF (po anglicky)
* Tim Henman na stránkach DAVIS CUP (po anglicky)

Autoritné údaje: * LCCN: nb99016324
* VIAF: 14264810
* WorldCat: lccn-nb99016324
Hôtel d'Aumont
**Hôtel d'Aumont** je mestský palác v Paríži. Nachádza sa v historickej štvrti Le Marais v ulici *Rue de Jouy* v 4. obvode. Baroková budova postavená v rokoch 1644 - 1648 je v majetku mesta Paríž a od roku 1938 je chránená ako historická pamiatka.

História
--------

Na mieste dnešného paláca stál na začiatku 15. storočia palác rodiny du Dé. V roku 1619 ho kúpil kráľovský radca Michel-Antoine Scarron, ktorý v roku 1644 poveril architekta Louisa Le Vau, aby ho nahradil lepšou stavbou.

Palác bol dokončený v roku 1648 a prenajal si ho vojvoda Aumont, ktorý ho kúpil v roku 1656. Neskôr ho upravil architekt François Mansart a vyzdobili maliari Charles Le Brun a Simon Vouet. Francúzsku záhradu pravdepodobne navrhol André Le Nôtre. Záhrada siahala až na nábrežie Seiny.

Rodina Aumont vlastnila palác až do roku 1756, kedy ho predala a následne menil majiteľa. V rokoch 1802 - 1824 tu sídlila radnica bývalého 9. obvodu. V rokoch 1824 -1859 palác slúžil ako internát pre Lycée Charlemagne.

V roku 1859 palác získala *Pharmacie centrale de France*, záhrada bola zrušená a zastavaná skladmi, interiér paláca bol premenený na kancelárie a obchody.

V roku 1938 palác kúpilo mesto Paríž a od roku 1859 tu sídli Správny súd v Paríži (Tribunal administratif de Paris).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hôtel d'Aumont**

Externé odkazy
--------------

* Záznam v evidencii historických pamiatok
* Palác na Structurae

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hôtel d'Aumont na českej Wikipédii.*
Staré ruské kopejky
**Kopejka** je pôvodne ruská strieborná minca, ktorá sa začala raziť v roku 1534 v Moskovskom veľkokniežatstve. Neodborne sa uvádza, že názov pochádza od slova *копьё*, čo v slovenčine znamená *kopija* - na minci bol totiž vyobrazený sv. Juraj, známy ako drakobijec, ktorý touto zbraňou zabíja draka. Oveľa pravdepodobnejšie však je, že názov vznikol z ruského slovesa *копить*, t.j. hromadiť, kopiť. Kopejka sa stala najrozšírenejšou mincou v Rusku, pričom 100 kopejok tvorilo 1 rubeľ. Razila sa v násobkoch i dieloch. 1/2 kopejky sa nazývala denga, 1/4 kopejky sa nazývala poluška, 1/8 kopejky sa nazývala polupoluška. 10 kopejok bol grivennik, 25 kopejok bola polupoltina a 50 kopejok sa nazývalo poltina.

Súčasná kopejka
V súčasnom ruskom menovom systéme je kopejka čiastkovou menou voči rubľu a razí sa v nominálnej hodnote 1, 5, 10 a 50.

Zdroj
-----

* HLINKA, Bohuslav; RADOMĚRSKÝ, Pavel. *Peniaze celého sveta: malá encyklopédia*. Bratislava: Obzor, 1983
**Antacidá** (zložené z gr. *anti-* = proti a lat. *acidum* = kyselina) sú skupina liekov, ktoré neutralizujú kyselinu chlorovodíkovú (HCl) v žalúdku. Ich hlavný význam je ochrana sliznice žalúdka, dvanástnika a pažeráka. Používajú sa pri liečbe peptického vredu, gastritíde, pyróze (pálenie záhy) a niektorých foriem žalúdočnej „neurózy".

Užívajú sa niekoľkokrát denne a pri problémoch.

S výnimkou prípravku *Stoppal®* sú na slovenskom trhu dostupné antacidá predajné bez receptu.

Liečba uvedených problémov len antacidami je symptomatická a je vhodná len pri slabších prejavoch.

Účinné látky
------------

* hydroxid hlinitý (Al (OH)3) – *Acidanon®*, *Anacid®*, *Gasterin®*, *Maalox®*
* hydroxid horečnatý (Mg (OH)2) – *Maalox®*
* hydrogenuhličitan sodný (NaHCO3) – jedlá sóda
* uhličitan vápenatý (CaCO3) – *Tums®*
* hydrotalcid *Rutacid®*, *Talcid®*, *Tisacid®*

Nežiaduce účinky
----------------

* zápcha
* hnačka
* zníženie vstrebávania niektorých látok

Referencie
----------

1. ↑  www.nobel.sk (údaj k 7. januáru 2007)
**Antaios** (starogr. *Ἀνταῖος*) bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.

Antaios, grécky sochár (bronziar) neznámeho pôvodu, patril podľa Plínia medzi umelcov činných v období 156. olympiády (156 – 153 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 2. stor. pred Kr.

Plínius uvádza, že po 121. olympiáde (296 – 293 pred Kr.) sa odlievať z bronzu „prestalo" a po 156. olympiáde opäť toto umenie ožilo. Títo umelci vraj už nedosiahli niekdajšiu úroveň, ale aj napriek tomu vytvorili mnoho diel veľkej umeleckej hodnoty. Impulz, ktorý grécke sochárstvo dostalo, zrejme vyšiel z Ríma, pretože práve v období, ktoré označil Plínius, teda okolo roku 150 pred Kr. získalo grécke umenie na Tibere domovské práva. V tom čase, pokiaľ je známe, Metellus Achaicus povolal do Ríma prvého gréckeho architekta Hermodóra.

V tomto období, označeného ako *helenistické baroko* (mnohí zrejme tvorili v klasicistickom štýle), bolo zhotovených mnoho sôch, hlavne bronzových.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Roderich König, Gerhard Winkler. *Metallurgie*. Berlin : Walter de Gruyter, 2013. ISBN 978-30-5006-207-5. S. 45.
2. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Antaios 2*
3. ↑  Roderich König, Gerhard Winkler. *Metallurgie*. Berlin : Walter de Gruyter, 2013. ISBN 978-30-5006-207-5. S. 152.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34, 52.
5. ↑  James I. Porter. *Classical Pasts: The Classical Traditions of Greece and Rome*. Princeton : Princeton University Press, 2021. ISBN 978-06-9122-539-5. S. 127.
6. ↑  P. Albert Kuhn. *Geschichte der Plastik*. Nordersted : BoD – Books on Demand, 2022. ISBN 978-33-6827-837-3. S. 250.
7. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 393.
Súradnice: 50°11′29″S 16°48′55″V﻿ / ﻿50,19139°S 16,81528°V﻿ / 50.19139; 16.81528

**Malý Sněžník** (1 338 m n. m.) (poľ. Mały Śnieżnik) je druhý najvyšší vrch v pohorí Králický Sněžník na hranici Česka a Poľska. Nachádza sa v *Malosněžníckom hrebeni*.

Vodstvo
-------

Vrch leží na hlavnom európskom rozvodí: západné svahy odtekajú riekami Kladská Nisa a Odra do Baltského mora, vody z východných svahov stekajú do rieky Morava, ktorá putuje do Čierneho mora.

Vegetácia
---------

Najvyššie časti Malého Sněžníka (nad 1 100 m n. m.) majú smrekové porasty s výskytom (nepôvodnej) kosodreviny, v nižších častiach prevládajú bučiny, no miestami sa zachovali i pralesovité porasty.

Ochrana prírody
---------------

Vrchol Malého Sněžníka je súčasťou chráneného územia NPR Králický Sněžník.

Fotogaléria
-----------

* Malý Sněžník z východuMalý Sněžník z východu
* Malý Sněžník z juhuMalý Sněžník z juhu
* Na vrchole Malého SněžníkuNa vrchole Malého Sněžníku

Externé odkazy
--------------

* NPR Králický Sněžník na Sneznik.cz
* Malý Sněžník na Tisicovky.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Malý Sněžník na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°12′44″S 19°41′18″V﻿ / ﻿49,212111°S 19,68825°V﻿ / 49.212111; 19.68825

**Malý Salatín** (2 046 m n. m. poľ. *Mały Salatyn*) je vrch v Západných Tatrách na Slovensku.

Polohopis
---------

Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi Salatínom (2 048 m) na severozápade a Spálenou (2 083 m) na juhovýchode. Na jednej strane je Salatín oddelený Prostredným Salatínskym sedlom (2 012 m), na druhej strane hrebeň klesá cez nevýrazný vrchol Salatínska kopa (1 925 m) do Zadného Salatínskeho sedla (1 907 m), za ktorým sa dvíha rozoklanými Skriniarkami k vrcholu Spálená. Severovýchodným smerom vybieha z hory do Roháčskej doliny krátka rázsocha Zadného Salatína (1 773 m), ktorá navzájom oddeľuje Salatínsku dolinu na severozápade a dolinu Zadná Spálená na juhovýchode. Ďalšia rázsocha vybieha na juhozápad cez vrchol Lysec (1 830 m) k vrcholu Jalovská hora (1 697 m), odkiaľ klesá ku križovatke Bobroveckej doliny a doliny Parichvost. Táto rázsocha oddeľuje Hlbokú dolinu a dolinu Podválovec.

Prístup
-------

* po červenej  turistickej značke z vrcholu Brestová alebo z Baníkovského sedla
* po zelenej  turistickej značke z doliny Parichvost

Výhľad z vrcholu smerom k Salatínu

Referencie
----------

1. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-12-30]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam vrcholov v Západných Tatrách

Externé odkazy
--------------

* Malý Salatín na Turistika.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Malý Salatín na českej Wikipédii.*
Trulli v meste Alberobello, Svetové dedičstvo UNESCO
**Trullo** (mn.č. *trulli*; z gréckeho τροῦλλος, *kupola*)  je tradičný apúlsky kamenný dom s kužeľovou strechou. Tento stavebný štýl je typický pre údolie Valle d’Itria v oblasti Murgia, ležiacej v talianskej Apúlii. *Trulli* možno nájsť v mestách Alberobello, Locorotondo, Fasano, Cisternino, Martina Franca a Ceglie Messapica. Najstaršie zo zachovaných trullov boli postavené v 16. storočí neďaleko krasovej plošiny Murgia.

*Trulli* boli všeobecne budované ako obydlia alebo sýpky. Tradične sa stavali bez cementu či malty, a tým pádom nepodliehali zdaneniu. Tento štýl je rozšírený aj na okolitom vidieku, kde je väčšina polí oddelená kamennými múrmi stavanými nasucho.

Steny trullov sú vybudované v dvoch vrstvách: vnútorná, uzatvorená vrcholovým klenákom, je z vápencových balvanov, a vonkajšia, z vápencových dlaždíc, zabezpečuje, aby bola stavba vodotesná. Pôvodne bola kužeľová konštrukcia budovaná priamo na zemi, ale väčšina dochovaných stavieb je položená na obvodových múroch. Na vrcholku kužeľa trullov v Alberobelle býva normálne vežička, ktorá môže slúžiť ako dekoračný dizajn, vybraný kvôli určitej symbolike. Dodatočne môže mať samotný kužeľ symbol namaľovaný na sebe (ako to vidno na obrázku domčekov *trullo* z Alberobella). Takéto symboly môžu byť planetárneho charakteru, môže to byť *malocchio* (uhrančivé, zlé oko), kríž, srdce, hviezda, polmesiac a hviezda, alebo ešte zopár iných.

Múry sú veľmi hrubé, zabezpečujúc tak studené prostredie v horúcom počasí a chrániac proti chladu v zimnom období. Veľká väčšina trullov má pod každou kužeľovou strechou len jedinú miestnosť: viacizbový *trullo* má mnoho kužeľov, z ktorých každý predstavuje jednu miestnosť. Deti spávajú v prístenkoch zabudovaných v stene, vpredu s visiacimi závesmi.

O pôvode dizajnu trulla existuje veľa teórií. Jedna z najpopulárnejších hovorí, že kvôli vysokým daniam z nehnuteľností stavali ľudia z Apúlie svoje stavby z kameňov nasucho, aby ich mohli rozobrať, keď sa v oblasti vyskytovali inšpektori.

Zachované *trulli* sú dnes populárne u anglických a nemeckých turistov a často sú predmetom kúpy a renovácie, aby slúžili všeobecným účelom. Avšak každý, kto chce *trullo* reštaurovať, sa musí podriadiť mnohým predpisom, pretože *trulli* sú chránené zákonom o svetovom dedičstve Organizácie Spojených národov pre výchovu, vedu a kultúru (UNESCO).

*Trulli* možno nájsť aj v nemeckej vinárskej oblasti Rheinhessen, postavené v 18. storočí vinárskymi robotníkmi (niektorými i z Apúlie) ako chaty.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Trullo na anglickej Wikipédii.*

1. ↑  Liddell, Henry George; Scott, Robert (1883), *A Greek-English Lexicon*, New York: Harper & Brothers, *s. 1583*
**Okrúhly stôl** (poľ. *Okrągły stół*) boli pojednávania, ktoré viedla komunistická vláda Poľskej ľudovej republiky (PRL) s opozíciou – predstaviteľmi Solidarity a s predstaviteľmi cirkvi medzi 6. februárom a 5. aprílom 1989.

Pojednávania sa odohrávali na viacerých miestach, zahájené aj ukončené boli na Ministerstve vnútra vo Varšave. V rámci všetkých skupín a podskupín sa na nich zúčastnilo vyše 700 osôb (členov opozície, expertov aj pozorovateľov). Okrúhly stôl predstavuje jednu z najdôležitejších udalostí novodobej histórie Poľska. Touto udalosťou sa začali zmeny politického režimu vo vtedajšom ľudovom Poľsku.
V zime roku 1989 podpísali účastníci Okrúhleho stola tajnú dohodu, ktorá okrem iného predvídala zrealizovanie čiastočne slobodných volieb do sejmu (dolná komora parlamentu). Opozícii malo pripadnúť v sejme 35% miest, zvyšok mala obsadiť vtedajšia komunistická vláda. Zavedené mali byť aj plne slobodné voľby do senátu.

Vo voľbách, ktoré sa konali 4. júna 1989 zvíťazila Solidarita (poľ. *Solidarność*). Parlament zvolil za prezidenta generála Wojciecha Jaruzelského, avšak kandidát na premiéra, člen Poľskej zjednotenej robotníckej strany (PZPR), generál Czesław Kiszczak, nezískal vo voľbách podporu od novo zvoleného parlamentu. Na pozícii premiéra zostal opozičný kandidát Solidarity Tadeusz Mazowiecki – šéf skupiny radcov Štrajkového výboru v Gdansku v roku 1980. Tieto voľby sú v Poľsku známe ako „czerwcowe wybory" – júnové voľby.

Dňa 29. decembra sejm zmenil ústavu aj názov krajiny, Poľská ľudová republika zanikla a vzniká Poľská republika (nazývaná aj III. republikou). Udalosti v Poľsku spustili proces rozpadu celého komunistického bloku.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Okrągły Stół (historia Polski) na poľskej Wikipédii.*
**Tryfón** (starogr. *Τρύφων*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. stor. pred Kr.

Tryfón z lýdskej Filadefie si na 211. olympijských hrách v roku 67 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii boli víťazi hier korunovaní olivovým vencom zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku, ale Tryfóna ocenili aj poctou celogréckeho meradla, a to tak, že 211. olympiádu nazvali jeho menom. Beh na vzdialenosť jedného stadia bol totiž hlavným olympijským pretekom a menom víťaza tejto disciplíny sa každá olympiáda označovala.

Olympijské víťazstvo Tryfóna zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Tieto olympijské hry boli na rozkaz rímskeho cisára Nera odložené o dva roky, aby sa program hier stačil zreformovať podľa jeho želania, lebo sa na nich rozhodol sám vystupovať. Nera už totiž neuspokojila len brutalita a neresti, zaumienil si ešte, že prevýši všetkých umelcov a atlétov. V Olympii sa tak napr. po prvý raz (aj posledný raz) konali umelecké súťaže v hre na lýre a v prednese tragédie. Celé 211. hry by boli bývali akýmsi „cirkusom cisára Nera", keby si hellanodikovia od neho nevymohli aspoň to, aby sa napriek jeho „reforme" konali tradičné preteky v behu na jedno stadion.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 182.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
4. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
7. ↑  Suetonius, *De vita Caesarum, Nero*, 22, 23.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ján Rybár** (\* 9. február 1911, Černík – † 2005, Pezinok) bol slovenský kresťanský filozof, katolícky kňaz a piarista.

Študoval v nitrianskom teologickom učilišti a za kňaza bol vysvätený v roku 1938. V rokoch 1940-1950 vyučoval ako stredoškolský učiteľ na piaristickom gymnáziu v Trenčíne. V roku 1943 získal doktorát z filozofie. V pastorácii pôsobil ako kaplán a správca fary v Marianke, Štefanovej a v rokoch 1973 - 1992 v Zborove. Od roku 1992 žil v Charitnom dome v Pezinku. 

Sústredil sa predovšetkým na skúmanie vzťahu duše a tela. Z povahy vzájomnej podmienenosti psychickej a fyzickej sféry v človeku mu vyplynulo, že duša je samostatná duchovná substancia. Duševný život človeka je síce viazaný na mozog, no nie celkom, presahuje túto viazanosť. Jeho činnosti sa nevyčerpávajú mozgovými procesmi a poukazujú na subsistujúci duchovný a personálny základ.

Dielo (výber)
-------------

* Katolícka moderna v nemeckej literatúre. In: Kultúra, 1941, č. 2 - 3.
* Duša a telo. Vzťah duše a tela a ich vzájomné ovplyvňovanie, Trenčín 1943.
* Sociálno-psychologické úvahy o povahe reči a jej živote. Nové Mesto nad Váhom, 1944.
* Idea "bogočlovečestva" u V. Solovjeva. In: Filozofický sborník, 1947, č. 4.
* (zost.) Múdrosti pre každodenný život, 1993.
* Náboženstvo a krásna spoločnosť. Bratislava 1993.

Biografie
---------

* MUNZ, T.: In: Filozofia, 1994, č. 7, s. 420 - 422.
* RYBÁR, Ján, SchP. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 1186 – 1187.
* LETZ, J.: *Slovenská kresťanská filozofia 20. storočia a jej perspektívy*, 2010, 159 - 160, 216 - 218, 349.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 203092
**Ján Ružinský** (\* 1899, Banská Bystrica – † 1992, Banská Bystrica) bol slovenský športovec a športový funkcionár.

Životopis
---------

Reprezentant Slovenska v bežeckom i zjazdovom lyžovaní, skokoch na lyžiach a v združených pretekoch. Priekopník akrobatického lyžovania na Slovensku. Pretekal v behu a skokoch na lyžiach za nemecký spolok Karpathenverein a SKI-klub v Banskej Bystrici (20. a 40. roky 20. storočia). Reprezentant v lyžiarskych disciplínach, účastník Majstrovstiev v ČSR v lyžovaní v Banskej Bystrici (1934), nominovaný do širšieho kádra československých reprezentantov na ZOH v Garmisch-Partenkirchene (1936). Jeden z vedúcich funkcionárov Západoslovenskej župy ZL RČS so sídlom v Banskej Bystrici (1933 – 1939). Povolaním pánsky krajčír v Banskej Bystrici, priekopník v zdokonaľovaní lyžiarskeho ošatenia a výstroja. Priekopník akrobatického lyžovania v Banskej Bystrici, postavil prírodné skokanské mostíky na Jamke za Urpínom a na Panskom dieli pri Banskej Bystrici.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Rodový erb
**Ján Silvay** - Szilvay de Bella (\*1755 Zemianske Lieskové) bol pokrokový a racionálny hospodár, tabulárny sudca a dozorca Trenčianskeho evanjelického seniorátu.

Život
-----

Jeho predkovia prišli do okolia Trenčína z Bardejova. V roku 1602 ich Rudolf II. povýšil do zemianskeho stavu. Vlastnili majetky v Rozvadzoch, Malých Stankovciach, Bobrovníku, Hanzlíkovej, Kochanovciach, Zemianskom Lieskovom, Trenčíne i v Belej pri Trenčíne od ktorej sa odvodzuje predikát Szilvay de Bella.

V 19. storočí bol Ján Silvay najvýznamnejším členom rodiny. Väčšiu časť života prežil na rodovom majetku v Zemianskom Lieskovom. Od roku 1809 mal v prenájme od Tedeáša Pongráca, spolumajiteľa beckovského panstva, samotu Somoš v chotári obce Štvrtok nad Váhom. Tu mal hospodársky dvor s dobytkom a hostinec (na jeho mieste je dnes reštaurácia Ranč). O svojom hospodárení si viedol písomné záznamy, prehľadné tabuľkové výkazy o príjmoch a výdavkoch a výkazy o poľnohospodárskej produkcii vždy za celý rok. Do svojho exlibrusu si dal Cicerónov výrok: „*Telo sa živý potravou, ušľachtilý duch usilovnou prácou*" a heslo: „*modli sa, pracuj a dúfaj*". Jeho záznamy každoročne obsahovali vždy citát: „*ak budeš žiť podľa potreby, budeš vždy bohatý, ak podľa túžby, vždy budeš chudobný*".

Riadil sa mnohými osvedčenými úsloviami, zhrnutými v 75 zásadách. Tu sú aspoň niektoré:

* 1. Výdavky nemajú nikdy prevyšovať príjmy.
* 5. Čo sa môže urobiť dnes, neodkladaj na zajtra.
* 14. Hospodár má prvý vstávať, posledný líhať.
* 16. Všetky práce urob načas.
* 17. Usiluj sa, aby si mal veľkú jamu na hnoj.
* 18. Pole dobre obrábať, znamená dobre ho orať a dobre hnojiť.
* 20. Nech sa nekupuje to, čo sa urodí na poli, alebo sa môže zhotoviť doma.
* 30. Nestačí chcieť niečo mať, ak to nestačíš obrábať.
* 41. Ak sa pôda hnojí, nestarne, ani sa neunavuje.
* 44. Vyhýbaj sa spánku, vínu a láske, sú totiž najväčšími nepriateľmi usilovnosti.
* 59. Keď niečo staviaš, nestavaj veľa, ale dobre.
* 66. Zle je s pánom, ktorého učí jeho gazda.

Je pochovaný na Salaši v krypte v Zemianskom Lieskovom.

Zdroj
-----

Michal Slávik: *Slovenskí národovci do 30. októbra 1918.*
Projekt prvého tanku kapitána Levavasseura
**Canon autopropulseur** bol projekt samohybného dela, ktorý v roku 1903 predložil francúzskemu Ministerstvu vojny kapitán Levavasseur. Išlo pravdepodobne o vôbec prvú predstavu konštrukcie bojového vozidla, známeho ako tank.

Projekt predstavoval 75 mm delo umiestnené v krabicovitom trupe z oceľových plátov, ktorý sa pohyboval na pásovom podvozku. Posádku mali tvoriť traja muži a stroj mal poháňať benzínový motor s výkonom 80 koní. Konštrukt si niesol vlastné zásoby munície. Levavasseur projekt neustále vylepšoval a požiadal ministerstvo o finančný grant na stavbu prototypu. Nápad však príslušných činiteľov nezaujal a požadované financie kapitán nedostal, preto nakoniec zostal iba na papieri. Skutočným "otcom" prvého francúzskeho tanku, známeho ako Schneider CA-1, sa tak o niekoľko rokov neskôr stal Jean Baptiste Estienne.

Zdroj
-----

* Pejčoch Ivo: *Obrněná technika 13 - První světová válka*, vydavateľ Svět křídel, Cheb, 2014. ISBN 978-80-87567-45-6
Súradnice: 49°04′08″S 19°29′06″V﻿ / ﻿49,069°S 19,485°V﻿ / 49.069; 19.485

**Galovianske háje** sú geomorfologickou časťou Liptovskej kotliny. Zaberajú územie na juh od Liptovskej Mary, juhozápadne od Liptovského Mikuláša.

Polohopis
---------

Územie sa nachádza v západnej polovici Podtatranskej kotliny, rovnako tak v západnej časti podcelku Liptovská kotlina. Severný okraj kopíruje breh Liptovskej Mary a čiastočne aj vyrovnávacej nádrže Bešeňová a nachádzajú sa tu obce Galovany, Gôtovany, Malatíny a okrajovo i Vlachy. Severnú hranicu vymedzujú Liptovské nivy, západným, južným aj východným smerom nadväzuje Ľubeľská pahorkatina, obe geomorfologické časti Liptovskej kotliny.

Z Nízkych Tatier tečú Galovianskymi hájmi do Liptovskej Mary resp. Váhu viaceré vodné toky, medzi nimi Malatínka, Kľačianka, Dúbravka a Palúdžanka. Južným okrajom vedie cesta I/18 (Ružomberok – Liptovský Mikuláš), severným prechádza v trase diaľnice D1 Európska cesta 50 (Žilina – Košice). V jej blízkosti je trasa železničnej trate Žilina – Košice, ktorá je významným spojením východu a západu krajiny.

Ochrana územia
--------------

Južnou časťou Galovianskych hájov vedie ochranné pásmo Národného parku Nízke Tatry, ktoré zaberá najmä východnú časť tohto územia. Maloplošné, osobitne chránené lokality sa v tejto časti Liptovskej kotliny nevyskytujú.

Turizmus
--------

Táto časť Liptovskej kotliny patrí medzi pokojnejšie a menej navštevované oblasti. Južné pobrežie Liptovskej Mary je využívané najmä milovníkmi rekreačného rybolovu a v lokalite *Dechtáre* je v blízkosti tradičnej reštaurácie malý prístav. Vzhľadom na odľahlosť územia od horských oblastí tu nie sú značené chodníky a jedinú výnimku tvorí  červeno značený chodník, vedúci od železničnej zastávky Vlachy cez Archeopark Havránok na Liptovský hrad.

Referencie
----------

1. ↑   Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2019-05-24]. Dostupné online.
2. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2019-05-25]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-05-25]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Liptovská kotlina
* Podtatranská kotlina
* Geomorfologické členenie Slovenska
Gate One Hotel na Galvaniho
**Galvaniho** je ulica v Bratislave v Ružinove v okrese Bratislava II. Ohraničená je komunikáciami Rožňavská na severozápade a diaľnicou D1 v intraviláne mesta na juhovýchode. Napájajú sa na ňu komunikácie Ivanská cesta a Stará Ivanská cesta a iné ulice a komunikácie. Na jej južnej strane na východe susedí s nákupným centrom Avion Shopping Park, ktoré patrí medzi najväčšie v Bratislave i na Slovensku, na južnej strane na západe v pokračovaní ulice je nová obchodná štvrť, ktorá je tvorená komplexom administratívnych budov označených ako Lindner I, II a III a Galvaniho Business Center I, II, III a IV. Na tento komplex nadväzuje niekoľko ďalších menších nákupných centier priamo na Galvaniho ulici.

V obchodnej zóne sídli alebo má zastúpenie pomerne významné množstvo slovenských aj nadnárodných spoločností prevažne zo sektora informačných technológií, medzi najvýznamnejšie patria spoločnosti Hewlett-Packard, ktorá tu má stredisko podpory pre EMEA región, spoločnosť Soitron, menšie spoločnosti NESS, Datalan, Softip a iné.

Neďaleko ulice a obchodného centra je areál letiska Milana Rastislava Štefánika.

Pozri aj
--------

* Luigi Galvani

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Galvaniho ulica (Bratislava)**

Súradnice: 48°10′05″S 17°10′36″V﻿ / ﻿48,168181°S 17,176785°V﻿ / 48.168181; 17.176785
**Svätý Hieronym** je obraz, ktorého autorom je významný ranne barokový rímsky maliar Caravaggio. Obraz bol namaľovaný technikou olejomaľby na plátne zrejme roku 1607 alebo 1608. Nachádza sa v bočnej kaplnke katedrály vo Vallette.

Na plátne je svätý Hieronym zobrazený ako pustovník. K tomu poukazujú aj lebka a kríž, tradičné Hieronymove atribúty. Kniha, do ktorej svätec píše, symbolizuje Hieronymovu príslušnosť medzi štyroch západných cirkevných otcov a tiež to, že je prekladateľom Biblie do latinčiny. Červené rúcho a na stene zavesený kardinálsky klobúk poukazujú na jeho kardinálsku hodnosť. Plátno je dobrou ukážkou barokovej ikonografie tohto svätca.

V pravom dolnom rohu sa nachádza erb neapolského priora poriadku svätého Jána, Ippolito Malaspina. Malaspina bol príbuzný a priateľ niekoľkých Caravaggiových mecenášov. Dokonca je dosť pravdepodobné, že tento prior bol modelom pre svätcovu postavu, preto bol tento obraz pre autora dôležitý. Po jeho smrti bola maľba umiestnená v kaplnke *Národa talianskeho* v katedrále sv. Jána. Na mieste visí kópia, originál je uložený na oratóriu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Svatý Jeroným (Caravaggio) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°09′05″S 17°04′58″V﻿ / ﻿48,151362°S 17,082879°V﻿ / 48.151362; 17.082879

Sídlo na Tichej 45 v Bratislave
Predajňa v OC Centrál
**BEPON** je slovenská spoločnosť, ktorá pôsobí na trhu pančuchových a ponožkových výrobkov od roku 1992. Zastrešuje pozíciu lídra na Slovensku, najmä v oblasti módneho sortimentu a špecializovaných produktov s pridanou hodnotou. Na Slovensku a v Česku má otvorených viac ako 70 maloobchodných prevádzok.

Prvá predajňa Bepon na Gorkého ulici

História
--------

BEPON začal pôsobiť v textilnom odvetví v roku 1992 na Slovensku. S pôvodným názvom BEPON-SILVIA začala firma v tom čase v Hliníku nad Hronom vyrábať pančuchové nohavice, za ktoré na výstave Trenčín, mesto módy okamžite získala ocenenie Zlatá Fatima. O rok neskôr, v roku 1993, sa spoločnosť, ktorá bola v pozícii výrobcu a veľkoobchodníka, rozhodla otvoriť si aj vlastnú maloobchodnú predajňu pod značkou BEPON.

V roku 1992 otvorili prvú maloobchodnú predajňu v Bratislave na Gorkého ulici. Od roku 1996 spoločnosť Bepon exkluzívne spolupracuje s najväčším talianskym výrobcom Golden Lady Company S.p.A. V súčasnej dobe je najväčším dodávateľom ponožkového sortimentu slovenský výrobca Tatrasvit.

Názov spoločnosti
-----------------

Názov firmy je vyskladaný z iniciálok mena a priezviska *BE*liš *P*eter a *P*eter *ON*dráš. Od svojho vzniku ma firma stále rovnaký názov aj logo.

Služba Očko
-----------

Bepon priniesol inovatívnu službu spojenú s nákupom pančúch pod názvom Očko, ktorá je garanciou kvality. Práve vďaka tejto službe získala ocenenie v kategórii Inovácie v obchode.

Referencie
----------

1. ↑  BEPON: 20. narodeniny firmy oslávia aj zákazníci. strategia.hnonline.sk. [online]. 2013-06-24 [cit. 2016-03-11]. Dostupné online.
2. ↑  Dopredu cez prekážky. etrend.sk. [online]. 2014-10-29. Dostupné online.
3. ↑  Spoločnosť Bepon ponúka inovatívnu službu. masmedialne.info. [online]. 2015-10-06. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Bepon
**Juan Joya Borja** (\* 5. apríl 1956, Sevilla, † 28. apríl 2021 Sevilla Španielsko), viac známy ako **El Risitas**, bol španielsky komik a herec, ktorý sa preslávil v roku 2015 potom čo sa začali zverejňovať paródie na jeho interview z roku 2002 v relácii Jesúsa Quintera *Ratones Coloraos.*

Biografia
---------

Juan Joya Borja sa narodil 5. apríla 1956 v španielskej Seville. Za svoj život si vyskúšal niekoľko rôznych povolaní vrátane práce kuchára či vykladača vriec s cementom. Prvýkrát sa v televízii objavil roku 2000. Bolo to v relácii Jesúsa Quintera s názvom *El Vagamundo,* kde porozprával o jeho rôznych životných situáciách, ktoré prežil s jeho kamarátom menom "El Peíto" alebo "el Cuñao". 

Rozpoznateľný začal byť vďaka jeho špecifickému smiechu, vďaka ktorému mu prischla aj prezývka *El Risitas*, ktorá by sa dala do slovenčiny preložiť ako chichotanie.

El Risitas sa tiež objavil aj vo filme *Torrente 3: El protector.* Keď začal byť v roku 2015 celosvetovo známy (viď satirické stránky s vtipnými obrázkami zvanými mémy) objavil sa aj v reláciách mimo svojho rodného Španielska, napríklad vo fínskej reklame.

Filmografia
-----------

### Film

* 2005: *Torrente 3: El protector*

### Televízia

* 2000 – 2002: *El Vagamundo*, Canal 2 Andalucía
* 2002 – 2005: *Ratones Coloraos*, Canal Sur Televisión
* 2005 – 2012: *El loco de la colina*, *El Gatopardo*

Referencie
----------

1. ↑  SEVILLA, Diario de. *El Risitas confirma que "los franceses están locos" (con él)* [online]. Diario de Sevilla, 2019-04-05, [cit. 2019-06-24]. Dostupné online. (po španielsky; kastílsky)
2. ↑  PARKINSON, Hannah Jane. Apple engineer spoof video: is Spanish Laughing Guy the new Downfall?. *The Guardian*, 2015-03-13. Dostupné online [cit. 2019-06-24]. ISSN 0261-3077. (po anglicky)
3. ↑  20MINUTOS. '*El Risitas' triunfa en Finlandia con un anuncio de pizzas* [online]. 20minutos.es - Últimas Noticias, 2015-10-21, [cit. 2019-06-24]. Dostupné online. (po španielsky; kastílsky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku El Risitas na anglickej Wikipédii.*
**Elasmosaurus** (v preklade *tenkoplatňový jašter*) je vyhynutý rod dlhokrkých morských plazov zo skupiny Plesiosauria. Existoval v období vrchnej kriedy. Tento rod zahŕňa 9 druhov a je jedným z 22 rodov, ktoré tvoria čeľaď Elasmosauridae. Tieto plesiosaury sa vyskytovali na území Japonska (Ázia) a Kansasu (Severná Amerika).

Telesné znaky
-------------

Elasmosaurus sa vyznačoval dlhým, hadovitým krkom, pomerne malou hlavou, štyrmi plutvami a pomerne krátkym chvostom. Svoje meno *tenkoplatňový jašter* získal najmä vďaka platničkovým kostiam v okolí panvy.

Elasmosaury boli najdlhšie známe plesiosaury: dosahovali dĺžku až 14 metrov a a ich krk meral neuveriteľných 8 metrov, čo je polovica celkovej dĺžky tela. Krk bol vystúžený 71 stavcami (tieto boli veľmi predĺžené), hrudník 28 a chvost 21.

V pomerne malej hlave mal množstvo ostrých špicatých zubov.

Párenie
-------

Elasmosaurus sa pravdepodobne páril pod vodou, ale napriek tomu dýchal vzduch, takže samice takmer s určistosťou kládli vajcia na súši.
Zadnými plutvami jemne vyhrabávali jamky na kladenie vajec, ktoré nimi potom aj zahrabali.
Matky a neskôr aj mláďatká sa pri pomalom putovaní do mora mohli stať korisťou dravých suchozemských dinosaurov.

Spôsob života
-------------

Elasmosaury vážili cez 2 000 kg. Podľa skamenených zubov sa usudzuje, že sa živili kostnatými rybami, amonitmi a belemnitami (hlavonožce podobné kalmarom). Predpokladá sa, že tak ako sauropody prehĺtali kamienky na to, aby svoju potravu lepšie roztrávil.

Na lov mohli účinne použiť svoj dlhý krk, vedeli ho ponoriť do veľkej hĺbky a účinne tak loviť svoju korisť. Pobrežné oblasti okolo miest ich výskytu neboli pred týmito predátormi vôbec bezpečné.

Objavy
------

Prvý elasmosaurus bol opísaný podľa Edwarda Drinkera Copa v roku 1868 na základe fosílie objavenej v Kansase, USA. Ostatné fosílie týchto druhov boli objavené v mnohých ďalších oblastiach Severnej Ameriky. V 19. storočí sa Edward Drinker Cope pokúsil vytvoriť model elasmosaura ale posadil hlavu na opačný koniec (na chvost). Túto chybu neskôr odhalil Othniel Charles Marsh a okorenil komentármi, ktoré z Copea a Marsha spravili nezmieriteľných rivalov. Cope v auguste roku 1869 publikoval svoj chybný nákres elasmosaura. To bolo prvýkrát keď ľudia uvideli elasmosaura, ktorý mal dlhý chvost ako mosasaurus.

Druhy
-----

* *Elasmosaurus ischiadicus*
* *Elasmosaurus kurskensis*
* *Elasmosaurus marshii*
* *Elasmosaurus nobilis*
* *Elasmosaurus orskensis*
* *Elasmosaurus platyurus*
* *Elasmosaurus serdobensis*
* *Elasmosaurus serpentinus*
* *Elasmosaurus hobmopenisus*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elasmosaurus**

Externé odkazy
--------------

* *Elasmosaurus platyurus* on Oceans of Kansas
* Where the Elasmosaurs roam: Separating fact from fiction
**Lopatka dúhová** (*Rhodeus amarus*, syn. *Rhodeus sericeus amarus*) je druh ryby z čeľade kaprovité. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov lopatka dúhová patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie nie je známy.

Opis
----

Ide o drobnú rybku dosahujúcu dĺžky do 10 cm (*Rhodeus sericeus amarus* dorastá iba do dĺžky osem centimetrov). Má veľmi vysoké a sploštené telo. Postranná čiara nie je úplná. Chrbtová plutva je zaguľatená. Má tmavé sfarbenie chrbta, boky sú striebristé s modrastým pruhom. Brucho je biele. Samičky majú žltozelenú dúhovku oka, samci oranžovú a sú vždy väčší.

Výskyt
------

Lopatka sa objavuje v stojatých a mierne prúdiacich vodách takmer v celej Európe, okrem Škandinávie a Fínska. Jej výskyt je podmienený výskytom lastúrnikov, ktoré jej slúžia k rozmnožovaniu, preto je veľmi ohrozovaná znečisťovaním životného prostredia.

Potrava
-------

Lopatka sa živí rastlinným aj živočíšnym planktónom, drobnými živočíchmi a časťami rastlín. Potravu prijíma aj v zime.

Rozmnožovanie a vývoj
---------------------

Rozmnožovanie lopatiek je celkom viazané na škľabke veľkej. Samček si vytvorí vhodné teritórium, ktoré si následne chráni a láka do neho samičku k treniu. V čase dozrievania ikier narastie samičke kladielko, ktoré môže dosiahnuť až päť centimetrov. Tým dopravuje dozreté ikry do priestoru vnútorných žiaber škľabky. Potom samček nad dýchacím otvorom škľabky vypustí mliečie a ikry oplodní. Plod sa liahne približne za 2 – 3 dny potom žije v žiabrom priestore škľabky. Po zhruba štyroch týždňoch vyvrhne škľabka plod z útrob von. Mladé lopatky sú potom nútené hľadať si potravu samy. Za túto službu opláca lopatka škľabke rovnakým dielom. Škľabka pri rozmnožovaní prechádza larvalnym vývojom (*glochidie*), pri ktorom sa larvy zachycujú na telách dospelých lopatiek a určitú dobu tam žijú. Lopatky sa rozmnožujú až dvakrát do roka. Prvý výter je väčšinou v marci a druhý v apríli alebo v auguste.

Lov
---

Vzhľadom na svoju veľkosť nemá lopatka žiadny hospodársky význam. Naproti tomu je pre svoje sfarbenie veľmi obľúbená medzi akvaristami, ktorí ju chovajú v studeno-vodných akváriách.

Galéria
-------

* SamčekSamček
* Párik, samička s kladielkomPárik, samička s kladielkom

Referencie
----------

1. 1 2  Freyhof, J. & Kottelat, M. 2008. Rhodeus amarus. The IUCN Red List of Threatened Species 2008: e.T135635A4167105.. Prístup 21. júla 2020.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lopatka dúhová**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Lopatka dúhová**
Dôstojník FOA (1939)
**Fínska oslobodenecká armáda**, respektíve **Fínska ľudová armáda** (**FOA**), predstavovala ozbrojené sily formálne podriadené Kuusinenovej Fínskej ľudovodemokratickej vláde, podporujúcej Červenú armádu pri invázii do Fínska. Vznikla krátko pred Zimnou vojnou v novembri 1939, zanikla v roku 1940 potom, čo sa Stalin vzdal svojho plánu na vojenské obsadenie celého Fínska. 

Teoreticky mala predstavovať armádu fínskych dobrovoľníkov, zloženú z Červených Fínov, ktorí utiekli do ZSSR po nevydarenom povstaní v roku 1918. V skutočnosti však túto charakteristiku spĺňal iba zanedbateľný zlomok regrútov. Väčšina jej členov bola násilne zverbovaná z obyvateľov Ruskej Karélie a nikdy nemala s Fínskom nič spoločného. Títo regrúti väčšinou ZSSR a Červenú armádu z celého srdca nenávideli. Pokiaľ k tomu dostali príležitosť, zabíjali svojich komisárov a buď utekali, alebo sa ochotne masovo vzdávali. Ako zajatci potom veľmi usilovne spolupracovali s Fínmi a prejavovali snahu získať vo Fínsku politický azyl. Dostala ho však iba malá časť z nich.

Celkovo bola FOA vedením Červenej armády hodnotená ako úplne nespoľahlivá a nepoužiteľná. Poľní velitelia, ktorým bola pridelená, ju označovali za príťaž a za výzvednú službu nepriateľa.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fínsky portálHistorický portál |
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Fínska demokratická republika*Suomen kansanvaltainen tasavaltaDemokratiska Republiken Finland***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Fínsko | **1939 – 1940** | Karelsko-fínska sovietska socialistická republika → |

|  |
| --- |
| Vlajka štátuvlajka |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu Zelenou farbou je vyznačené územie predvojnového ZSSR, ktoré sa malo stať súčasťou Fínskej demokratickej republiky, červenou zase územia Fínskej demokratickej republiky (iba sčasti pod jej kontrolou), ktoré mali byť pripojené k ZSSR (dnes sú súčasťou Ruska) |

 |
| Hlavné mesto | Terijoki (de facto)Helsinki (nárokované) |
| **Obyvateľstvo** |
| Jazyky | fínčinašvédčinakarelčinaruština |
| Náboženstvo | štátom propagovaný ateizmus |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | ľudová republika (bábkový štát) |
| Vznik | 1. decembra 1939 |
| Zánik | 12. marca 1940 |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Fínsko | Fínsko |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Karelsko-fínska sovietska socialistická republika | Karelsko-fínska sovietska socialistická republika |

 |

 |

**Fínska demokratická republika** (fín. Suomen kansanvaltainen tasavalta, švéd. Demokratiska Republiken Finland) bol bábkový štát, jestvujúci v rokoch 1939–1940, ktorý počas jeho existencie uznal jedine Sovietsky zväz. Štát bol vytvorený počas zimnej vojny v Karélii, a to na území Fínska dobytom a okupovanom sovietskou armádou. 

Na čele štátu bola **Fínska ľudovodemokratická vláda**, prosovietsky orientovaná bábková vláda, nazývaná aj **vláda z Terijoki**. Na jej čele stál fínsky komunista Otto Ville Kuusinen. Súčasťou systému „Fínskej ľudovodemokratickej republiky" bola aj Fínska ľudová armáda, ktorej pluk sa zúčastnil aj bitky pri Suomussalmi.

Zánik štátu
-----------

Tento bábkový štát bol neskôr pripojený ku Karelskej autonómnej sovietskej socialistickej republike a vzniknuvší útvar bol povýšený na sovietsku republiku pod názvom *Karelsko-fínska sovietska socialistická republika*. Spolu s touto transformáciou formálne zanikla aj jeho vláda. Karelsko-fínska SSR sa v roku 1956 opäť stala Karelskou ASSR v rámci RSFSR, po zániku ZSSR je súčasťou Ruska ako Karelsko.

Galéria
-------

* Viačeslav Molotov podpisuje zmluvu medzi ZSSR a Fínskou demokratickou republikou. Otto Ville Kuusinen stojí celkom napravo.Viačeslav Molotov podpisuje zmluvu medzi ZSSR a Fínskou demokratickou republikou. Otto Ville Kuusinen stojí celkom napravo.
* Mapa Karelskej ASSR do roku 1939.Mapa Karelskej ASSR do roku 1939.
* Mapa Karelsko-fínskej SSR po roku 1944, od roku 1956 pod názvom Karelská ASSR, od roku 1991 Karelsko.Mapa Karelsko-fínskej SSR po roku 1944, od roku 1956 pod názvom Karelská ASSR, od roku 1991 Karelsko.
* Mapa súčasnej Karélie.Mapa súčasnej Karélie.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Finská demokratická republika na českej Wikipédii.*
Kocka z neodýmových magnetov
Hviezda z neodýmových magnetov
**Neodýmové magnetické hračky** sú hračky, ktoré sú vyrobené z neodýmových magnetov. Najčastejšie sú predávané ako hračky v tvare guličiek a kociek, s ktorých sa dajú zostaviť najrôznejšie tvary, ako napríklad kruhy, pyramídy, hviezdy, náramky a iné.

História
--------

Medzi prvé neodýmové magnetické hračky patrí sada Neocube, ktorú vyvinul v roku 2008 Chris Reda z Pittsburghu. Nápad dostal po sledovaní magnetov ako prenasledujú jeho pero. 
Prvou osobou, ktorá začala používať magnetické body pre vytvorenie zložitých geometrických tvarov bol Janos Szaki , programátor, matematik a analytik z Maďarska.

Podobné výrobky ako sú Neocube sú k dispozícii pod niekoľkými obchodnými značkami, ako napr. 

* *Nanodots*,
* *Buckyballs*,
* *Desk Dots*,
* *Zen magnets*,
* *CyberCube*,
* *EuroCube*,
* *QQMag*.

Nebezpečenstvo
--------------

Hrozí nebezpečenstvo prehltnutia alebo vdýchnutia malých častí, čo môže viesť v niektorých prípadoch až k smrti, preto nie sú vhodné pre malé deti! Tiež hrozí nebezpečenstvo pre ľudí s kardiostimulátorom.

Galéria
-------

* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *Move over Rubik's Cube – here's the NeoCube* [online]. Daily Mail, 30. apríl 2008. Dostupné online.
2. ↑  SZAKI, Janos. *Magnetic Dot Expert* [online]. YouTube Channel. Dostupné online.
3. ↑   *Silný magnet z populární hračky může dítě i zabít, varují lékaři rodiče* [online]. iDnes.cz, 19. január 2011. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Neodýmová magnetická hračka**

Externé odkazy
--------------

* Neodýmové magnetické hračky na YouTube

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Neodymium magnet toys na anglickej Wikipédii.*
**Neofit Bozveli** (bulh. Неофит Бозвели; \* 1785, Kotel, Bulharsko - † 4. jún 1848) je jeden z predstaviteľov bulharského duchovenstva, spisovateľ a tiež jeden z vodcov národného boja za cirkevnú slobodu. V roku 1810 vstúpil do Chilendarského kláštora a o niečo neskôr odišiel do Svištova, kde sa stal knihovníkom a učiteľom. Krátke obdobie pôsobil v Srbsku, ale nakoniec sa usídlil vo Velikom Tărnove. Tu sa medzi obyvateľstvom snažil rozširovať myšlienku bulharského národného sebauvedomenia, za čo si vyslúžil miesto vedúcej osobnosti v boji proti gréckemu duchovenstvu. V roku 1839 sa ho Bulhari dokonca snažili ustanoviť na miesto dovtedajšieho gréckeho vladyku. Poslovia však boli sluhami carihradského patriarchu podplatení, a tak sa novým vladykom stal Neofit Vizantios a Neofit Bozveli iba jeho protosynkelom. V roku 1841 sa po obvinení z neposlušnosti voči gréckemu vladykovi dostal do kláštorného zajatia na polostrov Atos, odkiaľ sa ale o tri roky vrátil do Carihradu. Podľa neho toto mesto v tom čase malo vhodné podmienky na pokračovanie v boji proti gréckemu patriarchátu, lebo sa tam nachádzalo veľa západných diplomatov a ľudia blízki Osmanskej porte. Jeho kritika gréckeho duchovenstva vyústila v roku 1845 do druhého zatknutia, a Neofit bol opäť nútený odísť na Atos. O tri roky neskôr v kláštore umrel a nádeje na víťazstvo v boji proti gréckemu duchovenstvu sa jeho smrťou rozplynuli.

Bibliografia
------------

* Biedny plač Matky Bulharska, 1846
* Rozhovor s jedným besarábskym Bulharom, 1848

Zdroj
-----

* Смоховска-Петрова, Ванда. „Неофит Бозвели и българският църковен въпрос (Нови данни из архивите на Адам Чарториски)". София, БАН, 1964.

Autoritné údaje: * GND: 119126451
* ISNI: 0000 0000 8705 0967
* LCCN: n80102110
* VIAF: 62351381
* WorldCat: lccn-n80102110
**Georg Trakl** (\* 3. február 1887, Salzburg, Rakúsko – † 3. november 1914, Krakov, Poľsko) bol rakúsky lyrik a významný expresionistický básnik.

Predmetom jeho poézie bol zmysel bytia, smrť a ničota. Reprezentoval dekadentizmus a katastrofizmus, predvídal úpadok Rakúsko-Uhorska. V roku 1910 ukončil farmaceutické vzdelanie a začal pracovať v nemocnici v Innsbrucku.

Keď začala vojna, narukoval do armády a dostal sa na front. Po tom, ako prišiel do kontaktu s ťažko ranenými a zomierajúcimi vojakmi prepadol hlbokým depresiám. Liečil sa v nemocnici v Krakove, kde zomrel na predávkovanie kokaínom, pravdepodobne spáchal samovraždu.

Dielo
-----

V zátvorke je dátum vydania.

* *Gedichte* (1913)
* *Sebastian im Traum* (1915)
* *Die Dichtungen* (1917)

Preklady do slovenčiny
----------------------

V roku 1972 vyšli *Básne*, ktoré preložil Július Lenko. *Sebastián v sne* vyšiel v roku 2000 v preklade Mily Haugovej.

Referencie
----------

1. ↑  TRAKL, Georg; LENKO, Július. *Básne*. Bratislava : Tatran, 1972.
2. ↑  TRAKL, Georg; HAUGOVÁ, Mila. *Sebastián v sne*. [s.l.] : Občianske združenie STUDŇA, 2000. ISBN 8096849301.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Georg Trakl**

Autoritné údaje: * abART: 25893
* BnF: 11926985d
* GND: 118623575
* ISNI: 0000 0001 1644 7753
* LCCN: n50014662
* NK ČR: jn19990008590
* VIAF: 54154950
* WorldCat: lccn-n50014662
**Mária Slabeyciusová** (\* 3. apríl 1913, Detva - † 15. december 1957, Bratislava) bola lekárka-onkologička.

Životopis
---------

Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, na pedagogickej akadémii a na Lekárskej fak. Slov. univ. v Bratislave, 1946 MUDr. Od roku 1932 učiteľka na meštianskej škole v Banskej Bystrici, v roku 1946-1957 odb. pracovníčka v Ústave experimentálnej onkológie SAV v Bratislave. Vo výskumnej práci sa zamerala na cytológiu, kultivačné metódy tkanív a onkovirológiu. Spoluobjaviteľka vírusu vtáčieho sarkómu B 77, kt. sa používa ako model na výskum biolog. príčin vzniku nádorov. Prednášala Spolku slov. lekárov, publikovala odb. štúdie v čsp. Bratislavské lekárske listy.

Literatúra
----------

* SLABEYCIUSOVÁ, Mária. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 219-220.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.