**Berytská právnická škola** alebo **bejrútska právnická škola** bola renomovaná antická škola práva v Beryte (dnešnom Bejrúte). Hoci podľa niektorých názorov vznikla už za vlády cisára Hadriána, o jej pôsobení s istotou vieme až v 3. storočí. Pôsobilo na nej veľké množstvo neskoro-rímskych právnikov, medzi najvýznamnejších patrili Patrikios, Leontios, Thalelaios či Eudoxios. Vďaka vysokej povestí povolal cisár Justinián dvoch univerzitných profesorov, Anatolia a Dorothea do Konštantínopola, kde sa spolu s Triboniánom podieľali na práci kodifikačnej komisie justiniánskej kodifikácie *Corpus iuris civilis*. Samotné Digesty vo svojom úvode vyzdvihujú postavenie Berytu a jeho školy a oprávňujú ju učiť justiniánske právo.

Študenti školy boli prijímaní z celej východnej časti Rímskej ríše od Grécka po Arméniu a Egypt. Okrem samotného práva sa študenti učili aj umeniu rétoriky. Jazykom školy bola pôvodne latinčina. Absolventi často nachádzali uplatnenie v ríšskej správe i v súdoch, na škole študovali pohania aj kresťania. Mnohí z kresťanských študentov neskôr získali vysoké cirkevné posty. Značný bol vplyv školy na ekonomiku mesta. Škola v meste pôsobila do roku 551, keď bola po ničivom zemetrasení prenesená do Sidónu. Pád Levanty do rúk Arabom a zánik rímskej právnej školy prispel k úpadku štúdiu práv v Byzantskej ríši.

Vďaka škole bol Bejrút prezývaný aj matkou či ošetrovateľkou práv (*Berytus Nutrix Legum*). Dielo *Expositio totius mundi et gentium* napísané neznámym Rimanom v období vlády Constantia II. Bejrút popisuje ako: „najpôvabnejšie mesto s právnickými školami, ktoré zaisťujú stabilitu celého rímskeho právneho systému. Odtiaľ prichádzajú učení muži, ktorí pomáhajú sudcom na celom svete a svojimi znalosťami zákonov chránia provincie, do ktorých sa zasielajú právne normy."

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  HALL, Linda Jones. *Roman Berytus: Beirut in Late Antiquity*. 1. vyd. London, New York : Routledge, 2004. ISBN 978-1-134-44013-9. S. 36, 195, 198 – 200. (po anglicky)
2. 1 2  Bérytos In:  *Encyklopedie antiky*. Ed. Ludvík Svoboda. 1. vyd. Praha : Academia, 1973. S. 100. (po česky)
3. ↑  LAW SCHOOLS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1196. (po anglicky)
4. ↑  BLAHO, Peter; HARAMIA, Ivan; ŽIDLICKÁ, Michaela. *Základy rímskeho práva*. 1. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo MANZ a Vydavateľské nakladateľstvo Právnickej fakulty UK, 1997. ISBN 80-85719-07-X,  80-7160-086-5. S. 81 – 82.
5. 1 2 3   *The Oxford Handbook of Roman Law and Society*. Ed. Paul J. du Plessis, Clifford Ando, Kaius Tuori. 1. vyd. New York, Oxford : Oxford University Press, 2016. ISBN 0198728689,  9780198728689. S. 33, 160 – 161.
6. ↑  BEIRUT In:  *The Oxford Encyclopedia of Archeology in the Near East*. Ed. Eric M. Meyers. 1. vyd. New York, Oxford : Oxford University Press, 1997. ISBN 0-19-506512-3. S. 292.
7. ↑  Beirut In:  *Encyclopedia Britannica* [online]. [Cit. 2020-11-02]. Dostupné online. (po anglicky)
8. ↑  DOSTÁLOVÁ, Růžena. *Byzantská vzdělanost*. 1. vyd. Praha : Vyšehrad, 1990. 415 s. ISBN 80-7021-034-6. S. 161.
9. ↑  WAUTERS, Bart; BENITO, Marco de. *The History of Law in Europe: An Introduction*. Cheltenham : Edward Elgar Publishing, 2017. Dostupné online. ISBN 978-1-78643-076-2. (po anglicky)