recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zalužický kanál** je umelo vybudovaný vodný tok v regióne Horný Zemplín, v centrálnej časti okresu Michalovce. Odvodňuje vodnú nádrž Zemplínska šírava a má dĺžku 2,5 km.

Opis toku
---------

Vyteká z priehradného múru vodnej nádrže severozápadne od obce Zalužice v nadmorskej výške 113,7 m n. m. Tečie juhozápadným smerom cez geomorfologický celok Východoslovenská rovina (podcelok Iňačovská tabuľa), poľnohospodárskou krajinou, sprava priberá kanál z oblasti Horného poľa. Na východnom okraji intravilánu mesta Michalovce ústi v nadmorskej výške približne 110,5 m n. m. do Laborca. Niekedy sa označuje ako *Odpadový kanál*.

Súradnice: 48°44′59″S 21°56′24″V﻿ / ﻿48,749829°S 21,939912°V﻿ / 48.749829; 21.939912

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Laborca (od Cirochy po ústie) |
| --- |
| 
* Čonkovský potok
* **Dolná Duša**
* **Duša**
* Hlboký potok
* Hradský potok
* Humenský potok
* Jasenovský potok
* Lieskovec
* Petrovajka
* **Ptava**
* Sosnica
* Starianka
* Strážsky potok
* Suchý potok
* Turský potok
* **Uh**
* **Zalužický kanál**

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Cirochy
Vodné toky v povodí Duše
Vodné toky v povodí Laborca (1. časť)
Vodné toky v povodí Ptavy
Vodné toky v povodí Uhu
Vodné toky v medzipovodí Zemplínskej šíravy
 |
**Lorentzov faktor** určuje zmenu času, dĺžky alebo hmotnosti na základe pohybu objektu. Vyskytuje sa v rovniciach špeciálnej teórie relativity a vyplýva z derivácií Lorentzových transformácii. Označuje sa ako *γ*.
Názov je pomenovaný po holandskom fyzikovi Hendrikovi Lorentzovi.

Definícia
---------

Lorentzov faktor je definovaný ako

{\displaystyle \gamma ={\frac {1}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}={\frac {1}{\sqrt {1-\beta ^{2}}}}=(1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}})^{-{\frac {1}{2}}}={\frac {dt}{d\tau }}}
kde:

* *{\displaystyle v}* je relatívna rýchlosť medzi vzťažnými sústavami
* *β* je pomer relatívnej rýchlosti ku rýchlosti svetla vo vákuu
* *τ* je vlastný čas pozorovateľa
* *t* je nameraný čas vo vzťažnej sústave
* *c* je rýchlosť svetla vo vákuu

Toto je najčastejšie používaný vzorec.

Alternatíva môže byť tiež:

{\displaystyle \alpha ={\frac {1}{\gamma }}={\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}\ ={\sqrt {1-{\beta }^{2}}}}

Číselné hodnoty
---------------

Lorentzov faktor *γ* rastie s rýchlosťou od hodnoty 1.

| Rýchlosť (jednotky rýchlosti svetla) | Lorentzov faktor | Vzájomný vzťah |
| --- | --- | --- |
| {\displaystyle \beta =v/c} | {\displaystyle \gamma } | {\displaystyle 1/\gamma } |
| **0.000** | **1.000** | **1.000** |
| **0.050** | 1.001 | 0.999 |
| **0.100** | 1.005 | 0.995 |
| **0.150** | 1.011 | 0.989 |
| **0.200** | 1.021 | 0.980 |
| **0.250** | 1.033 | 0.968 |
| **0.300** | 1.048 | 0.954 |
| **0.400** | 1.091 | 0.917 |
| **0.500** | 1.155 | 0.866 |
| **0.600** | **1.250** | **0.800** |
| **0.700** | 1.400 | 0.714 |
| **0.750** | 1.512 | 0.661 |
| **0.800** | 1.667 | **0.600** |
| 0.866 | **2.000** | **0.500** |
| **0.900** | 2.294 | 0.436 |
| **0.990** | 7.089 | 0.141 |
| **0.999** | 22.366 | 0.045 |
| **0.99995** | 100.00 | 0.010 |
|

Externé odkazy
--------------

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lorentz factor na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Thocomerius**, **Tihomir**, **Togomer**, **Totomer**, **Tugomir** alebo **Tok-Timur** († 1310) bolo knieža Valašského kniežatstva a kumánsky/rumunský vojvoda. Zachovalo sa o ňom veľmi málo. Avšak jeho meno sa spomína v jednom z dokumentov uhorského kráľa Karola Roberta a spája sa s príbuzenským vzťahom voči Basarabovi I. zakladateľovi zjednoteného Valašského kniežatstva, označujúc ho za jeho pravdepodobného otca. Okolnosti jeho smrti v roku 1310 nie sú dodnes jasné.

Etymológia
----------

Niekedy sa zvykne označovať jeho meno aj s legendárnym panovníkom Rumunska 17. storočia - Radu Negrom.

Súčasní historici prišli k záveru, že meno zjavne pochádza zo slovanského základu mena Tichomír, ktoré sa skladá z dvoch koreňov - тихо (po slovensky: *ticho*) a мир (po slovensky: *mier*). Do úvahy pripadá aj možný vplyv Bulharska; v čase jeho vlády bol totiž v susednej krajine na čele bojar Tichomir. Ťažko však označiť tento variant za správny, nakoľko je dosť nepravdepodobné, že by sa vládca jednej krajiny inšpiroval menom vládcu krajiny druhej. Teória Aurela Deceia, ktorú podporil aj Neagu Djuvara hovorí o tom, že Thocomerius je slovo pretvorené zo slova Tocomerie, ktoré sa spomína v ruských kronikách.

Možný je aj vplyv Mongolov a ich panovníka Tok-Timura, nakoľko sa ich ríša rozprestierala v tejto oblasti a samtné východné časti Valašského kniežatstva boli pod kontrolou tohto turko-tatárskeho kmeňa.

Pozri aj
--------

* Radu Negru

  


|  |
| --- |
| Thocomerius |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Bărbat** | **knieža**1290 – 1310 | Nástupca**Basarab I. Zakladateľ** |

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20090316005
* VIAF: 84448186
**Thoas** (iné názvy: **Thoás, Toas, Toás**; (starogr. *Θόας* – *Thoas/iný prepis: Thoás;* lat. *Thoas*) je v gréckej mytológii syn Andraimóna z Kalydónu a jeho manželky Gorgy.

Thoas, syn Andraimóna a Gorgy, bol jedným z nápadníkov krásnej Heleny a po jej únose trójskym princom Paridom účastníkom trójskej vojny. Z Aitólie k brehom Tróje priviedol až štyridsať lodí, čo bol jeden z najväčších kontingentov achájskeho loďstva.(podľa Hygina ich bolo len pätnásť)

Thoas patril medzi najstatočneších achájskych bojovníkov, čo prišli bojovať pod velením mykénskeho kráľa Agamemnóna pod hradby Tróje. V bojoch zabil dvoch významných trójskych bojovníkov. V Homérom epose Iliada sa uvádza, že bol jedným z deviatich dobrovoľníkov, ktorí prijali výzvu trójskeho princa Hektora, najsilnejšieho a najudatnejšieho bojovníka z celého trójskeho vojska, na súboj muža proti mužovi. Lós však padol na Aianta. V súboji sa potom Aias i Hektor ukázali ako rovnocenní súperi, preto na výzvu heroldov zápas prerušili.

Keď sa neskôr Hektor prebojoval až k achájskym lodiam, bol to práve Thoas, ktorého príhovor vniesol do achájskeho vojska bojového ducha. V závere vojny aj on patril medzi vybraných bojovníkov, ktorí sa v trójskom koni dostali za hradby Tróje a dobyli hrad kráľa Priama.

Podľa antického autora Pausania si Thoas odniesol z Tróje bronzovú sochu, ktorá potom stála v chráme bohyne Atény v Amfisse.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2,638-645.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 81.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 114.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 7,161-181.
6. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 155.
7. ↑  Homér, *Iliada*, 15,281-300.
8. ↑  Vergílius, *Aeneis*, 2,250-268.
9. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,38,5.
Hrob Milana Izáka a jeho rodičov v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
**Milan Izák** (\* 19. jún 1913, Banská Bystrica – † 15. august 1954, tragicky na Oravskej priehrade; pochovaný v Banskej Bystrici) bol slovenský protifašistický bojovník a notár.

Rodina
------

* otec: Milan Danilo Izák, právnik
* syn: prof. MUDr. Milan Izák, PhD. Ing. Miro Izák
* matka: Oľga Izáková (rod. Veselová)

Životopis
---------

Študoval na Reformnom reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici (maturoval 1931 – 1932). Účastník protinacistického odboja počas druhej svetovej vojny. Zachraňoval prenasledovaných obyvateľov Banskej Bystrice a ďalších miest Slovenska pred gestapom, vydal 460 falošných legitimácií a vystavoval nebezpečenstvu svoj život.

Pôsobil ako hlavný notár na Hrochoti a v Mičinej. Prednosta Mestského národného výboru v Banskej Bystrici (1945 – 1947).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Kolbenova** je stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa v katastrálnom území Hloubětín pod ulicou Kolbenova. Bola otvorená 8. júna 2001.

Charakteristika stanice
-----------------------

Stanica je podzemná (26 m hlboko), razená, trojlodná so skrátenou strednou loďou (46 m dlhá), jedným eskalátorovým tunelom vedeným do povrchového vestibulu. Jedná sa o klasickú stanicu pražského typu so siedmimi pármi prestupov. Pre cestujúcich so zníženou pohyblivosťou je k dispozícii aj výťah. Kolbenova je jednou z najmenej využitých staníc (spolu s Radlickou). Jej nástupište je dlhé 103,5 m a celá stanica 192 m. Obklad priestoru nástupišťa tvoria biele, modré a žlté smaltované plechy.

### Vestibul

Povrchový vestibul bol navrhnutý do pôvodnej masívnej železobetónovej konštrukcie, ktorá mala pôvodne slúžiť ako prízemie osem-podlažného objektu. Táto konštrukcia teda ostala zachovaná, vstavané boli iba nutné súčasti pre stanicu metra a pridaná ľahko pôsobiaca fasáda. Severná strana celého objektu je presklenná, ostatné sú obložené nerezovými prvkami. Na strope je ponechaný holý betón.

Busta Emila Kolbena

Výstavba
--------

S výstavbou Kolbenovy sa začalo, rovnako ako s celým úsekem IV. B. v roku 1991. Vtedy bola stanica navrhnutá, ešte s názvom ČKD, primárne pre zamestnancov neďalekých závodov rovnomennej spoločnosti. Časy sa ale zmenili a firma nakoniec skrachovala. Význam tejto stanice pre celý rozostavaný úsek poklesol, takže keď se nakoniec ukázalo, že nie je možné dobudovať celý úsek do novembra 1998, stavebné práce na Kolbenovej sa dočasne zastavili. Vlaky tak cez túto stanicu ešte nasledujúce tri roky iba prechádzali. Stanica bola v tejto dobe ešte ďalej od dokončenia ako susedná stanica Hloubětín. Kolbenova slúži verejnosti od 8. júna 2001 a jej otvorenia sa zúčastnil aj vnuk podnikateľa Emila Kolbena, zakladateľa ČKD.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kolbenova (stanica pražského metra)**

Externé odkazy
--------------

* Profil stanice na stránke Dopravného podniku mesta Praha
* Profil stanice na stránkach Metroweb.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kolbenova (stanice metra) na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← smer Zličín | **Pražské metro – linka B** | smer Černý Most → |
| **Vysočanská** | **Kolbenova** | **Hloubětín** |
| Zličín bezbariérový prístup – Stodůlky bezbariérový prístup – Luka bezbariérový prístup – Lužiny bezbariérový prístup – Hůrka bezbariérový prístup – Nové Butovice bezbariérový prístup – Jinonice – Radlická – Smíchovské nádraží bezbariérový prístup – Anděl – Karlovo náměstí – Národní třída – Můstek  – Náměstí Republiky – Florenc  bezbariérový prístup – Křižíkova – Invalidovna – Palmovka – Českomoravská – Vysočanská bezbariérový prístup – Kolbenova bezbariérový prístup – Hloubětín bezbariérový prístup – Rajská zahrada bezbariérový prístup – Černý Most bezbariérový prístup |
**Kolektívny dom** je obytný dom pavlačového, chodbového alebo kombinovaného typu pre niekoľko stoviek až tisíc obyvateľov. Okrem bytových jednotiek sú tu zahrnuté spoločné prevádzkové a sociálne vybavenie (jasle, materská škola, družina, jedálne, knižnice, klubovne, kiná, predajne, telocvične, prednáškové sály, dielne pre záujmovú činnosť a podobne).

Idea kolektívnych domov sa začala datovať už v Slnečnom štáte talianskeho renesančného utopistu Tommasa Campanellu a v prácach sociálnych utopistov 19. storočia ( Henri de Saint-Simon, François Marie Charles Fourier, Robert Owen).

Myšlienka kolektívneho domu bola pod vplyvom sociálno–utopických predstáv 19. storočia a predpokladala prepojenie individuálneho priestoru s ideálmi kolektivizmu.

V 20. rokoch 20. storočia bola koncepcia kolektívneho domu podrobne rozpracovaná sovietskymi urbanistami, kolektívne domy boli vybavované spoločnou kuchyňou a jedálňou. Po roku 1930 už nebol výhradne uplatňovaný princíp podoby kolektívneho domu, no niektoré námety zobecneli a boli použité aj v ďalších rokoch a to hlavne po 2. svetovej vojne.

V období Česko-Slovenska boli postavené na území Česka dva najvýznamnejšie kolektívne domy v Litvínove (architekti Evžen Linhart a Václav Hilský, 1946-1958) a v Zlíne ( Jiří Voženílek, 1949-1950). Osobitný variant tzv. malého mesta vo veľkomeste uskutočnil Le Corbusier v obytnom bloku *Unité d`habitation* v Marseille (1946-52).

Zdroje
------

* Dudák, V. a kolektiv: Encyklopědie světové architetúry, Praha, 2000
* 1. ↑  Koldům - Koldom - Kolektivní dům (po česky) (získané 12.12.2008)
Mauzóleum Rakovských na cintoríne v Rakove
Mauzóleum Rakovských
**Mauzoléum Rakovských** je neogotická stavba na pôdoryse gréckeho kríža s polygonálnym záverom z roku 1906. Nachádza sa na cintoríne v Rakove.

Hrobka je poslednou existujúcou stavebnou pamiatkou spojenou s významným zemianskym rodom Rakovských. Rod Rakovských sa v bývalej Turčianskej stolici zásadne podieľal na hospodárskom, spoločenskom a kultúrnom rozvoji regiónu.

Mauzóleum je dôležitou architektonicko – urbanistickou dominantou obce Rakovo. Architektonický koncept stavby navrhol v roku 1906 staviteľ Stanislav Zachar. Autor vďaka dômyselnej členitej hmotovej skladbe objektu s výraznou štíhlou vežou na južnom priečelí, dosiahol monumentálne pôsobenie stavby. Stavba je navrhnutá v elegantnom neogotickom slohu, inšpirovaná sakrálnou architektúrou, na pôdoryse gréckeho kríža, s polygonálnym uzáverom. Jedinečnosť stavby zvýrazňuje celistvosť architektonického výrazu exteriéru a interiéru, s náročne spracovanými detailmi konštrukcií a štukovej i maliarskej výzdoby.

Štefan Rakovský (Rakovszky István, 1847 - 1910) sľúbil bratovi Ivanovi, že po jeho smrti dá postaviť mauzóleum – rodinnú hrobku v Rakove. K tomuto miestu mali obaja silný vzťah, narodili sa tu. Sľub dodržal. K Turcu a svojmu rodisku Rakovu mal silný vzťah. Natoľko ho fascinovalo tunajšie kultúrne prostredie, že sa ako dospelý naučil po slovensky. Na jeho žiadosť boli po smrti jeho manželky Idy ich telesné pozostatky a ich prvorodeného syna Andreja v roku 1913 prevezené do Mauzólea v Rakove.

V Mauzóleu sú pochovaný:

* Iván Rakovszky (1826 – 1905)
* Sarlota Rakovszky, rod. Keviczky (1849 – 1887)
* Angelika Rakovszká (1862 – 1878)
* Štefan Rakovský (1847 – 1910), jeho manželka
	+ Ida rod. Szilassyová (1851 – 1913) a ich syn
	+ Andrej Rakovský (1878 – 1881)

Súčasnosť Mauzólea
------------------

Mauzóleum až do roku 2008 chátralo, objekt sa dostal do havarijného stavu, hrozil jeho zánik, ohrozoval aj návštevníkov cintorína. Vďaka iniciatíve obce, bol výnimočný objekt vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku a naštartoval sa príbeh jej záchrany a obnovy.

Prvé etapy obnovy sa sústredili na odborný výskum, precíznu diagnostiku stavebných porúch, obnovu strechy objektu vrátane klampiarskej výbavy. Nasledovala nevyhnutná sanácia zemnej vlhkosti, obnova pôvodných dverných výplní a rekonštrukcia vitrážových okenných výplní. V kritickom stave je naďalej fasáda a interiérová výzdoba mauzólea.

Zdroj
-----

* www.obnova.eu
**Lorenzo Ghiberti** (\* 1378, Florencia, Taliansko – † 1. december 1455, Florencia) bol taliansky renesančný sochár.

Dielo
-----

Východné dvere baptistéria
Ghiberti priviedol lineárne gotické vzory umenia Florencie do nového rozmeru renesancie. Vo svojich reliéfoch a sochách sa inšpiroval umením antiky, ktorú dokázal napodobniť s technickú zručnosťou. Vo svojich reliéfoch dosiahol hĺbky využitím formálnych princípov perspektívy.
Florentská raná renesancia začala sochárskou súťažou na *severné bronzové dvere* baptistéria v roku 1401, v ktorej zvíťazil Lorenzo Ghiberti (spolu s Filippom Brunelleschim), ktorý reliéfy s námetmi zo Starého zákona (obetovanie Izáka) dokončil v roku 1424. V kompozícii aj v plastickom poňatí nadviazal na prvé bronzové dvere Andrea Pisana, ale ich gotický štýl premenil v renesančný realizmus usilujúci o plný objem a o výraz životnej energie. Zdôraznil pritom krásu pohybu, ktorá vyvoláva v ľuďoch nové city a dáva im dôstojnosť i pôvab.

V rokoch 1425 – 1452 vytvoril *východné dvere* baptistéria naproti dómu, ktoré sa stali pýchou mesta a ktoré Michelangelo Buonarroti nazval *Rajskou bránou* (v 19. storočí Rodina inšpirovali k Bráne pekiel). Ich program navrhol humanista Leonardo Bruni, ktorý výjavy zo Starého zákona zoradil z hľadiska ľudského pokroku. Ghiberti zredukoval reliéfy na desať a scény pojal ako perspektívne konštruované plastické obrazy, využil hry svetla a tieňa. Reliéf akoby prekročil hranicu sochárskeho umenia a usiloval o maliarske efekty. V živých scénach s početným komparzom sa Ghibertimu podarilo vyjadriť taliansky zmysel pre graciózny pohyb a slávnosť chvíle. V niektorých reliéfoch zhustil dej do niekoľkých epizód, v poslednom, *Šalamúnovom stretnutí s kráľovnou zo Sáby* vytvoril priestorovo aj časovo jednotnú scénu. Rám dverí ozdobil postavičkami v drobných nikách a bustami v medailónoch (v jednom umiestnil autoportrét so signatúrou), vonkajšie kamenné orámovanie motívmi toskánskej flóry a fauny. Monumentálnymi bronzovými sochami svätcov vyplnil Ghiberti výklenky florentského oratória Orsanmichele. Postavou sv. Matúša (1419 – 1422), inšpirovanou antickou sochouSofokla, predpovedal dramatickosťou Donatella a Michelangela, v mäkkom zriasení vlnenej látky sv. Štefana (1426), patróna najbohatšieho florentského cechu *arte di lana* (súkenníci), dosiahol majstrovskej dokonalosti.

V posledných rokoch svojho života Ghiberti napísal svoj životopis, ktorý je najstarším zachovaným životopisom umelca vôbec.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lorenzo Ghiberti**

Externé odkazy
--------------

* Catholic Encyclopedia
* Golden Oldies With a New Sparkle

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lorenzo Ghiberti na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 82667
* BnF: 14974694h
* GND: 118539086
* ISNI: 0000 0001 1644 873X
* LCCN: n78096136
* NK ČR: jcu2010569774
* ULAN: 500006531
* VIAF: 54188431
* WorldCat: lccn-n78096136
Douglaska tisolistá
Areál
*Pseudotsuga menziesii*
*Pseudotsuga menziesii*
**Duglaska tisolistá** (lat. *Pseudotsuga menziesii*) je vždyzelený ihličnan z čeľade borovicovité (*Pinaceae*), podčeľaď jedľovaté (*Abietoideae*).

Vytvára dva poddruhy:

* *Pseudotsuga menziesii glauca*
* *Pseudotsuga menziesii menziesii*

Rozšírenie
----------

Poddruh *Pseudotsuga menziesii menziesii* pochádza z pobrežných oblastí západnej časti Severnej Ameriky, s výskytom od centrálnych a západných oblastí Britskej Kolumbie v Kanade až po centrálnu časť Kalifornie v Spojených štátoch. V amerických štátoch Oregon a Washington sa duglasky tisolisté nachádzajú na území tiahnucom sa od svahov Kaskádových vrchov po pobrežie Tichého oceánu. V Kalifornii sa dajú nájsť v pohorí Klamath a horskom pásme Pacific Coast Range až po juh pohoria Santa Cruz a od pohoria Sierra Nevada až po údolie Yosemite Valley. Dá sa nájsť pri horských svahoch od hladiny mora až po nadmorskú výšku 1 800 metrov v pohorí Sierra Nevada. Hlbšie vo vnútrozemí sa vyskytuje jej blízky príbuzný poddruh *Pseudotsuga menziesii glauca*.

V Európe sa vyskytuje v mnohých krajinách ako introdukovaný a naturalizovaný druh, kvôli hospodárskemu využitiu dreva.

Opis
----

Duglaska tisolistá je vysoký strom, druhý najvyšší ihličnan po sekvoji vždyzelenej. Dosahuje výšky 60 až 75 metrov a jej kmeň má 1,5 až 2 metre v priemere. Najvyššia duglaska tisolistá je vysoká 100,3 metra a nachádza sa v okrese Coos County v Oregone. Duglaska s najhrubším kmeňom - až 4,85 metra v priemere sa nachádza v údolí Queets River v parku Olympic National Park vo Washingtone. Duglaska tisolistá sa bežne dožíva viac ako 500 a zriedkavo aj vyše 1 000 rokov.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Duglaska tisolistá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Duglaska tisolistá**

Referencie
----------

1. ↑   *Flora Europaea Search Results* [online]. rbg-web2.rbge.org.uk, [cit. 2019-10-15]. Dostupné online.
**Lorenzo Scupoli** (\* okolo 1530, Otranto, Taliansko – † 28. november 1610, Neapol) bol taliansky rehoľník, teatín, mystik, súčasník sv. Františka Saleského.

Keď mal 40 rokov vstúpil do rádu teatínov. V decembri 1577 stal sa kňazom. O osem rokov ho obvinili z „priestupku" o ktorom nie sú informácie, lebo regula rádu predpisovala všetky dokumenty spáliť do jedného roka. Trestom bolo väzenie (r. 1585), suspendácia kňazstva (ad divinis) a prepustenie do stavu bratov - laikov v ktorom zostal až do smrti.

29. apríla 1635 (rok nie je 100% istý) ho rehabilitovali. Bol pochovaný v Dóme sv. Paulo Maggiore v Neapole v spoločnom hrobe jeho spolubratov. Sv. František Saleský o ňom povedal že svoj život znášal v pokore ako opravdivý svätec.

Diela
-----

* *Duchovný zápas* - stratégia dokonalosti človeka.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Lorenzo Scupoli**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lorenzo Scupoli**

Autoritné údaje: * BnF: 121719343
* GND: 123377145
* ISNI: 0000 0001 1022 1323
* LCCN: n85115812
* NK ČR: jo2004213859
* SNK: 164948
* VIAF: 19719383
* WorldCat: lccn-n85115812
Štorchův dům
Súradnice: 50°5′14.11″S 14°25′18.85″V﻿ / ﻿50,0872528°S 14,4219028°V﻿ / 50.0872528; 14.4219028
**Štorchův dům** je dom č. p. 552 na Staromestskom námestí (č. 16) v Prahe medzi Sixtovým domom a domom U Kamenného beránka. Niekedy je nazývaný aj dom U Kamenného obrazu Panny Marie, U Kamenné Panny Marie, U Černých vrat, U Černých dveří, alebo Maršálkovský dům podľa staršieho domu, ktorý stál na jeho mieste a bol zbúraný v roku 1896. Dom je chránený ako kultúrna pamiatka. 

Štorchův dům bol postavený v rokoch 1896 – 1897 pre nakladateľa Alexandra Štorcha podľa návrhu architekta Friedricha Ohmanna v štýle vladislavskej gotiky. Fresky zhotovil Mikoláš Aleš, je na nich vyobrazený Jan Amos Komenský, píšuci mních, sv. Václav na koni, svätec v plášti, znak Českého kráľovstva, znak hlavného mesta Prahy, bocian ako Štorchov emblém a ďalší. Nad vchodom je socha Madony, okolo okna na arkieri sú sochy evangelistov.

Dom vyhorel počas Pražského povstania v roku 1945 a bol obnovený v roku 1948. Ďalšie úpravy prebiehali v rokoch 1972, 1986 – 1987 a 1993.

Literatúra
----------

* Vlček, Pavel a kol.: *Umělecké památky Prahy. Staré Město – Josefov*. Praha: Academia, 1996

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štorchův dům**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Štorchův dům na českej Wikipédii.*
**Krmeš** (maď. *Papkörmösd*, nem. *Grosskörmöschd*) je časť obce Kráľová pri Senci, pred rokom 1945 samostatná obec.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka je z roku 1245. Kedysi ležala asi o 1 km bližšie k Sencu, ale gróf Pálffy ju v roku 1595 preložil na dnešné územie. Starý Krmeš úplne zanikol po tureckom nájazde v roku 1663. Pamätníkom na starú obec zostali božie muky na križovatkách ciest Senec - Nitra - Kráľová. 

V roku 1910 mal 381 obyvateľov slovenskej národnosti. Obec ležala v bezprostrednej blízkosti Kráľovej. V rokoch 1938-45 bola súčasťou horthyovského Maďarska.

Významné budovy
---------------

Secesná kaplnka Božského Srdca z roku 1898 s 24 m vysokou vežou má štyri oblúkové okná s farebným sklom. Strop kaplnky bol vymaľovaný v roku 1948, vonkajšia oprava bola prevedená v roku 2002. Okolie kaplnky bolo v roku 2007 parkovo upravené, súčasťou areálu je kamenný kríž z roku 1913.

Zaujímavosti
------------

V osade je niekoľko zachovaných pôvodných ľudových domov zo začiatku 20. storočia. Nachádza sa tu termálny prameň; pri ňom bolo v minulosti kúpalisko, ktoré je v súčasnosti zatvorené a zdevastované. V súčasnosti tu prebieha rozsiahla výstavba rodinných, ako aj bytových domov.

V blízkosti leží mŕtve rameno rieky Čierna voda, na jeho brehu sa nachádza štýlová reštaurácia rovnakého názvu v 170. ročnej budove. 

Obec má samostatnú zastávku autobusu (Kráľová pri Senci - Krmeš).

Súradnice: 48°11′58″S 17°26′31″V﻿ / ﻿48,199417°S 17,442083°V﻿ / 48.199417; 17.442083
**IL-2 Sturmovik** je počítačový letecký simulátor s tematikou druhej svetovej vojny a prvý diel série IL-2 Sturmovik. Dej hry je zameraný na letecké bitky na východnom fronte. Hra je pomenovaná po známom sovietskom útočnom bombardéri Iľjušin Il-2. Spolu s pokračovaním je IL-2 Sturmovik považovaný za jeden z popredných letových simulátorov 2. svetovej vojny.

História
--------

Hra bola vytvorená spoločnosťou 1C: Maddox Games a publikovaná spoločnosťou 1C pre Rusko a spoločnosťou Ubisoft pre zvyšok sveta. Bola vydaná pre operačný systém Windows 18. novembra 2001.

Hrateľnosť
----------

V hre možno disponovať 31 lietadlami (ruské, nemecké, americké), ktoré môžu ovládať hráči a ďalšími 40 lietadlami, ktoré môže ovládať počítač. Hráč si môže vybrať jednu z dvoch strán: Spojencov (Sovietsky zväz, Austrália, Francúzsko, Holandsko, Nový Zéland, Poľsko, Spojené kráľovstvo a Spojené štáty), alebo štáty Osi (Nemecko, Taliansko, Japonsko, Fínsko, Maďarsko, Rumunsko a Slovensko). Môže ovládať stíhacie jednomiestne ale aj viacmiestne bombardovacie lietadlá.

Hru možno hrať v móde pre viacerých hráčov, ktorý podporuje hru až 100 hráčov cez internet alebo lokálnu sieť.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku IL-2 Sturmovik (video game) na anglickej Wikipédii.*
**Križiak dvojfarebný** alebo **križiak mramorovaný** (*Araneus marmoreus*) je pavúk z čeľade križiakovité. Objavuje sa na lúkach s vysokou trávou alebo na okrajoch lesov. Svojím sfarbením sa radí medzi najkrajšie križiaky.

Opis
----

Hlavu a hruď má svetlohnedú a uprostred s tmavým prúžkom. Na spodnej časti zadočku je jasne viditeľný žilkovaný vzor, ktorý sa podobá na mramor. Dospelá samica dorastá až do 14 mm.

Spôsob života
-------------

Pevnú a hustú sieť si stavia asi 120 cm nad zemou. Klasy trávy alebo spletené listy sú často prepojené so signálnym vláknom siete. V prírode sa mláďatá vyskytujú hojne na jar, zato dospelé jedince od augusta do októbra. Živí sa predovšetkým muchami a motýľmi.

Rozmnožovanie
-------------

Samec upradie k sieti samice svoje vlastné vlákno. Brnkaním naň samici hovorí, že nie je korisť, ale partner. Pri troche šťastia samica vybehne samcovi naproti a nastaví k nemu pohlavný otvor. Samec dychtivo pribehne a dotkne sa bulbami naplnenými spermiami pohlavného otvoru samice. V tom okamihu samica uchytí samca silnými nohami, obalí ho pavučinami, usmrtí jedom z klepietok a zožerie. Niekoľko týždňov po parení samica žije normálnym spôsobom. Zadoček sa medzitým silne zväčší. V októbri samica nakladie vajíčka do pavučinového kokónu a uhynie. Vajíčka prezimujú.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Križiak dvojfarebný**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Křižák mramorovaný na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°09′21″S 17°06′11″V﻿ / ﻿48,155821°S 17,103004°V﻿ / 48.155821; 17.103004

**Základná škola Hlboká cesta 4** je základná škola na Hlbokej ceste 4, Bratislava – mestská časť Staré Mesto.

História školy
--------------

Budova školy bola postavená v roku 1900 podľa plánov S. Melzera a stala sa sídlom sirotinca Márie Ochrankyne, ktorá je zobrazená nad vstupným portálom. Autor umeleckej farebnej mozaiky je Karl Lotz. Na mozaike je zobrazená Panna Mária - Ochrankyňa so svätožiarou, v dlhom červenom rúchu a plášti tyrkysovej farby, s roztiahnutými rukami. Po oboch stranách sú po tri krčiace sa postavy chudobných. Na páske pri nohách Márie je latinský nápis SUB TUUM PRAESIDUUM CONFULIMUS - Pod tvoju ochranu sa utiekame. Výjav komponovaný  do trojuholníkovej kompozície má zlaté mozaikové pozadie. Architekt Žigmund Melzer postavil budovu  na kopčeku medzi Hlbokou cestou a Sokolskou ulicou. Sirotinec dalo postaviť mesto ako internátne ubytovanie pre siroty. Spravovala ho cirkev a jeho vedením bol poverený rád paulínok. Takýto počin v rámci mesta zo sociálneho hľadiska bol ojedinelý, z čoho vyplýva skutočnosť, že stavba tohto druhu bola ojedinelá aj typologicky. Architekt obložil fasádu od druhého podlažia červenými keramickými neomietanými tehlami v kontraste  k omietnutej ploche prízemia. Budova pôsobí monumentálne, výnimočne a je neprehliadnuteľná. 

V jej vnútri je aj kaplnka Nepoškvrnenej Svätej Panny.

Referencie
----------

1. ↑  zshlbokaba.edu.sk

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Základná škola (Bratislava, Hlboká cesta 4)**

Externé odkazy
--------------

* zshlboka.sk – oficiálne webstránky
Sklápač Tatra 148
Sklápací náves
Sklápač pre povrchové bane a megastavby
**Sklápač** je druh nadstavby nákladného automobilu alebo prívesu, či návesu, ktorý je schopný vyklápať prevážaný materiál. Sklopné zadné čelo umožňuje zväčša sypký náklad vyklápať za vozidlo alebo odklopnými bočnicami nabok. Sklápače tak prepravujú najčastejšie stavebný materiál ako piesok, štrk, zemina a pod.

Konštrukcia
-----------

Sklopná nadstavba je v tvare vane s ochrannou predĺženou časťou nad kabínou a s podvozkom automobilu je spojená sklopným mechanizmom. Nadstavba sa zaistí na dvojici čapov podľa požadovaného smeru vysypávania nákladu a hydraulickým zariadením sa vyzdvihne. V určitom uhle sa uvoľní zámka zadného čela, či bočnice a umožní vyprázdnenie úložnej plochy (pri zaistení zadnej dvojice čapov sa korba zdvihne a vysype náklad dozadu, pri zaistení dvojice bočných čapov sa korba nakloní na zaistenú stranu vozidla). 

* *jednostranný sklápač*: nákladný priestor s pevnými bočnicami je možné vyklápať len dozadu
* *dvojstranný sklápač*: umožňuje sklápať korbu len nabok (pri súpravách s prívesom)
* *trojstranný sklápač*: najuniverzálnejší typ korby, umožňujúci náklad vyklápať dozadu aj nabok

Pozri aj
--------

* Valník
* Nákladný automobil

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sklápač**
**Efedrín** je alkaloid z tropických krov čeľade chvojníkovitých (*Ephedraceae*) rodu *Ephedra*, ako sú chvojník obyčajný (*Ephedra vulgaris*), chvojník dvojklasý (*Ephedra distachya*) alebo chvojník čínsky (*Ephedra sinica*) ktoré sa nachádzajú vo východnej Ázii a v stredomorskej oblasti a v strednej Európe.

Využitie
--------

Efedrín je látka, ktorá sa používa pri liečbe astmy, proti nízkému tlaku a narkolepsie (chorobná spavosť) a aj ako liečivo uvoľňujúce opuch nosnej dutiny.

Efedrín sa používa na výrobu pervitínu. Efedrín sám o sebe môže pri dlhodobom a nadmernom používaní spôsobiť psychickú i fyzickú závislosť. V kombinácii s kofeínom je to naozaj vynikajúci spalovač tukov. V jeho začiatkoch bol používaný ako tabletka na chudnutie, kým sa nepreukázali jeho vedľajšie účinky. Pri užití s väčšou dávkou kofeínu v niektorých prípadoch dochádza k traseniu rúk, silnému búšeniu srdca a nastáva striedanie telesnej teploty (teplo-zima).

### Otrava

tiež **Efedrinizmus** je chronická otrava efedrínom, ktorá sa prejavuje potením, nechutenstvom, zvieraním v oblasti srdca, podráždenosťou, výbuchmi náhleho hnevu.

### Vedľajšie účinky

Vyvoláva eufóriu, mobilizuje sily, stimuluje centrálny nervový systém, odstraňuje únavu.

Medzinárodný olympijský výbor práve pre tieto vedľajšie účinky zaradil efedrín na listinu zakázaných látok.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Efedrín**

Externé odkazy
--------------

* Ephedrin-Infos
O religionistovi pozri *Milan Kováč (religionista).*
Milan Kováč
**Mgr. Milan Kováč** (\* 18. september 1990, Banská Bystrica) je slovenský spevák, frontman a zakladateľ skupiny Rock Reunion.

Jeho hlavnou charakteristikou sú šiltovka a veľké okuliare, ktoré inšpirovali aj návrh kapelného merchu "Milujem život". Vo voľnom čase sa venuje cykloturistike, horskej cyklistike, turistike a vyznáva zdravý životný štýl. 

V kapele Reunion pôsobí od jej vzniku v roku 2006 a od vtedy sa aktívne venuje spevu a hre na elektrickú gitaru.

Štúdium
-------

Gymnázium Andreja Sládkoviča (2006-2010)

Univerzita Mateja Bela, FPVMV (2010-2015)

Rock Reunion
------------

Milan Kováč pôsobí v kapele Rock Reunion od roku 2006, kedy ju založil spoločne s gitaristom a kamarátom Radovanom Oravkinom.

Dodnes pôsobí ako spevák a gitarista. Tak isto sa podieľa ako autor, textár a producent. 

Podieľal sa na vzniku obidvoch albumov ako spevák a gitarista. Na ohlasovanom novom albume To najlepšie z nás sa podieľa aj ako koproducent. 

### Plameniačik Maťko

Ružový plameniačik so šiltovkou a okuliarmi, ktorý bol použitý na merchovom oblečení kapely bol inšpirovaný práve Milanom.

Externé odkazy a zdroj
----------------------

* rockreunion.sk – oficiálna stránka kapely Rock Reunion
* bandzone.cz/rockreunion
Rómska osada
Zaniknutá rómska osada „Letanovský mlyn" pri Letanovciach
**Rómska osada** alebo **cigánska osada** je prejav stavebnej činnosti rómskeho etnika s charakteristickými znakmi. Ide o osobitnú kapitolu ľudovej architektúry na Slovensku.

Rómovia
-------

Rómovia (alebo Cigáni) majú celkom odlišné dejiny ako majoritné obyvateľstvo na Slovensku. Prichádzali do Európy z Ázie a na rozdiel od ostatných kočovníkov, nerobili bojové výpravy a nemali vlastný štát ani územnú samosprávu. Postupne sa šírili z juhovýchodnej Európy a zakladali vlastné usadlosti, bokom od ostatného obyvateľstva a tak si udržiavali vlastné zvyky. Vyhľadávali miesta, kde bola voda, drevo a pasienky. Prejavovali zručnosť najmä v hudbe a umení.

Osady
-----

V Uhorsku boli najmä v 18. storočí snahy priviesť Rómov k usadlému spôsobu života a začleniť ich do usadlostí majoritného obyvateľstva. Rómovia sa však vo veľkej časti neprispôsobili a naďalej sa sťahovali. V tomto období vzniklo najviac osád. Ich podoba sa rôznila: niekedy to boli osady vzniknuté pozdĺž cesty alebo potoka, inokedy nepravidelné, zhlukové usporiadania domov, ktoré postupne prevládli.

Stavby
------

Okrem stanov a júrt stavali Rómovia aj zemnice a polozemnice, postupne prišli k jednopriestorovým domom, ku ktorým pribudlo aj zádverie.

Zemnice sa stavali vo svahu a na čelnej fasáde mali dverný otvor, spočiatku prekrytý iba plachotu, neskôr aj dverami. Šikmá strecha zemnice sa oprierala o sochu. Polozemnice boli podobné zahĺbené stavby, ktorých strecha však už stála na nízkych stenách. Od polozemníc sa prešlo k jednopriestorovým domom (dreveným alebo hlineným podľa oblasti). Vidíme tu už čiastočné ovplyvnenie architektúry pôvodným obyvateľstvom, rómske domy však boli oveľa skromnejšie. K jednému priestoru pribudla časom aj predsieň, riešená najskôr formou dostavby s nižším stropom. Ak sa predsieň stavala spolu s hlavným priestorom, mala s ním spoločnú strechu. Predsieň sa využívala na uskladnenie potravín. Varilo sa prevažne vonku, kde prekrytím sporáka jednoduchou konštrukciou vznikla letná kuchyňa. Zdobilo sa hlavne maľovaním vonkajších aj vnútorných stien.

V druhej polovici 20. storočia došlo k viacerým snahám o likvidáciu rómskych osád a ich presťahovaniu napríklad do nájomných domov. Niektoré osady sa prispôsobili a postupne splynuli so zástavbou mesta. Niektoré domy Rómov tu dosahovali slušný štandard.

Pozri aj
--------

* Geto
* Slum

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rómska osada**
**Efektívny vyžarovaný výkon** (-názov podľa STN; iné názvy: **efektívny vyžiarený výkon, ekvivalentný vyžiarený výkon, účinný vyžarovaný/vyžiarený výkon**; skratka **ERP** z ang. *effective radiated power*) je celkový výkon, ktorý by bolo potrebné vyžiariť **porovnávacou** dipólovou anténou, aby bola v danom smere dosiahnutá rovnaká intenzita žiarenia. ERP vyjadruje kombináciu výkonu vysielača a schopnosti smerovej antény tento výkon nasmerovať do požadovaného smeru. Je formálne rovný vstupnému výkonu do antény, vynásobenému ziskom antény. Pokiaľ nie je uvedené inak, ERP sa uvádza v smere najväčšieho zisku antény.

Efektívny vyžarovaný výkon sa udáva vo wattoch.

Existuje jednoznačný vzťah medzi efektívnym vyžarovaným výkonom a ekvivalentným izotropne vyžarovaným výkonom – sú to priamo úmerné veličiny.

Príklad
-------

Ak rozhlasová stanica uvádza, že jej vysielač má výkon 100 kW, môže ísť o porovnávací výkon 100 kW ERP. Skutočný výstupný výkon vysielača je pritom obvykle len 10 až 20 kW. Treba preto dôsledne rozlišovať medzi skutočným a porovnávacím/efektívnym/ekvivalentným vyžiareným výkonom. **Skutočný vyžiarený výkon totožný s napájacím výkonom antény sa vo vlnoploche zachováva**, a ziskom sa nenásobí.

Referencie
----------

1. ↑   *Abbreviations and Acronyms* [online]. Institute for Telecommunication Sciences, [cit. 2008-08-29]. Dostupné online.
2. ↑   *Recommendation ITU-R M.1224* [online]. International Telecommunication Union, [cit. 2008-08-29]. Dostupné online.
3. ↑  ŠTEFAN VAVRA, JÁN TURÁN. *Antény a šírenie elektromagnetických vĺn*. 1989. vyd. [s.l.] : Alfa, 1989. ISBN 80-05-00131-2.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Efektivní vyzářený výkon na českej Wikipédii a Effective radiated power na anglickej Wikipédii.*
**Quido Bausnern** (maď. *Bausznern Guidó*; \* 25. august 1839, Komárno – † 23. august 1917, Sibiu) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu, župan Fogarašskej župy, vojak zemianskeho pôvodu.

Životopis
---------

Narodil sa v roku 1839 v rodine sedmohradských sasov Jozefa von Baussnern a jeho manželky Matildy von Kárth. Stredoškolské štúdiá absolvoval v Sibiu. V roku 1856 vstúpil do armády, v ktorej slúžil do roku 1860 ako dôstojník. Po odchode do civilu absolvoval právnickú akadémiu v Sibiu.

V čase rakúsko-uhorského vyrovnania sa opätovne prihlásil do armády. Keďže po vypuknutí prusko-francúzskej vojny otvorene podporoval Prusko, bol nútený v roku 1871 opustiť armádu a začal sa plnohodnotne venovať politike. Prvýkrát bol zvolený do uhorského snemu v roku 1872 v sedmohradskom Kőhalomszéku (rum. Scaunul Rupea) za Deákovu stranu. V rokoch 1875, 1878, 1881, 1884 a 1887 bol opakovane zvolený za poslanca v rôznych volebných okrskoch Sedmohradska. Mandátu sa vzdal z dôvodu vymenovania za župana Fogarašskej župy.

Bol podporovateľom hospodárskej únie s Nemeckom.

Napriek tomu, že nikdy nezaprel svoj sedmohradsko-saský pôvod, podporoval maďarizačnú politiku uhorskej vlády. Bol zakladajúcim členom Sedmohradského maďarského vzdelávacieho spolku (EMKE). Ako vláde lojálneho politika ho vymenovali za župana Fogarašskej župy, ktorej väčšinové rumunské obyvateľstvo ostro vystupovalo proti maďarizačným aktivitám. Post župana zastával 16 rokov a po odchode do dôchodku žil v Sibiu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Quido Bausnern**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 16 – evanjelická farnosť v Komárne; pokrstený ako **Guidó Ludvig Franz von Baussnern**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bausznern Guidó na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 116096500
* ISNI: 0000 0003 6935 3544
* PIM: PIM44800
* VIAF: 37658249
**Cysty hypofýzy** sú zväčša pozostatok jej vnútromaternicového vývoja. Často sú náhodný nález pri zobrazovacom vyšetrení mozgu z inej príčiny. Ak sú malé, nespôsobujú nijaké ťažkosti. Sú pozostatok *Rathkeho puzdra* (výchlipky) a vyskytujú sa v *pars intermedia* hypofýzy.

Zriedkavá forma cystického postihnutia hypofýzy je pretrvávanie kraniofaryngeálneho vývodu a jeho cystická premena – takisto ide o poruchu vývoja hypofýzy. Častejšie sa stretávame s miernou formou tejto abnormality a to pretrvávaním „hniezd" buniek tohto vývodu – tzv.*Erdheimove hniezda*. Tieto hniezda sa považujú za miesto vzniku kraniofaryngeómu.

| * z
* d
* u
Podmozgová žľaza\* hypofýza |
| --- |
| Hormóny adenohypofýzy | 
* somatotropín
* tyreotropín
* kortikotropín
* prolaktín
* folikulostimulačný hormón
* luteinizačný hormón

 | Podmozgová žľaza z Grayovej anatómie |
| Hormóny pars intermedia hypofýzy | 
* melanotropín

 |
| Hormóny neurohypofýzy | 
* vazopresín
* oxytocín

 |
| Choroby | 
* aplázia a hypoplázia
* cysty
* syndróm prázdneho sedla
* atrofia
* nekróza
* ischémia
* krvácanie
* akútne zápaly
* chronické zápaly
* hyperplázia

 |
| Nádory | 
* adenómy
* kraniofaryngeóm
* karcinómy
* metastázy
* sarkómy
* germinatívne nádory
* neurogénne nádory

 |
**Kontextová gramatika** je formálna gramatika *G* = (*N*, Σ, *P*, *S*), v ktorej sú pravidlá v P tvaru

α*A*β → αγβ
s *A* ∈ *N* (t. j. *A* je jeden neterminálny symbol) a α a β ∈ (*N* ∪ Σ)\* (t. j. α a β sú reťazce neterminálnych a terminálnych symbolov) a γ ∈ (*N* ∪ Σ)+ (t. j. γ je neprázdny reťazec neterminálnych a terminálnych symbolov). Ak sa S nevyskytuje na pravej strane žiadneho pravidla, môže gramatika obsahovať i pravidlo

S → ε
kde ε značí prázdny reťazec.

Ďalej platí, že dĺžka ľavej strany každého pravidla musí byť menšia alebo rovná dĺžke pravej strany daného pravidla.

Názov *kontextová* je odvodený od faktu, že α a β tvoria kontext, ktorý určuje, či *A* je možné nahradiť γ alebo nie. Týmto sa odlišuje od bezkontextovej gramatiky, kde sa kontext neterminálneho symbolu neberie do úvahy. Formálny jazyk, ktorý je možné opísať kontextovo citlivou gramatikou sa nazýva kontextovo citlivý jazyk.

Koncept kontextovej gramatiky zaviedol Noam Chomsky v 50. rokoch 20. storočia ako spôsob opisu syntaxe prirodzených jazykov, kde je skutočne častým javom, že slovo môže alebo nemusí byť vhodné na danom mieste v závislosti na kontexte.


| Formálne jazyky, automaty a gramatiky |
| --- |
| **Chomskéhohierarchia** | **Gramatika** | **Jazyk** | **Minimálnyautomat** |
| Typ-0 | Frázová | Rekurzívne vyčísliteľný | Turingov stroj |
|  |  | Rekurzívny | Vždy zastavujúci Turingov stroj |
| Typ-1 | Kontextová | Kontextový | (Nedeterministický) lineárne ohraničený |
| Typ-2 | Bezkontextová | Bezkontextový | (Nedeterministický) zásobníkový |
| Typ-3 | Regulárna | Regulárny | Konečný |
| Každá množina jazykov alebo gramatík je vlastnou nadmnožinou množiny priamo pod ňou. |
**iLife** je skupina softvérových produktov spoločnosti Apple Computer, na vytváranie, organizovanie, prezeranie a upravovanie „digitálneho obsahu", teda fotografií (resp. všeobecne obrázkov), videa, hudby a webových prezentácií. V roku 2006 iLife pozostáva zo šiestich aplikácií: iTunes, iPhoto, iMovie, iDVD, iWeb a GarageBand. Tento balík programov sa dodáva ako súčasť dodávky s novými počítačmi Macintosh, prípadne sa dá zakúpiť samostatne.

Zatiaľ bol balík iLife vydaný trikrát:

* **iLife '04** vydaný v januári 2004 (cena 49 amerických dolárov)
* **iLife '05** vydaný v januári 2005 (cena 79 amerických dolárov; na Slovensku asi 3300 korún)
* **iLife '06** vydaný v januári 2006 (cena 79 amerických dolárov)
* **iLife '08** vydaný v januári 2008 (cena 79 amerických dolárov)
* **iLife '09** vydaný v januári 2009 (cena 79 amerických dolárov)
* **iLife '11** vydaný v januári 2011 (cena 49 amerických dolárov)

Externé odkazy
--------------

* iLife - oficiálne stránky iLife na Apple.com (v angličtine)
* iLife - stránky na Apple.sk (v slovenčine)
**Diokles** (iné názvy: **Dioklés, Daikles, Daiklés**; (starogr. *Διοκλῆς, Δαϊκλῆς* – *Diokles, Daikles*, iný prepis:*Dioklés, Daiklés*) bol v roku 752 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.

Diokles z Messénie zvíťazil v behu na jedno stadion na 7. olympijských hrách, v jedinej disciplíne, v ktorej sa od ich založenia v roku 776 pred Kr. súťažilo až do roku 724 pred Kr. keď sa hry sa rozšírili o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá. (diaulos) Prvým víťazom behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov.

Podľa antického autora Flegóna z Trall, Messénčan Diokles bol prvý víťaz, koho v Olympii ovenčili olivovým vencom, upleteného z vetvičky posvätnej olivy pri Diovom chráme. Podľa legendy túto olivu zasadil Herakles, ktorý jej semeno priniesol z krajiny Hyperborejcov, obývajúcich zem vzdialenejšiu ako boh vetrov Boreas.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 47.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 130.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 376.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
***Dinotopia*** je štvorhodinová (tri epizódy) TV miniséria vyrobená v koprodukcii Walt Disney Television a Hallmark Entertainment. Je založená na fiktívnom svete Dinotopia, utópie, v ktorej spolužijú vnímajúce dinosaury a ľudia. Vytvoril ju americký autor James Gurney. Miniséria vychádza z detailov z Gurneyho dvoch prvých kníh o Dinotopii: *Dinotopia* a *Dinotopia: Svet pod*. Hlavnými postavami sú dvaja americkí dospievajúci chlapci zo súčasnosti (na rozdiel od viktoriánskej éry stroskotancov v knihách — film tak stráca niektoré charakteristiky z pôvodnej knihy). Chlapci sa zrútili s lietadlom svojho otca do mora a dostali sa na ostrov Dinotopia, kde sa musia prispôsobiť novej spoločnosti. Príbeh filmu obsahuje odkazy na veľa postáv z knihy. Pôvodnú hudbu skomponoval Trevor Jones.

Obsah
-----

Pár dospievajúcich nevlastných bratov Karla a Davida Scottovcov, letí s ich otcom na jeho súkromnom lietadle, keď Karl preberá riadenie, a tak si jeho otec môže pospať. Po vlete do búrky má Karl problémy, čo spôsobuje, že Frank znovu preberá kontrolu, keď sa lietadlo rúti do oceánu. Frank zachraňuje synov, ale má problémy pri úteku z havarovaného lietadla, pretože sa mu jeho bezpečnostný pás nedarí uvoľniť. Karl a David sa vynoria na brehu veľkého neznámeho ostrova. Keď hľadajú pomoc, Karl a David stretnú muža menom Cyrus Crabb, ktorý ich dovedie k Mestu na vodopáde, hlavnému mestu Dinotopie, skrytej civilizácie, kde ľudské bytosti a dinosaury žijú pokojne vedľa seba. V skutočnosti, niektoré dinosaury, zvlášť neurotický, ale priateľský Troodon s názvom Zippo, majú ľudskú inteligenciu a hovoria perfektnou angličtinou. Medzi mnohými pravidlami v Dinotopii je uznesenie, že keď raz na ich ostrov príde niekto nový, on alebo ona už nikdy nemôže toto miesto opustiť. Kým sa Karl a David pripravujú na svoje nové miesta v neznámom prostredí, obaja chlapci si vytvoria silné puto s mladou Marion, ktorá je na pokraji, aby sa stala "matriarchou" Dinotopiánskej spoločnosti. Legenda tvrdí, že ich predkovia žili v podsvetí, ktoré bola osvetlené slnečnými kameňmi. Cyrus kradne artefakty a knihy, aby sa pokúsil nájsť spôsob, ako sa dostať preč z ostrova. Zippo nájde všetky ukradnuté predmety, ale Cyrus ho ovalí a vhodí ho do vodného kanála. Medzitým Karl nájde dinosaurie vajcia a ide sám na misiu. Slnečné kamene udržiavajú záhadnú ochranu, ktorá spôsobuje, že dinosaury nemôžu zaútočiť. David sa potrebuje naučiť ovládnuť svoj strach. Bohužiaľ, Dinotopia hrozí invázia zlých mäsožravcov, nehovoriac o neočakávaných ľudských darebákoch.

Obsadenie
---------

* Wentworth Miller ako David Scott;
* Tyron Leitso ako Karl Scott;
* Katie Carr ako Marion Waldo;
* Jim Carter ako pán starosta Waldo Seville
* Alice Krige ako Rosemary Waldo
* Colin Salmon ako kpt. Oonu;
* Hannah Yelland ako kadetka Romana Denison;
* Lee Evans ako Zippo (formálne, Prof. Zippo Steneosaurus);
* Stuart Wilson ako Scott Frank;
* Anna Maguire ako Samantha,
* Geraldine Chaplin ako Babička Oriana.

Referencie
----------

1. ↑   *Archived copy* [online]. [Cit. 2008-04-25]. Dostupné online. Archivované 2008-04-25 z originálu.. *Moria.co.nz*, article, "Dinotopia" ?, 2002.