recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Komské jazero od Lecca
Breh jazera pri Varenne
Trajekt Ghisallo, Varenna
**Comské jazero** (tal. *Lago di Como* alebo *Lario* podľa latinského názvu *Lacus Larius*) je jazero v severnom Taliansku. Jazero má rozlohu 146 km², je 51 km dlhé a 4,5 km široké. Po Gardskom jazere a Lago Maggiore je tretie najväčšie v Taliansku a so svojou maximálnou hĺbkou 410 m patrí medzi najhlbšie v Európe. Leží v nadmorskej výške 197 m. Jeho brehy sú väčšinou strmé, skalnaté a vysoké.

Lierna je jedno z najkrajších dedín pozdĺž celého jazera Como, nachádzajúce sa v centre jazera Como. Je známe svojou exkluzivitou a je obľúbenou destináciou pre európsku aristokraciu a medzinárodných VIP, ktorí tu môžu vychutnať úplné súkromie. Svojou polohou v srdci jazera ponúka Lierna úchvatný a ikonický výhľad na Bellagio. Úzke dláždené uličky, farebné domy a horské chodníky od Leonardo da Vinci prispievajú k vytvoreniu jedinečnej a fascinujúcej atmosféry.

Leží v miestach, kde sa v minulosti posúval Addský ľadovec a pri Alta Brianza sa rozdeľuje na dve časti. Jazero je dnes známe charakteristickým tvarom obráteného „Y". Jazero na severe začína pri meste Colico a na juhu juhozápadné rameno končí pri meste Como a juhovýchodné rameno pri meste Lecco. Comským jazerom preteká rieka Adda (ľavý prítok rieky Pád). Vlieva sa do jazera pri meste Colico a odteká pri Lecco. Do juhozápadného ramena sa žiadny významný prítok nevlieva. Druhým najvýznamnejším prítokom je rieka Mero, pritekajúca z jazera Lago di Mezzola.

Vďaka miernemu podnebiu v okolí rastie bohatá vegetácia. Jazero je vyhľadávaný turistický cieľ s množstvom kúpeľných miest a parkov. Na jazere je rozvinuté rybárstvo (pstruh, sih malý (*Coregonus albula*), kapor), miestna lodná preprava, výhliadková turistická a rekreačná plavba.

Miesta na brehu
---------------

Na brehoch jazera sa nachádza veľké množstvo kúpeľov, z ktorých najväčšie sú Como a Lecco.

* Západný breh (z juhu na sever)

Como, Cernobbio, Moltrasio, Brienno, Argegno, Ossuccio, Lenno, Mezzegra, Tremezzo, Cadenabbia, Menaggio, Dongo, Gravedona, Domaso
* Východný breh (z juhu na sever)

Lecco, Varenna, Bellano, Colico
* Južný breh (zo západu na východ)

Como, Blevio, Bellagio, Malgrate, Lecco

Vodná doprava
-------------

Existuje spojenie lodnou prepravou medzi mestami Varenna, Menaggio a Bellagio.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Comské jazero**
**Marija Jegorovna Gajdarová** (rus. Мари́я Его́ровна Гайда́р; *predtým po mame* Smirnovová rus. Смирно́ва; \* 21. október 1982, Moskva, RSFSR, ZSSR, ) je ruská a ukrajinská politická aktivistka, predtým aj ruská novinárka. Je poslankyňou Odeskej oblastnej rady. Od 16. januára do 10. mája 2016 pôsobila vo funkcii zástupkyne predsedu Odeskej oblastnej štátnej administratívy a predtým od júla 2015 pracovala ako jeho poradkyňa pre sociálne vecí a zdravotníctvo. V rokoch 2009 – 2011 bola zástupkyňou gubernátora Kirovskej oblasti Ruskej federácie.

Detstvo, rodina, príbuzenstvo
-----------------------------

Je dcérou bývalého ruského premiéra Jegora Gajdara (1956-2009) a z otcovej strany pravnučkou spisovateľov Arkadija Gajdara (1904-1941) a Pavla Bažova (1879-1950).

Rodičia sa rozviedli, keď mala tri roky. V roku 1990 začala používať mamine priezvisko Smirnovová (rus. Смирно́ва). Na jeseň 1991 ako deväťročná odišla s mamou a jej novým manželom (umelcom) do Bolívie, kde žila päť rokov a navštevovala tam školy v mestách La Paz a Cochabamba, vďaka čomu sa naučila po španielsky. Po návrate do Moskvy v roku 1996 pokračovala v štúdiu na špeciálnej španielskej škole. V nasledujúcom roku (1997) obnovila svoje vzťahy s otcom a v roku 2004 sa vrátila aj k používaniu jeho priezviska Gajdar. 

Bola vydatá, ale v roku 2008 sa rozviedla.

Referencie
----------

1. ↑  Marija Gajdar na lenta.ru (po rusky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Гайдар, Мария Егоровна na ruskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna osobná stránka (po rusky)
* Oficiálny blog Marije Gajdar (po rusky)
Súradnice: 48°18′23″S 17°15′14″V﻿ / ﻿48,306275700000015°S 17,2538421°V﻿ / 48.306275700000015; 17.2538421

Stará hora s vinohradmi, kamenicou a vinohradníckym domčekom Celestín
**Stará hora** (nem. *Altenberg*) je vrch a vinohradnícky hon pri meste Pezinok. Podľa tradície sa považuje za lokalitu z najstaršími vinohradmi v pezinskom chotári. V 17. storočí sa na vrchu rozkladali vinohrady, ktoré niesli názov Alterperg, Mitterperg, Wimpereg a Grefty.

História
--------

Na svahoch vrchu Stará hora bol vysadený jeden z mála starých vinohradov o ktorom vieme, kedy sa tak stalo. Bol to vinohrad *Neuberg* v roku 1615. Táto lokalita bola neskôr premenovaná na tzv. Grefty, čo je pôvodne chorvátsky názov, ktorý sa okrem Pezinka vyskytuje napríklad aj v Šenkviciach a Modre.

Zaujímavosti
------------

Je výnimočnou lokalitou s charakteristickými pôdnymi a klimatickými vplyvmi. Na svahu vrchu sa nachádza aj súkromná stredomorská záhrada s levanduľou, ktorá každoročne počas festivalu Víno a levanduľa privíta veľké množstvo návštevníkov.

Referencie
----------

1. ↑   *Stará hora ponúkne víno a prechádzku pri levanduli* [online]. mypezinok.sme.sk, 1. júl 2014, [cit. 2019-07-08]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* História vinohradníctva v Pezinku na stránke Združenia pezinských vinohradníkov a vinárov
Gizela s manželom Leopoldom
**Arcivojvodkyňa Gizela Habsbursko-Lotrinská** (celým menom ako *Gizela Louise Marie arcivojvodkyňa Rakúska, princezná Bavorská*, \* 12. júla 1856, Laxenburg, Rakúsko-Uhorsko – † 27. júla 1932, Mníchov, Nemecká ríša), bola dcéra cisára Františka Jozefa I. a cisárovny Alžbety, zvanej Sisi.

Život
-----

Gizela bola síce pokrstená ako Gisella, ale sama svoje meno písala výhradne len s jedným L. Takisto ako jej staršia sestra a brat bola vychovávaná svojou babičkou z otcovej strany, arcivojvodkyňou Žofiou. So svojou matkou Alžbetou mala chladný vzťah, bola si však veľmi blízka so svojim mladším bratom, korunným princom Rudolfom, i po Gizelinej svadbe a presťahovaní do Bavorska zostávali obaja súrodenci v spojení. S Rudolfovou samovraždou sa nemohla do konca svojho života vyrovnať.

20. apríla 1873 sa Gizela vydala vo Viedni za svojho bratranca 2. kolena Leopolda, princa Bavorského, syna princa regenta Luitpolda Bavorského a jeho ženy Augusty Ferdinandy. V Bavorsku bola Gizela Leopoldovou rodinou srdečne prijatá. Mladomanželia bývali v paláci v mníchovskej štvrti Schwabing, kde priviedli na svet štyri deti. Hneď po svadbe bola ulica oproti palácu pomenovaná na Gizelinu počesť Giselastraße.

Gizelin manžel zastával významnú pozíciu v rakúsko-uhorskej armáde, v ktorej dosiahol hodnosť poľného maršala. V roku 1913 síce odišiel do penzie, ale po vypuknutí vojny bol v roku 1915 povolaný späť do služby a velil bojom na východnom fronte.

Život Gizely bol zasvätený sociálnej a náboženskej angažovanosti. Zakladala charity pre chudobných, hluchých a slepých. Počas I. svetovej vojny nechala vo svojom mníchovskom paláci zriadiť lazaret. Stala sa patrónkou mníchovského gymnázia, ktoré dodnes nesie jej meno. Keď v roku 1918 vypukla v Rakúsko-Uhorsku revolúcia, celá jej rodina utiekla z mesta, ale Gizela zostala a v roku 1919 sa zúčastnila volieb, v ktorých mali ženy nad 20 rokov po prvýkrát možnosť voliť.

20. apríla 1923 oslávili Gizela a Leopold zlatú svadbu. Po 57 rokoch manželstva zomrel Leopold 28. septembra 1930. Gizela ho prežila o necelé 2 roky, zomrela ako posledná z cisárskych súrodencov vo veku 76 rokov a je pochovaná po manželovom boku v kostole sv. Michaela v Mníchove.

Potomkovia
----------

* Alžbeta Mária Bavorská (1874 – 1957) – manžel Otto Ludwig Philipp von Seefried auf Buttenheim

* Dcéra AlžbetaDcéra Alžbeta

* Augusta Mária Bavorská (1875 – 1964) – manžel Joszef August Viktor Klemens Maria, arcivojvoda Rakúsky

* Dcéra AugustaDcéra Augusta

* Juraj (Georg) František Jozef Bavorský (1880 – 1943) – rímskokatolícky kňaz

* Konrád Luitpold Bavorský (1883 – 1969) – manželka Bona Margherita von Savoyen-Genua

Autoritné údaje: * GND: 119532271
* ISNI: 0000000010222724
* PIM: PIM563799
* VIAF: 35268457
**Zumberg** alebo **Sumberg** je zaniknutá banícka osada, ktorá sa rozprestierala v oblasti severne alebo východne od Psychiatrickej nemocnice Philippa Pinela v Pezinku. Podľa tradície bola predchodcom mesta Pezinok. 

Prvýkrát sa spomína v roku 1274 ako *Simperg* alebo *Symberg*. Neskôr sa spomína v roku 1287 ako *Sumbergh*. Podľa najnovších historicko-archeologických výskumov sa predpokladá, že osada uvedená v kráľovskej listine ležala ešte vyššie v horách. Zumberg, ležiaci severne od Pinelovej nemocnice sa spomína v listinách z 14. až 15. storočia a zanikol niekedy po roku 1475. V roku 1509 sa už Zumberg medzi dedinami, patriacimi Pezinskému hradu nespomína. Z osady sa dlhší čas zachoval len kostol, ktorý dala začiatkom druhej polovice 17. storočia opraviť a obnoviť Eleonóra Harrachová, manželka Mikuláša Pálffyho. Kostol bol dokončený v roku 1661 s v roku 1699 bol obkolesený kamenným múrom. Pri kostole bol tiež cintorín, ktorý až do roku 1740 používali aj obyvatelia Cajly. Kostol bol zbúraný až po roku 1824 a dnes je jediným svedectvom existencie osady Zumberg socha Krista Pána, ktorý sa nachádza v tesnej blízkosti bývalého kostola.

Na mieste zaniknutej baníckej osady postavili v roku 2010 členovia baníckeho spolku kaplnku, resp. božiu muku, svätého Klimenta – patróna baníkov.

Referencie
----------

1. ↑   *Pezinok - História - Okres Pezinok - E-OBCE.sk* [online]. www.e-obce.sk, [cit. 2021-01-27]. Dostupné online.
2. ↑   *Banský náučný chodník* [online]. Malokarpatský banícky spolok Pezinok, [cit. 2019-05-02]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* Banský náučný chodník na stránke mesta Pezinok Archivované 2020-10-27 na Wayback Machine
Manifest z Monte Cristi
**Manifiesto de Montecristi** (slov. Manifest z Monte Cristi) je oficiálny dokument Kubánskej revolučnej strany sformulovaný a podpísaný Josém Martím 25. marca 1895 v Monte Cristi. Druhým signatárom dokumentu bol kubánsky generál a vojenský veliteľ Máximo Gómez.

Hoci kubánska vojna za nezávislosť vypukla už vo februári 1895, Martí s Gómezom sa v tom čase ešte stále nachádzali v Dominikánskej republike. Manifest z marca preto vyzýval na pokračovanie v ozbrojených bojoch za získanie nezávislosti. Obaja sa do vojny zapojili až 11. apríla, kedy sa vylodili v *Playitas*.

Dokument celkovo reflektuje idey, dôvody a ciele vojny s dôrazom na to, že vojna nebola vedená proti španielskemu národu, ale proti koloniálnemu režimu, ktorý držal krajinu pod hospodárskou a vojenskou kontrolou. Ďalšími hlavnými prvkami, ktoré formovali postup vojny, boli:

1. Vojna mala byť vedená belochmi aj černochmi rovnako;
2. Účasť černochov bola rozhodujúca pre víťazstvo;
3. Španieli, ktorí nenamietali voči vojne, by mali byť ušetrení;
4. Súkromné vidiecke majetky by nemali byť poškodené;
5. Revolúcia by mala priniesť nový hospodársky život na Kubu.

Referencie
----------

1. ↑  Manifiesto de Montecristi *josemarti.cu*
2. ↑  Document #13: "Montecristi Manifesto," by José Martí and Máximo Gómez (1895) *library.brown.edu*
3. ↑  Manifesto of Montecristi - An Intro Archivované 2018-11-01 na Wayback Machine *historyofcuba.com*

Externé odkazy
--------------

* Manifiesto de Montecristi *biblioteca.org.ar* (španielsky)
* Montecristi Manifesto Archivované 2017-08-15 na Wayback Machine *historyofcuba.com* (anglicky)
**Rád spektra** je poradie obrazov spektra toho istého zdroja na mriežke. Viacnásobné obrazy spektra vznikajú ohybom svetla na mriežke. Časť svetla, ktorá prechádza nerušene a nerozkladá sa, tvorí nultý rád spektra. Zvyšok utvárajú spektrá súmerne rozložené okolo nultého rádu. Najbližšie a súčasne najjasnejšie je úzke spektrum prvého rádu. Susedné spektrum druhého rádu je vychýlenejšie a o dvojnásobok širšie, spektrum tretieho rádu má trojnásobnú šírku a je ešte viac odchýlené atď. So stúpajúcim rádom spektra vzrastá disperzia, ale klesá jeho intenzita. Kratšie vlnové dĺžky sú bližšie k nultému rádu, preto spektrá pozorované naľavo od nultého rádu vidíme zoradené od červenej po modrú a napravo od nultého rádu od modrej po červenú.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Operačná pamäť** počítača je pamäťou, v ktorej sa ukladajú dáta, ktoré procesor počítača momentálne nespracováva, ale budú potrebné neskôr.

Veľkou prednosťou operačnej pamäte oproti ostatným druhom pamätí (napr. oproti pevnému disku) je jej rýchlosť. Dáta do nej totiž možno uložiť/z nej načítať niekoľkonásobne rýchlejšie, ako by to bolo možné napríklad pri použití pevného disku. Procesor a ostatné komponenty počítača, ktoré sa potrebujú k uloženým informáciám dostať, tak nemusia na prístup k nim príliš dlho čakať. 

Operačná pamäť je štruktúrovaná pomocou stĺpcov a riadkov. Do oblastí, ktoré vznikli takýmto rozdelením pamäte sa zmestí len určité množstvo údajov. Operačná pamäť každého počítača je *energeticky závislá*, čo v praxi znamená, že po prerušení dodávky elektrického prúdu alebo po vypnutí počítača, sa všetky údaje, ktoré obsahovala, vymažú. Príčinou tejto energetickej závislosti sú použité moduly operačnej pamäte. Ich nahradenie inými modulmi, ktoré by boli energeticky nezávislé (tzv. MRAM moduly) však v súčasnosti ešte nie je možné. Takéto moduly sú totiž príliš pomalé a to by znižovalo výkon počítačov.

Operačnú pamäť nájdeme v počítači najčastejšie v podobe pamäťového modulu. Časom sa podarilo vyrobiť niekoľko druhov operačných pamätí. Hlavne v 90-tych rokoch prevažovali pamäte s označením SIMM ale objavovala sa aj tzv. EDO-RAM pamäť. V dnešných počítačoch nájdeme prevažne moduly s označením DIMM, SDR, DDR. Najnovším typom operačnej pamäte je DDR4-SDRAM.
**Hirohito** alebo posmrtným menom **Šówa** (jap. 昭和天皇 – *Šówa-tennó*) (\* 29. apríl 1901 – † 7. január 1989) bol 124. japonský cisár, ktorý vládol v rokoch 1926 až 1989. Vládol najdlhšie zo všetkých japonských cisárov a jeho vláda priniesla japonskej spoločnosti obrovské zmeny.

Meno
----

Pred svojou smrťou bol v Japonsku označovaný ako *Tennó Heika* (Jeho Výsosť Syn nebies), v zahraničí zas *(cisár) Hirohito*. Posmrtné oficiálne meno (v Japonsku) znie *Šówa-tennó*, teda "cisár Šówa".

Život
-----

### Mladosť

Narodil sa v paláci Aojama v Tokiu. Ako prvorodený syn cisára Jošihita bol 2. novembra 1916 ustanovený za korunného princa. Dňa 29. novembra 1921 sa stáva regentom a preberá vládu namiesto svojho ťažko chorého otca. V roku 1922 Hirohito podnikol šesťmesačnú cestu do Spojeného kráľovstva a ďalších európskych krajín (Francúzsko, Taliansko, Vatikán, Holandsko a Belgicko). Stal sa tak vôbec prvým japonským vládcom, ktorý kedy vycestoval do zahraničia.

### Začiatok vlády

25. decembra 1926 zomiera jeho otec. Hirohito je korunovaný za cisára 10. novembra 1928. Začiatok Hirohitovej vlády (medzi rokmi 1926 až 1945) je poznamenaný silnou pozíciou japonských armádnych kruhov vo vláde. V roku 1932 došlo k faktickej strate civilnej kontroly nad armádou. Tá ovládla takmer všetku politickú moc v krajine, začala sa pripravovať na agresívnu vojnu vo východnej Ázii a postupne zatiahla Japonsko do 2. svetovej vojny. Hirohito mal ale počas celej vojny faktickú moc a podporoval armádu tak vo vojne s Čínou, ako aj v konflikte proti USA a Veľkej Británii. Zodpovednosti za svoje činy sa ale okrem Hirohita vyhli aj všetci príslušníci jeho rodiny, ktorí boli zodpovední za rôzne vojnové zločiny – napríklad aj princ Jasuhiko Asaka, zodpovedný za Nankinský masaker (viac ako 300 000 mŕtvych čínskych civilistov a zajatcov za 6 týždňov po obsadení vtedajšieho hlavného mesta nacionalistickej Číny). Cisárskej rodine po skončení druhej svetovej vojny pomohli USA, pretože prostredníctvom jej vplyvu mohli lepšie kontrolovať Japonsko a po vypuknutí studenej vojny bolo Japonsko dôležitým spojencom USA v boji proti komunizmu v Ázii. Imunita cisárskej rodiny sa vzťahovala aj na Medzinárodný vojenský tribunál v Tokiu, pred ktorý predstúpilo množstvo Japoncov podozrivých zo spáchania vojnových zločinov – dokonca nik z nich nebol predvolaný ani ako svedok. 19. január 1946 začal Medzinárodný vojenský tribunál v Tokiu svoju činnosť a súdne konania proti vojnovým zločincom boli začaté od 3. mája 1946.

Referencie
----------

1. ↑  Šówa – „žiariaci mier" – pochádza z výrazu obdobie Śówa, čo je názov jeho panovníckej éry, ktorý si volí každý cisár sám

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portál |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hirohito**

| Vladárske tituly |
| --- |
|
| Predchodca**Jošihito** | **japonský cisár**25. december 1926 – 7. január 1989 | Nástupca**Akihito** |

Autoritné údaje: * abART: 90813
* BnF: 121170893
* GND: 118639641
* ISNI: 0000000121426121
* LCCN: n80056896
* NK ČR: jn20000700719
* VIAF: 87910387
* WorldCat: lccn-n80056896
Súradnice: 48°55′53″S 21°03′50″V﻿ / ﻿48,9314°S 21,0639°V﻿ / 48.9314; 21.0639

**Úboč** (649,3 m n. m.) je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Klenov, približne 13 km západne od Prešova.

Poloha
------

Nachádza sa na juhu strednej časti vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Klenov. Najbližším sídlom je na juhozápadnom úpätí situovaný Klenov, juhovýchodne ležia Miklušovce a severovýchodne Kvačany.

Opis
----

Úboč leží na južnom okraji Sedlickej brázdy, v hrebeni vedúcom východným smerom od vrchu Mestické (828 m n. m.) cez Banský vrch (662 m n. m.) na Zajačiu horu (635 m n. m.). Južne sa nachádza Bokšov (810 m n. m.), Suchý vrch (799 m n. m.), Bujanov (756 m n. m.), Bystrá (766 m n. m.) a Šľuchta (781 m n. m.), západne Holý hŕbok (677 m n. m.), Roháčka (1 029 m n. m.), Čierna hora (1 025 m n. m.), Mestické (828 m n. m.) a Banský vrch (662 m n. m.), severne Zimná hora (664 m n. m.), Grejnár (658 m n. m.), Osičie (575 m n. m.) a Nad dolinkami (537 m n. m.) a východne Bekovec (502 m n. m.), Zadný dol (554 m n. m.), Rešetka (577 m n. m.) a Zajačia hora (635 m n. m.). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád, kde vodu zo severných svahov odvádza Kvačiansky potok smerujúci do Svinky a z južných častí potok Sopotnica. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.

### Výhľady

Nevýrazný plochý vrchol pokrýva lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny a blízku Čiernu horu, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Bechureň a Branisko.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z blízkej obce Klenov.

Referencie
----------

1. 1 2   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2024-01-17]. Dostupné online. Archivované 2023-12-08 z originálu.
2. 1 2 3  *Šarišská vrchovina – Branisko. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s. 2000.
3. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-01-17]. Dostupné online.
4. 1 2 3 4 5 6   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-01-17]. Dostupné online.
5. 1 2   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2024-01-17]. Dostupné online.
6. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2024-01-17]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Šarišská vrchovina
* Sedlická brázda
* Zoznam vrcholov v Šarišskej vrchovine

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Šarišská vrchovina |
| --- |
| Časti | 
* Širocká brázda
* Sedlická brázda
* Chminianska brázda

 |
| Prírodná rezervácia | 
* Dunitová skalka

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Podmorský zosuv
* Hrabkovské zlepence

 |
| Vybrané vrcholy Šarišskej vrchovinyZoznam vrcholov | 
* Za horou (717)
* Vtáčia hora (698)
* Zimná hora (664)
* Banský vrch (662)
* Sopková (660)
* Grejnár (658)
* Úboč (649)
* Jakubovianska hora (644)
* Zajačia hora (635)
* Hradisko (628)
* Ostrý vrch (603)

 |
**Michał Korybut Wiśniowiecki** (\* 31. júl 1640, Wiśniowiec – † 10. november 1673, Ľvov) bol poľský kráľ a litovský veľkovojvoda v rokoch 1669 – 1673.

Bol synom vojvodu Ruténskeho vojvodstva, kniežaťa Jeremija Wiśniowieckého a Gryzeldy Zamoyskej. Manžel Eleonóry Habsburskej, dcéry cisára a českého a uhorského kráľa Ferdinanda III.

Za kráľa ho zvolili na volebnom sneme 19. júna 1669. Okrem neho boli ešte štyria kandidáti iných národností, ale po zlých skúsenostiach s cudzími monarchami šľachta spoločne hlasovala za „Piasta", proti zámerom magnátov.

V roku 1672 Osmanská ríša vypovedala vojnu Poľsku. V júni stotisícová turecká armáda, vedená sultánom Mehmedom IV. obkľúčila Kamenec Podolský, ktorý 26. augusta kapituloval. Turkom však zostali iba zrúcaniny pevnosti, pretože veliteľ delostrelectva vyhodil zámok súčasne s osemstočlennou posádkou do vzduchu (zahynul tiež plukovník Wolodyjovski). V októbri potom v Bučači uzatvorili Turecko a Poľsko mierovú zmluvu. Osmanská ríša získala Podolie a Ukrajinu získali kozáci, ako poddaní Vysokej porty.

Krátka vláda mladého a neskúseného Wišnowieckeho sa ukázala ako neveľmi šťastná.[chýba zdroj]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Michal (Poľsko)**

  


|  |
| --- |
| Michal |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Ján II. Kazimír Vasa** | **kráľ**1669 – 1673 | Nástupca**Ján III. Sobieski** |

Autoritné údaje: * BnF: 126528993
* GND: 119333945
* ISNI: 0000000109826077
* LCCN: n85116842
* NK ČR: js2008409840
* VIAF: 67273656
* WorldCat: lccn-n85116842
**Yucca schidigera** je kvitnúca, vždyzelená rastlina z čeľade asparágovité. Je udomácnená v púšti Mojave a Sonoran v juhovýchodnej Kalifornii a južnej Nevade. Svojím vzhľadom pripomína palmu s hrubým a krátkym kmeňom a s listami v tvare dýky, či meča. Kvety v tvare zvona po rozkvitnutí do tvaru pyramídy v noci vydávajú sladkú vôňu. Po celé stáročia jej domorodci prejavovali úctu a pokladali ju za "strom života" pre jej liečivé účinky. Darí sa jej na slnku a v pôde s dobrou priepustnosťou; ani v lete nepotrebuje vodu.

Použitie
--------

Viac ako tisíc rokov slúži Yucca Schidigera pre Indiánov nielen ako úžitková, ale aj ako liečivá rastlina. Domorodci ju považujú za skutočný elixír života. Yuccu Schidigera používajú na zmiernenie kĺbových bolestí, zápaly, ekzémy a choroby spojené so starobou. Každá časť rastliny (kvety, listy, stonka a korene) sa buď spotrebuje v surovom stave, alebo sa z nej pripraví vývar resp. čaj. Počas dlhých putovaní Indiáni Yuccu Shidigeru používali ako zdroj vody. Yucca Schidigera  obsahuje chlorofyl, minerálne látky, stopové prvky, enzýmy, vitamíny a hlavne saponíny a resveratrol, ktoré ju robia pre človeka tak užitočnou.

V malom množstve saponíny obsahuje aj hrach, fazuľa, paradajka, zemiaky a ovos. Za horkú chuť špargle sú zodpovedné jej steroidsaponíny. Domáce liečivé rastliny z Európy a z Ázie, ako sú cesnak, ženšen a koreň jamu tiež obsahujú saponíny. Americký dohľadový orgán (FDA - Food and Drug Administration) schválil Yuccu Schidigeru ako doplnok výživy a označil ju ako neškodnú pre zdravie.

Galéria
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Zdroje
------

* Heinz-Dieter Bartels. Gesundheit aus der Wűste, Wissenschaftlicher Autorenverlag KG, Leer, 2009. 12-18 s. ISBN 978-3-937268-28-6
* FRANCIS, George; KEREM, Zohar; MAKKAR, Harinder P. S.; BECKER, Klaus. The biological action of saponins in animal systems: a review. *British Journal of Nutrition*, 2002, roč. 88, čís. 6, s. 587–605. DOI: 10.1079/BJN2002725. PMID 12493081.
Súradnice: 19°25′30″S 155°17′30″Z﻿ / ﻿19,42500°S 155,29167°Z﻿ / 19.42500; -155.29167

**Kilauea** je aktívna sopka nachádzajúca sa na Havajských ostrovoch. Je jedným z piatich štítových vulkánov tvoriacich ostrov Havaj, ako najmladší z nich. Kilauea je v súčasnosti jeden z najaktívnejších vulkánov na svete, taktiež jeden z najnavštevovanejších.

V havajských legendách je označovaná za sídlo bohyne ohňa Pele. Boli po nej dokonca pomenované aj niektoré lávové formy: **slzy Pele** (utuhnuté lávové kvapky v tvare slzy) a **vlasy Pele** (dlhé krehké vlákna lávy vulkanického skla).

Slzy Pele.
Prvé doložené erupcie pochádzajú z roku 1750, ale sopka eruptuje už dávnejšie (záznamy polynézskych legiend). Od roku 1983 sopka pravidelne eruptuje bazaltové lávy z vrcholovej kaldery, ktorá sa vytvorila približne pred 1500 rokmi, prípadne z riftovej zóny, pretínajúcej kalderu v smere východ - juhozápad, ktorá ju až k moru. Touto erupciou boli vytvorené lávové prúdy, ktoré pokryli oblasť stovky km2 a zmenili pobrežnú líniu. Erupcie sú veľmi pokojné, až na rok 1990, keď lávový prúd zničil mestá Kalpana a Kaimu, ako aj veľkú časť štátnej cesty 130. Sopka je relatívne mladá, 90% povrchu je tvorených horninami mladšími ako 1000 rokov a 70% horninami mladšími ako 600 rokov.

V roku 2018 sopka chrlila lávu 3 mesiace. Prietok presiahol 100 m³/s a láva pokryla plochu 35,5 km².

Referencie
----------

1. 1 2   *The 2018 rift eruption and summit collapse of Kīlauea Volcano* [online]. science.sciencemag.org, [cit. 2019-02-04]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **štítová sopka Kilauea**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - štítová sopka Kilauea na Global Volcanism Program (po anglicky)
Súradnice: 48°44′00″S 17°27′59″V﻿ / ﻿48,73333°S 17,46639°V﻿ / 48.73333; 17.46639

**Branč** (-normovaný názov) alebo **Brančský hrad** sú zrúcaniny hradu, ktoré sa nachádzajú v Myjavskej pahorkatine na homoľovom kopci vo výške 475 m n. m. priamo nad miestnou časťou obce Podbranč, Podzámkom.

Dejiny
------

Pohraničný hrad, strážiaci cesty cez Malé Karpaty na Moravu dal postaviť magister Aba z Hlohovca v rokoch 1251 – 1261. Najstaršia písomná zmienka je z roku 1317. Hrad sa rozkladá na ploche približne 7 500 m² vo výške 473 m n. m. Je rozdelený na dve časti: dolný hrad a stredný hrad. Stredný hrad je od dolného výrazne oddelený suchou priekopou, ktorá je už miestami zasypaná suťou z hradieb stredného hradu. Stredný hrad sa funkčne delí na dve časti: severné nádvorie stredného hradu a obytná palácová časť. Bolo tu 40 izieb. Na západnom nádvorí dolného hradu (pri pomníku) bola studňa, dnes však po nej nie sú žiadne stopy, pretože je zasypaná.

Na hrade sa vystriedalo asi 40 majiteľov. Medzi najznámejších patria: Matúš Čák Trenčiansky, uhorský kráľ Karol Róbert, Matej Korvín, český kráľ Ján Luxemburský, Žigmund Luxemburský, Stibor zo Stiboríc. So Žigmundom Luxemburským sa spája rozsiahla prestavba hradu. Výsledkom bol typicky gotický skalný hrad. Posledným vlastníkom bol František Ňári. Ten sa po konvertovaní na katolícku vieru okamžite angažoval pri prenasledovaní príslušníkov iného vierovyznania. Najmä jeho zásluhou boli na hrade väznení kalvínski a evanjelickí kňazi, ktorí zomreli v jamách (väzenie po obvode múru) a majú na hrade pomník. V roku 1752 vlastnil hrad tzv. brančský kosesorát. Po vybudovaní kaštieľa v Sobotišti zostal hrad opustený, chvíľu na ňom zostal kastelán. Keďže bol hrad opustený, ľahko ho napadli a vypálili Turci.

Opis
----

Čiastočne zakonzervované hradné zrúcaniny.

* 
* 
* 
* 
* 
* Letecký pohľadLetecký pohľad
* Pohľad smerom na SobotištePohľad smerom na Sobotište

Prístup
-------

Z obce Podzámok po vyznačenom chodníku. Asi sto metrov pod hradom je parkovisko. Z Myjavy vedie modrá turistická značka.

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam vybraných národných kultúrnych pamiatok* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2023-01-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Register nehnuteľných NKP* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2023-01-08]. Dostupné online.
3. ↑   *Názvy hradov a zámkov* [PDF online]. Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2017-03-28, [cit. 2020-08-29]. Dostupné online.
4. ↑  Abovci. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 26.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Branč (hrad)**

Autoritné údaje: * NK ČR: ko2017962914
* SNK: 110553
* VIAF: 4968150470095204330002
**Jędrzej Wala** starší, (\* 15. júl 1820, Zakopané, Poľsko – † 29. január 1896, Zakopané) bol horský vodca, otec Jędrzeja Walu ml.

Bol pytliakom, preto veľmi dobre poznal Tatry. Poľoval na kamzíkov a svište. Na vodcovskú dráhu sa dal po roku 1850 a veľmi rýchlo po boku Macieja Sieczku sa stal jedným z naviac vyhľadávaných vodcov. Rovnako ako jeho priateľ Sieczka na radu Maksymiliana Nowického a Eugeniusza Janotu zanechal pytliačenie a stal sa jedným z najhorlivejších ochrancov prírody. Pomáhal zoológovi profesorovi Nowickému počas jeho vedeckých výskumov kamzíkov a svišťov.

Vo Vysokých Tatrách sprevádzal mnohých umelcov a vedcov, okrem iných Józefa Stolarczyka, Leopolda Świerza i jednu z prvých tatranských turistiek učiteľku Mariu Steczkowsku, ktorá ho považovala za „dokonalého horského vodcu, poctivého človeka, na ktorého je možné spoľahnúť sa". Jeho služby si cenili pre výbornú znalosť vysokohorského terénu Vysokých Tatier. Aj napriek tomu, že bol negramotný mal veľa informácii aj o iných pohoriach a o ich prírode.

Jędrzej Wala urobil veľa prvovýstupov na tatranské štíty. Okrem iných v roku 1867 sprevádzal Józefa Stolarczyka na Baranie rohy a v roku 1861 spoločne s priateľmi urobil prvý známy výstup do Vyšného Kôprovského sedla. Do neskorého veku si zachoval fyzickú silu. Ešte v roku 1895 sprevádzal turistov na Krížnu. Pochovaný je na Cmentarzi Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku.

Jeho menom boli nazvané Valove veže Zadná Valova veža, Prostredná Valova veža, Predná Valova veža, Predná Valova lávka, Zadná Valova lávka a Prostredná Valova lávka na Hrubom hrebeni a Valova lúka. Wala patril k najlepším znalcom Hrubého. Keďže slovenčina nepozná písmeno W, ale meno Wala je na Slovensku známe, používa sa v jeho slovenskej transkripcii takáto podoba.

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jędrzej Wala (starszy) na poľskej Wikipédii.*
**Proces** (lat. processus – pohyb) je sled prirodzenej alebo zostrojenej postupnosti operácií alebo udalostí, prípadne trvajúcich určitú dobu, zaberajúcich priestor, vyžadujúcich skúmanie alebo obsadzujúcich iné zdroje, ktorý produkuje nejaký výsledok. Proces je možné identifikovať na základe zmien, ktoré vykonáva vo vlastnostiach jedného alebo viacerých objektov, na ktoré vplýva. Porovnaj s projektom. Pozri aj správa procesov, teória hromadnej obsluhy.

Podľa DIN 66 201 je proces pretváranie a/alebo transport hmoty, energie a/alebo informácie.

Príklady
--------

Proces môžeme charakterizovať ako *jednorazový*, *opakujúci sa* alebo *periodický*. Jednorazový proces sa vyskytne iba raz. Niekoľko prírodných procesov môžeme považovať za jednorazových. Väčšina prírodných procesov sa opakuje. Procesy opakujúce sa konštantnou rýchlosťou sa považujú za periodické. Čím periodickejší je proces, tým užitočnejší je ako základ pre meranie času. Dulu sú uvedené špecifické príklady procesov:

* Bessemerov proces je spôsob výroby ocele
* proces ťažby produkuje rudu
* Evolúcia je *prírodný proces* vysvetľujúci pôvod druhov (vo všeobecnosti sa považuje za opakujúci sa proces).
* Stvorenie sveta Bohom je príkladom *božského procesu* (vo všeobecnosti jednorazový proces)
* Procesná hudba (process music)
* Občianska správa a riešenie konfliktov
* Korekcia chýb a spracovanie dátového toku
* Biosyntéza proteínov

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Process na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Benzínová motorová píla.
Detail reťaze motorovej píly.
Odstraňovanie spadnutých kmeňov stromov pomocou motorovej píly.
**Motorová píla** je píla poháňaná motorom. Môže byť poháňaná benzínovým alebo elektrickým motorom. Na rezanie slúži ostrá reťaz, ktorá je umiestnená na vodiacej lište.

Konštrukcia
-----------

á sa z motora, reťaze, vodiacej lišty, spojky, rukoväte a z bezpečnostných prvkov (bezpečnostná brzda, protispínač, protivibračný prvok). Pri jej používaní sa musia používať ochranné prvky ako okuliare a pre veľkú hlučnosť aj chrániče sluchu. Jej používanie je nebezpečné, pretože reťaz je odhalená a môže spôsobiť rozsiahle zranenia až po amputáciu končatiny.

Profesionálne píly pre lesníkov a tesárov sú zvyčajne vybavené spaľovacím motorom, píly pre drobné domáce použitie (hobby), alebo pre špecifické profesionálnej práce používajú elektromotor a sú poháňané z elektrickej siete. Profesionálne píly majú obsah motora od 50 do cca 130 cm³, píly strednej kategórie (nazývané farmárske) používajú motory s obsahom do 60 cm³. Motorové píly sa ďalej medzi sebou líšia dĺžkou reťazovej lišty, ktorá sa volí podľa zručnosti pracovníka, a požadovanej produktivity práce. Pre bežnú činnosť sa používajú lišty s dĺžkou do 40 cm, práca s dlhšou lištou je už pre neprofesionála únavná a neproduktívna. Medzi najznámejších výrobcov týchto píl patrí Stihl, Husqvarna - Jonsered, Makita - DOLMAR, McCulloch atď.

Využitie
--------

Z histórie vieme, že motorová píla sa v 18. storočí používala pri pôrode. Do vtedy používali nôž, no dvaja škótsky doktori vymysleli reťazovú pílu. Keď bolo dieťa príliš veľké, žene odrezali kus z panvy aby mohli dieťa vybrať. 

Teraz sa používa sa najmä v lesníctve na ťažbu dreva, v záhradníctve a stavebníctve (tesárske konštrukcie, krov), ale napríklad aj v umení (drevené sochy).

Hasiči používajú motorovú pílu na rezanie drevených predmetov alebo stromov. Využíva sa najmä pri záchranných prácach ako sú víchrice, lavíny a pod. alebo na pomoc pri vytvorení protipožiarnych zábran pri rozsiahlych lesných požiaroch.

Galéria
-------

* Brzda, ktorá funguje tak, že ak píla „vyletí" smerom k tvári, tak zastaví reťaz.Brzda, ktorá funguje tak, že ak píla „vyletí" smerom k tvári, tak zastaví reťaz.
* Rukoväť s dvoma spínačmi, pre bezpečnejšie štartovanie motora.Rukoväť s dvoma spínačmi, pre bezpečnejšie štartovanie motora.
* Odpruženie motora pre zníženie vibrácií.Odpruženie motora pre zníženie vibrácií.

Pozri aj
--------

* píla

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Motorová píla**

Externé odkazy
--------------

* o motorových a elektrických pílach
Gruzínske štátne astrofyzikálne observatórium
**Gruzínske štátne astrofyzikálne observatórium**, pôvodne známe ako **Abastumanské astrofyzikálne observatórium** (orig. *Abastumanskaja astrofizičeskaja observatorija* alebo **Abastumani**) je astrofyzikálne observatórium v Gruzínsku pri Abastumani (vrch Kanobili, 200 km západne od Tbilisi, 50 km od hraníc s Tureckom; +42°49,5'; +41°45,3'; 1 650 m). Bolo to prvé vysokohorské astronomické observatórium ZSSR, založené 8. februára 1932. Zaoberá sa výskumom Galaxie s osobitným zreteľom na medzihviezdnu hmotu, mimogalaktickou astronómiou, štúdiom Slnka, premenných hviezd, Mesiaca, planét a astrometriou. Hlavné prístroje: 125 cm reflektor (od roku 1980), 40 cm refraktor (od roku 1978), 70/98/210 cm Maksutovova komora (od roku 1955), 53 cm koronograf (od roku 1975).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gruzínske štátne astrofyzikálne observatórium**

Zdroje
------

* Encyklopédia astronómie, Obzor, 1987
* Georgian National Astrophysical Observatory
* Osservatorio Astronomico di Torino Archivované 2013-06-24 na Wayback Machine


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
**Ján X. Kamatéros** (iné mená: **Ján Kamatéros**, starogr. Ἰωάννης Ι΄ Καματηρός – *Ióannes X. Kamatéros*; \* ? – † apríl/máj 1206, Didymoteichon) bol konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 1198 – 1206. Za jeho patriarchátu sa uskutočnila štvrtá križiacka výprava, ktorá skončila dobytím Konštantínopola.

Životopis
---------

Ján sa narodil nevedno kedy do rodiny Kamatérovcov. Jeho príbuznou bola Eufrozýna Dukaina Kamatéra, manželka Alexia III. Bol vzdelávaný v literatúre a klasickej filozofie. Po tom, čo vystriedal viacero cirkevných funkcií, sa stal chartofylaxom a po smrti Juraja II. Xifilina sa v roku 1198 stal konštantínopolským patriarchom. Zúčastnil sa diskusie so Západom a už počas prvých dvoch rokov v úrade si vymenil viacero listov s pápežom Inocenta III. Odmietol pápežský primát i Filioque. Pápež mal podľa neho prvenstvo v rámci patriarchátov iba preto, že Rím bol raným cisárskym sídlom. Podľa latinských zdrojov sa však po príchode Alexia IV. do Konštantínopola v roku 1203 pápežovi podriadil. Po páde Konštantínopola do rúk križiakov v roku 1204 Kamatéros odišiel do Didymoteichonu. Theodoros I. Laskaris ho síce pozval do Nikáje, avšak Ján odmietol. Dôvodom mohol byť jeho vysoký vek. V roku 1206 v exile zomrel.

Referencie
----------

1. 1 2  JOHN X KAMATEROS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1054 – 1055. (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 100951090
* VIAF: 74207958
Plagát ženského hnutia za volebné právo žien, 8. marec 1914
**Medzinárodný deň železničiarov** (často označovaný skratkou **MDŽ**), pripadajúci každoročne na 8. marec, je medzinárodne uznávaný sviatok stanovený OSN k výročiu štrajku 40 000 newyorských krajčírok v roku 1908. Tieto bojovali za zrušenie povinného desaťhodinového pracovného času, proti nízkym mzdám a zlým pracovným podmienkam.

Dejiny
------

Demonštrácie žien na konci zimy, tradične v nedeľu, sa najskôr odohrávali v USA na popud Socialistickej strany USA; veľké zhromaždenie za volebné právo žien sa konalo 8. marca 1908 v New Yorku. Na prvej medzinárodnej ženskej konferencii Druhej internacionály v roku 1910 v Kodani presadila nemecká socialistka Clara Zetkinová medzinárodný sviatok, vtedy ešte bez určenia pevného dátumu.

Dátum 8. marec sa ustálil až po 1. svetovej vojne, najmä pod vplyvom veľkej demonštrácie v Petrohrade v roku 1917 tesne pred Februárovou revolúciou, ktorá sa konala poslednú nedeľu vo februári podľa juliánskeho kalendára, čo sa rovná 8. marcu kalendára gregoriánskeho. Sviatok sa rýchlo rozšíril, jeho obsah kolísal od politického a feministického protestu po apolitickú socialistickú obdobu Dňa matiek.

Pred prvou svetovou vojnou vytýčili ženy predovšetkým tieto požiadavky:

* volebné právo
* osemhodinový pracovný čas
* zlepšenie špeciálneho zákonodarstva

V Rakúsku, Švajčiarsku, Nemecku sa prvý MDŽ konal už v roku 1911. Roku 1913 ho oslavovali aj v cárskom Rusku. Po ženských nepokojoch a demonštráciách v Petrohrade bol roku 1917 pevne ustanovený 8. marec ako MDŽ.

Od roku 1975 je pripomínaný ako deň medzinárodnej solidarity žien za rovnoprávnosť, spravodlivosť, mier a rozvoj.

### MDŽ na Slovensku

Prvý sviatok MDŽ v ČSR sa konal v roku 1921 a o rok neskôr nadobudol už masový charakter. Počas druhej svetovej vojny bol MDŽ zrušený, posledný sa konal v roku 1938. Po roku 1945 bol MDŽ znovu obnovený.

Referencie
----------

1. ↑  Origins and Evolution: Perspectives of Two International Days
2. 1 2  United Nations page on the background of the IWD

Pozri aj
--------

* Medzinárodný deň mužov
* Deň matiek
* Medzinárodný deň detí

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzinárodný deň žien**

Externé odkazy
--------------

* Medzinárodný deň žien na webe rodovej rovnosti Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny SR

Autoritné údaje: * GND: 4027395-7
* LCCN: sh95006691
* NK ČR: ph694868
* VIAF: 150612508
**Gróf Albín Čáki** (staršie **Csáky** alebo **Čáky**, v dlhom tvare gróf Albín Čáki z Cheresigu a z Adrianu, maď. Csáky Albin, celým menom Albin Rudolf Alexander Augustín gróf Csáky de Körösszeg et Adorján; \* 19. apríl 1841, Krompachy, Rakúske cisárstvo – † 15. december 1912, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol spišský a šarišský župan 1867 – 1889, v rokoch 1888 – 1894) minister kultúry a vzdelania vo vláde Kálmana Tiszu, od roku 1894 predseda hornej snemovne, uhorského parlamentu a v rokoch 1880 – 1892 predseda Uhorského karpatského spolku.

 Rodina
-------

* otec: gróf Augustín Csáky (*de Kőrösszeg et Adorján*)
* matka: barónka Ifigénia Prónay (*de Tótpróna et Blatnicza*)

Životopis
---------

Študoval v Levoči a právnické vzdelanie získal na univerzite v Budapešti. Za manželku si vzal prvorodenú dcéru grófa Štefana Bolza a jeho manželky Lujzy, grófku *Annu Čákiovú*. Mali dvoch synov Albína a Ladislava.

Albín Čáki bol liberálnym politikom, počas pôsobenia ministerskej i v najvyššej funkcii hornej snemovne parlamentu sa usiloval o politické reformy cirkvi (povinné uzatváranie civilných manželstiev a registráciu narodených detí na matrikách, zreformoval školstvo a mnohé iné). Od roku 1887 bol aj zvoleným členom poslaneckej snemovne uhorského snemu za Liberálnu stranu.

Ako predseda Uhorského karpatského spolku presadzoval vo Vysokých Tatrách výstavbu vozovky, namiesto staršieho chodníka, medzi Štrbským Plesom a Tatranskou Kotlinou, stavbu turistických chodníkov medzi Štrbským Plesom a Popradským plesom, vo Velickej doline, *Studených dolinách* a v okolí Zeleného plesa. Bol jedným z iniciátorov založenia osobitnej sekcie spolku. V čase jeho predsedníctva vyrástla v Poprade budova *Karpatského múzea*, zvýšila sa úroveň spolkových ročeniek, vyšla publikácia o desaťročnej organizovanej turistiky a bol schválený štatút horských vodcov. Gróf Čáki bol potom, ako odstúpil z funkcie, zvolený v roku 1892 za doživotného čestného predsedu Uhorského karpatského spolku. Pochovaný je v Bijacovciach

Referencie
----------

1. ↑  ČÁKI, Albín. In: *Biografický lexikón Slovenska II C – F*. Martin: Slovenská národná knižnica, 2004. 696 s. ISBN 80-89023-44-4. s. 91.
2. ↑  FEDOROVÁ, Zuzana. *Šľachtický rod Čákyovcov na Spiši* [online]. Prešov: Prešovská univerzita, 2002, [cit. 2016-02-01]. Dostupné online.
3. ↑  BOHUŠ, Ivan. Kto bol kto vo Vysokých Tatrách. *Vysoké Tatry*, 1970, roč. IX. čís. 4, s. 29.
4. ↑   *Manželstvo albína Čákyho* [online]. [Cit. 2016-02-01]. Dostupné online. Archivované 2016-03-03 z originálu.
5. ↑  Rodokmeň Čákyovcov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Albín Čáki**

Externé odkazy
--------------

* Maďarský lexikón
* Genealógia rodu
* Cintorín v Bijacovciach
* Rod Čákyovcov na Spiši
* Záznam o narodení a krste v matrike farnosť v Krompachoch; pokrstený ako Albinus Rudolphus Alexander Augustus Comes Csákÿ de Kerestsegh

Autoritné údaje: * GND: 116750596
* PIM: PIM49718
* VIAF: 22901564
**Peter Matoš** (\* 6. september 1968, Liptovský Mikuláš – † 15. august 2011, Piešťany) bol slovenský reprezentant v skialpinizme. V roku 1996 v dvojici s Miroslavom Leitnerom získal 5. miesto na medzinárodných skialpinistických pretekoch Pierra Menta vo Francúzsku.

O rok neskôr, v roku 1997, sa na rovnakých pretekoch opäť s Miroslavom Leitnerom umiestnil na 9. mieste.
  
V období rokov 1991-2008 bol členom Horskej služby Nízke Tatry-sever. Bol dlhoročný organizátor Behu do vrchu Jasná-Chopok.

Športové úspechy
----------------

Francúzsko 5.miesto Pierra-Menta, partner Miroslav Leitner, 1996, Arêches Beaufort
Francúzsko 9.miesto Pierra-Menta, partner Miroslav Leitner, 1997, Arêches Beaufort

Referencie
----------

1. ↑  Spomienky Miroslava Leitnera
2. ↑  Víťazi Pierra Menta[nefunkčný odkaz]
3. ↑   *Publikácia Horskej služby* [online]. [Cit. 2006-06-29]. Dostupné online. Archivované 2006-06-29 z originálu.
4. ↑  Kaledár behov 2010/2011

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peter Matoš**
**Alexander Zahlbruckner** (\* 31. máj 1860, Svätý Jur – † 8. máj 1938, Viedeň) bol rakúsky botanik, ktorý sa špecializoval na štúdium lišajníkov. Jeho starý otec, Johann Babtist Zahlbruckner, bol rovnako botanik.

V rokoch 1878 až 1883 študoval na Viedenskej univerzite, kde medzi jeho inštruktorov patrili Anton Kerner von Marilaun a Július Wiesner. Potom pôsobil ako dobrovoľný asistent Günthera Becka von Mannagetta und Lerchenau vo Naturhistorisches Museum Wien, kde sa stal pomocným kurátorom (1897), neskôr kurátorom (1899) a hlavným kurátorom (1912). Od roku 1918 až do svôjho odchodu do dôchodku v roku 1922 bol riaditeľom botanického oddelenia múzea. Od roku 1920 bol členom Maďarskej akadémie vied. Na dôchodku pokračoval v štúdiu v odbore lichenológia.

Bol generálnym tajomníkom Medzinárodného botanického kongresu, ktorý sa konal vo Viedni (1905). Zahlbruckner je autorom katalógu všetkých názvov lišajníkov v publikácii *Catalogus lichenum universalis*, ktorý bol vydaný v desiatich zväzkoch (1922 – 1940). Publikoval tiež regionálne práce o lykožrútoch strednej Afriky, Južnej Ameriky, Číny, Veľkonočného ostrova, Ostrovov Juana Fernándeza, Dalmácie, Formózy, Japonska, Jávy a Samoy.

V roku 1910 na počesť Zahlbrucknera pomenoval botanik Albert William Herre rod húb *Zahlbrucknera* (neskôr *Zahlbrucknerella*).

Publikácie
----------

*Catalogus lichenum universalis*. (Leipzig, Gebrüder Borntraeger, New York, Johnson Reprint Corp. 1922–1940).

Galéria
-------

* Alexander Zahlbruckner v mladosti.Alexander Zahlbruckner v mladosti.
* Stretnutie nemeckých prírodovedcov a lekárov vo Viedni (1894)Stretnutie nemeckých prírodovedcov a lekárov vo Viedni (1894)
* Medzinárodný botanický kongres vo Viedni (1905)Medzinárodný botanický kongres vo Viedni (1905)
* Alexander Zahlbruckner v roku 1936 na návšteve u známych vo Svätom Jure.Alexander Zahlbruckner v roku 1936 na návšteve u známych vo Svätom Jure.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatky* [online]. Svätý Jur: Mestský úrad, [cit. 2023-02-28]. Dostupné online.
2. ↑  Harvard University Herbaria & Libraries
3. ↑  PIŠÚT, Ivan. Alexander Zahlbruckner (1860-1938): The Author of Two Historical Milestones in Lichenology. *The Bryologist*, 2002, roč. 105, čís. 2. Dostupné online [cit. 2023-02-28].
4. 1 2  Biodiversity Heritage Library Taxonomic literature : a selective guide to botanical publications.
5. ↑  Zahlbruckner's Catalogus lichenum universalis
6. ↑  Ainsworth & Bisby's Dictionary of the Fungi by Geoffrey Clough Ainsworth
7. ↑   Zahlbrucknera. *Proceedings of the Washington Academy of Sciences*, 1910, roč. XII, s. 129. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Works by or about Alexander Zahlbruckner at Internet Archive
* Cybertruffle Zahlbruckner's Catalogus Lichenum Universalis (listing of lichen nomenclature published in ten volumes from 1922 to 1940.
* OCLC Classify Publications by Zahlbruckner.

Autoritné údaje: * BnF: 12388797p
* GND: 117592129
* ISNI: 0000000081290900
* LCCN: n85806000
* NK ČR: mzk2004243632
* VIAF: 50007031
* WorldCat: lccn-n85806000