recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lekári počas vizity na internom oddelení v nemeckom Rostocku.
**Lekár** je zdravotnícky pracovník, ktorý samostatne vykonáva odborné pracovné činnosti preventívnej a liečebnej zdravotnej starostlivosti. Zvyčajne ide o absolventa lekárskej fakulty, ktorý získal vysokoškolské vzdelanie 2. stupňa v doktorskom študijnom programe. Má titul doktor medicíny – MUDr. Doktorský študijný program trvá na Slovensku v dennej forme štúdia šesť rokov, zahŕňa najmenej 5 500 hodín teoretickej výučby. Absolvovaním špecializačného štúdia má lekár právo používať profesionálne označenie lekára špecialistu spojené s názvom príslušného špecializačného odboru.
Súčasťou udelenia doktorského titulu lekára je spravidla zloženie prísahy dodržiavania lekárskej etiky vrátane výhradnej oddanosti životu pri výkone povolania – tzv. Hippokratovej prísahy. Hippokratova prísaha sa na Slovensku neskladá. Na slovenských lekárskych fakultách sa skladá v rámci promócie promočný sľub, ktorého znenie si upravuje každá fakulta samostatne.

Referencie
----------

1. ↑   *Slovenská terminologická databáza - lekár* [online]. data.juls.savba.sk, 14.5.2009, rev. 2010-06-09, [cit. 2010-07-06]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommonsWikislovník
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Lekár**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lekár**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Lekár****
Súradnice: 52°30′16″S 85°13′18″V﻿ / ﻿52,5045°S 85,2216°V﻿ / 52.5045; 85.2216

**Bijsk** (*Бийск*) je mesto v Altajskom kraji Ruskej federácie. V rámci kraja je to druhé najväčšie mesto po Barnaule. Leží na juhozápadnej Sibíri na rieke Bije neďaleko od miesta, kde sútokom Bije s Katuňou vzniká Ob. Leží tiež pomerne blízko pohoria Altaj.

Dejiny
------

V roku 1709 bola z rozkazu cára Petra I. Veľkého založená pri sútoku Bije a Katune pevnosť **Bikatunskaja** (*Бикатунская*), ale tá bola do roka vypálená miestnymi obyvateľmi. V roku 1718 bola pevnosť postavená znovu vo vzdialenosti zhruba dvadsať kilometrov od sútoku na pravom brehu Bije a pomenovaná **Bijskaja** (*Бийская*). Tá postupne strácala vojenský význam, ale získavala na význame strediska obchodu a v roku 1782 získala štatút mesta.

Na vybudovanie priemyslu v Bijsku výrazne prispela evakuácia tovární zo západu Sovietskeho zväzu počas druhej svetovej vojny.

Dnes tu sídli napríklad Evalar, jedna z najväčších farmaceutických firiem dnešného Ruska.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bijsk na českej Wikipédii.*
**Lelex** - (starogr. *Λέλεξ*) bol v gréckej mytológii prvý spartský kráľ. Vládol v krajine nazvanej po ňom Lelegia, na území, ktoré sa dnes volá Lakónia.

Lelex figuruje v gréckych mýtoch ako prvý spartský kráľ. Kráľom sa stal na území Lakónie, ktorú v tom čase ešte obývalo pôvodné negrécke obyvateľstvo Pelasgov. Túto krajinu potom pomenovali po ňom Lelegia a jej obyvateľov Lelegovia. Manželkou Leleka bola najáda Kleochareia s ktorou mal dvoch synov Mylea a Polykaónaa dcéru Therapné. Starší syn Myles bol neskôr jeho následníkom a mladší Polykaón sa stal prvým kráľom Messénie.

Po smrti kráľa Leleka mu na jeho počesť postavili potomkovia héróon, ktorý v druhom storočí na svojich cestách po Lakónii videl Pausanias. Héróon bol pamätník postavený pre héroa (hrdinu), zvyčajne bol v tvare tolosa, alebo malého chrámu.

Referencie
----------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,1,1.
2. ↑  Apollodóros z Atén, *Chronika*, 3,10,3.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,1,1.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,19,9.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,1,1; 4,1,5.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,12,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
Mollierov h-x diagram vlhkého vzduchu pre tlak 101,325 kPa
**h-x diagram** (iné názvy: **diagram špecifická entalpia-špecifická vlhkosť**, **Mollierov h-x diagram**) je stavový diagram vlhkého vzduchu, v ktorom sa zobrazuje závislosť špecifickej entalpie na špecifickej vlhkosti vzduchu. Z praktických dôvodov nie sú osi tohoto diagramu kolmé, ale zvierajú uhol najčastejšie 135° (čiary konštantnej entalpie klesajú doprava pod uhlom 45°). Na os úsečiek sa vynáša špecifická vlhkosť (kg.kgsv-1, alebo g.kgsv-1) na os súradníc špecifická entalpia (J.kg-1).

Diagram bol publikovaný nemeckým vedcom Richardom Mollierom v rokoch 1923 – 1929..

Využitie diagramu
-----------------

Mollierov h-x diagram má využitie pri úpravách vlhkého vzduchu najmä v klimatizačných zariadeniach. Konštruuje sa pre konštantný tlak, najčastejšie barometrický. Okrem veličín na súradnicových osiach sú v ňom zakreslené čiary konštantnej teploty, konštantnej relatívnej vlhkosti prípadne hustoty vlhkého vzduchu. Stav vlhkého vzduchu je možné charakterizovať šiestimi parametrami: špecifickou entalpiou (h), špecifickou vlhkosťou (x), teplotou (t), relatívnou vlhkosťou (φ), tlakom (p) a parciálnym tlakom nasýtenej pary (pp``). Z diagramu skonštruovaného pre daný tlak je možné odčítať 4 veličiny (h,x,t,φ), pričom posledná piata pp`` je funkciou teploty. Okrem nich je možné odčítať teplotu rosného bodu a teplotu mokrého teplomera.

Pozri aj
--------

* h-s diagram

Referencie
----------

1. 1 2  ANTAL, Štefan. *Termodynamika*. Bratislava : Edičné stredisko STU, 1992. 317 s.

Zdroje
------

* ANTAL, Štefan. *Termodynamika*. Bratislava : Edičné stredisko STU, 1992. 317 s.
RNDr. **Miloš Deyl** DrSc. (\* 19. jún 1906, Smidary, Česko – † 21. február 1985, Praha, Česko) bol český botanik, od roku 1933 kustód botanických zbierok Národního muzea v Prahe, neskôr vedúcim botanického oddelenia *Přírodovědeckého muzea národního muzea v Prúhonicích*. Bol odborníkom nielen na kvetenu vtedajšieho Československa (predovšetkým Podkarpatskej Rusi), ale i Balkánu, Strednej Ázie a Mongolska. Vytvoril množstvo herbárov a botanických zbierok, ktoré teraz poväčšine vlastní české Národní muzeum a Karlova univerzita. Mimo floristiky sa zaoberal taxonómiou (jeho dielom je aj veľmi obsiahla monografia rodu Sesleria) a evolucionistikou. Známa je tiež jeho rozsiahla štúdia hory Pip Ivan na Zakarpatsku, vďaka ktorej je považovaný za otca českej botaniky. Taktiež bol autorom, alebo spoluautorom viacerých známych kníh, najmä teda atlasov.

Diela
-----

* *Pop Ivan* (1940)
* *Plevele polí a zahrad* (1956), ilustroval Otto Ušák
* *Alpinky* (1939) v spolupráci s Albertom Pilátom
* *Naše květiny* (1973) ilustroval Květoslav Hísek

Zdroj
-----

* Naše květiny

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 8394 4963
* LCCN: n85009639
* NK ČR: jk01022244
* VIAF: 74263148
* WorldCat: lccn-n85009639
**Milovan Đilas** (alebo **Djilas**) (\* 4. jún 1911, Podbišće, Čierna Hora – † 20. apríl 1995, Belehrad, Srbsko) bol juhoslovanský komunistický politik a teoretik, jeden z prvých disidentov. Bojoval v 2. svetovej vojne proti nemeckým okupantom za komunistickú Juhosláviu po boku partizánskeho vodcu Josipa Broza Tita. Syn kráľovského policajného dôstojníka z Čiernej hory pracoval s Titom už v tridsiatych rokoch v ilegálnej komunistickej strane a po skončení oslobodzovacieho boja sa vypracoval na jeho zástupcu.

Po vojne formálne podpredseda Titovej vlády, minister bez kresla vo zväzovej vláde, fakticky viedol propagandu a dohliadal na tlač, umenia a kultúru. Vďaka zodpovednosti za propagandu vytvoril platformu pre nové myšlienky a založil nový časopis Nova Misao („Nová myšlienka"), v ktorom publikoval sériu článkov, ktoré boli čoraz viac voľnomyšlienkárske. 

Đilas bol všeobecne považovaný za možného Titovho nástupcu a v roku 1953 mal byť zvolený za prezidenta Juhoslávie. Stal sa predsedom Federálneho zhromaždenia Socialistickej federatívnej republiky Juhoslávia, úrad však vykonával iba od 25. decembra 1953 do 16. januára 1954. V období od októbra 1953 do januára 1954 napísal pre časopis Borba 19 článkov. Boli to oficiálne noviny komunistov Juhoslávie, v ktorých s podporou Tita rozvíjal juhoslovanskú kritiku prebyrokratizovaného stalinizmu v Sovietskom zväze. Vyjadroval sa za prechod od centrálneho plánovania k väčšej ekonomickej autonómii.

Djilas ako azda nijaký iný Juhoslovan vniesol svoje myšlienky do juhoslovanského modelu tretej cesty k socializmu: nezávislosť od blokov, samospráva pracujúcich a socialistická demokracia. To boli cieľové predstavy, ktoré viedli k rozchodu s Titom. Djilas stratil svoje postavenie a za svoju rebéliu proti vedúcej úlohe strany (Nová trieda) zaplatil dovedna jedenástimi rokmi väzenia.

Stal sa disidentom a jedným zo svetovo najznámejších kritikov komunistického politického systému. Jeho rozsiahle práce sú zdrojom informácií o historickom vývoji Juhoslávie v polovici 20. storočia. Žil v Taliansku ale aj tam sa venoval rozvíjaniu myšlienok marxizmu a odstránenie triednych rozdielov. Mnohé jeho práce mali publicistický charakter. Bol ale tiež aj aktívnym spisovateľom. Đilasův román Crna Gora (1980), preklad Miltonova Strateného raja (1989) a román Izgubljene bitky (1994), boli preložené do viacerých jazykov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Milovan Đilas**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 119001991
* GND: 118526111
* ISNI: 0000 0000 8163 0215
* LCCN: n80070707
* NK ČR: jn20000601348
* VIAF: 89623727
* WorldCat: lccn-n80070707
**Kristen Wiigová** (\* 22. august 1973, Canandaigua, New York, USA) je americká herečka a spisovateľka, producentka a komička.

Detstvo a mladosť
-----------------

Wiigová má z otcovej strany nórskych a írskych predkov a z maminej strany má anglických a škótskych predkov. Má jedného staršieho brata, Erica.

Kariéra
-------

Wiigová sa presťahovala do Los Angeles, aby sa mohla venovať hereckej kariére. Účinkovala v improvizačných divadlách. Bola členkou *Saturday Night Show* a od roku 2006 bola plnohodnotnou členkou. 

V roku 2007, si po boku Katherine Heigl, Paula Rudda a Leslie Mann, si zahrala v komédii *Nabúchaná*, kde stvárnila agresívnu asistentku. Jednu z vedľajších úloh získala aj vo filme *Kopačky*, z roku 2008. 

Spoločne s Annie Mumolo napísala scenár k filmu *Družičky*, kde aj stvárnila hlavnú úlohu. Bola nominovaná v kategórii Najlepší scenár na filmové ocenenie Academy Awards. Bola jej ponúknutá jedna z úloh z filmu *Ladíme!*, ktorú Wiigová odmietla a namiesto nej ju získala Elizabeth Banks. V roku 2013 stvárnila jednu z vedľajších úloh vo filme *Tajný život Waltera Mittyho*.

V roku 2015 získala jednu z vedľajších úloh vo filme *Marťan*. O rok neskôr, si zahrala po boku Bena Stillera, vo filme *Zoolander No.2*, film však získal negatívne recenzie a bol komerčným prepadákom. Po boku Mata Damona, si zahrala v komédii *Zmenšovanie* z roku 2017, kde si zahrali rodinu Safrankovych. 

Wiigová sa aktívne venuje aj dabingu. V roku 2021 si zahrala po boku Annie Mumolo, v komédii *Barb and Star Go to Vista Del Mar*.

Súkromný život
--------------

Bola dva krát vydatá. Jej prvým mužom bol Hayes Hargrove, s ktorým sa rozviedla v roku 2009. V januári 2020, sa stala matkou prostredníctvom náhradného materstva dvojčiat, ktoré vychováva spoločne s Avim Rothmanom, za ktorého sa v roku 2021 vydala.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kristen Wiig na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 165195191
* GND: 142109789
* ISNI: 0000 0001 2031 5702
* LCCN: no2009138672
* NK ČR: xx0149617
* VIAF: 100745328
* WorldCat: lccn-no2009138672
Matrioška v múzeu
**Matrioška** (rus. матрёшка), je to zdrobnenina mena Matriona, ktoré je odvodené od latinského „matrona". Je to ruská folklórna bábika z dreva. Pozostáva minimálne z troch drevených dutých figúrok zmenšených tak, aby sa dali do seba vkladať. Najväčšia je Matriona, vnútri môže byť i mužská figúrka, najmenšia býva dieťatko (ribjonok). Posledná najmenšia je vcelku. Tradičná matrioška býva pomaľovaná v rustikálnom štýle. Je to typický ruský suvenír.

Matriošky bývajú štylizované ako postavy ruských národných rozprávok, prípadne politické osobnosti.

Vznik tradície
--------------

Presná história vzniku matriošky nie je známa. Predpokladá sa, že prvý, kto vyrobil matriošku je ruský stolár V. P. Zviozdočkin niekedy v 90. rokoch 19. storočia. Autorom prvého návrhu bol profesionálny umelec S. V. Maľutin. Zo spomienok Zviozdočkina sa dá usúdiť, že sa nemohol inšpirovať japonskými sústruženými hračkami. Už predtým ruskí umelci vyrábali drevené veľkonočné vajíčka, ktoré sa dali rozobrať na dve časti.

Na medzinárodnej výstave v Paríži v roku 1900 predstavila M. A. Mamontovová túto bábiku, ktorá získala bronzovú medailu. Odvtedy sa matriošky začali vyrábať na mnohých miestach v Rusku. V roku 1922 začali vyrábať matriošku vo fabrike v Semionove, tieto modely matriošiek spoznal celý svet. Na výstave „Expo-70" v Tokiu bola vystavená najväčšia bábika, ktorá mala 72 dielov.

Zhotovovanie matriošiek
-----------------------

Tento proces nie je jednoduchý. Materiál a jeho výber sú dôležité. Najčastejšie sa vyberá lipové, brezové a jelšové drevo. Strom sa vyrúbe skoro na jar a čiastočne sa odstráni kôra. Drevo sa skladuje vo vetranom priestore niekoľko rokov, ale nesmie byť úplne vysušené. 

Prvá sa vystrúha najmenšia bábika. Podľa nej sa vytvárajú väčšie. Obvykle sa vyrába od 2 do 60 dielov jednej figúrky matriošky. Povrch sa lakuje a vyrovnávajú hrbolce. Na suchý lak sa maľujú štylizované matriošky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Matrioška**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Matrioška na ruskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 125230651
* GND: 4527071-5
* LCCN: sh90002381
Matra MurenaMatra Murena
Automobil Matra
**Matra** bola francúzska automobilová spoločnosť a zároveň značka automobilov, ktoré produkovala. Sídlo spoločnosti bolo v Romorantine. Získala niekoľko významných úspechov aj na športovom poli:

Na majstrovstvách sveta monopostov F1 vyhrala ako výrobca podvozku konštruktérsky aj jazdecký titul majstra sveta (v sezóne 1969). Získala celkovo 9 víťazstiev na majstrovských Veľkých cenách ako výrobca podvozku (v sezónach 1968 a 1969 v kombinácii s motorom Ford Cosworth) a 3 víťazstvá ako výrobca motora (v sezónach 1977 a 1981 v kombinácii s podvozkom Ligier). Okrem toho zaznamenala ako výrobca podvozku 4 pole position, 12 najrýchlejších kôl v pretekoch a 163 bodov. Ako výrobca motora 4 pole position, 5 najrýchlejších kôl v pretekoch a 175 bodov.

Na majstrovstvách sveta športových pretekových prototypov vo vytrvalostných pretekoch získala ako výrobca podvozku aj motora dva konštruktérske tituly majstra sveta (v sezónach 1973 a 1974), vyhrala celkovo 15 vytrvalostných pretekov a tri razy po sebe zvíťazila v najprestížnejších vytrvalostných pretekoch 24 hodín Le Mans (1972, 1973 a 1974).

Pozri aj
--------

* Zoznam majstrov sveta formuly 1
* 24 hodín Le Mans

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Matra (automobil)**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Hrob Žely Inoveckej a jej manžela v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
**Žela Inovecká** (vl.m. **Angela Ivanovová**, rodená **Fogarassiová**) (\* 1. marec 1910, Trenčín, Slovensko – † 25. máj 1980, Banská Bystrica, Slovensko) bola slovenská spisovateľka.

Životopis
---------

Rodina: 
Manžel: Ing. Alexander Leonidovič Ivanov, narodený v Petrohrade 1894, zomrel v Banskej Bystrici 1967, deti: Leonid Ivanov, Alexej Ivanov, Ing. Andrej Ivanov, JUDr. Igor Ivanov. Vnučky: Renata, Andrea, Karin, Tatiana, Jana. Vnukovia: Gaston, René, Marek a Igor.

Študovala na dievčenskom lýceu v Maďarsku. Okolo roku 1930 pracovala ako úradníčka Krajinského úradu v Bratislave, neskôr žila na rozličných miestach Slovenska (Bratislava, Levice, Prešov, Važec, Trenčín, Brezno, Banská Bystrica).

Tvorba
------

Je autorkou populárnej literatúry, najmä schematických sentimentálnych ženských románov a poviedok, praktickej literatúry pre ženy s tematikou starostlivosti o domácnosť, prvej pomoci, kozmetiky, ale najmä kuchárskej literatúry. Po roku 1937 prispievala kultúrnymi, historickými, zábavno-
poučnými a praktickými článkami a poviedkami do časopisov Dennica, Nová žena, Živena a i. Literárne sa opäť aktivizovala na prelome 60. a 70. rokov niekoľkými televíznymi scenármi. Do slovenských periodík prispievala prekladmi z ruského a maďarského jazyka.

Pamiatky
--------

* rukopisná pozostalosť v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* 1934 – *Padajúce hviezdy* (Trnava)
* 1938 – *Janíčko a Slobodienka* (Bratislava)
* 1944 – *Rozprávky a bájky z celého sveta* (Trnava)
* 1939 – *Slovenská ľudová kuchárka* (Trnava)

1941 -1947 - Slovenská ľudová kuchárka, 7. vydaní
1948 - Dobrá rada nad zlato
1963 - Veselá škola varenia pre deti, ktorá vyšla aj v Maďarsku
sedemdesiate roky - televízne inscenácie - Čln cez jazero, Kdo sa raz dotkne hviezd...
a ďalšie

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5566 1069
* LCCN: no2006103045
* NK ČR: xx0040532
* SNK: 165004
* VIAF: 41602298
* WorldCat: lccn-no2006103045
Čokoládové éclair
**Éclair** (vyslovuj eklér), pred rokom 1850 *vojvodkynino pečivo* (fr. *pain à la duchesse*), je známe pečivo francúzskeho pôvodu vyrobené z podlhovastého cesta, ktoré je plnené čokoládovým krémom a poliate polevou na vrchu.

Zloženie
--------

### Suroviny a spôsob prípravy

 Stroj na výrobu éclairov
Na výrobu sa používajú nasledovné ingrediencie: maslo, čokoláda, šľahačková smotana, voda, múka, mlieko, vajcia, soľ, cukor.

Dnes je najbežnejší éclair vyrobený z odpaľovaného cesta. Do neho sa pri strojovej výrobe vstrekne cukrársky krém, pri ručnej výrobe sa pečivo nareže z jednej strany a naplní sa krémom. Existujú aj mini verzie éclairu, pričom vo vnútri môžu byť plnené chiboust krémom, gaštanovou plnkou alebo nadrobno nasekaným ovocím. Následne je vrch pečiva poliaty polevou. Dezert sa konzumuje studený.

### Druhy a príchute

Krém je zvyčajne čokoládový alebo kávový, ale môže byť tiež ochutený pistáciovou alebo vanilkovou príchuťou. Existujú tiež varianty s príchuťami rôznych druhov ovocia.

Vrch je glazovaný fondánom alebo karamelom ; v druhom prípade nazývame takýto koláč „Jakobova palica" .

Pôvod mena a história dezertu
-----------------------------

Slovo éclair znamená vo francúzštine blesk alebo svetelný záblesk. Podľa slovníka Francúzskej akadémie dostal tento dezert pomenovanie preto, že sa rýchlo zjedol.

Tento dezert sa objavil pravdepodobne na prelome 18. a 19. storočia a patril na stoly vtedajšej aristokracie. Za jeho vytvorením stojí pravdepodobne známy francúzsky kuchár Marie-Antoine Carême, ktorého prezývali "kráľ kuchárov a kuchár kráľov".

Rekordy
-------

Niekoľko tímov cukrárov si dalo za úlohu vyrobiť čo najdlhšie čokoládové éclairy. Súčasný rekord schválený Guinnessovou knihou rekordov držia švajčiarski cukrári za ich 503 metrov dlhý éclair, ktorý vytvorili v roku 2014. Belgický výrobca čokolády a šéfkuchár Jean-Philippe Darcis dohliadal na realizáciu 676 metrového éclairu na konci roku 2016, avšak hoci je rekord potvrdený úradníkom, nenachádza sa v knihe rekordov.

Rekord za najväčšiu mozaiku čokoládových éclairov vytvorili v Ženeve švajčiarski cukrári, ktorí namaľovali známu komiksovú postavičku Titeuf na ploche 80,27 metrov štvorcových s použitím 23 700 éclairov rôznych farieb.

Referencie
----------

1. ↑  (Gouffé 1873).
2. ↑  (Montagné 1961) lire en ligne.
3. ↑   *éclair - preklad do slovenčiny | slovník slovniky.lingea.sk | Lingea* [online]. slovniky.lingea.sk, [cit. 2021-05-12]. Dostupné online.
4. ↑   *Delikátní éclair. Francouzský dezert dokáže projasnit den* [online]. Regiony, 2016-04-03, [cit. 2021-05-12]. Dostupné online. (po česky)
5. ↑  . Dostupné online.
6. ↑  . Dostupné online.
7. ↑  . Dostupné online.
Mgr.art **Ľubomír Holčík** (\* 28. január 1955, Štúrovo) televízny publicista, režisér a moderátor. Od roku 2017 ako ďalej pracujúci dôchodca. Spolupracuje na výrobe turistických filmov a prispieva do internetových webov, zameraných na stavebníctvo.

Životopis
---------

V rokoch 1970 - 1974 absolvoval gymnázium na Grösslingovej ulici v Bratislave. V rokoch 1974 - 1978 vyštudoval herectvo na bratislavskej VŠMU a na 13 sezón sa mu domovskou scénou stalo Divadlo Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene, kde stvárnil viac ako 30 dramatických úloh, z toho aj viacero titulných (napr.: *Glumov* - A.N. Ostrovskij - Aj múdry schybí // *Edmund* - Eugene O’Neill - Cesta dlhého dňa do noci // *Filip* - Oscar Wilde - Je dôležité mať filipa // *Princ* - William Shakespeare - Búrka // *Uhrík* - Ivan Bukovčan - Kým kohút nezaspieva a ďalšie).

Do povedomia verejnosti sa dostal najmä ako rozhlasový herec, recitátor a spíker. V rokoch 1980 - 2005 stvárnil viac ako 200 postáv v rozhlasových hrách, poviedkach a kabaretoch. V rokoch 1992 - 1993 pôsobil ako kmeňový režisér Slovenského rozhlasu, štúdio Banská Bystrica. V novembri 1993 stál v B. Bystrici pri zrode jednej z prvých mestských televízií na Slovensku, v januári 1994 sa stal jej šéfredaktorom (Cable Plus Television). Neskôr si založil vlastnú produkčnú agentúru LEONARD TV PRODUCTIONS. Je autorom viac ako 400 scenárov, takisto režíruje a moderuje. Najznámejším sa stal jeho autorský TV program *Môj dom-môj hrad*.

Autorské televízne projekty
---------------------------

* 1995 - 1996 *PC view* - počítačový magazín (24 častí), STV, Cable Plus Television
* 1998 - 2001 *Smer Európa* - integračný magazín (48 častí), STV, Cable Plus Television
* 1999 - 2002 *Slovenské zlato* - program o inovatívnych slovenských technológiách (36 častí), STV, Cable Plus Television
* 2005 - 2008 *Stavajme s LeonarDOM* - stavebný magazín (60 častí), TVA
* 2007 - 2008 *Región otvorený Európe* - voľný cyklus o turistických zaujímavostiach Slovenska (8 častí), STV, sieť regionálnych televízií spolku LOTOS
* 1997 - 2003 + 2008 - 2010 *Môj dom-môj hrad* - magazín o architektúre, stavebníctve a kultúre bývania (170 častí), STV, Cable Plus Television
* 2008 - 2009 *Revitalizuj a dom chytí druhý dych* - magazín o revitalizácii bytových domov (12 častí), STV
Piest zelenkavý (*Blicca bjoerkna*)
**Piest zelenkavý** (lat. *Blicca bjoerkna*) alebo tiež **pleskáč malý** (lat. *Abramis bjoerkna*) je druh ryby z čeľade kaprovité.

Opis
----

Telo je vysoké, z bokov sploštené. Párové plutvy sú červenkasté, ostatné tmavé. Dožíva sa približne 15 rokov. Dorastá dĺžky až 45 cm a hmotnosti 1,8 kg.

Výskyt
------

Vyskytuje sa v dolných úsekoch tokov a v stojatých vodách mierneho pásu.

Potrava
-------

Živí sa bentosom a planktónom. Príležitostne tiež časťami rastlín.

Rozmnožovanie
-------------

Piest pohlavne dospieva vo veku okolo 4 rokov. Trenie prebieha v období od mája do júna. Samica kladie ikry na zatopené pobrežné rastliny. Plodnosť piesta sa pohybuje v rozmedzí 10 000 – 80 000 ikier na samicu. Často sa kríži s ostatnými druhmi pleskáčov, ploticami alebo s červenicami.

Lov
---

Hospodársky nie je tento druh nijak významný. Rybári ho lovia spoločne s pleskáčom vysokým a ostatnými druhmi bielej ryby.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Piest zelenkavý**
École nationale des ponts et chaussées
**École nationale des ponts et chaussées** (doslova *Národná škola pre mosty a cesty*; *École des Ponts ParisTech*, *École des Ponts et Chaussées*) je francúzska inžinierska škola.

Vytvoril ju v roku 1747 Daniel-Charles Trudaine pod názvom „*École royale des ponts et chaussées*" na školenie inžinierov pre mosty a cesty a je jednou z najstarších a najprestížnejších francúzskych „grandes écoles". Je známa najmä vďaka svojmu inžinierskemu vzdelaniu, ktorého študenti a absolventi sa nazývajú „*Ingénieur des Ponts et Chaussées*".

Zvyčajne sa označuje ako „*Ponts et Chaussées*", „*les Ponts*" alebo metonymia „*École des Ponts ParisTech*" prijatá v júli 2008.

Známi študenti
--------------

* Augustin Louis Cauchy, francúzsky matematik
* Antoine de Chézy, francúzsky hydrológ a autor tzv. Chézyho rovnice
* Dominique Perrault, francúzsky architekt
* Jean Tirole, francúzsky profesor ekonómie

Referencie
----------

1. ↑  Perronet et l’École des Ponts et Chaussées au siècle des Lumières
2. ↑  L’École des ponts et chaussées aux xviiie et xixe siècles

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **École nationale des ponts et chaussées**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Pieta** je obraz španielskeho maliara José de Ribera (1591 – 1652).

José (Jusepe) de Ribera študoval vo Valencii renesančných majstrov a v Ríme zas diela Caravaggia. Práve jeho štýl zásadne ovplyvnil de Riberovu tvorbu. Sám de Ribera sa radí medzi najvýznamnejších maliarov 17. storočia. Vyberal si hlavne náboženské témy s tématikou umučenia. Je hlavným predstaviteľom caravaggiovského naturalizmu v Taliansku. Rovnako ako iné Riberove obrazy s tématikou umučenia, tak aj *Pieta* sa vyznačuje expresívnou mimikou, drastickým zobrazením podrobností Kristovho zmučeného, mŕtveho tela. Nariekajúca žena s pôsobivým gestom zopätých rúk rovnako ako postava muža, bozkávajúca Kristove nohy sú zachytené s pôsobivou, dramatickou realitou.

Ribera bol nielen vynikajúcim maliarom, ale aj skvelým koloristom, ako jeho obraz *Pieta* dokazuje. Pastóznym rukopisom, prevedeným rýchlymi ťahmi štetca, výrazným využitím protikladu svetla a tieňa a zvýraznením horizontálnej vertikály maliar dosahuje zamýšľaného účinku, teda myšlienky na to, ako poľutovaniahodné je Kristovo mŕtve telo.

Referencie
----------

1. ↑  SÁVA, Šabouk a autorský kolektiv. *Encyklopedie světového malířství*. Ed. Vladimír Fiala; redakcia Jaroslav Vácha, Jaroslav Hrubý. Praha : Academia Praha, 1975. 21-092-75.
2. ↑  STUKENBROCK, Christiane. *1000 mistrovských děl evropského malířství*. Ed. Andrea Poláčková; redakcia Jan Heller; preklad Michaela Váňová(str.10-493), Anna Vachudová (str. 495-1005). Praha : Nakladatelství Slovart. ISBN 978-80-7391-129-4. S. 315.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pieta (Ribera) na českej Wikipédii.*
**Smerovacia tabuľka** (anglicky *routing table*) obsahuje informácie, ktoré sú nutné pri rozhodovaní o smerovaní. Záznamy sú v smerovacej tabuľke rozdelené do riadkov pričom každý obsahuje jednu smerovaciu informáciu. Riadky sú zoradené od najkonkrétnejších (najdlhšia maska siete) po najvšeobecnejšiu (kratšia maska siete), pričom posledným záznamom je generalizovaný odkaz (implicitná brána), na najbližší router, ktorým v prípade sietí používajúcich TCP/IP „vedie cesta do internetu" ( anglicky *default gateway*). Každý záznam (tj. riadok) v smerovacej tabuľke obsahuje niekoľko informácií ( nie nutne v uvedenom poradí, typicky bývajú zaznamenávané ďalšie údaje, ktoré nie sú pre výklad nutné, tabuľka je pre IP siete):

1. cieľ - obsahuje číslo cieľovej podsiete, pre ktorú je záznam v tabuľke prevedený vo formáte IP adresy (napr. 10.0.0.0 )
2. maska podsiete - maska v spojení s číslom podsiete vymedzuje rozsah IP adries, pre ktoré je záznam platný ( napr. 255.255.255.0 )
3. brána - IP adresa routera, ktorému má byť prípadne IP datagram predaný ( nie je vyplnené v prípade, že je podsieť priamo dosiahnuteľná, tj. nachádza sa priamo v zázname uvedenom rozhraním)
4. sieťové rozhranie - cez ktoré je potrebné IP datagram odoslať, pokiaľ záznam odpovedá hľadanému cieľu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Směrovací tabulka na českej Wikipédii.*
Súradnice: 47°45′10″S 17°55′52″V﻿ / ﻿47,752831°S 17,931111°V﻿ / 47.752831; 17.931111

Pasúca sa krava na Veľkolélskom ostrove
**Veľkolélsky ostrov** (maď. *Nagy-Léli sziget*) je riečny ostrov. Nachádza sa na Dunaji neďaleko osady Veľký Lél, čo je dnes miestna časť obce Zlatná na Ostrove v okrese Komárno. Nachádzajú sa tu lúka, lužné lesy a vysoké solitérne stromy. Slúži ako pasienky pre dobytok. Zo severu lemovaný Veľkolélskym ramenom a z juhu hlavným korytom Dunaja.

Ekologický význam
-----------------

Ostrov je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Dunajské luhy, medzinárodnej mokrade – Ramsarskej lokality Dunajské luhy ako aj území NATURA 2000. Územie stále predstavuje vzácny ekosystém, ktorý je vďaka pôsobeniu záplav v neustálej premene.

Dĺžka ostrova je 3 800 m, s rozlohou 2 277 m² a je jedným z posledných lužných dunajských ostrovov na Slovensku.

Flóra: vŕba, dub, topoľ

Fauna: brehule, bocian biely, bocian čierny, orliak morský, pasúci sa dobytok, kone, jelene, srny

Referencie
----------

1. ↑   *Ostrov Veľký Lél na Dunaji - Veľkolélsky ostrov* [online]. [Cit. 2023-01-14]. Dostupné online.
2. ↑  PRUTKAY, Vladimír. *Túra: Veľkolélsky ostrov a Lohotský močiar s deťmi* [online]. DETI.HIKING.SK, [cit. 2023-01-14]. Dostupné online.
O umývačovi riadu ženského pohlavia pozri *umývač riadu.*
Vstavaná umývačka riadu
**Umývačka riadu** (nesprávne *myčka riadu*) je stroj používaný na automatické kontinuitné umývanie riadu. Používa sa v reštauráciách aj v domácnostiach. Pripája sa na vodovod, kanalizáciu a zdroj elektrickej energie.

Princíp
-------

Umývačky čistia riad pomocou prúdu horúcej rozprašovanej a rozstrekovanej vody so saponátom, ktorý rozpúšťa a zmýva z riadu nečistoty. Potom sa riad niekoľkokrát opláchne, takto sa odplavia zvyšky nečistôt a umývacieho prostriedku. Nakoniec sa odčerpá voda a riad sa suší.

Výhodou je, že neexistuje žiadny kontakt s ľuďmi v priebehu procesu umývania a tak je možné použiť silnejšie koncentrácie účinných látok a vyššiu teplotu vody, čo by pri ručnom umývaní nebolo možné. Okrem toho odpadajú dermatologické problémy súvisiace s pôsobením saponátu na pokožku.

Dejiny
------

Prvé správy o mechanickom umývaní riadu sú z roku 1850. Joel Houghton si patentoval umývačku, ktorá bola poháňaná ručne pomocou kľuky. Prvá motorom poháňaná umývačka riadu vznikla v americkom štáte Illinois v roku 1886. Vynašla ju Josephine Cochranová. Bola to pomerne bohatá vnučka Johna Fitcha, vynálezcu parníku a vadilo jej časté a zdĺhavé umývanie riadu po večierkoch, ktoré usporadúvala. Jej umývačka mala horizontálne uložené koleso, na ktoré sa pomocou drôteného držiaka pripevňoval riad. Koleso rozstrekovalo vodu so saponátom a tá umývala riad. V roku 1924 William Howard Livens vymyslel malú umývačku riadu, ktorá bola vhodná na domáce použitie. Tá už sa omnoho viac podobala súčasným umývačkam a mala mnoho funkcií, vrátane predných dverí na nakladanie, drôteného stojana na držanie riadu a rotačný rozstrekovač.

Zdroje
------

1. ↑  ORAVEC, Peter. *Slovník slangu a hovorovej slovenčiny*. Praha : Maxdorf, 2014. 327 s. ISBN 978-80-7345-326-8. S. 136.
2. ↑   *Myčka riadu - Relácie - Rádio Slovensko* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, [cit. 2020-01-09]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Umývačka riadu**
**„Un fatto ovvio"** (slovensky: *Zrejmý fakt*) je pieseň talianskej speváčky Laury Pausini z jej albumu *Primavera in anticipo* vydaná 10. apríla 2009. Španielska verzia piesne sa volá *„Un hecho obvio"*.

Tracklist
---------

**Taliansko**

1. „Un fatto ovvio"

**Španielsko**

1. „Un hecho obvio"

**Download**

1. „Un fatto ovvio"
2. „Un hecho obvio"

Videoklip
---------

Dej videoklipu piesne Un fatto ovvio sa odohráva v Berlíne v roku 2039. Príbeh sleduje osud mesta, v ktorom je zakázané bozkávať sa na verejnosti. Špeciálna jednotka dbá na jeho dodržiavanie. Mladý pár si však nedával pozor a komando ich odvádza do špeciálnej kliniky, kde sa im pokúsia vymazať spomienky. To sa im nepodarí a klip končí objatím mladých zaľúbencov.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Skutočne slobodní budete vtedy, keď budete schopní milovať bez odsudzovania | "|
| – na konci videoklipu Un fatto ovvio |

Rebríčky
--------

| Rebríček | Pozícia |
| --- | --- |
| Európa | 83 |
| Taliansko | 14 |
|

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  italiancharts

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Un fatto ovvio na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Cigánka veštiaca osud z ruky
**Veštenie** je predpovedanie budúcich udalostí, osudu veštcom na žiadosť alebo pri inšpirácii.

Dejiny a typy veštenia
----------------------

Veštenie pri inšpirácii sa vyznačuje špecifickými vlastnosťami a označuje sa ako prorokovanie. Veštenie sa člení na extatické veštenie, znalecké veštenie a na náhodné veštenie. Známou vešteckou knihou je I-ťing.

Niektoré vierovyznania ako napr. kresťanstvo odsudzujú veštenie ako formu čarodejníctva, iné ju považujú za súčasť svojho rituálu. V Starom zákone sa veštenie všeobecne zavrhuje (v Starom zákone je trestané smrťou), tak pokiaľ ide o súkromnú a neoficiálnu mágiu ako aj pokiaľ ide o oficiálnu mágiu cudzích národov. Akceptované je len tzv. prorokovanie v mene Boha, pričom proroctvo sa musí naplniť, aby nebolo vnímané ako proroctvo falošné, ktoré je z pohľadu kresťanstva ako aj judaizmu, hriechom.

V dávnych dobách veštili kňazi a kňažky v chrámoch. Boli na veštenie vopred pripravovaní cez špeciálne rituály. Veštili na špeciálnych miestach, kam za nimi ľudia chodili a nosili dary. Verili, že k nim im cez tieto média prevrávajú bohovia. Podkladom dnešnej numerológie bola židovská Kabala. Zvláštnou kategóriou boli kočovné cigánky. Veštili z vecí, ktoré im boli k dispozícii, z ohňa, ihiel, klincov, no najviac z kariet a ľudskej dlane.

V priebehu ľudských dejín vznikali rôzne veštenia, napríklad z drahých kameňov, mušiel, z letu vtákov, z vnútorností zvierat, rozhodených paličiek, či stebiel, z postavenia hviezd, dominových kociek, kontaktov s duchmi zomretých a hlavne rôznych druhov kariet.

Príklady veštenia
-----------------

* geomantia veštenie zo značiek na zemi
* chiromantia veštenie z dlane
* pyromantia veštenie z ohňa
* veštenie z karát
* veštenie z postavenia hviezd
* veštenie z usadeniny kávy

Pozri aj
--------

* veštectvo

Literatúra
----------

* BYSTRICKÝ, Peter: Výstrahy bohov : Veštenie v starovekom Ríme. In: *Historická revue*, roč. XXXI, 2020, č. 3, s. 18  –  23.
* HOSTINSKÝ, Peter Záboj: *Stará vieronauka slovenská : Vek 1:kniha 1.* [1. vyd.] Pešť: Minerva, 1871. 122 s. Dostupné online v Digitálnej knižnici UKB [kniha o mytológii starých Slovanov, o vešticiach a veštcoch v tretej časti, tretej kapitole]

Externé odkazy
--------------

* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
* Za koho sa vydám? 80-stranové dielko o veštení budúcnosti z kariet pre vydajachtivé devy z r. 1892 (po nemecky) Wer wird mein Mann? : Ein untrügliches Kartenwahrsagebuch... Dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Veštenie**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veštenie**
**Viackanálový a viacbodový distribučný systém** (angl. *Multichanel Multipoint Distribution System*, skr. *MMDS*) je systém na distribúciu televízneho signálu používaný na území Slovenska a okolitých štátov. Ide o bežné vysielanie v norme PAL, rozdiel oproti klasickému vysielaniu je v tom, že pre šírenie sa nepoužíva bežné televízne pásmo (48,5 - 862 MHz), ale kmitočty o niečo vyššie - 2,2 - 2,3 (2,1-2,3) GHz alebo 2,5 - 2,7GHz. 

Systém MMDS využíva 12 (25) kanálov v pásme 2,2 - 2,3 (2,1-2,3) GHz, to znamená že v analógovom vysielaní môže ísť maximálne 12 (25) programov a v digitálnom až 60 programov. Prijímacie zariadenie, takzvaná MMDS anténa, sa skladá z konvertora, sita a zdroja. Pre príjem v „digitále" je potrebný aj digitálny prijímač. Konvertor slúži na prevedenie signálu do TV pásma. Jednou z podmienok kvalitného prijímu je priama viditeľnosť - teda medzi vysielačom a prijímacou anténou nesmie byť žiadna prekážka a kvalita signálu je vynikajúca.

Pásmo 2,5 -2,7GHz je pôvodné pásmo, v ktorom sa na území Slovenska poskytovala retransmisia TV signálu. V novom plánovaní rozdelenia frekvenčného spektra však TÚ SR / Telekomunikačný úrad / rozhodol, že táto frekvencia bude v budúcnosti pridelená GSM operátorom pre služby LTE. V novom plánovaní TÚ pridelil pre službu MMDS nové pásmo a to pásmo 2,2 - 2,3GHz. Avšak poskytovatelia MMDS služieb v tomto pôvodnom pásme sa nemusia obávať avizovaného zrušenia licencií na konci roku 2007. Služby LTE sa nerozšírili v rámci EU tak rýchlo ako sa predpokladalo. 1. decembra 2007 ruší v Poprade MMDS vysielanie spolocnost UPC.
Trasovanie
**Via Egnatia** (novogr. Ἐγνατία Ὁδός) bola cesta postavená Rimanmi v 2. storočí pred. Kr. Prechádzala cez rímske provincie Illyricum, Macedónia a Trácia, ktoré sú v dnešnom Albánsku, Severnom Macedónsku, Grécku a v európskej časti Turecka.

Cesta sa začínala v meste Dyrrachium (dnešný Drač) na pobreží Jadranského mora a kopírovala komplikovanú cestu pozdĺž rieky Shkumbini k pohoriu Candaviae a ďalej k Ohridskému jazeru. Potom sa cesta stáčala na juh a prechádzala cez niekoľko vysokohorských priesmykov k severnému pobrežiu Egejského mora k dnešnému mestu Solún. Odtiaľ pokračovala cez Tráciu do mesta Byzantion (neskôr Konštantínopol, dnes Istanbul).

Celková dĺžka cesty bola 1 120 km. Podobne ako ostatné rímske cesty, bola 6 metrov široká a spevnená veľkými polygónovými kamennými doskami alebo hrubou vrstvou piesku. Podľa údajov na zachovaných míľnikov bola počas vlády cisára Trajána uskutočnená veľká rekonštrukcia pre potreby jeho ťaženia do Partskej ríše v roku 113. Počas 5. storočia bola jej západná časť podľa niektorých historikov už takmer nepriechodná. Neskôr bola Via Egnatia kľúčovou cestou Byzantskej ríše. Podľa Prokopiosových záznamov cestu opravil v 6. storočí cisár Justinián I. napriek tomu bola ale spustnutá cesta počas daždivého počasia nepoužiteľná.

V súčasnosti vedie paralelne s historickou cestou moderná Diaľnica A2 a to v úseku od Solúna až k tureckým hraniciam.

Referencie
----------

1. ↑  TALBERT, Richard J. A.: *Barrington atlas of the Greek and Roman world: Map-by-map Directory*, s. 749. Princeton University Press, 2000. ISBN 0691049459
2. ↑  KOYTCHEVA, Elena: "Logistical problems for the movement of the early crusaders through the Balkans: transport and road systems", s. 54 v *Proceedings of the 21st International Congress of Byzantine Studies*, ed. Elizabeth Jeffreys. Ashgate Publishing, Ltd, 2006. ISBN 075465740X
3. ↑  HALDON, John F.: *Warfare, State and Society in the Byzantine World*, s. 54. Routledge, 1999. ISBN 1-85728-495-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cestyHistorický portál |

| * z
* d
* u
Rímske cesty |
| --- |
| 
* Via Aemilia
* Via Aemilia Scauri
* Via Agrippa
* Via Amerina
* Via Anicia
* Via Appia
* Via Aquillia
* Via Aquitania
* Via Asturica Burdigalam
* Via Augusta
* Via Augusta Pretoria
* Via Aurelia
* Via Bracara Asturicam
* Via Cassia
* Via Claudia Augusta
* Via Clodia
* Via Confluentana
* Via Corsica
* Via Decia
* Via Delapidata
* Via Devana
* Via Domitia
* Via Domiziana
* Via Egnatia
* Via Fenollentis
* Via Flaminia
* Via Gallica
* Via Hadriana
* Via Julia Augusta
* Via Labicana
* Via Latina
* Via Lusitanorum
* Via Mala
* Via Maris
* Via Militaris
* Via Ostiensis
* Via Pontica
* Via Popilia
* Via Portuensis
* Via Praenestina
* Via Postumia
* Via Sacra
* Via Salaria
* Via Traiana
* Via Traiana Nova
* Via Valeria
* Via Vallespiri

 |
Súradnice: 45°16′11″S 16°55′06″V﻿ / ﻿45,2696°S 16,9182°V﻿ / 45.2696; 16.9182

**Una** (srb. Уна) je rieka v Chorvátsku a Bosne a Hercegovine, pričom časťou toku tvorí ich hranicu. Pramení v oblasti *Jadovnik* v Dinárskych horách a po 212 km dlhej púti ústi do Sávy. Rieka s povodím 10 400 km² bola pomenovaná už Rimanmi a pre čistú, azúrovo priezračnú vodu ju mnohí súčasníci považujú za najkrajšiu európsku rieku[chýba zdroj].

Opis toku
---------

Na svojom toku vytvára mnohé pereje a vodopády a z veľkej časti preteká neobývanou krajinou. Popri toku sú dodnes viditeľné pozostatky vojny v podobe vypálených a zničených obydlí a nefungujúcej železnice. Za osadou Celje sa nachádzajú impozantné, 17 m vysoké a 50 m široké vodopády *Štbački Buk*, od ktorých rieka pokračuje kaňonom, vyhľadávaným vodákmi z celého sveta. Po opustení kaňonu sa tok dostáva do otvorenej krajiny a v husto obývanej oblasti miest Ripač a Bihać vytvára meandre. Nasleduje ďalší kaňon Grmuša, za ktorým sa úplne mení doterajší horský charakter Uny, ktorá sa mení na nížinnú rieku, pomaly sa vinúcu krajinou k sútoku so Sávou pri meste *Jasenovac*.

### Prítoky

* Unac
* Sana
* Klokot
* Krušnica

### Vodný režim

Vodný režim Uny má snehovo dažďový charakter s najvyššími prietokmi na jar. Časté sú i jesenné dažďami spôsobené povodne, kedy sa prietok nezriedka zvýši nad 1 000 m³/s. Ten priemerný ročný dosahuje v ústí 200 m³/s. čo umožňuje plavbu menších lodí na jej dolnom toku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Una**

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Una na českej Wikipédii.*
Via Aemilia vyznačená tmavo modrou
**Via Aemilia** bola staroveká rímska cesta na severe Talianska. Spájala mestá *Ariminum* (Rimini) na pobreží Jadranského mora a *Placentia* (Piacenza) na rieke *Padus* (Pád). Dokončená bola v roku 187 pred Kr. Spojenie s Rímom zabezpečovala ďalšia cesta Via Flaminia, ktorá sa napájala v meste Rimini a bola dokončená o 33 rokov skôr. Cesta mala strategický význam, pretože umožnila kolonizáciu novo dobytého a poľnohospodársky významného údolia rieky Pád. Pozdĺž cesty boli vytvorené vojenské a civilné sídla o čom svedčia aj roky založenia miest ako *Bononia* (Bologna) (189 pred Kr.), *Mutina* (Modena), *Regium* (Reggio Emilia) a Parma (všetky založené v 183 pred Kr.).

Cesta je nazvaná podľa rímskeho konzula, ktorým bol Marcus Aemilius Lepidus. Viedla prevažne priamo a to v dĺžke 176 rímskych míľ (260 km). Prechádzala mestami Forlì, Faenza, Bologna, Modena, Reggio a Parma.

Galéria
-------

* Most Ponte d'Augusto v RiminiMost *Ponte d'Augusto* v Rimini
* Via Aemilia v meste BolognaVia Aemilia v meste Bologna

Referencie
----------

1. ↑  Titus Livius, Ab Urbe Condita XXXIX 1; Corpus Inscriptionum Latinarum 617

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Via Aemilia na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Rímske cesty |
| --- |
| 
* Via Aemilia
* Via Aemilia Scauri
* Via Agrippa
* Via Amerina
* Via Anicia
* Via Appia
* Via Aquillia
* Via Aquitania
* Via Asturica Burdigalam
* Via Augusta
* Via Augusta Pretoria
* Via Aurelia
* Via Bracara Asturicam
* Via Cassia
* Via Claudia Augusta
* Via Clodia
* Via Confluentana
* Via Corsica
* Via Decia
* Via Delapidata
* Via Devana
* Via Domitia
* Via Domiziana
* Via Egnatia
* Via Fenollentis
* Via Flaminia
* Via Gallica
* Via Hadriana
* Via Julia Augusta
* Via Labicana
* Via Latina
* Via Lusitanorum
* Via Mala
* Via Maris
* Via Militaris
* Via Ostiensis
* Via Pontica
* Via Popilia
* Via Portuensis
* Via Praenestina
* Via Postumia
* Via Sacra
* Via Salaria
* Via Traiana
* Via Traiana Nova
* Via Valeria
* Via Vallespiri

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cestyHistorický portál |
Poloha Touraine vo Francúzsku
Historická vlajka Touraine
**Touraine** je historický región stredného Francúzska (Centre-Val de Loire) na juhozápad od Paríža s hlavným mestom Tours. Za územnej reformy v roku 1790 bol rozdelený na departementy Indre-et-Loire, Loir-et-Cher a Indre.

Zemepis
-------

Touraine tvorí časť Parížskej panvy a pretekajú ním rieka Loira so svojimi prítokmi Cher, Indre a Vienne. Kraj je známy ako vinársky a ako „záhrada Francúzska", je tu rada zámkov na Loire a je tak vyhľadávaným cieľom turistov. Linka TGV Tours - Paríž ho spojuje s hlavným mestom za hodinu jazdy.

Dejiny
------

Názov pochádza od keltského kmeňa Turonov a kraj bol dlho nezávislý. Od roku 1044 tu vládli Anjouovci (Plantagenetovci), ktorí sa roku 1154 stali anglickými kráľmi. Ich hlavným sídlom tu bol zámok Chinon. Roku 1205 získal Touraine Filip II. August a roku 1429 sa na zámku Chinon stretla Johanka z Arku s budúcim kráľom Karolom VII. V neskorom stredoveku a za renesancie bol Touraine letným sídlom francúzskych kráľov a za revolúcie bol rozdelený na dva departementy.

Zámky v Touraine
----------------

Medzi hlavné turistické atrakcie patria zámky Amboise, Azay-le-Rideau, Blois, Chaumont, Chenonceau, Chinon, Langeais, Loches a Villandry.

Slávni rodáci
-------------

* René Descartes
* François Rabelais
* Alfred de Vigny
* Honoré de Balzac

Okrem toho v Amboise zomrel roku 1519 Leonardo da Vinci.

Pozri aj
--------

* Indre (departement)
* Indre-et-Loire
* Loir-et-Cher
* Tours

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Touraine**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Touraine na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Société archéologique de Touraine (po francúzsky)
* Parc naturel régional Loire-Anjou-Touraine (po francúzsky)
Súradnice: 48°09′33″S 17°07′52″V﻿ / ﻿48,1592684986944°S 17,13104851618167°V﻿ / 48.1592684986944; 17.13104851618167

**Pavlačový dom** na Kalinčiakovej ulici 2 a 4 v Bratislave je dielom architekta Klementa Šilingera a bol postavený v roku 1931.

Pred realizáciou bytového komplexu na Walterskirchenových pozemkoch v Bratislave, známejších skôr ako Avion, bolo presťahované pôvodné chudobné obyvateľstvo z chatrčí na týchto pozemkoch do pavlačového domu navrhnutého Klementom Šilingerom. Tento dom im slúžil ako náhradné ubytovanie. Pozostával z malých, jedno a dvojizbových bytov. Do bytov sa vstupovalo z pavlače prístupnej z dvoch schodiskových veží. Tieto veže spolu s pavlačami tvorili dynamickú fasádu uličného priečelia. Naopak, dvorová fasáda bola stroho jednoduchá až racionálna. Pôvodná farebnosť objektu bola bielo-červená, pričom do popredia vystupovali biele subtílne pavlače na červenom pozadí domu. Jeho hmotu a ráz v podstate určuje jeho základná funkcia.

Realizácia tohto pavlačového domu s náhradnými bytmi je jediná spomedzi Šilingerovej funkcionalistickej tvorby bytových domov.

Galéria
-------

* Pavlačový dom na Kalinčiakovej ulici v BratislavePavlačový dom na Kalinčiakovej ulici v Bratislave
* Pavlačový dom na Kalinčiakovej ulici v BratislavePavlačový dom na Kalinčiakovej ulici v Bratislave
* Pavlačový dom na Kalinčiakovej ulici, pohľad z Družstevnej ulicePavlačový dom na Kalinčiakovej ulici, pohľad z Družstevnej ulice
* Pavlačový dom na Kalinčiakovej ulici, pohľad z Družstevnej ulice, detailPavlačový dom na Kalinčiakovej ulici, pohľad z Družstevnej ulice, detail

Použitá literatúra
------------------

* Architektúra Slovenska v 20. storočí, Vydavateľstvo SLOVART, 2002, Matúš Dulla, Henrieta Moravčíková, str. 107-109, 366
* 20. storočie, Dejiny slovenského výtvarného umenia, Slovenská národná galéria, Bratislava 2000, Zora Rusinová a kolektív, str. 217, 218

Súradnice: 48°09′34″S 17°07′53″V﻿ / ﻿48,15939°S 17,131462°V﻿ / 48.15939; 17.131462