Balet *Červený oddiel žien*, jedna z modelových drám propagovaných počas kultúrnej revolúcie
**Veľká proletárska kultúrna revolúcia** (čín. 无产阶级文化大革命 – *Wu-čchan-ťie-ťi wen-chua ta-ke-ming*; pchin-jin: *Wúchǎnjiējí wénhuà dàgémìng*) alebo **kultúrna revolúcia** bola politická kampaň v Číne v rokoch 1966 až 1969 zorganizovaná skupinou okolo Mao Ce-tunga za pomoci armády, bezpečnosti a mládeže (Červené gardy). Znamenala čistky v armáde, komunistickej strane, štátnom aparáte a hospodársky chaos, kultúrne škody a takisto veľké straty na intelektuálnom potenciáli krajiny. Vplyv kultúrnej revolúcie trval až do Maovej smrti v roku 1976.

Revolúcia mala priniesť veľké zmeny v spoločnosti a jej modernizáciu. Priniesla však smrť desiatkam miliónov ľudí, ktorí sa stali obeťami vraždenia Červených gárd, rozvratu hospodárstva a obrovskej straty kultúrneho dedičstva. Kultúrna revolúcia sa preto v súčasnosti považuje za jedno z najnešťastnejších období moderných čínskych dejín. Značný počet obetí revolúcie bol v 80. rokoch 20. storočia rehabilitovaný.

Príčiny
-------

Oficiálnym zámerom kultúrnej revolúcie bolo „vykorenenie kapitalizmu" v Komunistickej strane Číny, ktoré mal uskutočniť ľud podľa myšlienky „masovej demokracie". Skutočnou príčinou kampane však bola postupná strata vplyvu Mao Ce-tunga na chod štátu a jeho postupné zatlačovanie do ústrania novou generáciou čínskych komunistov. Najmä mladí intelektuáli začali používať nepriame metódy podobenstiev, narážok a historických príkladov, aby podnietili a podporili kritiku chýb Veľkého skoku a Maovej taktiky mobilizácie más. Kritické hlasy zaznievali najmä z Pekingu, kde na čele mestskej straníckej organizácie stál Pcheng Čen. Mao, ktorý od víťazstva čínskej komunistickej revolúcie v roku 1949 nazhromaždil rozsiahle právomoci, sa preto teraz rozhodol mobilizovať masy, aby znovu získal svoje neotrasiteľné postavenie na čele štátu.

Priebeh
-------

Mao Ce-tung máva „revolučným masám" na brehu rieky pred svojou „plavbou po Jang-c’-ťiang", júl 1966
V máji 1966 bolo v Pekingu zvolané „rozšírené zasadnutie" Politbyra Komunistickej strany Číny. Konferencia, namiesto toho, aby bola spoločnou diskusiou o politike (podľa obvyklých noriem straníckych operácií), bola hlavne kampaňou na mobilizáciu politbyra, aby podporilo Maov politický program. Konferencia bola silne zaťažená maoistickou politickou rétorikou o triednom boji a naplnená starostlivo pripravenými „obžalobami" na nedávno zosadených vodcov, ako boli Pcheng Čen a Luo Žuej-čching. Jeden z týchto dokumentov, zverejnený 16. mája, bol pripravený pod Maovým osobným dohľadom a bol obzvlášť odsudzujúci: *„Predstavitelia buržoázie, ktorí sa vkradli do strany, vlády, armády a rôznych oblastí kultúry, sú banda kontrarevolučných revizionistov. Keď nastanú vhodné podmienky, chopia sa politickej moci a zmenia diktatúru proletariátu na diktatúru buržoázie. Niektorých z nich sme už prezreli, iných nie. Niektorým ešte stále dôverujeme a pripravujeme ich ako našich nástupcov, osoby ako napríklad Chruščov, ktoré stále hniezdia vedľa nás."*:39-40, 47

Tento text, ktorý sa stal známy ako „Oznámenie zo 16. mája", zhrnul Maovo ideologické zdôvodnenie kultúrnej revolúcie a často sa považuje za jej začiatok.:40 Dňa 16. júla sa Mao v sprievode novinárov vydal na „plavbu po rieke Jang-c’-ťiang" vo Wu-chane, ktorá sa stala ikonickou, aby demonštroval svoju bojovú pripravenosť.:84 Hnacou silou tejto revolúcie sa stala mládež (na rozdiel od tradičnej čínskej revolučnej sily – roľníctva), ktorá vytvorila tzv. Červené gardy. Dňa 28. júla predstavitelia Červených gárd napísali Maovi výzvu na vzburu a prevrat na ochranu revolúcie. Mao zareagoval uverejnením krátkeho dokumentu nazvaného *Bombardujte hlavný stan*, ktorý napísal 5. augusta počas 11. plenárneho zhromaždenia 8. ústredného výboru Komunistickej strany Číny. Aktérmi kultúrnej revolúcie sa okrem Mao Ce-tunga stali aj armádny maršal Lin Piao a tzv. banda štyroch na čele s Maovou manželkou Ťiang Čching. Bola označená za „plnokrvnú revolúciu v mene pracovnej triedy".

Červené gardy s *Červenými knižkami* na Námestí Tchien-an-men v Pekingu, september 1966
Kampaň bola zameraná proti *štyrom prežitkom* – *starému mysleniu*, *kultúre*, *obyčajom* a *návykom*; okrem toho proti vtedajším politickým špičkám – Liou Šao-čchiovi a Teng Siao-pchingovi. V praxi navyše proti všetkým typom autorít, zahraničným diplomatom, inteligencii a úspešným občanom. Červené gardy bránili Maov kult osobnosti a likvidovali odporcov revolúcie. Mao bol oslavovaný ako neobmedzený vládca a označovaný za „Veľkého kormidelníka" a „najčervenejšie z červených sĺnk v našich srdciach". Každý deň sa začínal rituálom „tanca vernosti" – tancom s rukou priloženou na čelo a srdce na znak toho, že myseľ a srdce prekypujú bezhraničnou láskou k Maovi. Na propagáciu Maovho kultu sa používala takzvaná *Červená knižka*, publikácia vydaná v januári 1964 Maovými stúpencami, ktorá obsahovala súbor 427 Maových výrokov z rôznych prejavov a písomných publikácií. Počas kultúrnej revolúcie bola *de facto* jedinou oficiálnou literatúrou; každý Číňan mal vlastniť a študovať jej výtlačok. Aj preto sa odhaduje, že od jej prvého vydania bolo vytlačených približne 900 miliónov publikácií.

Rôzne frakcie červených gardistov sa predháňali v usvedčovaní a terorizovaní „nepriateľov ľudu" a snažili sa dokázať, že práve oni sú najpresvedčenejší maoisti. Ako dôkaz viny postačovala, napr. znalosť cudzieho jazyka, pobyt v zahraničí alebo cudzojazyčná kniha. „Vinník" bol nútený na dokázanie pokánia najprv chodiť po kolenách za sústavného bitia a potom bol uväznený. Zámienkou pre Červené gardy sa mohlo stať dokonca aj to, že človek pri sebe v danom momente nemal *Červenú knižku*. Krutosť Červených gárd dokladá napríklad priebeh výsluchov, pri ktorých bolo priznanie vynútené až 75 rôznymi druhmi mučenia. Disidentom odsúdeným na smrť bola pred verejnou popravou preťatá priedušnica a nahradená oceľovou trubicou – aby mohli dýchať, ale nemohli kričať protištátne heslá.

Múr paláca Chua-jang v meste Ťi-nan. Pôvodnú budhistickú fresku, zničenú počas revolúcie, je stále vidno v pravom hornom rohu a červenou farbou je na nej pretlačený Lin Piaov predslov k *Červenej knižke*: *„Študujte Maove spisy, nasledujte jeho učenie, konajte v duchu jeho zásad a buďte jeho statočnými vojakmi."* Lin Piaovo meno v pravom dolnom rohu bolo neskôr vyškrtnuté
V závere kultúrnej revolúcie začali dokonca jednotlivé frakcie Červených gárd bojovať medzi sebou o to, ktorá lepšie bráni Maovu revolúciu. Situáciu upokojila a poriadok obnovila až armáda; Červené gardy boli poslané na vidiek – oficiálne, aby šírili revolučné myšlienky medzi roľníctvom, v skutočnosti preto, aby sa ich Mao zbavil. Posledné zvyšky Červených gárd boli porazené v júli 1968 v Pekingu. V období kultúrnej revolúcie nedošlo iba k spoločenským zmenám, ale aj k „reforme" umenia. Okrem oficiálneho výtvarného umenia, ktoré ilustrovali výjavy z Dlhého pochodu a ďalších komunistických úspechov, bola ideologizovaná aj tradičná pekinská opera. V jej premene sa angažovala Maova žena, bývala herečka, Ťiang Čching. Bolo napísaných celkovo osem nových revolučných hier. Namiesto obvyklých hrdinov v nich vystupovali členovia komunistickej strany a armádni dôstojníci.

Dôsledky
--------

Čína sa zmietala v chaose. Odhady počtu ľudských obetí kultúrnej revolúcie kolíšu medzi stovkami tisíc až niekoľko miliónov. Došlo tiež k obrovským škodám na kultúrnom dedičstve (boli pálené knihy, vyplienené múzeá a ničené historické budovy). Ekonomika krajiny bola paralyzovaná a rozvrátená v dôsledku bojov Červených gárd. Rovnako tak bolo zasiahnuté aj školstvo, ktoré za kultúrnej revolúcie vyučovalo viac-menej iba Maove myšlienky.

V máji 1984, po 31 mesiacoch intenzívneho vyšetrovania, overovania a prehodnocovania ústredným výborom, sú počty vzťahujúce sa k Veľkej kultúrnej revolúcii takéto: 4,2 milióna ľudí bolo zatknutých a vyšetrovaných, 1,7 milióna ľudí zomrelo neprirodzenou smrťou, 135 000 ľudí bolo označených za kontrarevolucionárov a popravených, 237 000 ľudí bolo zabitých, 7,03 milióna ľudí bolo zranených alebo zmrzačených pri ozbrojených útokoch a 71 200 rodín bolo rozdelených. Štatistiky zostavené zo zdrojov na úrovni krajov uvádzajú, že v priebehu revolúcie zomrelo 7,73 milióna ľudí neprirodzenou smrťou.

Po smrti Mao Ce-tunga v septembri 1976 nastal boj o moc. Banda štyroch neuspela a vzápätí bola obvinená z uvrhnutia krajiny do chaosu. Jej členovia boli odsúdení k vysokým trestom. K moci sa dostal Chua Kuo-feng. Mnoho členov strany prenasledovaných počas kultúrnej revolúcie bolo rehabilitovaných, vrátane Teng Siao-pchinga, ktorý neskôr zastával rozhodujúcu úlohu pri riadení krajiny. Nastala éra postupného otvárania sa Západu.

Stanovisko Komunistickej strany Číny k obdobiu kultúrnej revolúcie znie:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | V tomto období využili niektoré Mao Ce-tungove chyby z posledných rokov jeho života Maova manželka Ťiang Čching a jeho blízky spolupracovník Lin Piao. Táto ultraľavicová kontrarevolučná klika, o ktorej Mao Ce-tung nevedel, rozpútala aktivity, ktoré pre krajinu a jej ľud znamenali najväčšie straty od založenia ČĽR. Napriek týmto hrubým chybám, ktorých sa Mao Ce-tung dopustil počas ‚kultúrnej revolúcie‘, jeho celoživotný prínos pre čínsku revolúciu ďaleko prevyšuje jeho chyby. | "|

Referencie
----------

1. ↑  Cultural Revolution. In:  *Encyclopædia Britannica* [online]. Encyclopædia Britannica, 1998-07-20, [cit. 2023-03-06]. Dostupné online.
2. ↑  Revolúcia kultúrna. In: PIAČEK, Jozef; KRAVČÍK, Miloš. *FILIT : Otvorená filozofická encyklopédia* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2023-03-05]. Dostupné online.
3. 1 2 3  MACFARQUHAR, Roderick; SCHOENHALS, Michael. *Mao’s Last Revolution*. Cambridge : Belknap Press of Harvard University Press, 2006. 693 s. ISBN 978-0-674-02332-1.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veľká proletárska kultúrna revolúcia**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kulturní revoluce na českej Wikipédii.*