recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Faltonia Betitia Proba** známa aj iba ako **Proba** (306 - 366) bola jediná známa žena-poetka a navyše kresťanka počas neskorej antiky. Hoci pochádzala zo zámožnej rodiny z Orte, vydala sa za bohatého cisárskeho úradníka usadeného v Ríme. Podobne ako väčšina autorov tejto doby sa tak zaraďuje k literárne činným príslušníkom aristokracie.

Život
-----

Proba sa narodila v rodine Probianovcov. Jej otec Petronius Probianus zastával roku 322 konzulát a podobnú dráhu sledoval aj jej brat, ktorý dosiahol konzulát roku 341. Ona sama sa vydala za Clodia Celsina Adelpha, ktorý dosiahol postavenia rímskeho prefekta. Spolu mali tri deti nazvané zhodne Quintus Clodius Hermogenianus Olybrius (jeden z nich zastával konzulát roku 372), dcéru Adelphiu Olybriu a ešte jednu dcéru, ktorá sa vydala za Lucia Valeria Septimia Bassa.

Dielo
-----

Proba vyniká ako autorka literárneho žánru nazývaného cento – básne poskladanej úplne z veršov inej básnickej skladby. Kresťanka Proba sa rozhodla využiť klasické vzdelanie, ktoré sa jej dostalo, aby prostredníctvom veršov Vergíliových básní osvetlila príbehy zo Starého a Nového zákona. Vznikla tak jedna báseň o 694 riadkoch, ktorou Proba prerozprávala biblické dejiny od stvorenia sveta po zoslanie Ducha Svätého. Ide o dielo nesmierne precízne, a to pokiaľ ide o znalosť Vergília aj Biblie. Probino cento bolo pridané do zoznamu *Decretum Gelasianum*, ktorý vyhotovil pápež Geláz I. a obsahoval knihy nevhodné na verejné čítanie.

Proba napísala tiež cento podobného obsahu založené na homérskych eposoch, to sa ale nedochovalo.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Faltonia Betitia Proba na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 125442777
* GND: 11879342X
* ISNI: 0000 0003 8144 8845
* LCCN: n81020207
* NK ČR: xx0091185
* VIAF: 261492478
* WorldCat: lccn-n81020207
Súradnice: 25°20′42″J 131°2′10″V﻿ / ﻿25,34500°J 131,03611°V﻿ / -25.34500; 131.03611

**Uluru** (iné názvy: **Ayers Rock, Oolora, The Rock**, ľudovo **Ayersova skala**) je skalnatá vyvýšenina, ktorá vznikla eróziou a denudáciou okolitej planiny (inselberg). Tento jednoliaty arkózový útvar leží v strede austrálskeho kontinentu na domorodom území v Severnom teritóriu a Národnom parku Uluṟu-Kata Tjuṯa. Má veľké množstvo prameňov, zaplavených dier, jaskýň a starovekých malieb. Uluru je zapísané aj na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

Uluru je jedna z najznámejších austrálskych prírodných foriem. Svetoznámy pieskovcový útvar je vysoký 348 m (vo výške 863 m n. m.), pričom väčšina jeho hmoty je pod zemou. Obvod útvaru je 9,4 km. Uluru je známe aj tým, že mení farbu v závislosti od ročného obdobia a času dopadu svetla. Pri západe slnka je monolit červený, počas zriedkavých dažďov nadobúda striebristo sivú s čiernymi pruhmi, ktoré tvoria riasy v ryhách kade tečie voda.

Uluru tvorí červený pieskovec z najstarších prvohôr. Jeho vek sa odhaduje na viac ako 500 miliónov rokov. Pre miestnych Aborigencov je hora posvätná. Prisťahovalci z Európy ju nazvali po sirovi Henrym Ayersovi, vtedajšom premiérovi.

Referencie
----------

1. ↑   *Welcome to Aboriginal land Uluru–Kata Tjuta National Park* [online]. Australian Department of the Environment and Water Resources, 2009, [cit. 2010-10-29]. Dostupné online. ISBN 064253 7874 Chybné ISBN. (po anglicky)
2. ↑  ČEMAN, Róbert. *Neživá príroda*. 1. vyd. Bratislava : MAPA Slovakia Bratislava, 1999. ISBN 80-967723-9-2.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Uluru**
**Blahoželanie** (iné názvy: **blahoprianie, gratulácia, gratulovanie**) je vyjadrovanie želania dobra (aby sa niekomu stalo niečo dobré), často sprevádzané prejavovaním uznania, ocenenia. Ako **vinš** (staršie **žičenie všetkého dobrého**) sa spravidla označuje len blahoželanie v konvenčnej forme a spravidla vo veršoch.

Praktické použitie
------------------

Najčastejšie sa vinše spájajú s významnými spoločenskými alebo osobnými sviatkami. Napríklad známe sú najmä vinše vianočné, novoročné a či veľkonočné. Pri osobných stretnutiach vinšujeme najmä ak ideme niekomu gratulovať na meniny  alebo narodeniny  .

Príklady šarišských vinšov.

* Na Viľiju

Pochvaľeni budz Ježiš Kristus. A ja vam vinčujem na totu svatu Viľiju, žebi vam Pam Boh pomoh tote švjatki prežic, druhe dožic, s menšima hriechami, s vekšu radoscu, s menšu staroscu, od Boha lasku, od sušedoch prjaznosc, na poľu dobru urodu, vo dvore dobri prichod, v chiži ščesce, zdravje a hojne boske požehnaňe, ešči ja vam vinčujem šicko, co sebe sami od mileho Pana Boha požadace. Visliš Paňe Bože !

* Na svadbe

Pochvaľeni budz Ježiš Kristus. Priňešľi sme vam dar maľučki, aľe vdzečni, žebi sce ho od nas prijaľi jak najvekši. Vdzečňe prijimame a vas furt v poščlivosci mame.

* Šarišský prípitok

Vinčujem vam, žebi v tim koršove paľenka ňigda ňevischla.

* K narodeninám

Daj vam Bože zdravja na tu pejdzešatku, žebi sce tak dožiľi i ošemdzešatku.

* Pri rôznych príležitostiach

Pochvaľeni budz Ježiš Kristus. A ja vam vinčujem tak i tak a tote, co za mnu idu, ňeznaju aňi tak. 

* Pri odchode z návštevy

Vinčujem vam, žebi sce še tich starich dobrich zvikoch furt trimaľi.

* Poďakovanie jasličkárov

Dzekujeme vam za vašo dari, co sce nam ich zo ščirosci daľi, s Panom Bohom še poručame, a v zdravi zostaňce. 

* Po dievčenskej hádke

A ja ci vinčujem, žebi ši še vidala vtedi jak budu drevene psi brechac.

Pramene
-------

* Ondrejka, K. *Malý lexikón ľudovej kultúry Slovenska*
* Slovníky slovenského jazyka
*
**Umbrella Corporation** je fiktívna biochemická spoločnosť z filmovej série Resident Evil a hernej série Resident Evil. Vystupuje vo všetkých šiestich doteraz natočených častiach a dvadsiatich osmich doteraz vydaných hrách (vrátane remakov a ostatních dielov)

Logo
Vo svojich obrovských podzemných laboratóriách (*Hniezdo*) uskutočňovala nezákonné a veľmi nebezpečné pokusy. Bola známa ako výhradný dodávateľ liekov, zdravotnej starostlivosti a počítačových technológií. Drvivá väčšina domácností používala ich výrobky. V skutočnosti bol ich hlavný zámer skúmanie a vývoj biochemických a bioorganických zbraní a testy a pokusy na zvieratách. To však zostávalo v tajnosti. Zamestnanci Umbrelly pracujúci v *Hniezde*, žili a pracovali v podzemí. Náplň ich práce bola utajená a pre spoločnosť bola prioritou číslo 1.

V prvej časti filmovej série nesúcej názov Resident Evil je korporácia Umbrella ohrozená zvnútra. Jeden zamestnanec predáva informácie von. Tieto informácie majú viesť k zničeniu spoločnosti. To však vyvolá katastrofu. Človek ktorý sa vďaka získaným prístupovým kódom dostane až k samotnému T-vírusu sa rozhodne jednu ampuliek s vírusom zničiť priamo v laboratóriách Umbrelly a to odštartuje desivý kolotoč prvého dielu a vlastne celej filmovej série.

V druhej časti nesúcej názov Resident Evil: Apocalypse sa nemŕtvi dostanú z *Hniezda* a ohrozia celé Racoon City. Prioritou pre Umbrellu je teraz evakuovať z mesta pre spoločnosť dôležité osoby, predovšetkým vedcov. Izolovať mesto a nakoniec zničiť celé mesto raketovým útokom.

V tretej časti s názvom Resident Evil: Exinction je svet jedna veľká púšť, spoločnosť Umbrella teraz sídli opäť v podzemných laboratóriách a snaží sa vyvinúť dokonalý model Alice. Jej originál, teda samotná Alice, zatiaľ križuje svet. Aj tentokrát sa všetko vymyká kontrole a vnútri laboratórií sa po veľkej dávke protilátky mení šéf celého projektu na monštrum. Začína boj medzi korporáciou Umbrella a Alicou a to všetko vo svete nikoho, vo svete nemrtvých, posledných zvyškov ľudí, vo svete, kde už nič nebude ako predtým.

**Umbrella Corporation** je však spomínaná aj Kerry Thornleyom vo svojom predhovore k piatemu vydaniu základného Diskordiánskeho spisu; Podstata sváru (Principia Discordia).
**Umberto Giordano** (\* 28. august 1867, Foggia – † 12. november 1948, Miláno) bol taliansky, prevažne operný skladateľ, predstaviteľ talianskeho verizmu v hudbe.

Život
-----

Umberto Giordano sa narodil vo Foggii v provincii Puglia. Študoval u Paola Serraa na konzervatóriu v Neapole. Prvú operu *Marina* skomponoval už v roku 1888 a zúčastnil sa s ňou súťaže na najlepšiu jednoaktovkovu operu, ktorú napísal hudobný vydavateľ Sonzoga. V tejto súťaži zvíťazil Pietro Mascagni so svojou operou *Sedliacka česť* (Cavalleria rusticana), ale Umberto získal pozornosť poroty, pretože ako najmladší účastník sa umiestil na šiestom mieste zo 73 uchádzačov. Získal tak objednávku na operu pre sezónu 1891/92.

Na objednávku reagoval operou s typicky veristickou témou nádenníka, ktorý sľúbi, že zachráni prostitútku ak bude vyliečený z tuberkulózy. Premiéra opery v divadle Teatro Argentina v Ríme spôsobila menší škandál, ale opera sa s úspechom hrala vo Viedni, Berlíne aj v Prahe.

V nasledujúcej opere *Regina Diaz* sa Umberto pokúsil o trocha romantickejší žáner, ale pokus bol natoľko neúspešný, že operu po dvoch predstaveniach stiahli z repertoáru.

V roku 1895 sa presťahoval do Milána a vrátil sa k žánru veristickej opery. Skomponoval dve opery, ktoré založili jeho svetovú slávu. Prvou bola opera *André Chénier* založená na životných osudoch francúzskeho básnika André Chéniera a druhou *Fedora* napísaná na text divadelnej hry vtedy módneho dramatika Victoriena Sardou. Fedora je pamätná aj tým, že v nej vystúpil s veľkým úspechom vtedy celkom neznámy tenor Enrico Caruso.

Skomponoval ešte šesť opier (jedna zostala nedokončená), ale žiadna z nich sa už nestala súčasťou svetového repertoáru, aj keď občas sa vyskytnú pokusy oživiť ich. Zomrel v Miláne 12. novembra 1948. Rodné mesto Foggia mu zostalo verné. Miestne divadlo nesie jeho meno a na uliciach a v parkoch sú sochy s postavami z jeho diel.

Opery
-----

* *Marina* (1888, nerealizovaná)
* *Mala Vita* (1892, Rím – prepracovaná verzia 1887, Miláno)
* *Regina Diaz* (1894, Neapol)
* *André Chénier* (1896, Miláno, Teatro alla Scala)
* Fedora (1898, Miláno, Teatro Lirico)
* *Siberia* (Miláno, Teatro alla Scala; prepracovaná verzia 1927, Miláno)
* *Marcella* (1907, Miláno, Teatro Lirico)
* *Mese mariano* (1910, Palermo, Teatro Massimo)
* *Madame Sans-Gêne* (1915, New York, Metropolitná opera)
* *Giove a Pompei* (1921, Rím), spoločne s Alberto Franchetti
* *La cena delle beffe* (1924, Miláno, Teatro alla Scala)
* *Il Rè* (1929, nedokončená)

Externé odkazy
--------------

* Libretá
* Skladateľ s okom filmára. Umberto Giordano a pozlátko verizmu na operaslovakia.sk

Autoritné údaje: * BnF: 13894493q
* GND: 119264935
* ISNI: 0000 0001 2099 1719
* LCCN: n79107709
* NK ČR: jo20000075490
* VIAF: 12491416
* WorldCat: lccn-n79107709
**Normálové zrýchlenie** (najmä pri pohybe po kružnici nazývané aj **dostredivé zrýchlenie** alebo **centripetálne zrýchlenie**) je zložka zrýchlenia v smere hlavnej normály trajektórie pohybu. Je to vektorová veličina, ktorá charakterizuje časovú zmenu smeru rýchlosti. Označuje sa **{\displaystyle {\vec {a}}\_{n}\,\!}** a má jednotku m.s-2. Platí:

{\displaystyle {\vec {a}}\_{n}=({\vec {a}}\cdot {\vec {\tau }}\_{n})\cdot {\vec {\tau }}\_{n}\,\!={\frac {|{\vec {v}}|^{2}}{R}}\cdot {\vec {\tau }}\_{n}\,\!}
kde

* {\displaystyle {\vec {a}}} - zrýchlenie (presnejšie: vektor okamžitého zrýchlenia)
* {\displaystyle {\vec {\tau }}\_{n}} - jednotkový vektor v smere hlavnej normály
* {\displaystyle {\vec {v}}} - rýchlosť (presnejšie: vektor okamžitej rýchlosti)
* R - polomer flexnej krivosti trajektórie

Opakom normálového zrýchlenia je tangenciálne zrýchlenie. Súčet normálového a tangenciálneho zrýchlenia je (celkové) zrýchlenie.

Zdroje
------

* JANČINA, J. PEKÁREK, F.: *Mechanika II - Kinematika*. Bratislava: Alfa, 1987.
* normálové zrychlení. In: *Technický slovník naučný 5 M – O*. Praha : Encyklopedický dům, 2003. ISBN 80-7335-080-7. s. 303.
* *Fyzika- Mechanika I -1 Pohyb bodu (Kinematika bodu)- 1.3 Tečné a normálové zrýchlení* [online]. Katedra fyziky povrchů a plazmatu MFF UK, c2008, [cit. 2016-08-25]. Dostupné online.
**Szende Riedl** (\* 15. marec 1831, Banská Bystrica - † 15. október 1873, Budapešť) bol jazykovedec, vysokoškolský pedagóg.

Pseudonym: Mansvetus Anselmus

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Karola Riedla a jeho manželky Terézie rodenej Liptákovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, filozofiu a filológiu na nemeckých univerzitách, teológiu v Trnave. Roku 1848-1852 vychovávateľ v Banskej Bystrici, neskôr pedagóg na viacerých miestach, 1866-1873 profesor na univerzite v Budapešti. Člen korešpondent UAV, člen korešpondent Fínskej literárnej spoločnosti. Zakladateľ spolku stredoškolských učiteľov. Roku 1852 debutoval básnickou zbierkou príležitostných veršov. Počas pôsobenia v Prahe sa začal venovať jazykovednej problematike, bilingvista. Autor maďarskej gramatiky, zaoberal sa komparastikou ugrofínskych jazykov i slovanských literárnych pamiatok. Prekladal zo slovanských jazykov a z nemčiny do maďarčiny. Autor učebníc a článkov.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike; pokrstený ako Anselmus Mansvetus Riedl

Autoritné údaje: * GND: 140460098
* ISNI: 0000 0000 7891 2449
* NK ČR: mzk2004252050
* PIM: PIM83961
* VIAF: 84590133
MUDr. **Irena Baumová** (\* 28. júl 1892, Nové Mesto nad Váhom – † 25. máj 1970, Nové Mesto nad Váhom) bola slovenská lekárka židovského pôvodu. Zaslúžila sa o starostlivosť o Židov prenasledovaných počas Slovenskej republiky v rokoch 1939 – 1945, o obnovu vážskonovomestskej židovskej obce a o zdravotnú osvetu v regióne.

Život
-----

Narodila sa v rodine židovského učiteľa ako prostredná z troch súrodencov. Po absolvovaní dievčenskej židovskej meštianskej školy študovala na obchodnej škole v Kežmarku. Po štúdiu sa zamestnala v Židovskej banke v Novom Meste nad Váhom, pričom externe študovala na Piaristickom gymnáziu v Trenčíne a zmaturovala na Evanjelickom gymnáziu v Bratislave. Štúdium medicíny absolvovala na Nemeckej univerzite v Prahe, ktorú úspešne ukončila v roku 1929.

Následne rok pracovala v Detskej nemocnici v Brne (v Černých Polích), ďalší rok na Gynekologicko-pôrodníckej klinike v Bratislave a napokon sa vrátila praktikovať medicínu do rodného Nového Mesta nad Váhom.

Lekársku kariéru jej prerušili protižidovské opatrenia vykonávané počas Slovenského štátu. V máji 1940 jej štátne orgány zakázali lekársku prax. Ľudmila Podjavorinská sa snažila za ňu prihovoriť u ministra školstva a národnej osvety Jozefa Siváka, no neúspešne. V marci 1942 bola deportovaná do sústreďovacieho tábora na Rajeckej ceste v Žiline.

Od júla 1942 pôsobila v táborovej nemocnici v Seredi, neskôr jej štátne orgány povolili výkon lekárskej praxe. Od roku 1943 až do skončenia vojny poskytovala pomoc v židovskom starobinci v Novom Meste nad Váhom. Po skončení vojny pôsobila ako praktická lekárka a zároveň sa venovala zdravotnoosvetovej práci, boju proti infekčným ochoreniam a starostlivosti o deti a mládež.

Referencie
----------

Použitá literatúra
------------------

* Lifka, Henrich (2010), „Dr. Irena Baumová (I.)", *Novomestský spravodajca* (Nové Mesto nad Váhom: MsKS v Novom Meste nad Váhoim) XXXI: 30-31, júl – august 2010, dost. 2022-03-17
* Falisová, Anna (2010), „BAUMOVÁ, Irena", *Lekári na Slovensku do roku 2000*, Bratislava: VEDA, str. 94, ISBN  978-80-224-1166-0,
Solidus znázorňujúci Irenu ako „basilissu" – cisárovnú.
**Irena (z Atén)** (byzant. Ειρήνη – Eiréné ;\* 752, Atény – † 9. august 803 vo vyhnanstve na ostrove Lesbos) bola cisárovná Byzantskej ríše.

V roku 769 sa stala manželkou Leva IV. ktorý bol od roku 775 cisárom. Rok po svadbe porodila syna, neskoršieho cisára Konštantína VI.

Po Levovej smrti v roku 780 sa stala Irena regentkou vtedy deväťročného cisára Konštantína. Zostala ňou až do jeho plnoletosti a aj potom zotrvala na tróne ako cisárovná spoločne s ním. V roku 797 ho dala usmrtiť, ešte predtým oslepiť, následne získala samovládu a stala sa prvou ženou na tróne východorímskeho cisárstva.

Ako cisárovná nebola však príliš úspešná. Armáda ju len vlažne podporovala a jej poradcovia a úradníci medzi sebou intrigovali. Snažila sa teda získať si popularitu ľudu tým, že znížila dane. Podporu si tým však nezískala, pretože dostala ríšu do finančných problémov.

V spore o obrazoborectvo (ikonoklazmus) patrila Irena k strane ikonodulov (uctievačov ikon) a v roku 787 zvolala druhý nicejský koncil, ktorý okrem iného rozhodol, že ikony budú uctievané, ale nesmú byť zbožňované.

Tým, že cisárom bola žena, vznikali rôzne problémy s ďalekosiahlymi dôsledkami: Podľa rímskeho práva nemohla totiž žiadna žena veliť vojsku. Keďže cisár zastával túto pozíciu zo svojho úradu, nemohla byť žiadna žena legálne cisárom. Ako hovoria niektoré historické pramene, z tohto dôvodu pokladal pápež Lev III. rímsky cisársky trón za uvoľnený a v zime roku 800 tak mohol korunovať Karola Veľkého za cisára. Tento akt po právnej stránke eliminoval východorímske cisárstvo na západe a došlo tak k obnove západorímskeho cisárstva.

Podľa Theofana, Karol po korunovácii uvažoval dokonca o svadbe s Irenou, aby tak legalizoval svoju vládu aj na východe. Sobáš sa však neuskutočnil, okrem iného aj preto, že Irena v roku 802 abdikovala a nahradil ju jej minister financií Nikefor I. Toto sklamanie zrejme Karola viedlo k tomu, aby v spore o filioque postupoval proti Byzancii tak rozhorčene. Irena zomrela v roku 803 vo vyhnanstve na ostrove Lesbos.

Bibliografia
------------

* ZÁSTĚROVÁ, Bohumila, et al. *Dějiny Byzance*. 1. vyd. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Irena (Byzantská ríša)**

Externé odkazy
--------------

* Biografia Ireny z Atén (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Irena**Sýrska dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Konštantín VI.** | **cisár**797 – 802 | Nástupca**Nikefor I.** |

Autoritné údaje: * GND: 124017177
* ISNI: 0000 0000 8396 223X
* LCCN: n83185800
* NK ČR: xx0031876
* VIAF: 77237243
* WorldCat: lccn-n83185800
**Irish Albums Chart** je štandard, podľa ktorého sa v írskom hudobnom priemysle hodnotí rebríček popularity oficiálne vydaných hudobných albumov. V súčasnosti sa pri tomto rebríčku využíva britská metodológia prieskumu trhu, ktorá pod názvom Chart-Track vznikla v roku 1996. Albumy sú írskou asociáciou hudobného priemyslu (IRMA) hodnotené na týždennej báze. Čísla z predaja sú zostavené z každý deň elektronicky nasnímaných maloobchodných dát, ktoré sú prepojené v systémoch ich elektronických pokladní, ako aj z niektorých oficiálnych digitálnych zdrojov na sťahovanie albumov. Rebríčky ich obchodných výsledkov poskytujú všetci hlavní a viac ako štyridsiati nezávislí hudobní predajcovia, čím je dosiahnuté viac ako 80% pokrytie hudobného trhu. Výsledky predaja, Irish Albums Chart, sú pravidelne zverejňované v piatok večer. Logicky teda ide o uzávierky predaja od piatku rána predošlého týždňa do posledného štvrtkového večera.

Externé odkazy
--------------

* Podstránka na oficiálnom webe Irish Recorded Music Association
* Irish Charts History

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Irish Albums Chart na anglickej Wikipédii.*
**Klub konkretistov** je spoločenstvo združujúce konkretistických výtvarných umelcov v Česku a na Slovensku.

Vznikol v roku 1967 v Prahe, pôvodne to boli najmä predstavitelia českého a slovenského konštruktívne koncipovaného umenia - konkrétne umenie, kinetické umenie, ktorých teoreticky zaštiťoval teoretik A. Pohribný. Dominujú matematické princípy, seriálnosť... Medzi hlavných predstaviteľov patrili Z. Sýkora (1920 - 2011), R. Kratina, na Slovensku  Eduard Antal  (1929 - 2011),  Štefan Belohradský  (1930 - 2012), Jarmila Čihánková (1925), Alojz Klimo (1922 - 2000), Tamara Klimová (1922 - 2004), A. Cepka (1936)... Dnes združuje širší register autorov tvoriacich v oblasti geometrickej abstrakcie - konkrétne umenie, nová geometria, postgeometrická abstrakcia. Z mladších autorov sú to Mária Balážová (1956), V. Hulík (1948) a R. Urbásek (1965).

Výstavy
-------

* Klub konkretistů, Hluboká nad Vltavou, Alšova jihočeská galerie (CZ), 1998
* Klub konkretistov, Bratislava, Slovenská národná galéria, 1999
* Klub konkretistov, Lučenec, Novohradská galéria, 1999
* Neokonštruktivizmus v slovenskom výtvarnom umení, Trnava, Galéria J. Koniarka, 2000
* Klub konkretistov (SK) Pocta Alojzovi Klimovi, Bratislava, Galéria Z, 2001
* Klub konkretistů, Opava, Dům umění (CZ), 2001
* Neokonštruktivizmus v slovenskom výtvarnom umení, Praha, Národní technické muzeum (CZ), 2002
* Klub konkretistov SK II. Bratislava, Galéria Z, 2006
* konkretisti.sk (hommage á Eduard Antal), Bratislava, Galéria Z, 2012

Pozri aj
--------

* konkrétne umenie
* postgeometrická abstrakcia
* Mária Balážová
**Klonios** (starogr. *Κλονίος* – *Klonios*) je v gréckej mytológii syn Alegénora, bol jedným z boiótskych vodcov v trójskej vojne.

Keď trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi jeho manželku Helenu, Klonios, jeho spolubojovníci z Boiótie, ako aj mnoho iných Achájcov prijali výzvu mykénskeho vládcu Agamemnóna, aby sa zúčastnili na výprave proti Tróji. Druhý spev Homérej Iliady, ktorý je rozsiahlou prehliadkou achájskych krajín, ich vodcov a počtu lodí, na ktorých ich ozbrojené sily priplávali k Tróji o tom uvádza: „*Boióťanom Léitos a Péneleós na čele stáli, Arkesilaos a tiež Klonios, chrabrý Prothoénor, ktorí prebývali v Hyrsku a sídlili v Aulide skalnatej, v Schoine a Skóle a pri Eteóne pahorkovitom, potom v Thespeii a Graii a v priestornom Mykalesse, ktorí mali Harmu, Eilesion a Erythry za svoje sídlo.."* Podľa Hygina Klonios priviedol z Boiótie k brehom Tróje vojsko na deviatich lodiach.

Trójska vojna potom trvala desať rokov a priniesla Tróji skazu. Vyžiadala si mnoho mŕtvych a zahynul v nej aj Klonios, ktorého zabil trójsky hrdina Agénor.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,67,7.
2. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2, 494-495
3. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 97.
4. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 39-40.
5. ↑  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis,* 1,13.
6. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 95-96.
7. ↑  Homér, *Iliada*, 15, 340
Rozšírenie semitských jazykov oranžovou farbou
**Semiti** boli jazykové a etnické skupiny, ktoré mali svoje pôvodné sídla v Prednej Ázii a najmä v juhozápadnej Ázii.

Meno
----

Výraz 'Semiti' bol zavedený do vedeckej literatúry na konci 18. stor. a bol odvodený od vlastného mena Sem, jedného z troch synov Noema, ktorý bol podľa biblickej genealógie otcom väčšiny týchto národov. Ide teda o účelovo vytvorený výraz, ktorý iba umožňuje bližšie zaradenie veľkej skupiny semitských, t. j. afroázijských jazykov.

Delenie
-------

Semiti sa rozdelili na východnú a západnú vetvu.

K východným Semitom patrili: Akkadi, Babylončania, Asýrčania atď.

K západným Semitom patrili: Hebrejci, Izraeliti, Feničania, Aksumovia, Aramejci, Arabi a i. zo súčasných napr. Amharovia.

Charakteristika
---------------

Pôvod semitských kmeňov sa väčšinou kladie na Arabský polostrov a do Prednej Ázie, prípadne do oblastí juhozápadnej Ázie. Od 3. tis. pred Kr. tu žili Semiti v polokočovných spoločenstvách, oázach a osvojovali si základy poľnohospodárskej a remeselnej výroby. 
Prvými šíriteľmi semitských jazykov boli Feničania, a to už v 2. tis. pred Kr. ďalšími od 2. pol. 1. tis. po Kr. Arabi a ďalšie semitské národy.

Pozri aj
--------

* semitské jazyky

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Klub Bystríkov** je občianske združenie občanov Slovenska s krstným menom Bystrík.

Ciele klubu
-----------

Cieľom Klubu Bystríkov je propagovať, rozširovať a zviditeľňovať meno krstné Bystrík, ktoré malo v januári 2007 podľa údajov z centrálnej evidencie obyvateľstva v Banskej Bystrici 356 žijúcich osôb. Poslaním Klubu Bystríkov je tiež vyzdvihnutie osobnosti svätého Bystríka a oboznámenie širokej verejnosti s jeho životom.

Klub Bystríkov realizuje svoj program spoločnými kultúrnymi, spoločenskými, náučnými a mediálnymi aktivitami v miestnych a regionálnych podmienkach. Podnetom pre vznik Klubu Bystríkov bola najmä skutočnosť výnimočnosti a zriedkavosti tohto mena.

Vedenie klubu
-------------

* Bystrík Bugan - predseda
* Bystrík Režucha - čestný predseda v rokoch 2000 až 2012
* Bystrík Hollý - podpredseda

Spolok svätého Bystríka
-----------------------

V rámci Klubu Bystríkov pôsobí tiež Spolok svätého Bystríka, ktorý sa snaží o prehĺbenie úcty k nitrianskemu biskupovi a mučeníkovi - svätému Bystríkovi, ktorý žil v 11. storočí.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka Klubu Bystríkov
* Spolok svätého Bystríka
JUDr. **Viktor Dušek** (\* 9. január 1876, Trnava – † 1. január 1965, Piešťany) bol slovenský právnik, notár, verejný činiteľ a kultúrny pracovník v prvej polovici 20. storočia.

Životopis
---------

Jeho otec, Karol Dušek, bol vo svojej dobe vychýreným krajčírom cirkevných rúch. Viktor Dušek absolvoval stredoškolské štúdiá v rodnej Trnave, v arcibiskupskom konkvikte. Následne študoval právo na univerzitách v Bratislave, Kluži a v Budapešti. Po promóciách sa stal verejnonotárskym kandidátom a tajomníkom v Bratislave. V roku 1910 bol vymenovaný za verejného notára do Pezinku.

Po vzniku Československa v roku 1918 sa ihneď prihlásil k službám nového štátu. Stal sa župným radcom v Bratislave. V hektickom povojnovom období v roku 1920 bol ustanovený za mešťanostu (primátora) Bratislavy. Išlo o prvého Slováka v tejto pozícii. Počas jeho približne dvojročného pôsobenia na tejto pozícii sa pomery v pomaďarčenej radnici začali konsolidovať a mesto sa začalo prispôsobovať novej situácii. V roku 1921 bol vymenovaný za verejného notára v Bratislave, preto sa vzdal funkcie mešťanostu.

Ako hlboko presvedčený katolík a Slovák zostal naďalej verejne činným. Stal sa členom Slovenskej ľudovej strany (HSĽS). Po vstupe ľudovej strany do vlády a zavedení krajinského zriadenia bol jedným z kandidátov na post krajinského prezidenta Slovenskej krajiny. V prvých krajinských voľbách v roku 1928 bol zvolený za poslanca za HSĽS a strana ho nominovala aj do krajinského výboru. V komunálnych voľbách v roku 1931 bol zvolený za poslanca zastupiteľstva Bratislavy, kde sa stal členom finančnej komisie. Okrem toho pôsobil aj vo vedúcich pozíciách stavovskej organizácie verejných notárov. Verejne činným bol aj v období Slovenského štátu. V tom čase pôsobil na pozícii predsedu Verejnonotárskej komory. Veľmi aktívnym bol aj v Spolku sv. Vojtecha.

V roku 1945 bol za svoje exponovanie sa v rokoch 1938 – 1945 pozbavený svojho notárskeho úradu. V roku 1948, v rámci akcie B, bol spolu so svojou manželkou vysťahovaný z Bratislavy. Zomrel v roku 1965 v Piešťanoch, kde je aj pochovaný.

Referencie
----------

1. ↑   Dr. Viktor Dušek. *Slovák* (Bratislava), 1928-11-15, roč. X, čís. 257, s. 3.
2. ↑   Dr. Viktor Dušek 60-ročný. *Slovenská pravda* (Bratislava), 1936-02-16, roč. XVII, čís. 7, s. 4.
3. ↑   Očista medzi verejnými notármi. *Pravda* (Bratislava), 1945-05-30, roč. 1945, čís. 80, s. 4.
Súradnice: 48°32′47″S 17°48′55″V﻿ / ﻿48,546360°S 17,815187°V﻿ / 48.546360; 17.815187

**Dubová** (často hovorovo označovaná ako *Dubové*) je vodný tok na západnom Slovensku, na území okresov Nové Mesto nad Váhom a Piešťany. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou 21,5 km.

Prameň
------

Dubová pramení v Podunajskej pahorkatine, v obci Čachtice (180 m n. m.), kde sa zo severozápadu pritekajúca Jablonka vetví na dve ramená, pričom pravostranné rameno pokračuje ďalej pod názvom *Dubová*.

Opis toku
---------

Preteká severojužným smerom cez Čachtice, tu sprava priberá kratší prítok z Malých Karpát. Pokračuje okrajom susednej obce Častkovce, kde vytvára menší ohyb, východne od obce Podolie priberá zľava rameno Čachtického kanála a pokračuje k obci Pobedim. 

Pri obci Pobedim vytvára väčšiu sihoť a preteká okolo významného archeologického náleziska na pravom brehu. Potom tečie cez Bašovce a okrajom Veľkého Orvišťa, tu sa zľava oddeľuje Orvištský kanál, Dubová sa stáča na juhovýchod a vteká na územie mesta Piešťany. Časť toku v Piešťanoch je lemovaná chodníkom pre peších a cyklistov. Revitalizácia v kilometri 4,32 – 5,27 bola ocenená cenou CE.ZA.AR 2008.

Intravilánom mesta preteká v podstate severojužným smerom vytvárajúc niekoľko oblúkov. V rekreačnej oblasti Sĺňava I sa približuje k vodnej nádrži Sĺňava, pričom ďalej preteká po jej západnom brehu za oddeľujúcou hrádzou. V blízkosti výtoku Váhu zo Sĺňavy sa sprava vlieva do koryta Vážskeho kanála.

Medzi Čachticami a Pobedimom je koryto toku chráneným územím (prírodná pamiatka Brehové porasty Dubovej), bolo vyhlásené v roku 1983 za účelom ochrany cca 5 km dlhého úseku so zachovanými brehovými porastami vŕb. Ide o významný ekostabilizačný a krajinársky pôsobivý prvok uprostred odlesnenej poľnohospodárskej krajiny Podunajskej nížiny. Je hniezdiskom a útočiskom niektorých chránených druhov vtáctva.

Referencie
----------

1. ↑  DUFFEK, Kornel. *CE.ZA.AR 2008* [.pdf]. ENVIROMAGAZÍN, 2009-04-06, [cit. 2020-07-11]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Dubovej |
| --- |
| *Dubová* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Babinec
* Červené vŕby
* **Dubová**
* Orvištský kanál
* Paličkov kanál
* Paušiho kanál
* Pobedimský kanál
* Podhájsky kanál
* Stará Holeška
* Vŕbový kanál

 |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Váhu (od Sĺňavy po Nitru) |
| --- |
| 
* Dolnokrižoviansky kanál
* **Drahovský kanál**
* **Dubová**
* Dugocký kanál
* Hlohovník
* Hornokráľovský kanál
* Hornokrižoviansky kanál
* **Horný Dudváh**
* Jánošíkovský kanál
* **Jarčie**
* Kamenný kanál
* **Komočský kanál**
* Močenok-Veča
* Močenský kanál
* Nededský kanál
* **Nitra**
* Pasienkový kanál
* Porošňa
* Sický kanál
* Šúrovský kanál
* Trnovský kanál
* **Zájarčie**

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Dubovej
Vodné toky v povodí Horného Dudváhu
Vodné toky v povodí Jarčia
Vodné toky v povodí Nitry (4. časť)
Vodné toky v povodí Váhu (7. časť)
Vodné toky v povodí Váhu (9. časť)
 |
**Irena Šomlóová** (rod. Némethová) (\* 3. júl 1911, Banská Bystrica - † 15. september 1996, Bratislava) bola redaktorka, prekladateľka, protifašistická bojovníčka.

Životopis
---------

Študovala na Strednej škole umeleckých remesiel v Bratislave. V roku 1934-1941 súkromná módna návrhárka a strihačka, pracovala v správe v módnom podniku, technická redaktorka časopisu Dolgozó N2 v Bratislave, roku 1953 návrhárka ľudových krojov v Galante, od 1954 technická redaktorka v časopise Slovenka v Bratislave. Po štúdiách sa venovala módnemu umeleckému navrhovaniu odevov i ľudových krojov. Ako redaktorka zostavovala aj obrazové príručky časopisu Praktická žena. Prekladala články z maďarských a nemeckých ženských časopisov, ktoré uverejňovali najmä v Slovenke. Roku 1944 sa zapojila do SNP, pracovala ako dobrovoľná ošetrovateľka vo vojenskej nemocnici v Tisovci, po potlačení Povstania odišla do hôr pri Ľubietovej, spolupracovala s 1. paradesantnou brigádou.

Literatúra
----------

* ŠOMLÓOVÁ, Irena. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 238.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Krajiny USAN

USAN 2008
**Únia Juhoamerických národov** alebo The Union of South American Nations (hol. Zuid-Amerikaanse Statengemeenschap, port. União das Nações Sul-Americanas, špan. Unión de Naciones Suramericanas) je vízia supranárodnostného a medzivládneho spoločenstva podľa vzoru Európskej Únie, v ktorom by sa spojili dve existujúce združenia voľného obchodu: Mercosur a Andské spoločenstvo; podľa idei latinskoamerického bojovníka za slobodu, Simóna Bolivara, ktorý bol priamo zodpovedný za získanie nezávislosti juhoamerických krajín, presnejšie Venezuely, Kolumbie, Ekvádoru, Peru a Bolívie.

Zavŕšenie integrácie sa očakáva po summite v januári 2008 v Kolumbii. Jej rozpracované ciele sú jednotný trh, spolupráca na úrovni infraštruktúry, ktorú chcú dosiahnuť aj za pomoci Interoceanic Highway, spojením Čile, Peru, Brazílie a Argentíny. Prvá fáza bude ukončená koncom roku 2009 a to diaľničným spojením Peru a Brazílie, financovaný bude v pomere 40 ku 60, taktiež vybudovaním siete plynovodov, ktorý spojí štáty MERCOSURU a Čile. Ďalej ide o pásmo voľného pohybu osôb v celej oblasti južnej Ameriky, okrem Francúzskej Guyany, ktorá patrí pod správu EÚ. Hudbou budúcnosti je spoločná monetárna politika a spoločná mena, podľa slov peruánskeho presidenta Alana Garcíu.

Členské štáty
MERCOSUR: Argentína, Brazília, Paraguaj, Uruguaj, Venezuela
Andské spoločenstvo: Bolívia, Ekvádor, Kolumbia a Peru
Ostatné krajiny: Guyana, Surinam, Čile
Pozorovateľská krajina: Panama
Nezúčastnené teritóriá: Francúzska Guyana, Falklandské ostrovy, Malvíny, Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

28. decembra 2005 bývalý čilský minister zahraničných vecí Ignacio Walker nepochodil so svojim návrhom premenovať Úniu juhoamerických národov na Juhoamerickú úniu (South American Union), z dôvodu odporu mnohých členských štátov, že by sa výsledná skratka podobala na U.S.A.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Únia Juhoamerických národov**
**Sedimentárna fácia** je označenie predpokladaného prostredia vzniku usadenej horniny. Charakterizuje ju súbor znakov, ktoré určujú za akých podmienok sediment vznikal.

V prípade deskriptívneho hodnotenia celkovej litológie sa používa na označenie konkrétnych horninových telies ako tzv. litofácia, napríklad fácia hľuznatých vápencov. V prípade definovania na základe skamenelín možno hovoriť o biofáciách. Podobne existujú aj ichnofácie, čo sú prostredia rozoznávané na základe stôp po činnosti živočíchov, tzv. ichnofosílií. Pre sedimentológiu má tiež význam výskyt mikrofácií, definovaných na základe mikroskopického štúdia hornín.

Termín fácia, ktorý bol významným prínosom k základom modernej stratigrafie zaviedol švajčiarsky geológ Amanz Gressly v roku 1838.

Eolické prostredie, údolie Timna, Negevská púšť, Izrael
Rífová fácia, typická veľkou akumuláciou živých organizmov, väčšinou tvorená vápencom

| Sedimentárne fácie - depozičné prostredia |
| --- |
| Kontinentálne | Subaerické | Reziduálne |
| Eolické |
| Glaciálne |
| Vulkano-terestriálne |
| Subakválne | Fluviatilné |
| Limnické |
| Prechodné | Deltové | Brakické (kaspibrakické a eubrakické) |
| Lagunárne |
| Hypersalínne |
| Supralitorál | Rífová fácia |
| Morské |
| Eulitorál |
| Sublitorál |
| Hlbšie nereitikum | Pelagická - šíromorská fácia |
| Batyál |
| Abysál |
| Hadál |
|

Rozoznávanie typov sedimentačného prostredia
--------------------------------------------

Sedimentačné prostredia sa vo fosílnych sedimentoch rozoznávajú na základe kombinácie faciálnej analýzy, sedimentárnych textúr a fosílií. Z fosílií sú najdôležitejšie ekologicky významné skameneliny, ktoré jednoznačne indikujú prostredie, v ktorom žili. Napr. planktonické dierkavce alebo amonity indikujú šíromorské prostredie s normálnou salinitou. Nálezy zubov nosorožcov alebo deinotérií, však indikujú kontinentálne podmienky. Štúdium fosílnych sedimentačných prostredí je založené na poznaní súčasných.

Referencie
----------

* Mišík, M. Chlupáč, I. Cicha, I. 1984. *Historická a stratigrafická geológia.* SPN, Bratislava, 541 s.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
**Irina Mucuovna Chakamadová** (rus. Ирина Муцуовна Хакамада, \* 13. apríl 1955, Moskva, ZSSR) je ruská politička angažujúca sa v politickom zoskupení Iné Rusko, ktoré zastrešuje protiputinovskú opozíciu.

Život
-----

Jej otec Mucuo Hakamada bol japonský komunista, ktorý emigroval do ZSSR v roku 1939, matka Nina Sineľnikovová mala rusko-arménsky pôvod. V mladosti dostala komunistickú výchovu. Otec Mucuo bol presvedčený komunista, rovnako ako jej strýko Satomi Hakamada, ktorý bol dlhoročný člen Japonskej komunistickej strany.

Roku 1978 absolvovala ekonomickú fakultu ruskej univerzity medzinárodného priateľstva v Moskve. Neskôr získala titul PhD na ekonomickej fakulte Lomonosovej univerzity.

Irina bola prvýkrát zvolená roku 1993 do druhej ruskej Dumy. V tomto období (1993-1995) sa stala líderkou parlamentného zoskupenia Liberálna demokratická únia 12. decembra. Do Dumy bola zvolená aj v dvoch následných volebných obdobiach 1995 až 2003. Roku 2004 kandidovala bez podpory vlastnej strany (Zväz pravicových síl) na post prezidenta Ruskej federácie. 29. februára prebehla v Moskve SMS-ková voľba, kde Chakamadová dostala 18% (Putin 64%). Výsledky reálnych volieb boli vyhlásené 15. marca. V nich získala len 3,85%. 

Chakamadová je známa hlavne svojou kritikou vlády za zásah proti teroristickému útoku v moskovskom divadle na Dubrovke, kde sama vyjednávala s teroristami. Jednotky zvláštneho určenia ministerstva vnútra Specnaz však zasiahli dodnes neznámym plynom na následky ktorého zomrelo 40 čečenských teroristov a 130 rukojemníkov.

Referencie
----------

1. ↑   Politkovská, Anna.: *Ruský denník*.: Jota, 2007, s. 137. ISBN 978-80-7217-471-3
2. ↑   Politkovská, Anna.: *Ruský denník*.: Jota, 2007, s. 141. ISBN 978-80-7217-471-3

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Irina Mucuovna Chakamadová**

Autoritné údaje: * GND: 12350807X
* ISNI: 0000 0001 1449 904X
* LCCN: nr96019143
* NK ČR: jn20031119008
* VIAF: 84101291
* WorldCat: lccn-nr96019143
**Úmysel** je „odhodlanie podujať sa niečo, zámer súvisiaci s motiváciou osobnosti, jej cieľmi, úrovňou ašpirácia, vôľovým konaním a pod.". Iná definícia znie: „rozhodnutie človeka uskutočniť čin a dosiahnuť určitý výsledok".

Podľa Hartla je úmysel (synonymá: zámer, intencia) vedomé rozhodnutie zamerať sa na dosiahnutie určitého cieľa, podložené motívom alebo potrebou.

Podľa Lewina úmysel navodzuje stav napätia.

Pri formovaní úmyslu nastáva boj motívov. V boji motívov sa hodnotia rôzne motívy a pohnútky a na základe tohto hodnotenia sa konkretizuje úmysel. Toto rozhodovanie (formovanie úmyslu) býva v bežnom živote väčšinou krátke a jednoduché, ale niekedy býva dlhé a náročné (napr. ak ide o dôležitú alebo veľmi spornú vec, je nedostatok argumentov či schopností či peňazí a pod.).

Úmyselnosť (úmysel) je dôležitý prvok psychických procesov. Úmyselnosť je opakom spontánnosti.

Pozri aj
--------

* Intencia
* Cieľ
* Plán
* Rozhodnutie

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Úmysel (psychológia)**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Úmysel (psychológia)**

Zdroje
------

1. 1 2 3  úmysel. In: Pyramída
2. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
3. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
4. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Vibračný valec BOMAG BW 213 DH-4
Vibračný zubový valec Vibromax VM 66 D
**Vibračný valec** je stroj, ktorý patrí medzi zhutňovacie stroje, t. j. stroje pre zhutňovanie zemín alebo živíc (asfaltu). Oproti statickému valcu pôsobí vibračný valec na podložie svojou statickou váhou, ale navyše aj dynamickou silou vyvolanou vibrujúcim oceľovým plášťom valca.

Rozdelenie
----------

* Ručne vedené (obsluha kráča za strojom)
* Tandemové (majú dva oceľové plášte, obvykle na zhutňovanie živíc)
* Ťahačové (majú jeden oceľový plášť a jednu nápravu s kolesami, obvykle pre zhutňovanie zemín)
* Ťahané (jeden valec, pri práci sú ťahané iným strojom, napr. traktorom)

Okrem vibračných valcov s hladkým oceľovým plášťom valca sa vyrábajú tiež ťahačové vibračné valce so zubovým oceľovým plášťom, kde je povrch oceľového plášťa osadený oceľovými zubami; toto usporiadanie sa používa na zhutňovanie mazľavých zemín (ílov).

Najčastejšie používané vibrátory vyvolávajú kruhovú neusmernenú vibráciu, t. j. vektor výslednice odstredivej sily sa otáča na všetky strany. Snaha popredných svetových výrobcov je ponúknuť aj prevedenie s usmernenou a riadenou vibráciou. Riešenie tohoto problému je pomerne zložité a každý z výrobcov si svoje riešenie chráni radou patentov. Využitie riadenej vibrácie je napr. pri zhutňovaní tenkých vrstiev živíc alebo pri zhutňovaní na mostných konštrukciách, kde by nadmerné vibrácie mohli vyvolať nežiaduce poškodenie stavby.

Základné parametre
------------------

* statická hmotnosť (tiež prevádzková hmotnosť)
* amplitúda vibrácie
* odstredivá sila
* frekvencia
* statická lineárna sila (zaťaženie oceľového plášťa na centimeter jeho šírky)

Výrobcovia
----------

* AGICO
* Aveling-Barford
* Baukema
* BOMAG
* Buffalo-Springfield Roller Company
* Case CE
* Caterpillar
* CORINSA
* CMI-Terex
* Dynapac (= Atlas Copco)
* Galion
* GEMCO
* Hamm
* Huber
* HYPAC
* Hyster
* Ingersoll Rand
* Ingram Compaction
* KMEC
* Lebrero
* LeeBoy
* LiuGong
* Mikasa
* Multiquip/Rammax
* Rex
* Stavostroj
* Stone Equipment
* SuperPac
* Vibromax
* Volvo CE

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vibračný valec**
**Fort Ross** (rusky: Форт-Росс), pôvodne pevnosť Ross (predreformná ruština: Крѣпость Россъ, tr. Kreposť Ross), je bývalá ruská pevnosť na západnom pobreží Severnej Ameriky v dnešnom v Kalifornii, USA. Bola založená 2. februára 1812 a v rokoch 1812 až 1841 bolo centrom najjužnejšieho ruského osídlenia v Severnej Amerike. 

Je pozoruhodné, že to bola prvá multietnická komunita v severnej Kalifornii, v ktorej žili pôvodní Kalifornčania, pôvodní Aljašania a Rusi. Bola predmetom archeologického výskumu a je kalifornskou historickou pamiatkou, národnou historickou pamiatkou a je v národnom registri historických miest USA. Je súčasťou kalifornského *Štátneho historického parku Fort Ross*.

História
--------

Ako rastúca ríša s dlhým tichomorským pobrežím malo Rusko v mnohých ohľadoch dobrú pozíciu na to, aby zohralo vedúcu úlohu pri osídľovaní a rozvoji amerického Západu. Rusi začali svoju expanziu na severoamerický kontinent v roku 1741 rozsiahlou vedeckou expedíciou na Aljašku. Po návrate so správami o hojnom výskyte morských vyder inšpirovali ruských objaviteľov k investíciám do obchodu s kožušinami na Aljaške a k trvalému osídleniu. Začiatkom 19. storočia polovládna *Rusko-americká spoločnosť* aktívne konkurovala britským a americkým záujmom o obchod s kožušinami až po pobrežie Španielmi kontrolovanej Kalifornie.

Referencie
----------

1. ↑   *HISTORY.com | Russians establish Fort Ross in California* [online]. The HISTORY Channel, 2023-01-11, [cit. 2023-02-02]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fort Ross, California na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Mapa Central Parku
Central Park
Most v Central Parku
Central Park zo vzduchu
Jazero v Central Parku
**Central Park** je veľký verejný mestský park s rozlohou 843 akrov alebo 3,41 km² obdĺžnikového tvaru s rozmermi 4 km × 800 m) v mestskej časti Manhattan v meste New York v Spojených štátoch. Bol otvorený v roku 1859.

Ročne ho navštívi okolo 25 miliónov návštevníkov, čím je to najnavštevovanejší mestský park v Spojených štátoch a patrí aj medzi najznámejšie mestské parky na svete, pretože sa objavil v mnohých filmoch a televíznych programoch. Prevádzkuje ho súkromná nezisková organizácia.

Zo severu ho ohraničuje ulica West 110th Street, na západe Central Park West, na juhu 59th Street a na východe Fifth Avenue. Niekedy sa okrajové ulice parku označujú aj ako Central Park North, Central Park West a Central Park South. Fifth Avenue si svoj názov zachováva.

Park navrhli Frederick Law Olmsted a Calvert Vaux, pričom obaja neskôr založili brooklynský Prospect Park. Od roku 1963 patrí medzi národné historické pamiatky. Hoci väčšina parku vyzerá prírodne, v skutočnosti je vytvorený umelo a obsahuje niekoľko umelých jazier, chodníky, dva štadióny na korčuľovanie, útočisko pre divočinu a trávnaté plochy používané na rôzne športové podujatia, ako aj ihriská pre deti. Park je populárnou oázou pre migrujúce vtáky a takisto aj pre pozorovateľov vtákov. 10 km cestu okolo parku využívajú bežci, cyklisti a korčuliari, predovšetkým cez víkendy po 19. hodine, keď je zastavená automobilová doprava.

Park bol založený v roku 1857 na 778 akroch (315 ha) pozemku získaného mestom. V roku 1858 krajinský architekt Frederick Law Olmsted a architekt / krajinár Calvert Vaux vyhrali dizajnovú súťaž na zlepšenie a rozšírenie parku s plánom nazvaným "Plán Greensward". Výstavba sa začala v tom istom roku a prvá časť parku bola otvorená pre verejnosť v zime roku 1858. Výstavba severne od parku pokračovala počas americkej občianskej vojny v šesťdesiatych rokoch a park sa v roku 1873 rozšíril na svoju aktuálnu veľkosť. obdobie poklesu na začiatku 20. storočia, Robert Moses začal program vyčistiť Central Park. Ďalší pokles na konci 20. storočia podnietil vytvorenie Central Park Conservancy v roku 1980, ktorý zrekonštruoval mnohé časti parku v 80. a 90. rokoch minulého storočia.

Central Park bol vyhlásený Národným historickým orientačným bodom amerického ministerstva vnútra v roku 1963 ktorý ho v apríli 2017 umiestnil na predbežný zoznam lokalít svetového dedičstva UNESCO. Park, spravovaný po desaťročia oddelením parku a rekreácie v New Yorku, v súčasnosti spravuje Central Park Conservancy na základe zmluvy s obecnou vládou v rámci verejno-súkromného partnerstva. The Conservancy je nezisková organizácia, ktorá prispieva 75% ročného rozpočtu 65 miliónov dolárov do Centrálneho parku a zodpovedá za základnú starostlivosť o 843 akrový park.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Central Park**

Externé odkazy
--------------

* NYC Department of Parks & Recreation
* Central Park Conservancy
* Central Park Zoo
**Špeciálne protiteroristické jednotky** sú vojenské alebo policajné jednotky zamerané na boj proti terorizmu. Vo väčšine štátov začali v druhej polovici 20. storočia vznikať špeciálne jednotky polície a spravodajských služieb, prípadne aj ozbrojených síl, ktoré vykonávajú operácie v rámci protiteroristickej činnosti. Vytvárali sa v nadväznosti na staršie špeciálne komandá alebo vznikali na úplne nových základoch.

Protiteroristické jednotky majú menší počet členov – spravidla niekoľko desiatok mužov, ktorí sa vyberajú na základe veľmi prísnych kritérií po niekoľkoročnej službe v polícii alebo armáde. Vybavené sú špeciálnymi zbraňami a inou vojenskou technikou a majú aj zvláštny výcvik. Jednotky sa často nasadzujú aj pri zákrokoch proti ťažkým a nebezpečným zločincom, najmä z oblasti organizovaného zločinu, čo čiastočne prispieva k tomu, že v laických kruhoch sa terorizmus často prirovnáva k organizovanej zločinnosti.

Protiteroristické jednotky
--------------------------

* ALFA - Rusko
* Delta Force (1st Special Forces Operational Detachment-Delta) - USA
* EKO Cobra (Einsatzkommando Cobra) - Rakúsko
* GSG 9 (Grenzschutzgruppe 9 der Bundespolizei) - Nemecko
* GIGN (Groupe d'Intervention de la Gendarmerie Nationale) - Francúzsko
* GIS (Gruppo di Intervento Speciale) - Taliansko
* Hostage Rescue Team - USA
* SAS (Special Air Service) - Spojené kráľovstvo
* URNA (Útvar rychlého nasazení) - Česko
* Útvar osobitného určenia Prezídia Policajného zboru - Slovensko

Externé odkazy
--------------

* Stránka o špeciálnych jednotkách