recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**AT&T** (ang. American Telephone and Telegraph) je americká telekomunikačná spoločnosť. Guľa, ktorá je logom firmy, bola vytvorená Saulom Bassom v roku 1983.

História
--------

Spoločnosť AT&T bola založená 3. marca 1885, mala slúžiť ako celoštátna telefonická sieť. Činnosť začala AT&T v New Yorku. Sedem rokov potom sa sieť rozšírila do Chicaga a v roku 1915 do San Francisca. V roku 1927 bolo vytvorené transatlantické spojenie, ktoré využívalo rádiové vlny, nie klasické telefónne káble. Až v roku 1957 bolo vytvorené káblové spojenie.

Od roku 1924 trvali spory, ktoré skončili 8. januára 1982, po ktorých bola AT&T uznaná Ministerstvom spravodlivosti USA za monopol. 1. januára 1984 sa sedem regionálnych spoločností oddelilo od pôvodnej a stali sa neutrálne (tzv. „Baby Bells"). Tieto spoločnosti prevzali lokálne telefónne linky. Ako dôsledok toho klesla hodnota AT&T o 70 %. Spoločnosť vlastnila významný technický ústav (Bell Labs), ktorý bol miestom vzniku významných objavov vo svete informačných technológii ako bol systém UNIX a jazyk C a C++. Bellove laboratóriá boli v roku 1996 transformované na Lucent Technologies, Inc.

S poklesom medzinárodných telefónnych rozhovorov, ktoré ponúkala AT&T, došlo k pádu na trhu. 27. januára 2005 vydali noviny New York Times správu, že SBC Communications, jedna z dcérskych spoločností, ktorá vznikla v roku 1984, odkúpila AT&T za 16 miliárd dolárov. Transakcia sa uskutočnila 18. novembra 2005. Keďže názov spoločnosti AT&T bol v širokom povedomí verejnosti, premenovala sa firma SBC Communications na AT&T.

V roku 2006 spoločnosť odkúpila operátora Cingular a v roku 2007 pozvoľna zmenila názov novovzniknutej spoločnosti na AT&T.

AT&T začala ako prvá na svete predávať mobilné telefóny iPhone od spoločnosti Apple Inc. a to od 20. júna 2007.

Referencie
----------

1. ↑   *Restated Certificate of Incorporation of AT&T Inc.* [online]. [Cit. 2021-04-07]. Dostupné online.
2. ↑   *Brand - Licensing, Evolution and Domain Names* [online]. www.att.com, [cit. 2021-04-07]. Dostupné online.
3. ↑   *Board of Directors* [online]. www.att.com, [cit. 2021-04-07]. Dostupné online.
4. ↑   *Leadership* [online]. www.att.com, [cit. 2021-04-07]. Dostupné online.
5. ↑   *Leadership* [online]. www.att.com, [cit. 2021-04-07]. Dostupné online.
6. ↑   *Who We Are* [online]. www.att.com, [cit. 2021-04-07]. Dostupné online.
7. ↑   *Annual Report 2020* [online]. [Cit. 2021-04-07]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **AT&T**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku AT&T na českej Wikipédii.*
**ASB Classic 2009** sa konal v dňoch 5. - 10. januára v novozélandskom Aucklande na otvorených kurtoch s tvrdým povrchom. Rozpočet turnaja je 220 000 USD. Víťazkou dvojhry sa stala Ruska Jelena Dementievová. Bolo to jej 12. turnajové víťazstvo na okruhu WTA. Víťazkami štvorhry sa stal francúzsko-taliansky pár Nathalie Dechyová a Mara Santangelová.

Víťazi
------

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na ASB Classic 2009*
**Rusko Jelena Dementievová** vs. Rusko Jelena Vesninová 6-4 6-1

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na ASB Classic 2009*
**Francúzsko Nathalie Dechyová / Taliansko Mara Santangelová** vs. Španielsko Nuria Llagosterová Vivesová / Španielsko Arantxa Parrová Santonjová 4-6 7-6(3) 12-10

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

| * z
* d
* u
ASB Classic |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Turón** je druhý najstarší chronostratigrafický stupeň oddelenia vrchnej kriedy, ktorý je datovaný do rozmedzia pred 93,9 až 89,8±0,3 Ma (miliónov rokov). Turónu predchádzal cenoman a nasledoval ho koňak.

Definícia
---------

Turón bol definovaný francúzskym paleontológom Alcidom d'Orbigny v roku 1842. Orbigny ho pomenoval podľa mesta Tours vo francúzskom regióne Touraine, kde sa nachádza pôvodná typová lokalita. Začiatok (báza) turónu je definovaný ako miesto, kde sa prvýkrát vo stratigrafickom stĺpci objavil amonit druhu *Wutinoceras devonense*. Koniec turónu (báza koňaku) je definovaná ako miesto, kde sa prvýkrát objavil mäkkýš druhu *Cremnoceramus rotundatus*.

Podmienky
---------

Rozhranie cenomanu a turónu zaznamenalo globálnu transgresiu (tzv. Kriedové more) - najvyššiu hladinu svetových oceánov za posledných 600miliónov rokov, asi o 150 až 300 metrov vyššiu ako dnes (po zvyšok turónu hladina klesala). Toto obdobie tiež prinieslo anoxickú udalosť (masové vymieranie druhov v oceáne kvôli absencii kyslíka), tzv. udalosť cenomansko-turónskeho rozhrania, tiež známu ako "Bonarelliho udalosť".

Delenie
-------

Stupeň turón býva ďalej delený na tri podstupne: spodný, stredný a vrchný.

Západné Karpaty
---------------

V Západných Karpatoch na Slovensku je turón zvyčajne chápaný ako obdobie presunu subtatranských príkrovov.

Referencie
----------

1. ↑  Cohen, K.M. Finney, S.C. Gibbard, P.L. & Fan, J.-X. 2013; doplnená) The ICS International Chronostratigraphic Chart. Episodes, 36, 199-204
2. ↑  Haq, B. U. 2014, Cretaceous eustasy revisited. Global and Planetary Change, 113, s. 44 – 58
3. ↑  Mišík, M. Chlupáč, I. Cicha, I. 1985, Historická a stratigrafická geológia. SPN, Bratislava, s. 570

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Turonian na anglickej Wikipédii a Turon na českej Wikipédii.*
**Turský jarok** je potok v Dolnom Zemplíne, na území okresu Michalovce. Je to ľavostranný prítok Laborca, meria 8,8 km a je tokom VI. rádu. Často sa označuje ako *Turský potok*.

Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Humenské vrchy, na južnom svahu Chlmu (495,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 390 m n. m. V pramennej oblasti tečie juhojuhozápadným smerom, zľava priberá krátky prítok prameniaci západne od obce Porúbka a oblúkom sa stáča na západ. Zľava ďalej priberá prítok prameniaci severne od kóty 454,5 m, sprava dva prítoky z juhozápadného úpätia Chlmu a stáča sa na juhozápad. Následne priberá pravostranný prítok z juhojuhozápadného úpätia Uhlísk (485,6 m n. m.) a významný ľavostranný prítok (1,8 km) z oblasti Hiriača. Ďalej už tečie v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina, v podcelku Laborecká niva, z pravej strany priberá prítok (3,6 km) pretekajúci obcou Oreské a napája vodnú nádrž Oreské. Následne pokračuje juhojuhozápadným smerom, zľava postupne priberá tri prítoky z oblasti Hiriača a ďalej tečie severojužným smerom. Z ľavej strany ešte priberá prítok vznikajúci pod kótou 170,4 m, preteká intravilánom obce Zbudza a napokon tečie na krátkom úseku k ústiu juhozápadným smerom. Západne od tejto obce ústi v nadmorskej výške cca 118 m n. m. do Laborca.
**Julie Covingtonová** (angl. Julie Covington; \* 11. september 1947, Londýn, Anglicko) je britská speváčka a herečka.

Kariéra
-------

Profesionálnou speváčkou sa stala v roku 1967, kedy spievala v relácii Davida Frosta. Svoj prvý album nazvaný *While the Music Lasts* vydala v tom istom roku. V roku 1971 hrala v muzikáli *Godspell* v The Roundhouse, o dva roky neskôr potom v *The Rocky Horror Show*. V rokoch 1976 a 1977 hrala vo dvoch sériách relácii *Rock Follies*. V roku 1971 vydala svoj tretí album *The Beautiful Changes* a ďalší (eponymný) až v roku 1978. Tento album sa umiestnil na dvanástom mieste v britskom rebríčku a obsahoval aj coververziu piesne „Only Women Bleed" od Alice Coopera. Na albume mimo iných hral John Cale.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Julie Covingtonová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14028273t
* GND: 134351665
* ISNI: 0000 0000 5516 4054
* LCCN: n94108657
* VIAF: 19879907
* WorldCat: lccn-n94108657
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny

**William Francis Giauque** (\* 12. máj 1895, Niagara Falls – † 28. marec 1982, Berkeley) bol americký chemik, ktorý v roku 1949 získal Nobelovu cenu za chémiu za „príspevky na poli chemickej termodynamiky". Prakticky celé svoje vzdelávanie a kariéru strávil na Kalifornskej univerzite v Berkeley.

Biografia
---------

Narodil sa v Kanade, ale jeho rodičia boli Američania, a tak sa vrátili späť do USA. Navštevoval štátne školy prevažne v Michigane. Po smrti jeho otca v roku 1908 sa s rodinou presťahoval späť do Niagara Falls. Tam vyštudoval Niagara Falls Collegiate Institute a začal pracovať v rôznych elektrárňach, ale nebol veľmi úspešný.

Nakoniec ho ale prijala Hooker Electro-Chemical Company v Niagara Falls v New Yorku, kde bol zamestnaný v laboratóriu. Práca ho bavila a rozhodol sa stať chemickým inžinierom.

Po dvoch rokoch vo firme začal študovať na Kalifornskej univerzite v Berkeley, kde v roku 1920 získal titul B.S. (Bachelor of Science, bakalár vied). V roku 1922 získal Ph.D. v chémii.

Aj keď sa pôvodne chcel stať inžinierom, začal sa pod vplyvom Gilberta N. Lewisa zaujímať o výskum. Vďaka svojim vynikajúcim výsledkom sa stal v roku 1922 v Berkeley inštruktorom chémie a po niekoľkých rokoch rôznych stupňov profesúry sa v roku 1934 stal plnohodnotným profesorom chémie. Do dôchodku odišiel v roku 1962.

Pri práci na Ph.D. sa začal zaujímať o tretí termodynamický zákon. Hlavným cieľom jeho výskumov bolo pomocou testov dokázať, že tento zákon je základným prírodným zákonom. V roku 1926 vymyslel metódu, pomocou ktorej by šlo pozorovať teploty menšie ako jeden kelvin. K tomuto účelu vynašiel vlastný magnetický chladič a k absolútnej nule sa priblížil bližšie, než mnoho vedcov považovalo za možné.

Jeho výskum entropie kyslíka viedol k objavu izotopov kyslíka 17 a 18 v Zemskej atmosfére.

V roku 1932 si vzal Muriel Frances Ashleyovú, s ktorou mal neskôr dvoch synov.

Externé odkazy
--------------

* Biografia na stránkach Národnej akadémie vied (po anglicky)
* Biografia na Nobelprize.org (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku William Giauque na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu |
| --- |
| 
* Theodor Svedberg (1926)
* Heinrich O. Wieland (1927)
* Adolf O. Windaus (1928)
* Arthur Harden / Hans K. A. S. von Euler-Chelpin (1929)
* Hans Fischer (1930)
* Carl Bosch / Friedrich K. R. Bergius (1931)
* Irving Langmuir (1932)
* Harold Urey (1934)
* Frédéric Joliot-Curie / Irène Joliotová-Curieová (1935)
* Peter J. W. Debye (1936)
* Walter N. Haworth / Paul Karrer (1937)
* Richard Kuhn (1938)
* Adolf Butenandt / Leopold Ružička (1939)
* György Hevesy (1943)
* Otto Hahn (1944)
* Artturi I. Virtanen (1945)
* James B. Sumner / John H. Northrop / Wendell M. Stanley (1946)
* Robert Robinson (1947)
* Arne Tiselius (1948)
* William Giauque (1949)
* Otto P. H. Diels / Kurt Alder (1950)

 |
| 
* 1901 – 1925
* **1926 – 1950**
* 1951 – 1975
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * GND: 108911754X
* ISNI: 0000 0003 8223 6377
* LCCN: n96004911
* SNK: 158041
* VIAF: 265117185
* WorldCat: lccn-n96004911
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Hizen
**Provincia Hizen** (jap. 肥前国 – Hizen no kuni) bola stará japonská provincia, ktorá susedila s provinciami Čikuzen a Čikugo. Bola súčasťou Saikaidó, v súčasnosti je jej územie rozdelené medzi prefektúry Saga a Nagasaki. (Súčasťou Nagasaki sú okrem územia provincie Hizen aj územia provincií Cušima a Iki.)

Starobylé provinčné hlavné mesto sa nachádzalo neďaleko mesta Jamato. Hidejoši Tojotomi riadil inváziu do Kóree z mesta Nagoja v provincii Hizen a Šimabarské povstanie sa odohralo tiež v tejto provincii. V období Sengoku bola oblasť rozdelená medzi mnohých daimjóv, z ktorých najbohatší mali za hradné mesto Sagu.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Michelsonov interferometer** je interferometer, ktorý navrhol Albert Abraham Michelson.

Svoj prvý interferometer navrhol a zostavil Albert Abraham Michelson v roku 1881. Zdokonalená verzia odlišujúca sa od pôvodnej viacnásobným odrazom lúčov medzi zrkadlami bola použitá v roku 1887 pri Michelsonovom-Morleyho pokuse.

Michelsonov interferometer
Michelsonov interferometer sa skladá zo zdroja svetelných lúčov *P*, polopriepustnej sklenenej doštičky *d*, kompenzačnej doštičky *k  1* , zrkadiel *Z1*, *Z2* a ďalekohľadu *D*.

Lúč zo zdroja *P* dopadá pod uhlom 45° na polopriepustnú sklenenú doštičku *d*, kde sa v bode *A* štiepi na dva lúče.

Lúč č 1 sa odrazí od polopriepustnej doštičky a dopadá kolmo na zrkadlo *Z 1* , tu sa odrazí späť do bodu *A*, po prechode polopriepustnou doštičkou dopadá do ďalekohľadu *D* .
Lúč č 2 prejde polopriepustnou doštičkou, dopadne kolmo na zrkadlo *Z 2* , tu sa odrazí späť do bodu *A*, v bode *A* sa odrazí do ďalekohľadu *D*.

Oba lúče sa teda stretnú v ďalekohľade, kde spolu  interferujú. Pretože lúč č 2 prejde polopriepustnou doštičkou celkom trikrát, vkladá sa do cesty lúča č 1 doštička *k  1* (kompenzačná) rovnobežná s doštičkou *d*. Ak sú vzdialenosti zrkadiel *Z 1*  a *Z2* od bodu *A* rovnaké, budú rovnaké aj dráhy lúčov a v ohnisku objektívu sa obaja lúče spoja.

V prípade, že posunieme zrkadlo *Z 2* o vzdialenosť *l*, dráhový rozdiel lúčov bude *Δl = 2l*. V závislosti na veľkosti dráhového rozdielu vznikajú interferenčné maximá pre *Δl = k λ* (kde *k* je celé číslo, *λ*vlnová dĺžka lúča) a interferenčné minimá pre *Δl = (2k 1) λ / 2*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Screenshot webstránky
**Web page** (do slovenčiny prekladané ako **webová stránka**, hovorovo **webstránka / web stránka**, nepresne **internetová stránka**) je dokument zvyčajne obsahujúci hypertext, obrázky, multimediálne a ďalšie prvky uložený obyčajne na webovom serveri prístupný prostredníctvom služby World Wide Web v sieti internet. Zobrazuje sa používateľovi pomocou webového prehliadača.

Názov „webová stránka" je metaforou papierových stránok spojených do knihy. Aj webové stránky sa zvyčajne vyskytujú vo webovom sídle (web site) ako viaceré alebo mnohé jednotlivé webové stránky prepojené navzájom koherentným spôsobom (s rovnakým alebo podobným výzorom, menu a pod). Napríklad táto webová stránka, ktorú teraz čítate je súčasťou sídla slovenskej wikipédie, ktorá má navyše aj vlastnú doménu .

Webové stránky sú obyčajne písané v značkovom jazyku HTML alebo XHTML, CSS, JavaScript a prenos prebieha pomocou protokolu HTTP.

Spočiatku boli webové stránky písané len ako dokumenty v HTML (tzv. statické stránky) až časom sa začali používať aj technológie na generovanie dynamického obsahu prostredníctvom skriptovacích jazykov (napr. ASP alebo PHP a ďalšie), ktoré inštruujú webový server ako zostrojiť webovú stránku. Ako zdroj dát môže slúžiť databáza.

V súčasnosti sa tešia veľkej obľube rôzne **redakčné systémy (CMS)**.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Informatický portál |
**Otto Bang-Haas** (\* 20. január 1882, Drážďany, Nemecko – † 30. júl 1948, Drážďany, Nemecko) bol významný a veľmi známy nemecký entomológ – prevažne lepidopterológ, koleopterológ a obchodník s hmyzom.

Biografia
---------

Otto Bang-Haas bol synom dánskeho entomológa Andreasa Bang-Haasa (1846 – 1925) a Staudingerovej dcéry Carmen Dolores. Po Stadingerovej smrti v roku 1900 pokračoval vo vedení firmy Ottov otec Andreas Bang-Haas. Asi od roku 1913 bol jediným šéfom firmy už iba Otto Bang-Haas, ktorý viedol firmu až do svojej smrti. Spočiatku sa firme veľmi darilo, ale neskôr mali vplyv na pokles záujmu o hmyz obe svetové vojny a hlavne po druhej svetovej vojne bola firma prakticky pred krachom – už i pre tú skutočnosť, že Otto Bang-Haas bol Nemec. Posledné roky svojho života bol Otto Bang-Haas vážne chorý a jeho firmu nezachránili ani snahy iných entomológov, napr. Hansa Kotzscha (1901 – 1950). Spoločne s Adolfom Müllerom a Manfredom Kochom zaviedli do praxe Fabríciovu medailu, ktorá sa udeľovala (a udeľuje dodnes) každoročne najvýznamnejšiemu nemeckému zoológovi.

**Otto Bang-Haas** zomrel v roku 1948 v nemeckých Drážďanoch.

Otto Bang-Haas počas svojho života popísal veľa nových druhov a poddruhov hmyzu, hlavne z radu motýľov. Jeho meno sa v zoologickej literatúre zvykne uvádzať v skratke: „Bang-Haas".

Jeho privátna zbierka hmyzu je uložená na viacerých miestach: zbierka chrobákov z čeľade Scarabaeidae sveta a Staphylinidae z Filipín, ktoré determinoval Bernhauer sa nachádzajú v Museo di storia naturale Giacomo Doria v Ženeve. Zbierka hmyzu (palearktické motýle), ktorá bola predmetom podnikania Firmy „Staudinger & Bang-Haas" bola po smrti Otta Bang-Haasa prevzatá firmou Hansa Kotzscha a asi od roku 1961 je uložená v Museum für Tierkunde Dresden. Jeho zbierka malých motýľov (Microlepidoptera) sa nachádza v Dánskom národnom múzeu v Kodani - Nationalmuseet. Zbierku chrobákov, Hymenopter a Hemipter po zániku firmy prevzal nemecký entomológ Werner Heinz Muche (1911 – 1987).

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Riley, N. D.: 1949, [Bang-Haas, O.]. *L'Entomologiste*, 82: p. 22.
* Holik, O.: *1952, Otto Bang-Haas. Zeitschrift für Lepidopterologie,* 2: p. 7 – 23.
* Poggi, R. & Conci, C.: 1996, [Bang-Haas, O.]. *Mem. Soc. Ent. Ital.*, 75: p. 13.

Autoritné údaje: * GND: 116049006
* ISNI: 0000 0003 8163 9916
* VIAF: 261969969
**Sekvenčný diagram** (angl. sequence diagram) je typ diagramu jazyka UML, ktorý zobrazuje procesy, ktoré sa vykonávajú sekvenčne. Sekvenčný diagram zobrazuje sekvencie správ, ktoré sa vymieňajú medzi úlohami, ktoré implementujú chovanie systému, usporiadané v čase. Ukazujú tok riadenia medzi mnohými objektami, ktoré sa zúčastňujú kontextu scenára.

Sekvenčný diagram v UML 1.x vpravo zobrazuje sekvenciu správ v jednoduchom reštauračnom systéme. Diagram reprezentuje zákazníka objednávajúceho si jedlo a víno, pijúceho vínom, potom konzumujúcom jedlo a nakoniec zaplatí. Čiarkované čiary zhora dolu znázorňujú časovú os, čas plynie zhora dolu. Šípky znázorňujú správy od konateľa deja ostatným objektom. Napríklad, zákazník pošle správu „platiť" pokladníkovi. Polovičné šípky znázorňujú asynchrónne volanie metód.

Sekvenčný diagram v UML 2.0 je podobný ako v UML 1.x, pridáva však možnosť modelovania variácií k štandardnému plynutiu udalostí.
**Kalomel** je minerál kryštalizujúci v tetragonálnej sústave, chemicky chlorid ortutný - Hg2Cl2.

Vlastnosti
----------

Kalomel sa vyskytuje prevažne v masívnej forme, no existuje aj v podobe kryštalických drúz menších (do 1 cm veľkých) prizmatických a tabuľkových kryštálov. Farba sa pohybuje v svetlých odtieňoch - od bielej, cez žltú a hnedú až po slabo šedé odtieňe. Vryp býva žltý. Je to pomerne mäkký minerál (podľa Mohsa 1,5-2) s diamantovým, až smolným leskom.

Výskyt
------

Je to sekundárne sa vyskytujúci minerál na ložiskách rúd ortuti. Vzniká zvetrávaním primárnych minerálov (cinabaritu, tetraedrit so zvýšeným obsahom Hg a amalgámov).

Pekné kryštály sa našli na ložisku Almadén v Španielsku). Z iných svetových nálezísk sa dá spomenúť Nemecko (Landsberg, Moschellandsberg), Srbsko, Rusko, Mexiko, Spojené kráľovstvo, USA (Nové Mexiko, Kalifornia, Arizona, Arkansas). Na Slovensku sa našiel v Nižnej Slanej a v Smolníku.

Externé odkazy
--------------

* Kalomel na www.mindat.org

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov
*Teukros* autor:Sir William Hamo Thornycroft (1850 - 1925)
**Teukros** (starogr. *Τεῦκρος* – *Teukros*, lat. *Teucrus, Teucer*) je v gréckej mytológii syn salamínskeho kráľa Telamóna.

Teukros bol jeden z nápadníkov krásnej Heleny, ktorá si za svojho manžela nakoniec vybrala spartského kráľa Menelaa.Keď potom Paris, syn trójskeho kráľa Priama Helenu uniesol, mykénsky kráľ Agamemnón vyzval všetkých achájskych kráľov, aby sa vypravili proti Tróji.

Teukros výzvu prijal a bojoval spolu s nevlastným bratom, slávnym hrdinom Aiantom, nazývaným aj „veľký Aias". Teukros v boji vynikol ako najlepší lukostrelec z celého stotisícového achájskeho vojska.

Na sklonku trójskej vojny zomrel najväčší achájsky hrdina Achilles a jeho matka Thetis rozhodla, že jeho výzbroj dostane ten, kto sa najviac zaslúžil o záchranu jeho mŕtveho tela. O jeho výzbroj si rovnako robili nárok Aias i Odyseus. Tento spor nakoniec vyhral Odyseus a nešťastný Aias nezniesol svoju potupu a spáchal samovraždu.

Keď sa potom Teukros vrátil z Tróje do rodnej Salamíny bez brata, otec ho obvinil, že nezabránil jeho samovražde a vyhnal ho z krajiny. Teukros sa potom odsťahoval na ostrov Kypros, kde založil nové mesto, ktoré nazval po svojom rodisku, Salamínou.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 445.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,8.
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,9.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 293.
5. ↑  Quintus, *Posthomerica* 4,456-499.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 28.

  


| * z
* d
* u
Hrdinovia trójskej vojny |
| --- |
| Grécki hrdinovia | 
* Agamemnón
* Achilles
* Aias
* Diomédes
* Epeios
* Filoktétes
* Idomeneus
* Machaón
* Menelaos
* Menestheus
* Neoptolemos
* Nestor
* Odyseus
* Patroklos
* Prótesilaos
* Sinón
* Teukros

 | Achilles nad Hektorovou mŕtvolou |
| Trójski hrdinovia | 
* Aineias
* Anténor
* Hektor
* Helenos
* Memnón
* Pandaros
* Paris
* Priamos

 |
**Tetricus** alebo **Gaius Pius Esuvius Tetricus** bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý spravoval v rokoch 271 – 274 Galiu a Britániu. Dátum jeho narodenia je neznámy, z členov jeho rodiny sa v prameňoch uvádza iba syn Tetricus Mladší.

Tetricus bol posledným vládcom takzvaného Galského cisárstva, krátkodobého štátneho útvaru na pôde impéria, ktorý vznikol v súvislosti so zajatím cisára Valeriána Peržanmi (260) a následným oslabením centrálnej vlády. Podľa kronikárov pochádzal Tetricus z urodzenej galorímskej rodiny, bol členom senátu a za uzurpátora Victorina (269 – 271) spravoval ako miestodržiteľ Akvitániu.

Cisárom sa Tetricus stal roku 271 v Burdigale (Bordeaux), krátko po zavraždení svojho predchodcu Victorina. Zásluhu na tom mala predovšetkým Victoria, jeho príbuzná a zároveň Victorinova matka, ktorá podplatila vojakov, aby Tetrika akceptovali ako vladára.

Situácia v Galii bola pre Tetrika od začiatku málo povzbudivá. Miestodržiteľ provincie Belgiky Faustinus proti nemu podpichoval vojakov a v Ríme vládol jeden z najenergickejších cisárov vôbec – Lucius Domitius Aurelianus, o ktorom sa dalo predpokladať, že sa bude usilovať pripojiť znovu odpadnuté provincie k impériu. Táto hrozba sa ešte zvýšila po roku 272, keď Aurelianus porazil palmýrsku kráľovnú Zenobiu a podmanil si všetky východné dŕžavy svojich predchodcov.

Hoci sa Tetricus na Aurelianov vpád starostlivo pripravoval a už roku 273 vymenoval svojho syna za caesara, nakoniec k bojom prakticky nedošlo. Keď Aurelianus v lete roku 274 vtrhol do Galie, zradil Tetricus nečakane svojich vojakov, prešiel na cisárovu stranu a spolu so Zenobiou sa viedol na jeseň v triumfálnom sprievode. Cisár mu nielen daroval život, ale ustanovil ho aj za correctora Lukánie.

Tetricus zomrel nevedno kedy vo vysokom veku.
  


|  |
| --- |
| Tetricus |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Domitianus** | **galský cisár**271 – 274 | Nástupca**–** |

Externé odkazy
--------------

* Tetrikova biografia (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 14140712n
* GND: 118801694
* ISNI: 0000 0000 2814 0102
* LCCN: n88647400
* VIAF: 11425945
* WorldCat: lccn-n88647400
**Kaluzova-Kleinova teória** je rozšírenie všeobecnej teórie relativity ktorú vypracoval v roku 1919 Theodor Kaluza a neskôr v roku 1926 jej Oskar Klein dal kvantovú interpretáciu aby sa zhodovala s nedávnymi objavmi Heisenberga a Schrödingera. Pôvodnú hypotézu Kaluza poslal Einsteinovi a v roku 1921 ju sám publikoval.

Kaluzova-Kleinova teória je pokus o vytvorenie jednotnej teórie pola, zahrňuje gravitáciu a elektromagnetizmus pridaním piatej dimenzie.

Opis piatej dimenzie
--------------------

Fyzikálny priestoročas pozorujeme ako štvorrozmerný preto je vhodné vytvorenie päťrozmernej geometrie na zbavenie sa fyzikálnej podstaty piateho rozmeru. Kaluza zaviedol takzvané „válce", podľa ktorých mala v päťrozmernej variete existovať jednorozmerná grupa izometrických transformácii. Vzniká tak Killingove vektorové pole čo spôsobuje, že päťrozmerná geometrická štruktúra môže byť opísaná geometriou štvorrozmernej hyperplochy. Päťrozmerná varieta potom má topologickú štruktúru **M4 x S1** , kde **M4**  je Minkowského priestoročas a **S1**  je kružnica, to znamená že varieta by mala mať tvar tenkého valca. Ak je polomer tohoto valca dostatočne malý (subatomárnych rozmerov), nemôže sa žiadny makroskopický objekt v piatom rozmere pohybovať a priestoročas sa efektívne javí ako štvorrozmerný.

Zdroje
------

* 
*
**Kalorimetria** je časť termiky, ktorá sa zaoberá meraním tepla.

Meracie prístroje
-----------------

Na meranie tepla sa používa kalorimeter, čo je v princípe tepelne izolovaná nádoba. Pre rôzne účely existujú rôzne druhy kalorimetrov.

Napr. elektrický kalorimeter sa skladá z tepelne izolovanej nádoby, v ktorej je teplomer, zdroj tepla (nahrievacia špirála) a miešadlo (pri miešaní kvapaliny je lepšie vyrovnanie teplôt). Prechodom elektrického prúdu špirálou dôjde k jej zahriatiu a týmto teplom sa zvýši teplota kvapaliny v kalorimetri. Vzhľadom na to, že množstvo tepla vzniknutého v špirále je závislé od elektrického prúdu a napätia, je týmto spôsobom možné merať teplo prijaté kvapalinou o danej hmotnosti.

Pre určenie tepelnej kapacity telesa pevného skupenstva sa hodí zmiešavací kalorimeter, čo je tepelne izolovaná nádoba s miešadlom a teplomerom. Do kalorimetra sa umiestni kvapalina o známej tepelnej kapacite {\displaystyle K\_{1}} a teplote {\displaystyle t\_{1}}. Do tejto kvapaliny sa potom ponorí teleso z pevnej látky o teplote {\displaystyle t\_{2}}, ktorá je vyššia než teplota kvapaliny. Medzi kvapalinou a telesom prebehne tepelná výmena a po vytvorení tepelnej rovnováhy bude mať sústava teplotu {\displaystyle t}.

Po vytvorení tepelnej rovnováhy odovzdá pevné teleso teplo {\displaystyle Q\_{2}=K\_{2}(t\_{2}-t)} a kvapalina prijme teplo {\displaystyle Q\_{1}=K\_{1}(t-t\_{1})}. Pretože je kalorimeter tepelne izolovaná sústava, bude platiť {\displaystyle Q\_{1}=Q\_{2}}, odkiaľ pre tepelnú kapacitu pevného telesa dostaneme

{\displaystyle K\_{2}={\frac {t-t\_{1}}{t\_{2}-t}}K\_{1}}
Tento vzťah je možné považovať za iný zápis kalorimetrickej rovnice.

Pozri aj
--------

* Termika
* Kalorimetrická rovnica
* Kalorimeter
Hálkova ulica
Poloha Slovanov
Súradnice: 48°10′22″S 17°07′48″V﻿ / ﻿48,1728985°S 17,1299015°V﻿ / 48.1728985; 17.1299015

**Slovany** (historicky slov. *Emmin dvor/Emmiháza*, nem. *Emmyhaus*, maď. *Emmyháza*) je miestna časť v Bratislave v mestskej časti Bratislava-Nové Mesto v okrese Bratislava III.

Nachádzajú sa východne od niekdajšej, dnes nepoužívanej železničnej zastávky Bratislava-Slovany, ktorá je vedľa priecestia s Riazanskou ulicou na železničnej trati medzi stanicami Bratislava predmestie a Bratislava filiálka. 

Poznámka: V dôsledku zámeny železničnej stanice Bratislava filiálka so železničnou zastávkou Bratislava-Slovany ako aj zrejme pod vplyvom polohy v tej dobe plánovaných zavádzajúco pomenovaných projektov "Slovany" a "Nové Slovany" (ktoré sa dnes volajú Pri Mýte a Urban Residence) sa v materiáli "Program hospodárskeho a sociálneho rozvoja Mestskej časti Bratislava - Nové Mesto na roky 2007 – 2013" územie Slovany nesprávne umiestňuje niekde medzi dolný koniec Račianskej ulice a Trnavské mýto, čiže južne od skutočnej polohy historickej štvrte Slovany (teda južne od štvrte Slovany tak ako vyplýva z odbornej literatúry a historických máp).

Referencie
----------

1. ↑  Program hospodárskeho a sociálneho rozvoja Mestskej časti Bratislava - Nové Mesto na roky 2007 – 2013

| * z
* d
* u
Mestská časť Nové Mesto |
| --- |
| Nové Mesto | 
* Biely kríž\*
* Dynamitka\*
* Gaštanový hájik\*
* Jurajov dvor
* Ľudová štvrť\*
* Hostinského sídlisko\*
* Mierová kolónia
* Mladá garda\*
* Pasienky
* Pokrok\*
* Pomoriny\*
* Slovany
* Tehelné pole
* Zátišie\*

 |  |
| Vinohrady | 
* Ahoj
* Briežky
* Bratislavský lesný park\*
* Kamzík\*
* Koliba
* Koziarka\*
* Kramáre
* Slanec\*
* Stráže\*
* Vtáčnik
* Železná studnička

 |
| Poznámky: \* neoficiálne štvrte |
Súradnice: 46°31′31″S 18°58′56″V﻿ / ﻿46,52528°S 18,98222°V﻿ / 46.52528; 18.98222

**Kalocsa** (historický slovenský názov *Kaloča*) je maďarské mesto na ľavom brehu Dunaja v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.

Má rozlohu 5 318 ha a žije tu 17 165 obyvateľov *(1. január 2011)*

Dejiny
------

Kalocsa je jedno z najstarších maďarských miest.

V roku 1000 tu uhorský kráľ Štefan I. zriadil prvé biskupstvo v Uhorsku, v roku 1135 povýšené na arcibiskupstvo, prvým biskupom bol Astrik.

V roku 1529 bolo mesto zničené Turkami. Biskupský hrad bol využívaný ako pevnosť a v roku 1602 renovovaný, ale mesto upadalo. V roku 1664 referoval turecký cestovateľ Evliya Çelebi len o „mešite, troch obchodoch a malom hostinci". Pri vyhnaní v roku 1686 Turci vypálili biskupský hrad. Arcibiskup Kolonič začal obnovu renováciou gotickej kaplnky, jeho nasledovníci rozšírili stavbu o novú rezidenciu v roku 1775. Súčasne ožilo aj mesto.

V roku 1784 založil arcibiskup Adam Patachich na základoch hospodárskej evidencie stredovekého kláštora a svojej objemnej 17 000 zväzkovej súkromnej zbierky biskupskú knižnicu obsahujúcu dnes vyše 140 000 zväzkov, medzi inými aj neoceniteľné staré rukopisy.

V roku 1875 bola veľká časť mesta poškodená požiarom.

Od pätdesiatych rokov bola Kalocsa ako arcibiskupské sídelné mesto pod tlakom komunistickej správy, sídlo župy bolo prenesené do Kecskemétu, rovnako ako inštitúcie vysokého školstva. V rámci mesta sa usídlila sovietska posádka, z bývaleho jezuitského internátu priamo v centre sa stala ženská väznica.

Ekonomika
---------

Kalocsa je centrum poľnohospodársky orientovaného regiónu a najväčšej pestovateľskej oblasti papriky. Od začiatku 20. storočia nahradila Segedín ako centrum maďarského paprikového "priemyslu". Sídli tu *Múzeum papriky* a *Výskumný ústav papriky*. Ďalšími dôležitými regionálnymi produktmi sú víno, ovocie, ľan, konope a obilie, ale aj rybolov.

V meste sídli pedagogická a teologická fakulta.

Kalocsa je aj turistický cieľ, najmä návštevníkov z výletných dunajských lodí. Aj z tohto dôvodu tu boli v roku 2002 otvorené termálne kúpele.

V Kalocse sa narodil svetovoznámy sochár Nicolas Schöffer, ktorý tu má múzeum so svojimi pôvodnými modelmi, kresbami a projektmi. Jeho svetelná a kinetická veža je jednou z dominánt mesta.

Partnerské mestá
----------------

* Romania  Cristuru Secuiesc, Rumunsko
* Dánsko  Karup, Dánsko
* Germany  Kirchheim unter Teck, Nemecko
* Čína  Šen-čen, Čína
* Španielsko  Totana, Španielsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kalocsa**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

| * z
* d
* u
Kalocsský okres |
| --- |
| 
* Bátya
* Drágszél
* Dunapataj
* Dunaszentbenedek
* Dunatetétlen
* Dusnok
* Fajsz
* Foktő
* Géderlak
* Hajós
* Harta
* Homokmégy
* Kalocsa
* Miske
* Ordas
* Öregcsertő
* Solt
* Szakmár
* Újsolt
* Újtelek
* Uszód

 |
**Felix Edmundovič Dzeržinskij** (poľ. *Feliks Dzierżyński*, rus. *Фе́ликс Эдму́ндович Дзержи́нский*; \* 11. september 1877, Ivanec, Minská oblasť, Ruská ríša – † 20. júl 1926, Moskva), prezývaný „Železný Felix", bol boľševický revolucionár a politik. Od roku 1917 až do svojej smrti v roku 1926 viedol prvé dve sovietske tajné policajné organizácie, Čeku a OGPU, a vytvoril tak štátne bezpečnostné orgány porevolučného sovietskeho režimu. Bol jedným z architektov červeného teroru.

Dzeržinskij sa narodil v poľskej rodine šľachtického pôvodu v Minskej gubernii (dnes Bielorusko), od mladosti sa venoval revolučnej politike a v Kaunase pôsobil ako organizátor Litovskej sociálnodemokratickej strany. Bol často zatýkaný a absolvoval niekoľko vyhnanstiev na Sibír, z ktorých opakovane utekal. Zúčastnil sa na ruskej revolúcii v roku 1905 a pokračoval v ďalších revolučných aktivitách v Nemecku a Poľsku. Po ďalšom zatknutí v roku 1912 strávil štyri a pol roka vo väzení, než ho po februárovej revolúcii v roku 1917 prepustili. Potom vstúpil do boľševickej strany Vladimíra Lenina a zohral aktívnu úlohu v októbrovej revolúcii, ktorá vyniesla boľševikov k moci.

V decembri 1917 Lenin vymenoval Dzeržinského za vedúceho novozriadenej Celoruskej mimoriadnej komisie (Čeka) a poveril ho potláčaním kontrarevolučných aktivít v sovietskom Rusku. Počas ruskej občianskej vojny sa rozšírila moc Čeky a začala sa kampaň masových popráv známa ako červený teror. V roku 1922 bola Čeka reorganizovaná na Štátne politické riaditeľstvo (GPU) a o rok neskôr na Spojené štátne politické riaditeľstvo (OGPU, *Объединённое государственное политическое управление*), pričom Dzeržinskij zostal na čele tejto vplyvnej organizácie. Okrem toho od roku 1924 pôsobil ako riaditeľ Najvyššieho sovietu národného hospodárstva (VSNKh, *Высший совет народного хозяйства*).

Dzeržinskij zomrel v roku 1926 na infarkt. V nasledujúcich desaťročiach sa stal v Sovietskom zväze, Poľsku a ďalších komunistických krajinách široko oslavovaným, na jeho počesť bolo pomenovaných mnoho miest (vrátane mesta Dzeržinsk) a patrí medzi niekoľko sovietskych osobností, ktoré sú pochované v samostatnom hrobe na nekropole pri Kremeľskom múre. Medzitým sa stal aj výrazným symbolom represií a brutality pre kritikov sovietskeho režimu.

Referencie
----------

1. ↑  Feliks Edmundovich Dzerzhinsky. In:  *Encyclopædia Britannica* [online]. Encyclopædia Britannica, 1998-07-20, [cit. 2023-05-31]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* KGB

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Felix Edmundovič Dzeržinskij**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Felix Dzerzhinsky na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 16451
* BnF: 120016788
* GND: 118527584
* ISNI: 0000 0003 6855 7473
* LCCN: n50030197
* NK ČR: jn19990210188
* SNK: 155210
* VIAF: 76370202
* WorldCat: lccn-n50030197
**Bohuslav Anderle** (\* 23. december 1913 Ružomberok – † 26. november 1976, Banská Bystrica) bol bábkoherec.

Rodina
------

* otec Michal Václav Anderle
* matka Eva, rodená Kouřilová
* brat Jaroslav Anderle
* syn Anton Anderle

Životopis
---------

Spolu s bratom Jaroslavom začali samostatne hrávať v roku 1929 v Turzovke. K ich popularite prispeli postavy Škrholu a Gašparka, cez ktoré žartovali na účet miestnych občanov, pranierovali nedostatky vtedajšej spoločnosti. V roku 1948 absolvovali kvalifikačné skúšky a do roku 1952 hrávali v okolí Rimavskej Soboty, Lučenca a Fiľakova. V zime sídlili v Radvani. V roku 1955 museli svoju umeleckú činosť ukončiť. Ich bábky sa v roku 1969 stali majetkom Matice slovenskej.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0261538
* SNK: 174635
* VIAF: 4237156565724223500004
Účastník olympijských hierÚčastník olympijských hier

**Luke Kibet** (\* 12. apríl 1983) je kenský bežec. V roku 2007 sa stal majstrom sveta v maratóne.

Vyrástol v Eldorete a pôvodne sa venoval behu na 3000 metrov cez prekážky. V roku 2004 ale zmenil špecializáciu na maratón a dosiahol medzinárodnú úroveň (hneď pri svojom debute obsadil druhé miesto v maratóne v Enschede). V súčasnosti sa pripravuje v tréningovom stredisku Mosesa Tanuia v Kaptagate. Zamestnaný je v štátnych službách (ako zamestnanec väzenskej služby).

Najlepšieho času dosiahol na maratóne v Eindhovene v októbri 2005, kde dobehol ako tretí do cieľa za 2:08:52 hodiny, vyhral medzinárodný maratón vo Viedni.

Kibet nie je príbuzný s iným kenským maratóncom, o osem rokov starším víťazom Country Music Marathonu, ktorý nosí rovnaké meno.

Majster sveta
-------------

Maratón na svetovom šampionáte v Osake v roku 2007 sa konal za veľmi náročných podmienok. Kvôli enormným horúčavám bolo dokonca zvažované, či sa maratón nepobeží o hodinu skôr, ale nakoniec bol odštartovaný v plánovanom čase, tj. o siedmej hodine ráno. Na štarte bola teplota vzduchu 28°C a vlhkosť vzduchu 81 %, v cieli 33°C a vlhkosť 67 %. Preteky kvôli vyčerpaniu niektorí atléti nedokončili, Kibet dobehol do cieľa v čase dve hodiny, 15 minút a 59 sekúnd. Bol to najpomalší maratón v histórii majstrovstiev sveta. Kibet sa stal prvým kenským svetovým šampiónom v maratóne od víťazstva Douglasa Wakiihuriho na šampionáte v roku 1987.

Referencie
----------

1. ↑  *Prvním šampionem z Ósaky je Keňan Kibet*, správa IDNES.cz z 27. 8. 2007

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Luke Kibet**

Externé odkazy
--------------

* Butcher, Pat: *Kibet's Osaka gold: a shock Marathon win for Kenya?*, správa na webe IAAF

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Luke Kibet na českej Wikipédii.*
Súradnice: 50° 05′ 15″ s.š. 14° 25′ 42″ v.d.

Obecný dom
**Obecný dom** (pôvodným názvom **Reprezentační dům hlavního města Prahy**) je jedna z najznámejších secesných stavieb v Prahe s novorenesančnými prvkami stojaca na námestí Republiky, v susedstve Prašnej brány oproti domu U Hybernov. Slúži najmä reprezentačným účelom.

Dejiny
------

Na mieste dnešného Obecného domu stála pôvodne rezidencia českých kráľov, Kráľov dvor. Tento komplex dal vybudovať približne v roku 1380 Václav IV.; slúžil ako sídlo panovníkov v rokoch 1383–1484. Okrem paláca zahŕňal aj domy pre dvoranov, kúpele, zverinec a záhradu. Po Václavovi IV. tu sídlil jeho brat Žigmund Luxemburský, Žigmundov zať Albrecht II. Habsburský, Ladislav Pohrobok, Jiří z Poděbrad a Vladislav II. Jagelovský, ktorý zo Starého Mesta presídlil späť na Pražský hrad. Do dnešných čias sa z Kráľovského paláca zachoval len názov priľahlej ulice *Královodvorská* a priechod do Prašnej brány v Celetnej ulici. Pretože z Kráľovského paláca vychádzali korunovačné sprievody českých kráľov, nachádza sa Obecný dom vlastne na začiatku tzv. Kráľovskej cesty.

Obecný dom vstúpil dvakrát do dejín česko-slovenskej štátnosti: 28. októbra 1918 tu bola vyhlásená samostatnosť Česko-Slovenska a v novembri 1989 sa tu uskutočnilo prvé stretnutie komunistickej vlády s predstaviteľmi Občianskeho fóra na čele s Václavom Havlom.

Dom prešiel rozsiahlou rekonštrukciou v rokoch 1994–1997.

Architektúra
------------

Smetanova sieň
Obecný dom bol postavený v rokoch 1905 – 1912 podľa plánov architektov Antonína Balšánka a Osvalda Polívku. Na jeho výzdobe sa podieľali najvýznamnejší českí maliari a sochári začiatku 20. storočia: Mikoláš Aleš, Max Švabinský, František Ženíšek, Ladislav Šaloun, Karel Novák, Josef Mařatka, Josef Václav Myslbek, Alfons Mucha a Jan Preisler. Priečeliu dominuje polkruhová mozaika zostavená podľa kresby Karla Špillara.

Interiér zahŕňa niekoľko sál, z ktorých najväčšia je *Smetanova sieň* slúžiaca ako koncertná sála pre cca. 1200 poslucháčov; usporadúvajú sa tu najmä koncerty Symfonického orchestra hl. m. Prahy FOK, ďalej festival Pražská jar, organové koncerty a.i. Ďalšie sály sú Grégrova sála, Sladkovského sála a Primátorský salónik. Okrem koncertov sa tu uskutočňujú výstavy a ďalšie spoločenské akcie. 

Na prízemí a v suteréne je niekoľko reštaurácii a kaviarní. Neďaleko hlavného vchodu je informačné stredisko.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Obecný dom**

Externé odkazy
--------------

* Obecný dom

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Obecní dům na českej Wikipédii.*
**Kamaz** (rus. Камский автомобильный завод - КАМАЗ – *Kamskij avtomobilnyj zavod*) je názov ruského automobilového závodu v tatárskom meste Naberežnyje Čelny. KAMAZ sa špecializuje na výrobu nákladných automobilov, ťahačov, kamiónov a tankov a patrí medzi desať najvýznamnejších svetových výrobcov v tomto odbore. Popri nákladných automobilov a kamiónov vyrába aj autobusy a dieselové motory. Nákladné automobily KAMAZ sa pravidelne zúčastňujú pretekov Rallye Dakar, v ktorom zvíťazili celkom 14-krát.

História
--------

KAMAZ bol založený v roku 1969, prvý automobil bol vyrobený v roku 1976. Výrobná kapacita závodu predstavovala asi 65 000 nákladných vozidiel a 1 000 autobusov ročne. Do októbra 1988 vyrobil KamAZ milión nákladných vozňov a roku 1990 bol ako jeden z prvých v ZSSR prevedený na akciovú spoločnosť. Roku 1995 zničil celú motoráreň požiar a KamAZ musel do svojich vozidiel montovať americké motory Cummins, nemecké prevodovky atď. V rokoch 1998 – 1999 sa firma pokúsila vyrábať lacné ľudové autá Oka, ktorých sa však predalo len asi tisíc kusov. V roku 1999 zachránil KamAZ pred bankrotom stomiliónový úver Európskej banky pre obnovu a rozvoj a problémy s odbytom vyriešili až ruské armádne zákazky.

Skupina KamAZ
-------------

Skupinu KamAZ tvorí okrem automobilky viac ako 100 dcérskych firiem, ktoré podnikajú v strojárstve, metalurgii a financiách. Časť produkcie sa vyváža hlavne do Číny a Indie, do Južnej Ameriky, severnej Afriky a do východnej Európy. V rade krajín má firma montážne závody a servisné strediská. Necelú polovicu akcií vlastní ruský štát, 27,3% firma Trojka Dialog a 11% akcií vlastní nemecký Daimler. V roku 2008 vyrobil KamAZ viac ako 70 000 nákladných automobilov, 60 000 motorov a 1 500 autobusov. V roku 2014 to bolo 43 000 automobilov a počet zamestnancov klesol z 59 na 35 tisíc.

Galéria
-------

* Sklápač KamAZ 55111Sklápač KamAZ 55111
* Kamaz pri Rallye Dakar 2004Kamaz pri Rallye Dakar 2004
* Protilietadlový komplex Pancier-1 na podvozku KamAZProtilietadlový komplex Pancier-1 na podvozku KamAZ
* Obrnený voz KamAZ-63968 TajfúnObrnený voz KamAZ-63968 Tajfún

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kamaz**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kamaz na českej Wikipédii.*
**Felix Baumgartner** (\* 20. apríl 1969, Salzburg, Rakúsko) je rakúsky parašutista a BASE jumper. Je známy predovšetkým extrémnym skokom s padákom zo stratosféry, keď z kapsuly balóna vyskočil z rekordnej výšky 38 969,4 m. Počas tohto zoskoku sa stal prvým človekom, ktorý voľným pádom prekonal rýchlosť zvuku.

Kariéra
-------

Parašutizmu sa začal venovať vo svojich šestnástich rokoch, svoje zručnosti potom zdokonaľoval v rakúskej armáde. V roku 1988 začal spolupracovať so spoločnosťou Red Bull, vyrábajúcou energetický nápoj rovnakého mena. Po roku 1990 sa začal okrem klasických zoskokov venovať aj BASE jumpingu, pri ktorom sa skáče z rôznych objektov – napríklad budov či útesov. V roku 1999 prekonal svetový rekord v skoku z výškovej budovy, keď zoskočil z mrakodrapu Petronas Towers v Kuala Lumpur. Dokázal bezpečne zoskočiť s padákom z ruky sochy Ježiša Krista v brazílskom Rio de Janeiro. 12. decembra 2007 zoskočil z 91. poschodia v tom čase najvyššej dokončenej stavby sveta - Taipei 101 v Taiwane.

V roku 2010 začal spolupracovať so spoločnosťou Red Bull na projekte Red Bull Stratos, ktorého cieľom bolo prekonanie výškového rekordu v zoskoku padákom. Štart bol naplánovaný na 9. októbra 2012, problémy s vetrom ho odsunuli na 14. októbra 2012, kedy sa tiež celý zoskok nakoniec úspešne uskutočnil. Prekonal tri rekordy: najvyššiu dosiahnutú výšku balóna s ľudskou posádkou, skok z najvyššej výšky nad zemským povrchom a najvyššiu dosiahnutú rýchlosť pri voľnom páde (1 357,6 km/h). Padák však otvoril skôr a preto oproti plánom neutvoril štvrtý rekord – v dĺžke voľného pádu. V svojej kariére absolvoval celkovo 2300 zoskokov.

Referencie
----------

1. ↑  Baumgartner by mal z vesmíru skočiť v nedeľu, www.webnoviny.sk, 10.10.2012
2. ↑  Felix Baumgartner skočil z vesmíru, prekonal rekordy, www.webnoviny.sk, 14.10.2012
3. ↑   *Aeronautical Records | Red Bull Stratos* [online]. www.redbullstratos.com, [cit. 2018-10-14]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Felix Baumgartner**

Autoritné údaje: * BnF: 16730468j
* GND: 128394714
* ISNI: 0000 0003 8592 4589
* LCCN: n2013032248
* NK ČR: xx0182738
* VIAF: 55197951
* WorldCat: lccn-n2013032248
**Metántiol**, taktiež aj **metylmerkaptán** je plynná organosírová zlúčenina s charakteristickým odporným zápachom. Patrí medzi tzv. tioly - zlúčeniny, kde je hlavnou funkčnou skupinou -SH. Okrem toho je taktiež silno horľavý.

Výroba
------

Priemyselne sa pripravuje reakciou medzi metanolom a sírovodíkom, za prítomnosti vhodného katalyzátoru, ako napríklad oxid hlinitý

CH3-OH + H2S → CH3-SH + H2O

Okrem toho sa dá pripraviť aj reakciou jódmetánu a tiomočoviny, tento spôsob sa však priemyselne nevyužíva

Vlastnosti a reakcie
--------------------

Fľaša so stlačeným metántiolom
Podobne ako metanol je to slabá kyselina s hodnotou pKa približne 10,4, čo znamená, že je v porovnaní s metanolom asi miliónkrát kyslejší.

Jeho reakciou s metoxidom sodným sa dá pripraviť metántiolát sodný, ktorý je silne nukleofilný:

CH3-SH + CH3-ONa → CH3-SNa + CH3-OH

Metántiol sa taktiež dá oxidovať, napríklad pomocou jódu na dimetyldisulfid:

CH3-SH + I2 → CH3-S-S-CH3 + 2 HI

Výskyt
------

Metántiol sa v prírode vyskytuje v močarinách, kde sa uvoľňuje z hnijúcich organických látok. Niekedy je taktiež prirodzene prítomný aj v zemnom plyne, v uhoľnom dechte a rope. 

Vzniká taktiež pri metabolizme špargle a následne sa vylučuje v moči, ktorý potom charakteristicky zapácha (kvôli metántiolu, ale aj mnohým iným látkam, ktoré vznikajú pri metabolizme špargle). Nie každý však dokáže tento zápach zacítiť a preto sa donedávna predpokladalo, že schopnosť produkovať metántiol pri metabolizme špargle je geneticky daná schopnosť. Podľa novších výskumov však metántiol pri metabolizme produkujú všetci, ale schopnosť cítiť zápach takéhoto moču, je geneticky daná. Látky zodpovedné za tento zápach sa v moči začínajú už do 15 minút po zjedení špargle.

Využitie
--------

Kvôli svojmu prenikavému a nepríjemnému charakteristickému zápachu sa v drobných množstvách pridáva do zemného plynu, ktorý sa dá potom pri jeho úniku, kvôli tomuto zápachu, ľahko zacítiť a dá sa tak predísť výbuchu. Zápach metántiolu sa dá zacítiť už pri koncentrácii 0,0000001 %.

Využíva sa aj pri výrobe metionínu, ktorý sa pridáva ako súčasť krmív pre hydinu a hospodárske zvieratá.

Pri výrobe plastov sa používa ako moderátor polymerizácie voľnými radikálmi.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Methyl mercaptan NIOSH (po anglicky)
2. ↑  Odorous urine in man after asparagus (po anglicky)
3. ↑  M Lison; S H Blondheim; R N Melmed. *A polymorphism of the ability to smell urinary metabolites of asparagus.* [online]. Br Med J, 20. december 1980, [cit. 2019-04-21]. Dostupné online. DOI:https://doi.org/10.1136/bmj.281.6256.1676 (po anglicky)
4. ↑  Why Asparagus Makes Your Pee Stink Discovery Channel (po anglicky)