recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vario LF plus/o** je jednosmerná električka vyrábaná alianciou TW Team (Pragoimex, KOS Krnov, VKV Praha), ktorá je určená pre spriahnutie zadnými čelami vozidiel k sebe (tzv. PX) a vytvárajú tak obojsmernú súpravu.

História
--------

Od 70. rokov 20. storočia plánovaná električková trať na olomoucké sídliská Povel a Nové Sady sa vzhľadom na napäté ročné rozpočty darí realizovať priebežne až od roku 2012. Stavba sa však neobišla rozdeleniu do troch realizačných etáp, z ktorých prvé dve nezahrňajú obratisko, takže sú zakončené úvraťovo. Dopravní podnik města Olomouce preto zadal výberové konanie pre dodávku štrnásť kusov jednosmerných električiek určených pre spriahnutie do súpravy v obojsmernej prevádzke. Víťazom sa stali Krnovské opravny a strojírny s električkou Vario LF plus/o, cena za jeden vozeň má byť 21,9 miliónov českých korún (asi 800 000 eur) bez DPH.

Konštrukcia
-----------

Električka vychádza z typu Vario LF plus (ide o zmenu v konštrukcii vozidla, nie o nový typ), oproti ktorému má vozeň na ľavom boku navyše dve dvojkrídlové dvere. Znížená podlaha nad podvozkami je vďaka konštrukcii podvozku Komfort plus vo výške 650 mm nad koľajnicou, nízkopodlažná stredná časť sa nachádza vo výške 350 mm.

Elektrická výzbroj Škoda umožňuje vozňu aj spriahnutie s vozidlom Vario LF s elektrickou výzbrojou Europulse.

Prevádzka
---------

| Mesto | Roky dodávok | Počet vozňov | Evidenčné čísla | Poznámka | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olomouc | 2013 | 14 | 101 – 114 |  |  |

Dopravní podnik města Olomouce objednal v roku 2012 celkom 14 vozňov, ktoré boli dodané do konca roku 2013. Dodávka prvých dvoch električiek (č. 101 a 102) prebehla v apríli 2013, počas tohto mesiaca absolvovali skúšobné jazdy a do prevádzky s cestujúcimi prvýkrát vyšli 11. mája 2013 na linke 2 ako sólo vozne. V bežnej súprave (101+102) boli prvýkrát nasadené 14. mája a v zapojení zadnými čelami k sebe (PX) jazdili s cestujúcimi premiérovo 25. mája 2013.

Referencie
----------

1. ↑   *DP Olomouc: tramvaje Pragoimex VarioLF /o | seznam-autobusu.cz* [online]. seznam-autobusu.cz, [cit. 2018-07-12]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vario LF plus/o**

Externé odkazy
--------------

* Vario LF plus/o na stránke výrobcu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku VarioLF plus/o na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Električky vyrábané Alianciou TW Team (KOS Krnov, Pragoimex, VKV Praha) |
| --- |
| Vysokopodlažné | T3R.EV • T3R.PV |
| Čiastočne nízkopodlažné | T3R.PLF • T3R.SLF • Vario LF • Vario LF plus • Vario LF plus/o • Vario LF2 • Vario LF2 plus • Vario LF2/2 IN • Vario LF3 • Vario LF3/2 |
| Plne nízkopodlažné | EVO1 • EVO1/o • EVO2 |
| Vlečné vozy | VV60LF |
**Mountrath** (angl. *Mountrath River* alebo aj *Whitehorse*) je rieka v centrálnej časti Írska, tečie na území grófstva Laois. Je to ľavostranný prítok Nore a meria 17 km.

Pramení v pohorí Slieve Bloom Mountains na juhovýchodnom svahu vrchu Barna (504 m n. m.) v nadmorskej výške cca 365 m n. m. Od prameňa tečie na juh, následne vytvára výrazný oblúk prehnutý na východ a výraznejšie meandruje. Pri osade Roundwood sa stáča na juhovýchod, rozširuje svoje koryto a zľava priberá významný prítok z južného svahu Conlawn Hill (305 m n. m.). Potom mení smer toku na juh, preteká mestom Mountrath, v lokalite Forgeland sa stáča k ústiu na juhozápad a juhovýchodne od centra obce Castletown ústi do rieky Nore.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Nore |
| --- |
| 
* Arigna
* Arrigle
* Breagagh
* Clogh
* Coolcullen
* Dinin
* Douglas
* Erkina
* Finawn
* Glashagal
* Glenahane Stream
* Gloreen Stream
* Glory
* Glosha
* Goul
* Gully
* Ironmills
* Kilbride
* Killeen
* Kings River
* Little Arrigle
* Mayo
* Mountrath
* Munster
* Nore
* Nuenna
* Owbeg
* Owenbeg
* Pococke
* Quinn
* Srunnasilloge
* Toberdangan
* Tonet

 |
**Michail Petrovič Osipov** alebo **Michail Petrovič Morskoj-Osipov** (rus. Михаил Петрович Морской-Осипов; \* 1918, Pavlovka – † 1995, Azov, Rusko) bol počas druhej svetovej vojny príslušník sovietskej Čiernomorskej flotily, neskôr partizán a spravodajský dôstojník NKVD. Účastník Slovenského národného povstania.

Život
-----

V roku 1939 nastúpil vojenskú základnú službu. Študoval v Sedovovej námornej škole. V období pred začiatkom druhej svetovej vojny slúžil v Čiernomorskej flotile. Zúčastnil sa obrany Sevastopoľa. Vážne zranený do hlavy, následne zajatý nacistami. Po zranení mu zostala hlboká jazva na tvári od brady po ucho. Na Ukrajine utiekol zo zajatia a spojil sa s partizánmi. Vstúpil do partizánskeho zväzku A. M. Grabčaka. V dôsledku svojho predošlého pôsobenia v námorníctve získal medzi partizánmi prezývku Morskoj (Morský). Počas pôsobenia u partizánov od 24. augusta 1943 do 8. augusta 1944 (čas pobytu v partizánskej jednotke) sa podieľal na bojových úspechoch svojej jednotky.

V noci z 28. augusta na 29. augusta 1944 bol ako veliteľ diverzno-spravodajskej skupiny Raketa vysadený na Slovensku blízko Sklabine. Táto skupina sa neskôr pretransformovala na partizánsku brigádu Vpred.

Po vojne pôsobil vo vedúcich funkciách v poľnohospodárstve v Rostovskej oblasti.

Ocenenie
--------

Vyznamenaný Leninovym radom, Radom červenej zástavy, Radom Veľkej vlasteneckej vojny II. stupňa, Československým vojnovým krížom 1939.

Literatúra
----------

* Osipov, Michail Petrovič in Plevza, V. a kolektív: Dejiny Slovenského národného povstania 1944 - 5. zväzok. Bratislava, Nakladateľstvo Pravda 1985, s. 363
Hadiarka retiazková (*Lampropeltis getula getula*)
**Hadiarka retiazková**, alebo **štíhlovka retiazková**, alebo **koralovka retiazková**, staršie **hadiarka obyčajná** (*Lampropeltis getula*) je druh hada z čeľade užovkovitých (*Colubridae*).

Vzhľad
------

Hadiarky retiazkové dorastajú do dĺžky 1,3 - 1,5 m a sú známe predovšetkým tým, že sa živia štrkáčmi, hoci tak činia len zriedka. 

Tento druh má najmenej 7 poddruhov: *L. g. californiae, floridana, getulus, holbrooki, nigritus, niger a splendida*, ktoré majú čiernu či hnedú farbu s bielymi alebo žltými pruhmi/škvrnami. Hlavne jedinci druhu L. g. californiae môžu mať výrazne odlišné znaky, a to dokonca v rámci jedného vrhu: sú to žlté alebo biele pozdĺžne aj priečne pruhy na čiernom alebo hnedom podklade.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hadiarka retiazková**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Hadiarka retiazková**
**Jonathan Edwards** (\* 5. október 1703, East Windsor – † 22. marec 1758, Princeton) bol predstaviteľ severoamerickej filozofie, najvýznamnejší mysliteľ skupiny „novoanglickej teológie".

Ako trinásťročný vstúpil na Yaleovo kolégium, kde ho čítanie anglických osvietencov (Isaac Newton, John Locke) priviedlo k záujmu o prírodné vedy a novú filozofickú metódu. V roku 1721 prežil duchovný obrat, ktorý ho primäl k povýšeniu náboženského citu nad rozum. Edwards sa vrátil k dogmatickej prísnosti, akú hlásala kalvínska teológia prvých puritánskych kolonistov v 17. storočí, ale ktorá sa v ďalších generáciách prežívala. V súlade s tým aj vyznievali kázania, ktoré prednášal ako pastor kongregacionalistickej cirkvi 1726-1750 v Northhamptone. Povestným sa stal jeho prejav „Sinners in the Hands of an Angry God" (Hriešnici v rukách hnevlivého boha), ktorý vyšiel tlačou 1741. Jeho činnosť prispela k vyvolaniu takej nálady v Novom Anglicku, že sa tu rozvinulo 1734 – 1740 davové náboženské zanietenie zvané Great Awakening (Veľké prebudenie), podnietené návštevou anglického misionára Georgea Whitefielda.

Neskôr bol kvôli jeho nezhodám s významnou časťou členov jeho cirkevného zhromaždenia vo veciach cirkevnej disciplíny a v tom, kto mohol pristupovať k prijímaniu Večere Pánovej, vylúčený z pozície pastora. Potom bol 1750 – 1757 misionárom u Indiánov v Stockbridge na pomedzí bieleho osídlenia; písal tam ďalšie bohoslovecké a dômyselné filozofické knihy, najmä *Freedom of the Will* (1754, Sloboda vôle), ktorá popri *Religious Affections* značne ovplyvnila protestantských teológov, z ktorých sú dnes známi napr. Dr. John Piper, alebo Dr. R.C. Sproul. V roku 1757 ho povolali za prezidenta kolégia New Jersey (neskoršia Princetonská univerzita). Edwards domýšľal rozpory súdobého idealizmu až do posledných dôsledkov, pričom dosahoval myšlienkovú originalitu.

Citát
-----

Ako 26 ročný, napísal o svojom duchovnom obrate:

*Od tohto dňa až doteraz sa udiala nádherná premena v mojom myslení vo vzťahu k doktríne o Božej zvrchovanosti… Božia absolútna zvrchovanosť… je to, v čom, ako sa zdá, moja myseľ odpočíva ubezpečená tak, ako je ubezpečená o ktorejkoľvek veci, ktorú môžem vidieť svojimi očami… Toto učenie sa toľkokrát ukázalo ako nesmierne šťastné, jasné a sladké. Milujem, keď sa Bohu pripisuje absolútna zvrchovanosť… Božia zvrchovanosť je mi zjavená ako veľká časť Jeho slávy. Často bolo mojou radosťou pristupovať k Bohu a uctievať ho ako zvrchovaného Boha.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jonathan Edwards (filozof)**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 11929957w
* GND: 118687913
* ISNI: 0000 0001 2095 5232
* LCCN: n79084179
* NK ČR: jn20000700471
* VIAF: 7398821
* WorldCat: lccn-n79084179
Hjansan, Rjanggangdo
**Rjanggangdo** je provincia v Severnej Kórei. Rjanggangdo vznikla v roku 1954, keď bola odčlenená od provincie Hamgjongnamdo. Hlavným mestom provincie je Hjesan. Počet obyvateľov je 719 269 a rozloha je 14 317 km2.

Opis
----

Pozdĺž severnej hranice s Čínou preteká rieka Jalu a rieka Tchu-men. Medzi riekami a ich zdrojom je vrch Päktusan, ktorý Kórejčania aj Mandžusko uctievajú ako mýtický pôvod každého národa. Severokórejská vláda tvrdí, že Kim Čong-il sa tam narodil, keď boli jeho rodičia v komunistickom protijaponskom odbojovom tábore na tomto vrchu. Severokórejsko-čínska hranica 30 kilometrov východne od vrchu je suchá, odľahlá a hornatá, sotva hliadkovaná, čo z nej robí jednu z oblastí prechodu pre utečencov zo Severnej Kórey do Číny, hoci väčšina, vrátane utečencov zo samotného Rjanggangu, uprednostňuje prejsť cez rieku Tchu-men.

Referencie
----------

1. ↑  ONISHI, Norimitsu. Tension, Desperation: The China-North Korean Border. *The New York Times*, 2006-10-22. Dostupné online [cit. 2023-04-05]. ISSN 0362-4331. (po anglicky)
**Blažej Maďar** (maďarsko-latinský prídomok *„Magyar de Mére"*, maď. *Magyar Balázs*, rum. *Blasius Magyar*; † 1490) bol významný uhorský vojvodca, kapitán Horného Uhorska (1462), chorvátsko-slavónsky bán (1470 – 1474 a 1482 – 1483), sedmohradský vojvoda (1473 – 1475).

Biografia
---------

Blažej Maďar bol synom sedliakov, ktorí sa prisťahovali do Košíc, postupne sa však vďaka vojenským úspechom vypracoval a bol vymenovaný za kapitána Horného Uhorska. Slúžil vo vojsku Jána Huňadiho, patril k najlepším vojvodcom kráľa Mateja Korvína. Vďaka funkcii chorvátsko-slavonského bána získal aj titul barón. Za vernosť kráľovi Matejovi získal rozsiahle majetky. Patrili k nim aj panstvá v Zadunajsku a na Považí. Blažej Maďar bojoval nielen doma v Uhorsku, ale aj na zahraničných výpravách proti Čechom a na Balkáne proti osmanským Turkom.

Zaslúžil sa o likvidáciu bratríckeho hnutia a konsolidáciu pomerov v krajine a o eliminovanie osmanskej expanzie.

Pod Blažejom Maďarom slúžil talentovaný Pavol Kiniži, ktorého si Blažej veľmi obľúbil a nakoniec aj adoptoval. Za manželku mu dal svoju mladú dcéru Benignu. Keď okolo roku 1490 Blažej Maďar zomrel, stal sa pokračovateľom jeho slávy a dedičom jeho majetkov Pavol Kiniži.

Blažej Maďar býva niekedy v literatúre zamenený za Blažeja Podmanického, ktorý však zomrel už v roku 1480.

Referencie
----------

1. ↑  MAĎAR, Blažej. In: *Slovenský biografický slovník IV. M – Q*. Martin: Matica slovenská, 1990. 562 s. ISBN 80-7090-070-9. s. 15.
2. ↑  DANGL, V. - SEGEŠ, V.: *Vojvodcovia: 111 osobností vojenských dejín Slovenska.* Praha : Ottovo nakladatelství 2012, s. 105 - 108. ISBN 978-80-7360-986-3
3. ↑  SASINEK, F. V.: Blažej Podmanický. In: *Letopis Matice Slovenskej*, roč. IX. sv. II. Turč. sv. Martin 1872, s. 12.

Autoritné údaje: * PIM: PIM63947
**Nezvratný osud** (angl. *Final Destination*) je americká séria hororových filmov, ktorá má päť častí. Dej filmov, je založený na nevytvorenom špecifickom scenári Jeffreyho Reddicka, ktorý bol pôvodne napísaný pre televízny seriál *Akty X*. Prvé tri časti boli distribuované spoločnosťou New Line Cinema a ďalšie dve spoločnosťou Warner Bros.. Všetkých päť častí filmu sa odohráva okolo malej skupiny ľudí, ktorí uniknú hroziacej smrti po tom, čo jeden jednotlivec (hlavný hrdina) má predtuchu a varuje ich pred veľkou katastrofou, ktorá sa čoskoro stane. Tí, ktorí katastrofu prežijú ale jeden po druhom zomierajú pri nečakaných nehodách spôsobených neviditeľnou silou vytvárajúcou komplikované reťazce príčin a následkov. Hlavný hrdina sa snaží zachrániť preživších pred smrťou.

Filmy zo série
--------------

**Nezvratný osud** je prvý film série, natočený v roku 2000. Spoločnosť New Line Cinema film uviedla do amerických kín 17. marca 2000. Film zarobil 112,9 miliónov amerických dolárov.

*V hlavných úlohách sa predstavili*: Devon Sawa, Ali Larter, Kristen Cloke, Kerr Smith, Amanda Detmer, Brendan Fehr, Tony Todd, Seann William Scott, Roger Guenveur Smith, Daniel Roebuck a Chad Donella.

**Nezvratný osud 2** je druhým filmom série, natočený v roku 2003. Spoločnosť New Line Cinema film uviedla do amerických kín 31. januára 2003. Film zarobil 90,9 miliónov amerických dolárov.

*V hlavných úlohách sa predstavili*: Ali Larter, A. J. Cook, Michael Landes, Tony Todd, Lynda Boyd, James Kirk, Keegan Connor Tracy, Jonathan Cherry, David Paetkau, Terrence C. Carson, Andrew Airlie, Shaun Sipos, Alejandro Rae, Sarah Carter a Chilton Crane.

**Nezvratný osud 3** je tretím filmom série, natočený v roku 2006. Spoločnosť New Line Cinema film uviedla do amerických kín 10. februára 2006. Film zarobil 118,9 miliónov amerických dolárov.

*V hlavných úlohách sa predstavili*: Mary Elizabeth Winstead, Ryan Merriman, Amanda Crew, Tony Todd, Texas Battle, Chelan Simmons, Crystal Lowe, Sam Easton, Alexz Johnson, Kris Lemche, Jesse Moss a Gina Holden.

**Nezvratný osud 4** je štvrtým filmom série, natočeným v roku 2009. Film bol uvedený spoločnosťou Warner Bros. 28. augusta 2009. Stal sa tiež prvým filmom série, ktorý bol natočený technológiou 3D. Film zarobil 187,4 miliónov dolárov, čím sa stal finančne najúspešnejšou časťou série.

*V hlavných úlohách sa predstavili*: Bobby Campo, Shantel VanSanten, Nick Zano, Haley Webb, Krista Allen, Mykelti Williamson, Tony Pallo, a Phil Austin.

**Nezvratný osud 5** je piaty film série, natočený v roku 2011. Film bol uvedený spoločnosťou Warner Bros. do kín 12. augusta 2011 a rovnako ako aj štvrtá časť, bol premietaný aj prostredníctvom technológie 3D. Film zarobil 157,9 miliónov dolárov.

*V hlavných úlohách sa predstavili*: Nicholas D'Agosto, Emma Bell, Tony Todd, Jacqueline MacInnes Wood, Miles Fisher, Ellen Wroe, Arlen Escarpeta, David Koechner, P.J Byrne, Roman Podhora, Chasty Balleseros, Barclay Hope a Courtney B. Vance.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Final Destination na anglickej Wikipédii.*
**Adícia vody** alebo **hydratácia** je typ elektrofilnej adície, pri ktorej sa na násobnú väzbu C=C alebo C≡C aduje molekula vody. Reakcia sa uskutočňuje za katalýzy silnou kyselinou. 

Rozlišuje sa adícia vody na alkény a adícia vody na alkíny, pri ktorých je odlišný reakčný mechanizmus a produkt.

Adícia vody na alkény
---------------------

Pri adícii na alkény, podľa Markovnikovovho pravidla, príde elektrofilná častica (teda katión vodíka H+) na uhlík tak, aby vznikol stabilnejší karbkatión (vo väčšine prípadov uhlík s vyšším počtom vodíkov) a nukleofilná častica (hydroxyový anión OH-) na uhlík s nižším počtom vodíkov. Produktom je alkohol.

Mechanizmus adície vody

Adícia vody na alkíny
---------------------

Pri adícii na alkíny adícia na 1. π väzbu prebieha podľa mechanizmu adície na alkény, no do druhého stupňa reakcia neprebieha. Uplatňuje sa tu Erlenmayerov prešmyk- menej stabilná enol forma (alkohol s nenasýtenou väzbou na uhlíku s OH- skupinou) sa stabilizuje prešmykom zostávajúcej π väzby na väzbu C-O za vzniku oxo formy (karbonylovej zlúčeniny). Na rozdiel od adície na dvojité väzby vyžaduje prítomnosť ortuťnatých solí. 

Mechanizmus adície vody na alkíny

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Elektrofilná adícia
* Elektrofilná aromatická substitúcia
* Nukleofilná substitúcia
* Nukleofilná adícia
* Radikálová adícia
* Radikálová substitúcia
* Eliminácia

Zdroje
------

1. ↑  MCMURRY, John. *Organic chemistry*. 6. vyd. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-80-214-3291-8. S. 705.
2. ↑  MCMURRY, John. *Organic chemisrty*. 6. vyd. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-80-214-3291-8. S. 705.
3. ↑  MCMURRY, John. *Organic chemisrty*. 6. vyd. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-80-214-3291-8. S. 264.
4. ↑  CLAYDEN, Jonathan. *Organic chemisrty*. 1. vyd. [s.l.] : [s.n.]. S. 512.
**Ján Gotčár** aj **Gočár** (\* 1. jún 1823, Makov – † 19. august 1883, Bratislava) bol slovenský národnokultúrny pracovník a pedagóg. Pseudonym: J.G. z Kysúc, Kysučan.

Jeho otec bol Ján Gotčár - nadlesný panstva kniežaťa Eszterházyho a matka Anna, rod. Barcerová.

Životopis
---------

V rokoch 1834 – 1838 študoval na gymnáziu v Žiline, 1838 – 1840 v Českom Těšíne, 1840 – 1841 v Kecskeméte, 1841 – 1842 v Arade, od 1842 filozofiu v Trnave a do 1846 teológiu v Banskej Bystrici. Gymnaziálny profesor na gymnáziu v Banskej Bystrici, po 1849 stoličný tajomník komisára Michala Rárusa v Banskej Bystrici, 1856 riaditeľ gymnázia v Užhorode, 1858 školský radca a hlavný dozorca škôl v Oradei, 1867 predčasne penzionovaný. Významný školský pracovník, 1861 politický činiteľ memorandového zasadnutia, spoluzakladateľ Matice slovenskej a slovenského gymnázia v Kláštore pod Znievom. V publicistike presadzoval rovnoprávnosť národov v mnohonárodnom Uhorsku.

Dielo
-----

* Matúš Trenčiansky. In: II. Programm des k.k. kathol. Gymnasiums zu Neusohl 1863 – 1854 b.r. s. 3 – 20.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike farnosť Makov; pokrstený ako Joannes Nepomuk Gottsár

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5757 9026
* NK ČR: mzk2002140062
* VIAF: 84519341
**Leontiskos** (starogr. *Λεοντίσκος* – *Leontiskos*) bol víťaz olympijských hier v zápasení v rokoch 456 a 452 pred Kr.

Leontiskos zo sicílskej Messény zvíťazil na 81. a na 82. olympijských hrách v zápasení. Zápasenie (*palé*) sa podobalo nášmu „*grécko-rímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Staroveký autor Pausanias uvádza, že Leontiskos, rodák zo sicílskej Messény pri úžine, si pri zápasení počínal podobne ako pankratista Sóstratos zo Sikyónu, nedokázal svoj súpera zvaliť na zem, ale ho zdolal pevným zovretím prstov. Sochu Leontiska, umiestnenú v olympijskej *Altide*, vytvoril rhégijský Pythagoras, znamenitý sochár, vyučený u Klearcha, žiaka Eucheira.

Na hrách v roku 456 pred Kr. keď zápasil Leontiskos, už bol v Olympii dokončený Diov chrám, (jeden zo siedmich divov sveta) postavený podľa plánov a pod vedením Libóna z Élidy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 249.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 436.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,3.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,4.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 381.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 248.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Kolokabilita** alebo **spájateľnosť** je schopnosť lexikálnej jednotky (slova alebo frazémy) spájať sa s inými jazykovými jednotkami tak, aby sme dostali zmysluplnú, gramaticky správnu a štylisticky adekvátnu výpoveď. Je daná ich valenciou a kompatibilitou. Je to informácia o tom, aké sémantické príznaky musí mať slovo B syntakticky spojené so slovom A. V týchto prípadoch ide o sémantickú spájateľnosť alebo sémantické obmedzenia na spájateľnosť slova A.

Monokolokabilné slová
---------------------

Sú to lexikálne jednotky, ktoré sa spájajú s obmedzeným počtom iných slov; sú to teda slová s minimálnou kolokačnou potenciou (v slovníkoch sú takéto jednotky často spracované s poznámkou iba v spojení/obyčajne v spojení, napr. *roniť (slzy)*, *oteliť sa (o krave)*, *cválať (o koni)*, *gágať (o husi)*, *špúliť (ústa, pery)*, *klipkať (očami, viečkami)*, *ceriť (zuby)*, *frenetický (potlesk)*.

Polykolokabilné slová
---------------------

Sú také lexikálne jednotky, ktoré majú veľký kolokačný potenciál.

Kolokačnú paradigmu možno vymedziť aj intencionálne, teda tak, že poukážeme na sémantické vlastnosti členov paradigmy.

Literatúra
----------

* J. Filipec – F. Čermák, 1985.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Oto Škrovina** alebo **Otto Škrovina** (\* 18. november 1877, Brezno - † 14. máj 1939, Martin) bol slovenský evanjelický kňaz, národný pracovník, historik, publicista. Pseudonym: Benjamin.

Jeho otec bol Andrej Škrovina a matka Zuzana rod. Kolesárová.

Životopis
---------

Základné vzdelanie získal v Brezne. Študoval na gymnáziu v Rimavskej Sobote a v Kežmarku, pre národné presvedčenie vylúčený zo všetkých škôl v Uhorsku. Maturoval v Debrecíne (1898). Teológiu študoval na teologickej akadémii v Prešove, štúdium dokončil v Bratislave. Ordinovaný (1903). Pôsobil v Martine, kaplán pri J. Horváthovi, po jeho smrti adminostrátor evanjelického zboru, farár (1906), senior Turčianskeho seniorátu (1918). Zástupca Slovenskej národnej rady, účastník Deklarácie slovenského národa. Po vstupe maďarských vojsk do Martina s M. Dulom väznený (1919). Orientoval sa na cirkevné školstvo. Stúpenec česko-slovenskej. vzájomnosti, podporoval politiku M. Rázusa. Aktívny v Muzeálnej slovenskej spoločnosti i v ďalších národných a občianskych spolkoch. Cirkevný historik, autor diel v ktorých spracoval dejiny reformácie a protestantizmu v Turci. Publikoval vo všetkých cirkevných časopisoch, písal aj do časopisu Muzeálnej slovenskej spoločnosti, Slovenských pohľadov, Národných novín.

Pamiatky
--------

* rukopisná pozostalosť a fotodokumentačný materiál v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* Z historie turčianskeho evanj. seniorátu a jeho sborov, Martin roku 1929
* Z práce, obetí a bojov za cirkev a národ 1784-1934, Martin roku 1934
* Históriia Zpěvníkového výboru 1845-1933, Liptovský Mikuláš roku 1935
* Z listovej pozostalosti Hodžovej... Cirkevné listy, 25, 1911

Referencie
----------

1. ↑  ĎURIŠKA, Zdenko. *Národný cintorín v Martine. Pomníky a osobnosti*. 1. vyd. Martin : Matica slovenská, 2007. ISBN 978-80-7090-800-6. S. 198.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 79 - evanjelická farnosť Brezno pod menom János Otto Skrovina
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5564 7320
* LCCN: n2005048165
* NK ČR: mzk2005278292
* SNK: 168213
* VIAF: 24008700
* WorldCat: lccn-n2005048165
**Othnielosaurus** bol rod malých, vtákopanvových dinosaurov, žijúcich v období vrchnej jury (asi pred 155 až 148 miliónmi rokov) na západe USA. Pomenovanie Othnielosaurus znamená „Othnielov jašter" a je stanovené na počesť slávneho amerického paleontológa Othniela Charlesa Marsha. Meno bolo vytvorené pre fosílie, pôvodne priraďované do rodu Othnielia (dnes *nomen dubium*). Othnielosaurus býva obvykle klasfikovaný ako hypsilofodon, člen skupiny malých, dvojnohých bylinožravcov alebo všežravcov, hoci pomerne nedávny výskum vyvoláva pochybnosti o existencii hypsilofodonov ako samostatnej skupiny. Jeho jediným druhom je **Othnielosaurus consors**.

Opis
----

Rekonštrukcia vzhľadu
Othnielosaurus je známy podľa fosílií všetkých častí tela, vrátane dvoch dobre zachovalých kostier (o jeho lebke však vieme len veľmi málo). Othnielosaurus bol malý, asi 2 metre dlhý a menej ako 10 kilogramov vážiaci bipédny dinosaurus. Jeho predné končatiny boli relatívne krátke, zatiaľ čo zadné boli dlhé, s veľkými úponmi, slúžiacimi ako miesta pre upevnenie svalov. „Ruky" boli krátke a široké s krátkymi prstami. Jeho zuby boli malé, listovitého tvaru a s množstvom malých hrotov, vhodné na trhanie rastlinného materiálu. Nepožutú potravu si mohol ukladať v lícnych vakoch. Tak ako niekoľko ďalších hypsilofodonov alebo iguanodontov (napr. rod Hypsilophodon, Thescelosaurus a Talenkauen), aj Othnielosaurus mal pozdĺž rebier pancier, tvorený z chrupkovitých doštičiek.

Referencie
----------

1. ↑  NORMAN, David B.; SUES, Hans-Dieter; WITMER, Larry M.; CORIA, Rodolfo A.. *The Dinosauria*. Ed. Weishampel, David B.; Osmólska, Halszka; a Dodson, Peter. 2. vyd. Berkeley : University of California Press. 2004. ISBN 0-520-24209-2. Kapitola Basal Ornithopoda, s. 393 – 412.
2. ↑  BUTLER, Richard J. GALTON, Peter The 'dermal armour' of the ornithopod dinosaur Hypsilophodon from the Wealden (Early Cretaceous: Barremian) of the Isle of Wight: a reappraisal. *Cretaceous Research*, 2008, roč. 29, čís. 4, s. 636 – 642. DOI: 10.1016/j.cretres.2008.02.002.
Vodopád v Dolných dierach
**Vodopády Hlbokého potoka** je sústava vodopádov v Jánošíkových dierach v Krivánskej Malej Fatre. 

Vodopády Hlbokého potoka sú prírodné pamiatky, ktoré sú súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Rozsutec. Hlboký potok prekonáva sústavou vodopádov v častiach Jánošíkových dier Dolné diery, Nové diery, Horné diery a Tesná rizňa na krátkom úseku veľký výškový rozdiel. Všetky vodopády sa nachádzajú na turisticky značených chodníkoch a sú sprístupnené lávkami.

* Dolné diery - 2 vodopády (výška 1 m až 3,5 m)
* Nové diery - 4 vodopády (výška 1 m až 2 m)
* Horné diery - 9 vodopádov (výška 2 m až 4 m)
* Tesná rizňa - 2 vodopády (výška 1,6 m až 2 m)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodopády Hlbokého potoka**

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

Súradnice: 49°14′44″S 19°04′23″V﻿ / ﻿49,245465°S 19,072995°V﻿ / 49.245465; 19.072995
**Cesta I. triedy 49** (*I/49*) je cesta I. triedy v severozápadnej časti Slovenska, ktorá prechádza výhradne územím okresu Púchov. Na území Slovenska meria 26,516 km. Do Česka pokračuje pod rovnakým označením ako I/49. V budúcnosti bude kopírovaná R6.

Priebeh
-------

Na území Slovenska začína v Lyskom priesmyku, na hraničnom priechode Lysá pod Makytou, odkiaľ pokračuje najprv na severovýchod. Sleduje tok potoka Lysky, prechádza osadou Strelenka a následne míňa odbočku do osady Dešná (III/1935). Potom pokračuje východným smerom cez obec Lysá pod Makytou, postupne sa stáča na juhovýchod a prebieha údolím riečky Biela voda. Odbočuje cesta III/1936 do obce Lazy pod Makytou, prechádza obcou Lúky a následne opäť odbočuje cesta III/1938 do obce Vydrná. Ďalej prechádza obcami Záriečie a Mestečko, tu odbočuje najprv cesta III/1939 do osady Zbora, potom aj cesta III/1940 do osady Mostište a cestná komunikácia prechádza obcou Dohňany. Vzápätí cesta I/49 vstupuje na územie mesta Púchov, najprv prechádza mestskou časťou Vieska-Bezdedov, následne vedie aj intravilánom mesta, kde sa na významnej križovatke stretáva s cestou II/507. Pokračuje po novovybudovanom obchvate mesta na ľavom brehu Váhu severojužným smerom, ďalej pretína pôvodnú (starú) cestu I/49 (v súčasnosti kategorizovaná ako I/49a) a z východu obchádza obec Beluša. Napokon sa križuje s cestou I/61 a diaľničným privádzačom sa pripája na diaľnicu D1.

Zdroje
------

* Miestopisný priebeh cestných komunikácií (Slovenská správa ciest)

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra na Slovensku I |
| --- |
| Diaľnice a diaľničné privádzače | 
* D1
* D2
* D3
* D4
* PD5

 | Slovensko |
| Rýchlostné cesty | 
* R1
* R2
* R3
* R4
* R5
* R6
* R7
* R8

 |
| Cesty I. triedy | 
* 2
* 9
* 10
* 11
* 11a
* 11b
* 12
* 13
* 14
* 15
* 16
* 17
* 18
* 19
* 20
* 21
* 35
* 49
* 49a
* 51
* 54
* 57
* 59
* 60
* 61
* 61A
* 62
* 63
* 64
* 64A
* 64b
* 64c
* 65
* 65D
* 66
* 67
* 68
* 69
* 70
* 71
* 72
* 74
* 74A
* 74B
* 75
* 75A
* 76
* 77
* 77A
* 78
* 79
* 79A

 |
| Zaniknuté cesty a diaľnice | 
* 50
* 73
* 80
* D18
* D61
* D65
* D66
* D68
* D73
* R9

 |
| Európske cesty na Slovensku | 
* E 50
* E 58
* E 65
* E 71
* E 75
* E 77
* E 371
* E 442
* E 571
* E 572
* E 575

 |
| Pozri aj | 
* Harmonogram výstavby diaľnic a rýchlostných ciest
* Cestná infraštruktúra na Slovensku II
* Cestné tunely na Slovensku
* Európske cesty

 |
Svätojánska noc, Nikolaj Astrup, 1912
**Svätojánska noc** je európsky ľudový sviatok oslavovaný predvečer sviatku kresťanského svätca Jána Krstiteľa, ktorý spadá na 24. jún. Nadväzuje na dávne predkresťanské oslavy letného slnovratu, ako sú slovanské kupadeľné sviatky alebo anglosaské litovské slávnosti, a veľkú rolu pri tomto sviatku mal predovšetkým oheň, voda, nahota a zeleň. 

Typickým prvkom tejto noci sú svätojánske ohne, pálené na kopcoch. Ohne zakladali za dedinou na najviditeľnejšom mieste okolo ktorých sa tancovalo a spievalo. Tento deň je najdlhším dňom v roku. Symbolicky predstavujú slnko, ktoré je v dobe letného slnovratu na vrcholi síl. Tieto ohne sa kvôli získaniu sily preskakujú, zapaľujú sa v nich metly, ktorými sa potom krúži a v niektorých častiach Európy sa z kopcov púštajú horiace kolesá alebo sudy, symbolizujúce putujúce slnko.

Referencie
----------

1. ↑  LANGHAMMEROVÁ, Jiřina. *Lidové zvyky*. Vyd. 1. Praha : NLN, Nakladatelství Lidové noviny, 2004. 341 s. ISBN 80-7106-525-0. S. 124.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Svätojánska noc**

Externé odkazy
--------------

*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Svatojánská noc na českej Wikipédii.*
Juan de Grijalva
**Juan de Grijalva** (\* 1490, Cuéllar, Španielsko - † 1527, Olancho, Honduras) bol španielsky conquistador.

Vojenská kariéra
----------------

V mladom veku sprevádzal svojho otca Pánfila de Narváez na ostrov Hispaniola. Odtiaľ sa vydal s expedíciou strýka Diega Velázquez de Cuéllar na Kubu. K jej brehom dorazili v roku 1511. Podieľal sa na dobývaní a prieskume ostrova.

V januári 1518 Diego Velázquez, v tom čase už guvernér Kuby, zorganizoval novú výpravu smerom na západ. Tvorilo ju 240 mužov na 4 lodiach. Viedlo ho k tomu nadšenie z objavenia nových území (Yucatán) inak neúspešnou expedíciou Francisca Hernández de Córdoba. Velenia sa tentoraz ujal jeho synovec Juan de Grijalva.

Yucatán, Mexiko
---------------

Expedícia vyrazila z prístavu Matanzas 8. apríla 1518. 3 mája objavili ostrov Cozumel, ktorý pomenovali *Santa Cruz de Puerta Latina*. Keďže Cozumel sa nachádza v tesnej blízkosti Yucatánskeho polostrova, hlavný kormidelník Antón de Alaminos si myslel, že plávajú medzi dvoma ostrovmi. Yucatán preto nazval *Isla Rica*, čo v preklade znamená *Bohatý ostrov*.

Preskúmali celé severné pobrežie Yucatánu a časť Mexického zálivu. Pri jednom z vylodení Grajalva a jeho spoločníci bojovali a porazili domorodcov z Champotónu, toho istého miesta, kde bola pred rokom zdecimovaná posádka Francisca Hernández de Córdoba.

Počas cesty museli opraviť poškodenia lodí, v dôsledku čoho sa odklonili z kurzu a preplávali úžinou.

Mexický záliv
-------------

V dnešnom Tabascu objavili rieku, ktorá nesie jeho meno. Doplávali až k miestam, kde bol počas Cortésovej výpravy v roku 1519 založený Veracruz. Na Grijalvovu počesť pomenovali malý ostrov pri meste San Juan de Ulúa. Odtiaľ pokračovali v plavbe k rieke Pánuco, ktorá sa nachádza v dnešnom mexickom štáte Tamaulipas, neďaleko hraníc s USA.

Jeden z Grijalvových zástupcov, Pedro de Alvarado, sa oddelil od expedície, za čo bol poslaný naspäť na Kubu.

Aztécka ríša
------------

Pri prieskume pobrežia Mexického zálivu sa k výprave doniesli správy o Aztéckej ríši, ktorej vládol Montezuma II.. V tom čase už ale boli na cestách päť mesiacov a ich zásoby sa začínali míňať, preto sa Juan de Grijalva rozhodol pre návrat na Kubu.

Zbavenie funkcie
----------------

Po návrate na Kubu mu Diego Velázquez vyčítal, že na objavených územiach nezaložil nijakú kolóniu a zbavil ho funkcie. Grijalvu to viedlo k vstupu do služieb Pedra Arias de Ávila (známeho tiež ako Pedrarias Dávila). Ten sa práve chystal vydať na výpravu do Strednej Ameriky.

Smrť
----

V roku 1523 sprevádzal Garaya počas prieskumnej cesty na Floridu. Neskôr sa pridal k Pedrariasovi Dávila a cestoval po Hondurase a Nikarague. Zomrel rukou domorodcov roku 1527 v Olancho (Honduras).

Autoritné údaje: * BnF: 13195642d
* GND: 1012608824
* ISNI: 0000 0001 2276 8545
* LCCN: n2007161961
* VIAF: 14914808
* WorldCat: lccn-n2007161961
**Viliam Zelliger** (Zellinger; \* 27. máj 1862, Zohor – † 27. december 1931, Budapešť) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ a pedagóg. Pseudonym: Boldokfalvi, Falvi, Mester.

Jeho otec bol Jozef Zelliger, matka Katarína rod. Šilhánková, brat Alojz Zelliger.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Trnave, filozofiu na univerzite v Budapešti, teológiu v Ostrihome, 1884 vysvätený za kňaza, 1893 doktor kanonického práva. Od 1887 kaplán v Budapešti – Terézvárosi, súčasne katechéta na vyššej reálnej škole, od 1910 kaplán v Budapešti – Krisztinavárosi, od 1922 opát. Redaktor, súčasne majiteľ časopisu *Katholikus Tanűgy Pedagogiai Lap*. Autor náboženských prác venovaných mariánskemu kultu a učební teológie, etiky, zemepisu. Články, štúdie, recenzie a kázne publikoval v maďarských náboženských novinách a časopisoch.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike (č.21)

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7961 3475
* VIAF: 121488230
**Anrê Nguyễn Kim Thông** (\* asi 1790, Gò Thị, Vietnam – † 15. júl 1855, Mỹ Tho) bol katechéta, mučeník a svätý Katolíckej cirkvi.

Životopis
---------

Narodil sa v provincii Bình Định okolo roku 1790. Išlo o jednu z najstarších katolíckych oblastí v diecéze Qui Nhơn. Biskup Étienne-Théodore Cuenot ho vymenoval za laického zástupcu provincie Bình Định. Anrê Thong bol oddaným veriacim, ktorý organizoval krytie duchovných počas protikatolíckej politiky dynastie Nguyen vo Vietname.

Anrê bol zatknutý po tom, ako ho niekto udal, že ukrýval kňazov. Spolu s ním odvliekli aj ďalších štyroch ukrývaných kňazov do väznice v Bình Định. Počas verejného procesu mu poradili, aby pošliapal kríž a aby sa následne vyspovedal. Anrê to však zásadne odmietol. Po troch mesiacoch vo väzení bol odsúdený na vyhnanstvo do Mỹ Tho. Anrê zomrel 15. júla 1855 kvôli svojmu vysokému veku a vyčerpaniu po namáhavej ceste, ktorú prešiel pešo v reťaziach. Skonal krátko po príchode na miesto vyhnanstva.

Anrê Thong bol najprv pochovaný v Cai Nhum. V roku 1857 požiadal otec Nguyen Kim Thu o jeho opätovné pochovanie v kostole Go Thi. V súčasnosti sa telesné pozostatky svätca nachádzajú v biskupskom paláci Qui Nhon.

Uctievanie
----------

Blahorečený bol 2. mája 1909 pápežom Piom X. Za svätého ho vyhlásil pápež Ján Pavol II. 19. júna 1988 v skupine 117 vietnamských mučeníkov.

Jeho pamätným dňom, ako to uvádza Rímske martyrológium, je 24. november pri spomienke na 117 vietnamských mučeníkov.

Referencie
----------

1. ↑   *Vietnam* [online]. newsaints.faithweb.com, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4  THUA, Laban. *Saint Anrê Nguyen Kim Thông - Saint of the Day - July 15* [online]. 2019-05-06, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online. (po anglicky)
3. 1 2   *Beatifications in the Pontificate of Pope Pius X* [online]. www.gcatholic.org, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.
4. 1 2   *Saints and Blesseds: ANN… – ANS…* [online]. www.gcatholic.org, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Anrê Nguyễn Kim Thông na vietnamskej Wikipédii a Andrzej Nguyễn Kim Thông na poľskej Wikipédii.*
Ing. Prof. **Jozef Rosa**, DrSc. (\* 23. február 1916, Senica – † 28. december 1973, Bratislava) bol slovenský ekonóm, profesor a politik Komunistickej strany Slovenska, poslanec Slovenskej národnej rady a Snemovne národov Federálneho zhromaždenia.

Životopis
---------

V roku 1946 absolvoval Vysokú školu ekonomickú v Bratislave. Bol zamestnancom Mestskej sporiteľne v Bratislave a povereníctva financií. V rokoch 1953 až 1957 prednášal na VŠE v Bratislave, kde bol vedúcim katedry financií. V rokoch 1960 až 1963 bol dekanom Národohospodárskej fakulty tejto školy a v rokoch 1966 až 1969 jej rektorom. Bol autorom mnohých odborných publikácií a študijných textov.

V roku 1968 bol účastníkom zasadnutia Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. Po federalizácii Československa v januári 1969 sa stal poslancom Snemovne národov Federálneho zhromaždenia ako nominant Slovenskej národnej rady. V parlamente pôsobil až do konca volebného obdobia, teda do volieb v roku 1971.  

Bol jedným z ekonomických konštruktérov federácie a jeho odchod z vysokých politických funkcií je spojený s nástupom normalizácie.

V roku 1946 získal Rad Slovenského národného povstania a roku 1966 Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu.

Referencie
----------

1. ↑   *Vyhľadávanie* [online]. upn.gov.sk, [cit. 2012-04-04]. Dostupné online.
2. ↑   *jmenný rejstřík* [online]. Poslanecká snemovňa Parlamentu Českej republiky, [cit. 2012-04-04]. Dostupné online.
3. ↑   *Všeob.údaje zprac. Rosa, Jozef, 1916-1973* [online]. aleph.vkol.cz, [cit. 2012-04-04]. Dostupné online.
4. ↑   *ROSA Jozef, Ing. DrSc.* [online]. ezahorie.sk, [cit. 2012-04-04]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránkach Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jozef Rosa na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5528 4603
* NK ČR: ola2003193924
* SNK: 148988
* VIAF: 44819222
**Juan Ramón Nepomuceno González Balcarce**, známy ako **Juan Ramón González de Balcarce** (\* 16. marec 1773, Buenos Aires – † 12. november 1836, Concepción del Uruguay) bol argentínsky vojak a politik, ktorý vykonával štyrikrát (1818, 1819 – 1820, 1820 a 1832 – 1833) funkciu guvernéra Provincie Buenos Aires. Počas jeho posledného mandátu bol guvernér Buenos Aires fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny.

Životopis
---------

Narodil sa v Buenos Aires do rodiny vojenského dôstojníka pôvodom zo španielskej Barcelony a miestnej matky. Politickej kariére sa venovali aj jeho mladší bratia, Antonio González de Balcarce bol na čele Spojených provincii La Platy v roku 1816 a Marcos González de Balcarce bol guvernérom Provincie Cuyo v roku 1812. Juan Ramón sa spočiatku venoval vojenskej kariére a vyznamenal sa v bojoch proti Britom v rokoch 1806 a 1807. Po Májovej revolúcii z mája 1810 sa zúčastnil vojenských výprav proti stúpencom monarchie do Horného Peru (súčasná Bolívia). Jeho politická kariéra sa začala v roku 1818 menovaním za guvernéra intendanta Intendancie Buenos Aires, kde vydržal pol roka. Do rovnakej pozície bol vymenovaný aj v marci 1819, pričom tento raz vo funkcii zotrval do februára 1820. Krátko potom sa Intendancia Buenos Aires pretransformovala na Provinciu Buenos Aires. Mesiac po jej vzniku, teda v marci 1820 sa stal na týždeň už jej tretím guvernérom.

Pridal sa na stranu federalistov a čoskoro sa stal podporovateľom Juana Manuela de Rosasa. Postupne pôsobil vo funkcii ministra vojny vo vládach guvernérov Buenos Aires Manuela Dorrega, Juana Josého Viamonteho a Juana Manuela de Rosasa. Po skončení funkčného obdobia Juana Manuela de Rosasa na poste guvernéra bol na jeho miesto zvolený práve Juan Ramón González de Balcarce, ktorý sa úradu ujal v decembri 1832. Oponenti Rosasa ale presadili jeho súdenie a tak bol González de Balcarce pod tlakom podporovateľov Rosasa, ktorí ho obviňovali, že sa podieľal na vyvolaní súdu voči Rosasovi. Zastupiteľstvo tak radšej pod tlakom verejnosti odvolalo v novembri 1833 Gonzáleza de Balcarceho z funkcie. Nakoniec bol uväznený aj González de Balcarce, po prepustení odišiel do Provincie Entre Ríos pod ochranu tamojšieho guvernéra Justa Josého de Urquizu. Po smrti boli jeho pozostatky prevezené do Buenos Aires, kde je pochovaný.

Referencie
----------

1. ↑   *González Balcarce, Juan Ramón (1773-1835)* [online]. mcnbiografias.com, [cit. 2018-09-24]. Dostupné online.
2. ↑   *Juan Ramón González Balcarce* [online]. dbe.rah.es, [cit. 2018-09-24]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 13045107X
* ISNI: 0000 0000 4821 4447
* LCCN: nr2004006646
* VIAF: 15878155
* WorldCat: lccn-nr2004006646
Oficiálna vlajka Francúzskej Guyany (vlajka Francúzska)
**Vlajka Francúzskej Guyany** – oficiálnou vlajkou na Francúzskej Guyany je vlajka Francúzska.

Používa sa aj vlajka – logo regiónu, ktorá je však neoficiálna – je to vlajka, ktorá má len lokálny a turistický charakter. Na bielom liste vlajky je umiestnené logo, kde je štylizovaný na modro zelenom podklade, žltý čln na červených vlnách s červenou siluetou postavy a v rohu loga je žltá päťramenná hviezda. Nad logom je zelený nápis *GUYANE* a pod ním nápis *LA RÉGION*.

Používa sa tam aj vlajka nezávislého hnutia *French Guiana Liberation Movement*.

Galéria
-------

* Vlajka hnutia French Guiana Liberation MovementVlajka hnutia *French Guiana Liberation Movement*

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Južnej Ameriky |
| --- |
| 
* Argentína Argentína
* Bolívia Bolívia
* Brazília Brazília
* Čile Čile
* Ekvádor Ekvádor
* Guyana Guyana
* Kolumbia Kolumbia
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Surinam Surinam
* Trinidad a Tobago Trinidad a Tobago
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

**Závislé územia:**
* Aruba Aruba
* Falklandy Falklandy
* Francúzska Guyana Francúzska Guyana
* Holandské Antily Holandské Antily
* Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

 |
**Nosná odsávačka** je prístroj, ktorý slúži na odsávanie hlienov z dýchacích ciest pri nádche a upchatom nose.

Novorodenec ale aj deti všeobecne sú málo odolné voči prechladnutiu. Pre novorodenca je i obyčajná nádcha veľmi vážne, niekedy až život ohrozujúce ochorenie, pretože pri nemožnosti dýchať nosom sa mu môže v ojedinelých prípadoch zastaviť dýchanie. Novorodenci i dojčatá majú totiž oveľa užšie horné dýchacie cesty v porovnaní s dospelým človekom, čo im sťažuje dýchanie. Sliznica je navyše oveľa náchylnejšia na opuchy. Dojčatá majú špeciálnu anatómiu hrtana[chýba zdroj] a preto minimálne do troch mesiacov veku nevedia dýchať ústami.[chýba zdroj]

Uľahčiť dýchanie umožňuje nosná odsávačka. Tá sa používa v prípade, že je dieťa zahlienené a nemôže dýchať nosom.

Typy odsávačiek
---------------

Najpoužívanejšími typmi nosných odsávačiek sú odsávačky balónové, hadičkové, batériové s vlastným saním a odsávačky za pomoci vysávača.

*Balónové* nosové odsávačky fungujú na princípe podtlaku vytvoreného stlačením balónika.

*Hadičkové* odsávačky sa skladajú z dvoch hadičiek a zbernej nádobky s viečkom, kedy jedna hadička sa zasunie dieťaťu do nosa a druhú si dospelý vloží do úst. Ústami sa potom vytvára podtlak potrebný pre odsatie hlienov. V dnešnej dobe ide už o najmenej využívaný spôsob odsávania hlienov.

*Batériové* nosové odsávačky majú vlastný sací systém vytvárajúci potrebný podtlak pre odsávanie. Sú napájané pomocou ceruzkových batérií a zaisťujú hygienické odsávanie z nosa dieťaťa. Ich výhodou je okrem sacieho výkonu hlavne ich veľkosť. Sú totiž vhodné nielen na doma, ale aj na cesty (do mesta, k lekárovi). Požívajú sa taktiež v menších nemocniciach.

Odsávanie za pomoci *vysávača* je založené na vytvoreniu podtlaku vysávačom. Odsávačka má nadstavec pre vloženie do vysávača, druhý koniec sa zasunie do nosa dieťaťa.

Externé odkazy
--------------

* Špecifické nádchy bábätiek
Vlajka Egypta
**Vlajka Egypta** má tri vodorovné pruhy – červený, biely a čierny, uprostred je umiestnený znak, Saladinov orol pozerajúci k žrdi. Má žltú kresbu, na hrudi štít rozdelený na tri časti (ľavý a pravý pruh má žltú farbu), krídla a chvostové perá sú žlté. V pazúroch drží panel s textom *AL-GUMHURÍJA MISR AL-ARABÍJA* (Egyptská arabská republika). Pokiaľ sa orol používa ako štátny znak, je farebnejší a je podobný tomu, ktorý bol v platnosti v dobe Zjednotenej arabskej republiky v rokoch 1958 – 1971. Vlajka s dnešným znakom sa používa od roku 1984.

Červená farba je symbolom revolúcie a obetí za slobodu, biela znamená žiariacu budúcnosť a mier, čierna pochmúrnu koloniálnu minulosť. Revolučná červeno-bielo-čierna trikolóra vznikla v Egypte po zvrhnutí monarchie roku 1952 a roku 1958 bola, po doplnení dvoma zelenými päťramennými hviezdami, zavedená ako štátna vlajka Zjednotenej arabskej republiky (do r. 1971). V rokoch 1972 – 1984 na ňu bol umiestnený znak Federácie arabských republík. Okrem Egypta používa túto trikolóru tiež Jemen, Sýria, Irak a s doplňujúcim trojuholníkovým klinom aj bývalý Demokratický Jemen a Sudán.

Galéria
-------

* Vlajka Egyptského kráľovstva (1922 – 1952)Vlajka Egyptského kráľovstva (1922 – 1952)
* Vlajka Zjednotenej arabskej republiky (1958 – 1961), používaná však až do roku 1971Vlajka Zjednotenej arabskej republiky (1958 – 1961), používaná však až do roku 1971
* Vlajka Egypta (1972 – 1984)Vlajka Egypta (1972 – 1984)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Egypta**

| * z
* d
* u
Vlajky afrických krajín |
| --- |
| 
* Alžírsko
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina
* Burundi
* Čad
* Džibutsko
* Egypt
* Eritrea
* Eswatini
* Etiópia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Južná Afrika
* Južný Sudán
* Kamerun
* Kapverdy
* Keňa
* Komory
* Kongo
* Konžská demokratická republika
* Lesotho
* Libéria
* Líbya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Maroko
* Mauritánia
* Maurícius
* Mozambik
* Namíbia
* Niger
* Nigéria
* Pobrežie Slonoviny
* Rovníková Guinea
* Rwanda
* Senegal
* Seychely
* Sierra Leone
* Somálsko
* Stredoafrická republika
* Sudán
* Svätý Tomáš a Princov ostrov
* Tanzánia
* Togo
* Tunisko
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |  |
| 
* **Ostatné územia:**  Ceuta
* Kanárske ostrovy
* Madeira
* Mayotte
* Melilla
* Réunion
* Svätá Helena
* Západná Sahara

 |