recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
253 Mathilde, planétka typu C
**Planétka typu C** je uhlíkatý typ asteroidu. Patria sem rôzne variácie zahrňujúce 75 % známych asteroidov, a dokonca ešte viac vo vonkajšej časti pásma planétok za 2,7 AU. Percento C-typov môže byť dokonca oveľa vyššie, pretože tieto typy sú oveľa tmavšie ako ostatné asteroidy s výnimkou D-typu, a ostatné sa vo vonkajšej časti pásu vyskytujú iba zriedkavo.

Charakteristika
---------------

Tento typ asteroidov má veľmi podobné elektromagnetické spektrum ako uhlíkovo-chondritové meteority (typy CI a CM), ktorých chemické zloženie je približne rovnaké ako má slnko a pôvodná slnečná hmlovina, okrem toho, tiež neobsahujú vodík a hélium a ďalšie kvapalné látky. Hydrátované (vodu obsahujúce) minerály tu sú prítomné.

C-typy sú extrémne tmavé s albedom medzi 0,03 až 0,10. Občas je možné vidieť určité množstvo asteroidov typu S ďalekohľadom, oproti C-typom, kde na pozorovanie aj tých najväčších je potrebný malý teleskop. Najsvetlejší asteroid typu C je 324 Bamberga, ktorý však obieha s veľmi vysokou excentricitou, čo znamená, že len zriedka dosiahne maximálnu magnitúdu.

Ich spektrum obsahuje priemerne silnú ultrafialovú absorpciu medzi 0.4 μm a 0.5 μm. Takzvaná "vodná" absorpcia 3 μm, ktorá môže znamenať vodu prítomnú v mineráloch je tiež prítomná.

Najväčší asteroid typu C je 10 Hygiea. SMASS klasifikácia dáva prvé miesto asteroidu 1 Ceres pretože jej schéma neobsahuje planétky typu G

C skupina planétok
------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Spektrálne typy planétok*
### Tholenova klasifikácia

Okrem C-typov obsahuje ďalšie menej početné skupiny uhlíkatých asteroidov:

* Planétka typu B
* Planétka typu C
* Planétka typu F
* Planétka typu G

### SMASS klasifikácia

* Planétka typu B odpovedajúca tholenovým B a G-typom
* C-typy s najčastejším výskytom spektra
* Cg a Cgh typy odpovedajúce tholenovej G-typom
* Ch-typy s absorpciou okolo 0,7 μm
* Cb-typy, ktoré sa nachádzajú medzi C a B-typmi


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
**Publius Valerius Cato** (1. storočie pred Kr.) bol rímsky básnik a gramatik, zakladateľ mladorímskej literárnej školy v Ríme.

Život
-----

Cato pochádzal z Predalpskej Galie (*Gallia Citerior*), kde prišiel o rodinný majetok v dôsledku občianskych nepokojov za vlády Cornelia Sullu. V Ríme sa živil ako gramatik a učiteľ poézie. V istom období života bol pomerne zámožný a vlastnil vilu v Tuscule, ale prišiel o ňu kvôli dlžobám a v starobe upadol opäť do chudoby.

Počas svojej literárnej kariéry bol Cato nielen učiteľom a autorom poézie, ale aj obávaným literárnym kritikom. Jeden z členov jeho krúžku, Marcus Furius Bibaculus, o ňom v tomto duchu zložil epigram: *Cato grammaticus, Latina Siren, qui solus legit ac facit poetas* (Cato, gramatik, latinská Siréna, len on básnikov číta a sám ich tvorí).

Dielo
-----

Cato napísal niekoľko epillí, ktoré si jeho generácia vysoko cenila. Nám známe názvy sú: *Dictynna* (tiež *Diana*) a *Lydia*. Ďalšie, menšie básne pripisované Catonovi, nie sú s istotou jeho diela. Ide o *Indignatio* (Hnev), v ktorom sa bráni pred tvrdením, že je pôvodom otrok, a dvojicu básní *Dirae* a *Lydia* patriacu do zbierky *Appendix Vergiliana* pripisovanej neprávom Vergíliovi.

Valerius Cato pravdepodobne tiež pripravil na vydanie dielo satirika Lucilia.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 13320433k
* GND: 119499185
* ISNI: 0000 0001 0875 274X
* VIAF: 17366423
**Józef Stolarczyk** (\* 12. február 1816, Wysoka pri Jordanówe, Poľsko – † 6. júl 1893, Zakopané, Poľsko) bol známy poľský horolezec, prvý rektor a prepošt Zakopaného.

Zo životopisu
-------------

Pochádzal z rodiny Jędrzeja Stolarczyka a Agaty rod. Działek. Vyštudoval piaristické gymnázium v Podolínci na Spiši. Teológiu študoval v seminári v Tarnówe. Dňa 28. augusta 1842 bol vysvätený za kaplána. Pôsobil ako kňaz v Makówe (1842 – 1843), v Nowom Targu (do marca 1847), ako vikár v Tarnówe (máj – december 1847). Dňa 6. januára 1848 bol menovaný za prepošta Zakopaného. Získal si rešpekt a dôveru farníkov. Rozšíril drevený kostol a začal s výstavbou nového z tehál. Vytvoril prvý cintorín a založil prvú školu v Zakopanom. Prispel k popularizácii a návštevnosti mesta ako nového letného horského strediska. Získal uznanie medzi jeho návštevníkmi i goralmi. Napísal spomienku na *Výlet na Gerlachovský štít* (1875).

Bol jeden z najlepších horolezcov tej doby. Medzi jeho najlepšie a najhodnotnejšie výstupy na tatranské štíty patrí prvovýstup na Baranie rohy (1867), ôsmy výstup na Gerlachovský štít (1874) a tretí na Ľadový štít.

Bol jeden zo spoluzakladateľov Polskiego Towarzystwa Tatrzańskiego (3. augusta 1873). V roku 1883 bol menovaný jeho čestným členom. Jeho menom bolo pomenované *Stolarczykovo sedlo* medzi Čiernym štítom a Baraními rohami a *Stolarczykov žľab*, ktorý spadá z Prednej kvetnicovej priehyby k Velickému plesu v masíve Gerlachu vo Vysokých Tatrách. Tade vystúpili prví poľskí horolezci 10. septembra 1874 v jeho spoločnosti na štít. V Zakopanom po ňom pomenovali ulicu.

Pochovaný je na cintoríne *Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku* v Zakopanom.

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Józef Stolarczyk (ksiądz) na poľskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1036916995
* ISNI: 0000 0001 1059 3258
* LCCN: no90018090
* VIAF: 42248847
* WorldCat: lccn-no90018090
**Ferčekovce** sú mestská časť mesta Spišská Nová Ves, ktorá sa nachádza asi 2 km južne od centra mesta s počtom obyvateľov približne 2000. Cez Ferčekovce preteká potok Holubnica.

História
--------

Ferčekovce boli založené nemeckým obyvatelstvom ako malá osada - hámor približne okolo roku 1900 (presnejší údaj sa nedatuje). V roku 1938 však historické pramene uvádzajú , že sa vo Ferčekovciach nachádzalo 8 domov a žilo tu 83 obyvateľov. 

Cez Ferčekovce viedla v rokoch 1921-1957 úzkorozchodná lesná železnica na prevoz guľatiny z Novoveskej Huty - Rybníkov do spišskonovoveskej Podskaly, kde sa vykonávala prekládka na Košicko - bohumínsku železnicu.

### Ďalší rozvoj

Výraznejší rozvoj osady sa začal až v 60. rokoch 20. storočia kedy sa vo Ferčekovcich začala masívnejšia výstavba rodinných domov - väčšinou typizovanej radovej zástavby. Z občianskej vybavenosti tu bolo vybudované nákupné stredisko, materská škôlka či lyžiarsky vlek. Do mestskej časti bola zavedená aj MHD, ktorá mestskú časť spája s centrom mesta a spádovými školami pre žiakov a študentov.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti vo Ferčekovciach žije približne 2000 obyvateľov. Výstavba rodinných domov sa postupne rozširuje či už v severnej časti - od jazdeckého aréalu ale aj v južnej časti - smerom k Prednej Hute. 

Z občianskej vybavenosti ostala pre obyvateľov k dispozícii len malá predajňa potravín. Pôvodné nákupné stredisko v 90 rokoch skrachovalo a neskôr bolo prestavané na rímskokatolícky kostol a priľahlú farskú budovu. Materská škola na Kysuckej ulici bola zrušená v roku 2003 pre nedostatok navštevujúcich detí a bola prestavaná na bytový dom. Lyžiarske stredisko ukončilo prevádzku v roku 2012.

Zaujimavosti
------------

V mestskej časti rastie vzácna približne 300 ročná lipa malolistá. Strom má výšku 30 metrov a obvod 7,10 metra. Rastie na súkromnom pozemku na Dunajskej ulici. Strom patrí medzi chránené stromy Slovenska.

Externé odkazy
--------------

* 
*
**Syntelencefália**, staršie **stredný interhemisferický variant holoprozencefálie**, je vrodená chyba centrálnej nervovej sústavy podobná semilobárnej holoprozencefálii. Na rozdiel od nej sú interhemisferická ryha a mozgový kosák (*falx cerebri*) do rôznej miery utvorené vpredu i vzadu, no chýbajú v strednej časti. klinické prejavy sú podobné tým pri holoprozencefálii.

Spojenie mozgových pologúľ je najvýraznejšie v oblasti čelovej konvexity koncového mozgu; často sú vzájomne spojené Silviove ryhy. Svorové teleso (*corpus callosum*) má porušený vývoj – koleno a hrča svorového telesa (*genu et splenium corporis callosi*) sú obvykle prítomné, defekt postihuje predovšetkým strednú časť tela. V oblasti kde by sa svorové teleso malo nachádzať sa často nájde heterotopická sivá hmota. Priezračná priehradka (*septum pellucidum*) chýba. Hypotalamy nie sú spojené a tretia mozgová komora je obvykle normálna. Podobne bez abnormalít býva tvár a systém hypotalamus – hypofýza; naopak približne 20% postihnutých má rôzne anomálie mozočka.

Referencie
----------

1. ↑  SIMON, E. Hevner R. Pinter J. et al. The middle interhemispheric variant of holoprosencephaly. *AJNR*, január 2002, roč. 23, čís. 1, s. 151 – 156. Dostupné online. ISSN 0195-6108.

Externé odkazy
--------------

* Snímky z vyšetrenia magnetickou rezonanciou u pacienta so syntelencefáliou
**Električky** spravuje v Paríži mestský dopravný podnik RATP, ktorý prevádzkuje aj parížske metro a väčšinu autobusových spojov. V meste sa momentálne nachádzajú štyri linky a je naplánovaná ďalšia.

História
--------

Od roku 1855 do 1938 Parížu slúžila rozsiahla električková sieť, ktorá predchádzala metro asi o polstoročie. Posledná z troch prvých generácií tratí, do Versailles, bola zatvorená v roku 1957.

Pôvodne boli poháňané koňmi, neskôr parou, pneumatickými motormi a elektrinou.

Pozemná lanovka, ktorá premávala v Belleville od roku 1891 do 1924, je niekedy mylne považovaná za električkovú trať. 

Prvá z novej generácie električiek v Paríži bola linka T1, otvorená v roku 1992. Sieť tvorí spolu s linkou T2 otvorenou v roku 1997, linkou T4 18. novembra 2006 a linkou T3 16. decembra 2006. Konštrukcia linky T8 sa mala začať v januári 2007, ale stavba sa ešte nespustila.

Linky
-----

| # | Spája | Hlavný článok |
| --- | --- | --- |
| **T1** | Saint-Denis → Noisy-le-Sec | Linka T1 |
| **T2** | La Défence → Issy-les-Moulineaux | Linka T2 |
| **T3** | RER stanica Boulevard Victor → Metro stanica Porte d'Ivry | Linka T3 |
| **T4** | RER stanica Bondy → Aulnay-sous-Bois | Linka T4 |

Plánované linky
---------------

### T8

V rámci rozširovania tratí električiek sa predpokladá konštrukcia piatej linky - dočasne označenej T8 - spájajúcej stanicu metra *Châtillon - Montrouge* a *Viroflay Rive Droite* na železničnej linke Transilienu zo stanice Saint-Lazare. Začiatok výstavby je očakávaný na koniec roka 2006.
**Publilius Optatianus Porfyrius** bol rímsky básnik pôsobiaci za vlády cisára Konštantína. 

Optatianus pochádzal pravdepodobne z Afriky. Býva stotožňovaný s Publiliom Optatianom, ktorý zastával úrad mestského prefekta (*praefectus urbi*) v rokoch 329 a 333. Keď upadol pred cisárom do nemilosti, podarilo sa mu získať priazeň zväzkom oslavných básní. Hoci sám Optatianus bol príslušníkom pohanskej senátorskej šľachty, niektoré z jeho básní obsahujú kresťanské motívy.

Pod Optatianovým menom sa dochovalo 28 básní, z ktorých 20 tvorilo súbor oslavných skladieb cisárovi. Po obsahovej stránke sú verše pomerne chabé, o to zaujímavejšia je ale ich forma. Niektoré z básní sú napríklad písane v štvorci a tvoria báseň pri čítaní zľava doprava aj zhora nadol. V iných básňach sú farebným atramentom vyznačené z písmen rôzne predmety, pričom písmená, ktoré ich tvoria, dávajú dokopy vtipné heslá alebo ďalšie verše. Jedna z básní môže byť čítaná odpredu i odzadu, pričom v oboch prípadoch dáva zmysel a udržuje si aj metrum. K dielu je priložený aj list vyjadrujúci obdiv nad básnikovým majstrovstvom od cisára a ďakovná odpoveď Optatiana.

Externé odkazy
--------------

* Optatianovo dielo (latinsky)

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Publius Optatianus Porfirius na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 13320481f
* GND: 118866672
* ISNI: 0000 0001 1576 2188
* LCCN: n93000675
* VIAF: 79401577
* WorldCat: lccn-n93000675
**Planétka typu R** je priemerne jasný, relatívne vzácny asteroid vnútorného pásu, ktorý sa spektrálne nachádza medzi V a A-typmi. Jeho spektrum ukazuje výraznú prítomnosť olivínu a pyroxénu medzi 1 až 2 µm s možnou prítomnosťou plagioklasu. R-typy sa javia výrazne červené (0,7 µm).

Misia IRAS označila 4 Vesta, 148 Gallia, 246 Asporina, 349 Dembowska, 571 Dulcinea and 937 Bethgea ako R-typy, aj keď preklasifikovanie 4 Vesta ako V-typ je diskutabilné.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* Planétka typu A
* Planétka typu V

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
**Hermeneutický kruh** je okolnosť, že to, čo sa má pochopiť, predpokladá už istý spôsob porozumenia. Ak o veci nemám nijaké predporozumenie, ani tušenie, nemôže mi byť táto vec ani priblížená.

Z hermeneutického kruhu sa nedá vymaniť. Môžeme sa však pokúsiť uvedomiť si ho, a tým ho zmierniť. Uskutočniť to možno tak, že sa napätie medzi predporozumením a vlastným pochopením aktivizuje, t. zn. že sa jednak odhalia spomienky na základné predskúsenosti a presvedčenia, teda tradície, z ktorých proces pochopenia vychádza, jednak nezrušiteľná jednota poznávania a záujmov pomocou schopnosti permanentnej kritiky vlastných predpokladov. Dôležité pritom je, najmä pokiaľ ide o texty,
dokumenty a konania minulých dôb, sprítomniť si horizont chápania, pokiaľ to len ide, a zrekonštruovať si historické pozadie. Hermeneutické vedomie vedie teda cez objasnenie vedomých väzieb na tradíciu k dôslednej kritike ideológie, pričom ideológiou sa tu myslí nevedecká dogmatizácia presvedčení a postojov, v prirodovede nekritické nafúknutie jej nároku na pravdu. Terminológiou H. G. Gadamera by bolo možné tento proces opísať tak, že ide o to, aby sa horizont môjho pochopenia, teda predpoklady mojej doby a môjho vedenia prekrížili s horizontom, z ktorého pochádza vec,
ktorej chcem porozumieť. Tam, kde k tomu dôjde, hovorí Gadamer o splynutí horizontov.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Publilius Syrus** (1. storočie pred Kr.) bol rímsky autor mimov a výrokov. 

Narodil sa v Sýrii, odkiaľ bol privedený do Ríma ako otrok. Jeho duchaplnosť a vtip mu vyslúžili prepustenie. Publius potom pôsobil v hereckej skupine pre ktorú písal jednoduché hry a sám v nich vystupoval. Jeho divadelná spoločnosť sa zúčastnila aj hier, ktoré v roku 46 pred Kr. usporiadal Gaius Iulius Caesar. Za svoj výstup tu získal Publilius Syrus ocenenie od samotného Caesara.

Z Publiliovho diela sa zachovala iba zbierka výrokov (*Sententiae*) v jambickom a trochejskom metre. Každé ponaučenie pozostáva z jedného verša, pričom jednotlivé verše sú usporiadané abecedne podľa počiatočného písmena výroku. Rozsiahle dielo nie je pravdepodobne celé autentické. Obsahuje výroky iných slávnych autorít, napríklad Senecu, ale aj ďalších, málo známych anonymných básnikov. Počet pravých Publiliových výrokov bol stanovený na 700 poučení. Medzi nimi je i známy výrok: *Iudex damnatur ubi nocens absolvitur* (Sudca je sám odsúdený, keď je vinník oslobodený).

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Publilius Syrus**

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * abART: 173110
* BnF: 125118259
* GND: 118793608
* ISNI: 0000 0000 7971 7020
* LCCN: n85194948
* NK ČR: xx0013263
* VIAF: 22130553
* WorldCat: lccn-n85194948
Publius Septimius Geta
**Publius Septimius Geta** (PVBLIVS SEPTIMVS GETA) (\* 7. marec 189 – † 19. december 211) bol rímsky cisár a spoluvládca so svojim otcom Septimom Severom a bratom Caracallom od roku 209 až do svojej smrti.

Život
-----

Geta bol mladší syn Septima Severa a jeho druhej ženy Iulie Domny, pôvodom z kňazského rodu zo sýrskej Emesy. Narodil sa v Ríme v čase, keď jeho otec bol iba provinčným guvernérom Sicílie (189 – 190) v službách cisára Commoda. Mal blízky vzťah so starším bratom a možno aj preto bol tento vzťah od začiatku komplikovaný a konfliktný. Svoje priezvisko získal Geta po dedovi alebo strýkovi z otcovej strany, ktorý sa obaja nazývali rovnako a mali aj praenomen *Publius*. Septimius Severus dal Getovi v roku 209 titul *Augustus*.

V roku 193, keď mal Geta štyri roky, bol Septimius Severus povolaný cisárom, o vládu však musel ešte štyri roky bojovať s troma ďalšími uchádzačmi o trón. V ôsmich rokoch Geta sprevádzal otca na ťažení proti Partom a pravdepodobne po víťazstve pri Ktésifóne bol menovaný za *caesara* (jeho titul znel P. SEPTIMIUS GETA NOBILISSIMUS CAESAR, PRINCEPS IUVENTUTIS). Roku 205 sa mladý princ stal konzulom, o štyri roky neskôr správcom Británie a roku 209 nakoniec plnoprávnym cisárom – *augustom*.

Už od detstva panovala medzi bratmi silná rivalita. Cassius Dio sa zmieňuje o tom, že pri kočových pretekoch poníkov jazdili na povoze tak, až preteky skončil zlomenou Caracallovou nohou. Severus si všímal rivalitu medzi synmi a snažil sa ju tlmiť a priviesť ich k zmieru a zhode; roku 208 sa stali na znamenie svornosti obidvaja konzulmi. Keď však v roku 211 cisár Severus zomrel, už nebolo nič, čo by brzdilo ich vzájomnú nenávisť.

Počas ťaženia proti Britom na začiatku 3. storočia, prezentovala imperiálna propaganda obraz šťastnej rodiny, ktorá zdieľa vladárske povinnosti. Septimus Severus spravil zo svojej ženy Domny svoju poradkyňu, syna Caracalla poveril ako svojho zástupcu a administratívne a byrokratické záležitosti spravoval najmladší Geta. Rivalita medzi bratmi však stále pretrvávala.

Cisár
-----

Keď v roku 211 Septimius Severus zahynul v Eboracume, Caracalla a Geta sa do Ríma vrátili ako spoluvládcovia. Bratia sa však neustále hádali. Špekulovalo sa aj o rozdelení ríše na dve časti. Caracalla sa pokúsil zavraždiť Getu počas saturnálií, ale neúspešne. V decembri ale zorganizoval schôdzku na ktorej Getu zavraždil.

Caracalla odsúdil jeho pamiatku a nariadil odstrániť jeho meno zo všetkých spisov. Bolo odstránených aj veľa politických rivalov, Cassius Dio uviedol, že počas jeho vlády bolo približne 20 000 ľudí bolo zavraždených alebo prenasledovaných.

Referencie
----------

1. ↑  Cassius Dio 77, 7, 2.
2. ↑  CIL VI 210.
3. ↑  Cassius Dio, *Roman History*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Publius Septimius Geta**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Geta na českej Wikipédii a Publius Septimius Geta na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11967567f
* GND: 118717154
* ISNI: 0000 0000 6139 2416
* LCCN: n83214057
* ULAN: 500355710
* VIAF: 77699459
* WorldCat: lccn-n83214057
**Prieletový klystrón** je špeciálna lineárna mikrovlnná elektrónka. Klystrón sa používa ako zosilňovač mikrovlnných a rádiových frekvencií a ako generátor pre nízkovýkonový referenčný signál v superheterodynových prijímačoch, v radaroch alebo v oblasti komunikácií.

Klystrónový zosilňovač má oproti magnetrónu výhodu v tom, že pôsobí ako koherentný zosilňovač, tak je možné relatívne presne kontrolovať parametre výstupného signálu ako amplitúda, frekvencia a fáza. Mnohé klystróny využívajú na prívod a odber signálu vlnovody, ale pri nízkych výkonoch sa využívajú namiesto toho koaxiálne vedenia. Niekedy sa na odber energie z klystróna požíva aj sonda do oddeleného externého vlnovodu.

Princíp činnosti
----------------

Klystrón zosilňuje VF signály, na princípe odovzdávania kinetickej energie elektrónového zväzku elektromagnetického poľa. Elektróny sú emitované zo žeravenej katódy a urýchľované pomocou mriežky na ktorej je veľké napätie (rádovo v desiatkach kilovoltov). Potom tento modulovaný zväzok prechádza dutinou rezonátora, kde je privádzaný zosilňovaný signál. Tento zosilňovaný signál spôsobuje to, že elektróny, ktoré prechádzajú cez rezonančnú dutinu v okamihu kladného elektromagnetického poľa v dutine sú spomaľované a v okamihu záporného poľa sú urýchľované. Týmto spôsobom sa vytvárajú elektrónové zhluky. Rýchlostne modulované elektróny prechádzajú dutinou druhého rezonátora, kde pri vhodne zvolených parametroch odovzdávajú svoju kinetickú energiu. Klystrón môže obsahovať hneď niekoľko dutín. Nakoniec elektróny, ktoré odovzdali energiu dopadajú na kolektor. Existujú klystróny, ktoré obsahujú špeciálny druh kolektorov. Tieto kolektory odoberajú časť energie zo zväzku a zvyšujú účinnosť klystrónu. Viac týchto kolektorov dokáže zvýšiť účinnosť "triedením" elektrónov do energetických zásobníkov.

Aplikácie
---------

Klystróny generujú vysokofrekvenčný signál s výkonom ďaleko presahujúcim možnosti súčasných polovodičových technológií. V moderných systémoch sa využívajú od pásma UHF (stovky MHz) až po stovky gigahertzov. Klystóny sa vo veľkej miere používajú v radaroch, satelitnej a širokopásmovej komunikácii (veľmi rozšírený v televíznom vysielaní a satelitných termináloch v pásme EHF), medicíne (radiačná onkológia) a vo fyzike (urýchľovače častíc a experimentálne reaktory). V súčasnosti sa využívajú pri výskume klystróny s výkonom 50 MW v impulznom režime a 50 kW v stálom režime na frekvenciách blízkych 3 GHz.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Klystron na anglickej Wikipédii.*
**Euagoras** (starogr. *Εὐαγόρας* – *Euagoras*) bol v roku 408 pred Kr. olympijský víťaz pretekov synóris.

Na 93. olympijských hrách v roku 408 pred Kr. zaradili do programu hier jazdeckú disciplínu *synóris*, „*dvojzáprah (koní)*". Prvým víťazom tejto jazdeckej disciplíny bol Euagoras z Élidy.

Synóris boli preteky dvojkolesových vozov ťahaných párom koní na vzdialenosť ôsmich okruhov hippodromu (cca 9 km). Táto disciplína sa v Olympii na 128. hrách zdvojila, keď k nej pripojili aj paralelné preteky so žrebcami (póloi). Nie je isté, či sa tieto preteky konali počas celého trvania olympijských hier, lebo z posledného obdobia hier chýbajú o nich správy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  John Grasso, Bill Mallon, Jeroen Heijmans, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 565.
2. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 248.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 249.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,10.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 156.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Eubótas** alebo **Eubatas** alebo **Eubatos** (starogr. Εὐβώτας, Ευβάτας, Εύβατος) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 408 pred Kr. a v tethrippe v roku 364 pred Kr.

Eubótas z Kyrény si z olympijských hier odniesol dva víťazné vence, a to z 93. hier za víťazstvo v behu na jedno stadion a zo 104. hier za víťazstvo v tethrippe. Beh na jedno stadion bol najstaršou olympijskou súťažnou disciplínou. Podľa tradície ho zaviedli na prvých hrách v roku 776 pred Kr. Tethrippon (preteky na voze so štvorzáprahom) zaradili do programu hier v roku 680 pred Kr.

Meno olympionika Eubóta (Eubata) je zaznamenané v starovekom diele *Kronika sveta* (gr. Chronikoi kanones) od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý do knihy prepísal aj zoznam olympijských víťazov z písomností Iulia Africana, autora mnohých písomných diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí precestoval Grécko videl sochu Eubóta v olympijskej *Altide*. Pausanias o tom uvádza: „*Kyrénsky Eubótas si dal zhotoviť sochu ešte pred pretekom, pretože mu veštiareň v Líbyi predpovedala víťazstvo v behu v Olympii, a tak v ten istý deň keď bol vyhlásený za víťaza, umiestnil i sochu. Hovorí sa, že ešte zvíťazil s vozom, a to na tej olympiáde, ktorej Éliďania hovoria nepravá, pretože ju usporiadali Arkáďania"* Éliďania olympijské hry usporiadané Arkáďanmi v roku 364 pred Kr. oficiálne neuznali, preto ich nazvali ako nepravé.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,8,3.
2. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Nikolaos Gialourēs, *The Eternal Olympics*, str. 291
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 446.
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 569 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Movistar Open 1998** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 9. do 16. novembra 1998 na otvorených antukových dvorcoch v čilskom hlavnom meste Santiago. Titul v dvojhre získal Španiel Francisco Clavet, ktorý vo finále porazil Maročana al-’Ajnáwího. Bol to jeho siedmy titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Argentínčania Mariano Hood a Sebastián Prieto, ktorí vo finále porazili taliansko-americký pár Massimo Bertolini, Devin Bowen. Pre oboch to bol prvý titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Movistar Open 1998*
**Španielsko Francisco Clavet** vs. Maroko Júnas al-’Ajnáwí 6-2 6-4

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Movistar Open 1998*
**Argentína Mariano Hood / Argentína Sebastián Prieto** vs. Taliansko Massimo Bertolini / USA Devin Bowen 7-6 6-7 7-6

  


| * z
* d
* u
Turnaje Movistar Open |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | – |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Movistar Open 2004** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 9. do 16. februára 2004 na otvorených antukových dvorcoch v čilskom meste Viña del Mar. Titul v dvojhre získal Čiľan Fernando González, ktorý vo finále porazil Brazílčana Kuertena. Bol to jeho štvrtý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Argentínčania Juan Ignacio Chela a Gastón Gaudio, ktorí vo finále porazili ekvádorsko-argentínsky pár Nicolás Lapentti, Martin Rodriguez. Pre oboch to bol prvý titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Movistar Open 2004*
**Čile Fernando González** vs. Brazília Gustavo Kuerten 7-5 6-4

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Movistar Open 2004*
**Argentína Juan Ignacio Chela / Argentína Gastón Gaudio** vs. Ekvádor Nicolás Lapentti / Argentína Martin Rodriguez 7-6(2) 7-6(3)

  


| * z
* d
* u
Turnaje Movistar Open |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | – |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Euarchontoglires** (názov vznikol zložením slov Euarchonta + Glires) alebo zriedkavo **Supraprimates** je veľký taxón cicavcov, presnejšie placentovcov. Z recentných (teda nevyhynutých) živočíchov sem patria tieto rady: dvojitozubce, hlodavce, tany, letuchy a primáty.

Vytvorenie
----------

Taxón vytvorili Murphy et al. v roku 2001.

Systematika
-----------

### Zaradenie v systéme

Taxón Euarchontoglires patrí do taxónu Boreoeutheria (=Laurasiatheria + Euarchontoglires), ktorý patrí pod placentovce.

### Vnútorná systematika

*Vysvetlivka: A, B, ...tu označujú rôzne významy toho istého názvu. Znak / oddeľuje úplné synonymá.*

Euarchontoglires:

* ? rad † Anagalida A/ Anagaloidea - po slovensky dlhonosotvaré A; u Bentona 2014 zaradené ako incertae sedis v rámci Boreoeutheria
* Glires A:
	+ *niekoľko vyhynutých taxónov*
	+ rad Lagomorpha - po slovensky dvojitozubce
	+ rad Rodentia - po slovensky hlodavce
* ? čeľaď †Adapisoriculidae - niekedy zaraďovaná (celá čeľaď alebo častejšie len africká časť z nej) pod Afrosoricida a staršie pod hmyzožravce
* rad Scandentia - po slovensky tany
* rad Dermoptera A - po slovensky letuchy A:
	+ ? rod †Thylacaelurus - zaradenie sporné (podrobnosti pozri v článku letuchy)
	+ ? čeľaď †Mixodectidae - zaradenie sporné (podrobnosti pozri v článku letuchy)
	+ čeľaď †Plagiomenidae
	+ (rad) Dermoptera B - po slovensky letuchy B
* rad Primates A - po slovensky primáty A:
	+ *niekoľko rodov incertae sedis*
	+ polorad (podrad, rad) †Plesiadapiformes - po slovensky plesiadapovce; možno parafyletický taxón, občas zaraďované niekde medzi tany a letuchy (podrobnosti pozri v článku plesiadapovce)
	+ polorad (podrad, rad) Primates B /Euprimates - po slovensky primáty B/primátoidy/pravé primáty

  

Vyššie uvedená systematika je uvedená tak, že uvádza len tú úroveň zgrupovania taxónov, ktorá je viac-menej nesporná. Presné vzťahy medzi vyššie uvedenými taxónmi (a teda aj ich poradie v systéme) sú v literatúre veľmi sporné a sporné sú teda aj vyššie úrovne zgrupovania týchto taxónov. U rôznych autorov možno nájsť najmä nasledujúce vyššie neuvedené taxóny resp. názvy:

-Anagalida (dlhonosotvaré) B = Anagaloidea + Glires A
-Anagalida (dlhonosotvaré) C = Anagaloidea + Glires A + Macroscelidea (t.j. tenkonožce), prípadne + †Zalambdalestidae (Anagalida C je dnes už zastaraný taxón, Macroscelidea nepatria a Zalambdalestidae dnes už nepatria pod Euarchontoglires)
-Glires B = Anagalida B
-Primatomorpha A = Dermoptera A + Primates A
-Primatomorpha B = Primates A
-Primates (primáty): Ďalšie významy slova primáty pozri v článku primáty
-Sundatheria = Scandentia + Dermoptera A
-Volitantia = Dermoptera + Chiroptera (t.j. netopiere), prípadne + Primates A (Volitantia je dnes už zastaraný taxón, Chiroptera nepatria pod Euarchontoglires)
-Euarchonta = Eurarchontoglires okrem Anagalida B (a prípadne aj okrem Adapisoriculidae)
-Archonta A = Euarchonta + Chiroptera (t.j. netopiere) (Archonta A je dnes už zastaraný taxón, Chiroptera nepatria pod Euarchontoglires)
-Archonta B = Euarchonta

Zdroje
------

1. ↑  MURPHY, W. J. et al. Resolution of the Early Placental Mammal Radiation Using Bayesian Phylogenetics. In: Science, vol. 294, 4. dec. 2001
**Movistar Open 2001** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 12. do 19. februára 2001 na otvorených antukových dvorcoch v čilskom meste Viña del Mar. Titul v dvojhre získal Argentínčan Guillermo Coria, ktorý vo finále porazil Argentínčana Gaudia. Bol to jeho prvý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Argentínčan Lucas Arnold Ker a Španiel Tomas Carbonell, ktorí vo finále porazili argentínsky pár Mariano Hood, Sebastián Prieto. Pre Kera to bol siedmy a pre Carbonella 20. titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Movistar Open 2001*
**Argentína Guillermo Coria** vs. Argentína Gastón Gaudio 4-6 6-2 7-5

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Movistar Open 2001*
**Argentína Lucas Arnold Ker / Španielsko Tomas Carbonell** vs. Argentína Mariano Hood / Argentína Sebastián Prieto 6-4 2-6 6-3

  


| * z
* d
* u
Turnaje Movistar Open |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | – |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Vladimir Jevgenievič Krutov** (rus. Владимир Евгеньевич Крутов; \* 1. jún 1960, Moskva, Rusko – † 6. jún 2012, Moskva) bol ruský hokejista. 

V sovietskej reprezentácii bol členom legendárnej a obávanej päťky spolu s Larionovom, Makarovom, Fetisovom a Kasatonovom. Túto formáciu prezývali Green Line podľa farby tréningových tričiek. Mnohými bol považovaný za najlepšie ľavé krídlo 80. rokov (napr. Haškom v jeho knihe *Chytám svoj život*). V ZSSR hral rovnako ako jeho 4 spoluhráči za tím CSKA Moskva. V sezóne 1989/1990 hral v NHL za tím Vancouver Canucks.

Dlhodobo holdoval alkoholu čo si vybralo svoju daň. Dva dni po svojich 52. narodeninách musel byť hospitalizovaný a po piatich dňoch zomrel.

Úspechy
-------

Počas svojej úspešnej kariéry vyhral dvakrát zimné olympijské hry, päťkrát majstrovstvá sveta a raz Kanadský pohár. Vyhral viackrát aj juniorské majstrovstvá sveta, kde sa doteraz ako jediný v histórii stal dvakrát po sebe najproduktívnejším hráčom. Kanadské bodovanie, alebo trofej pre najlepšieho strelca vyhrával aj medzi dospelými.

V roku 2010 bol uvedený do Siene slávy.

Referencie
----------

1. ↑  eurohockey.com Best left winger of the 80s burned out in NHL
2. ↑  Legendární ruský hokejista Vladimír Krutov zemřel
3. 1 2   *Vladimir Krutov, Soviet ice hockey legend, dead at 52* [online]. Toronto Star, [cit. 2012-06-06]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Biografické informácie a štatistiky na NHL.com, alebo Eliteprospects.com, alebo Eurohockey.com, alebo Hockey-Reference.com, alebo The Internet Hockey Database

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vladimir Krutov na českej Wikipédii.*
**Eucheiros** (starogr. *Εὔχειρος* – *Eucheiros*) bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.

Eucheiros, grécky sochár z Korintu, bol činný okolo roku 550 pred Kr. Nie sú známe žiadne jeho sochy. Pausanias uvádza, že Eucheiros sa učil u Sparťanov Syadra a Charta a neskôr on sám bol sochárskym majstrom Klearcha z Rhégia, ktorý bol zase učiteľom svojho rodáka Pythagora.

Spájať ho s postavou rovnomenného sochára, ktorý podľa rímskeho spisovateľa Plínia patril spolu s Dioposom a Eugrammom k prvým sochárom v Itálii tvoriacim sochárske plastiky nemá bezpečný základ.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eucheiros 1*
2. ↑  Bernard Samuel Myers. *Encyclopedia of World Art*. New York : McGraw-Hill, 1959. S. 155.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 437.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,152.
Nemecké dŕžavy v Tichom oceáne na prelome 19. a 20. storočia:
  
\*hnedá: Nemecká Nová Guinea (vrátane tých ostrovov Severných Šalamúnových ostrovov, ktorých sa Nemecko nevzdalo, napr. Bougainville;  
\*žltá: Ostatné nemecké protektoráty v severnom Pacifiku;  
\*oranžová: Severné Šalamúnove ostrovy - prenechané Británii;  
\*červená: Nemecká Samoa.
**Severné Šalamúnove ostrovy** je predovšetkým historické pomenovanie tých ostrovov Šalamúnovho súostrovia, ktoré boli v minulosti súčasťou Nemeckej Novej Guiney. 

Pod nemeckou správou sa od roku 1885 nachádzali najsevernejšie ostrovy Šalamúnovho súostrovia - Bougainville, Buka, Choiseul, Santa Isabel a okolité menšie ostrovy. Nemecko sa ocitlo v spore so Spojeným kráľovstvom kvôli územným požiadavkám v Oceánii. V roku 1899 bola podpísaná britsko-nemecká zmluva, v ktorej sa Nemecké cisárstvo vzdalo všetkých ostrovov na juh od Bougainville (to znamená Choiseul, Santa Isabel a ďalšie menšie ostrovy) v prospech Británie, naopak Británia prenechala Nemecku svoje územné nároky na západnú Samou. 

Ostrovy Buka a Bougainville zostali nemeckým protektorátom až do roku 1914, kedy ich obsadila Austrália. Následne boli začlenené do Teritória Nová Guinea, čo bolo mandátne územie Spoločnosti národov pod správou Austrálie. 

Samostatný štát Šalamúnove ostrovy získal nezávislosť od Spojeného kráľovstva 7. júla 1978 (zahŕňa okrem iného teda aj ostrovy, ktorých sa Nemecko vzdalo v zmluve z roku 1899), kým ostrovy, ktoré Nemecko stratilo v roku 1914 sú súčasťou Papuy-Novej Guiney. Bougainville dokonca viedol secesionistickú vojnu, v mierovej zmluve z roku 2001 centrálna vláda prisľúbila referendum o nezávislosti, ktoré sa má konať niekedy medzi rokmi 2015 až 2020.

Referencie
----------

1. ↑  COCHRANE, Liam. *Papa New Guinea PM Peter O'Neill visits Bougainville as countries seek reconciliation following civil war* [online]. abc.au, 2014-01-30, [cit. 2014-05-13]. Dostupné online. (angličtina)

Externé odkazy
--------------

* (po anglicky) Informácie o Šalamúnových ostrovov na www.britannica.com
* (po nemecky) Obsiahla stránka o nemeckých kolóniách

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Severní Šalamounovy ostrovy na českej Wikipédii.*
**Moving Shadow** bolo britské jungle/drum and bassové hudobné vydavateľstvo, ktoré v roku 1990 založil Rob Playford. Popri vydavateľstvách ako Suburban Base, Formation Records, D-Zone, Reinforced, Metalheadz sa stalo Moving Shadow úspešným a vydalo viac ako 200 nahrávok.

Moving Shadow si zachovalo svoj status jednej z najprofilovanejších drum and bassových vydavateľstiev, s interpretmi Dom & Roland, Aquasky, Calyx a E-Z Rollers. Hudba EZ Rollers bola použitá vo filme *Zbaľ prachy a vypadni!*, ale tento jazzový zvuk nebol veľmi reprezentatívny. Moving Shadow produkovala hudbu pre počítačovú hru *Grand Theft Auto 2* (1999) a tiež prevádzkovala rozhlasovú stanicu s názvom MSX FM v hrách *Grand Theft Auto III* (2001) a *Grand Theft Auto: Liberty City Stories* (2005).

V roku 2000 bolo vydavateľstvo na trhu jedno desaťročie, čo bolo pre nezávislé vydavateľstvo zriedkavý jav a oslávilo to spomienkovým katalógom. Následne úspešnosť vydavateľstva klesla, avšak výnimkou boli albumy interpretov Omni Trio a Dom & Roland. V roku 2004 a 2005 zažilo obrodu v podaní nahrávok od Noisie a Calyxa, ale v roku 2007 bolo uzavreté.

Referencie
----------

1. ↑   *well that's pretty sad... Moving Shadow RIP* [online]. Dogs On Acid, 28. október 2007, [cit. 2012-12-09]. Dostupné online.
2. ↑   *welcome to movingshadow: on-line* [online]. Movingshadow.com, [cit. 2012-12-09]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Moving Shadow na anglickej Wikipédii.*
**Eucheir** (starogr. *Εὔχειρ* – *Eucheir*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Eucheir, syn a žiak sochára Euboulida z atického dému *Krópidai*, bol činný v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Svedectvom niekdajšej tvorby tohto umelca sú jeho menom signované podstavce (Loewy, IG II 134, IG II 135 a IG II² 4292) zo sôch objavené v Atike:

|  |  |
| --- | --- |
| *[Εὔχειρ Εὐβουλί]δου Κρωπίδης ἐποίησεν.*  | preklad: *[Eucheir Eubuli]dov z Krópidai zhotovil* |

- text v starogréčtine - *Hranaté zátvorky znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené.*

Znalci po analýze písma (paleografiou) nápis datujú do druhej polovice 3. storočia pred Kr. Eucheira sa tak podarilo genealogicky zaradiť vo viacčlennej sochárskej rodine, v ktorej sa strieda meno Eucheir s menom Euboulides.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eucheir 3*
2. 1 2  Giovanni Becatti. *Kosmos: Studi sul mondo classico*. Roma : L'Erma di Bretschneider, 1987. ISBN 978-88-7062-610-0. S. 311-312.
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 4292*
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 268.

Pozri aj
--------

* Euboulides z Atén
**Ľudovít Babilon** (\* 22. september 1820, Radvaň – † 13. november 1883, Bajša) bol evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník.

Rodina
------

* otec Ján Babilon
* matka Anna, rodená Klimeková
* brat Ján Babilon - významny kuchársky majster a autor prvej kuchárskej knihy v slovenskom jazyku

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, v Bratislave. Na lýceu v Bratislave sa podieľal na činnosti štúrovskej mládeže, bol aktívnym členom Slovanského ústavu. V marci 1844 po odvolaní Ľudovíta Štúra z katedry, odišiel z Bratislavy do Levoče. Pôsobil ako evanjelický kaplán v Hložanoch, od roku 1847 v Báčskom Petrovci, od 1849 farár v Bajši. Bol literárne činný. Pastoračne pôsobil medzi dolnozemskými Slovákmi. Podporoval národno-kultúrne podujatia. Udržiaval kontakty s poprednými slovenskými dejateľmi ako bol Andrej Sládkovič, Karol Kuzmány, Michal Godra a iní. Bol členom MS.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 84 - evanjelická farnosť Radvaň
**Entomologischer Verein zu Stettin** (doslova *Entomologický spolok v Štetíne/Štetínsky entomologický spolok*) bol jednou z popredných entomologických spoločností 19. storočia. Väčšina významných nemeckých entomológov bola členmi tejto spoločnosti, rovnako ako mnohí entomológovia z Anglicka, Švédska, Talianska, Francúzska a Španielska. Táto spoločnosť mala v svojom vlastníctve veľmi veľké zbierky hmyzu a významnú a rozsiahlu odbornú knižnicu. 

Entomologischer Verein zu Stettin bol treťou entomologickou spoločnosťou na svete, ktorú založili nemeckí entomológovia (po anglickej a francúzskej spoločnosti). Aj keď je dnes Štetín na území Poľska, ale v čase vzniku spoločnosti patril do územia Pruska. Súčasťou Poľska sa Štetín stal až v roku 1945 po 2. svetovej vojne. Spoločnosť bola podľa niektorých údajov založená v roku 1837, ale spomína sa aj rok 1839, ako rok jej vzniku. Spoločnosť vydávala časopis: "Stettiner Entomologische Zeitung". 

Prvým prezidentom tejto spoločnosti bol lekár Wilhelm Ludwig Ewald Schmidt (1804 - 1843). Po jeho predčasnej smrti vo veku 39 rokov bol jeho pokračovateľom vo funkcii Carl August Dohrn (1806 - 1892), ktorý sa stal predsedom na schôdzi spoločnosti dňa 5. novembra v roku 1843. Dohrn pôsobil od založenia spoločnosti ako jej tajomník v predchádzajúcich štyroch rokoch. Pokračoval potom v svojej funkcii predsedu cca ešte 40 rokov. Po jeho smrti sa stal ďalším predsedom tejto spoločnosti jeho syn Heinrich Dohrn. Podľa Dohrna sen. - prezidenta spoločnosti - sa táto spoločnosť stala rovnako dôležitá ako napr. entomologické spoločnosti v Londýne a Paríži. 

Každý entomológ tejto spoločnosti, ktorý chcel študovať entomologickú problematiku na úrovni svojej doby a držať *krok s vývojom*, musel byť schopný prečítať základný text aspoň po anglicky, francúzsky, nemecky, taliansky a v niektorých prípadoch aj švédsky, latinsky a prípadne i grécky.

Členmi tejto prestížnej spoločnosti boli mnohí významní entomológovia z celého sveta. Časopis spoločnosti bol nazvaný, ako sme už spomínali: *Stettiner Entomologische Zeitung* (skrátene Stett. Ent. Zeit.).

Zdroje
------

* Douglas, J. W.: 1892, Entomologist's Monthly Magazine (3)3: p. 164 - 165:
* Lefèvre, E.: 1892, Bull. Soc. Ent. Fr. 61.
* Encyklopedia Szczecina, Tom I. Uniwersytet Szczeciński, Szczecin 2000, p. 229.
**Lev** „**Leon**" **Diakon** (gr. Λέων ο Διάκονος, lat. *Leo Diaconus*; \* 950, Kaloe, Malá Ázia  –  † okolo 1000, Malá Ázia) bol byzantský spisovateľ, historik a šľachtic.

Vzdelanie Diakon získal v hlavnom meste Byzantskej ríše Konštantínopole, kde sa aj stal palácovým diakonom. Vďaka svojej dobrej vzdelanosti v oblasti života šľachty a vtedajšej politiky sa stal vyhľadávaným zdrojom pre interpretáciu dejín Byzantskej ríše, Bulharska a Kyjevskej Rusi. V roku 986 sprevádzal cisára Bazila II. na jeho výprave proti Bulharom. Známa mu je však aj ranejšia výprava kniežaťa Sviatoslava I. Igoreviča do Bulharska.

Dielo
-----

* História Leva Diakona

Desaťdielne dielo popisuje byzantské dejiny v rokoch 959 až 976, t.j. obdobie vlád Romana II. a maloázijských aristokratov Nikefora II. Fóku a Jána I. Tzimiska, s ktorými v diele značne sympatizuje a heroizuje. Zemepisné a etnografické údaje sú uňho antikvariátne, t.j. používa staré označenia národov a krajín (Huni, Skýti, Troglodyti,...). Dielo sa zachovalo v odpise z 12. storočia.

* Enkomion (Chvála) na Bazila II.

Chvála na cisára Bazila II. býva pripisovaná Levovi Diakonovi, čo je však málo pravdepodobné, pretože vo svojom diele sa Diakon na cisárovu osobu spomína skôr negatívne.

* listy Leva Diakona

Referencie
----------

1. 1 2 3  LEO THE DEACON In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1217.
2. 1 2 3  Leon Diakonos. In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 286.

Externé odkazy
--------------

* Diakonovo dielo (latinsky)

Autoritné údaje: * BnF: 135178445
* GND: 100951724
* ISNI: 0000 0004 6070 9054
* LCCN: n2005007736
* VIAF: 265768292
* WorldCat: lccn-n2005007736
Ľudové republiky a ľudovodemokratické republiky:      dnešné     bývalé
**Ľudová demokracia** alebo **ľudovodemokratické zriadenie** (v názve štátu spravidla ako **…ľudová republika**, ale aj **…ľudovodemokratická republika**) je forma štátu, ktorá vznikla po druhej svetovej vojne v satelitoch Sovietskeho zväzu (Mongolsko a podobne), ale rozšírila sa najmä po druhej svetovej vojne v komunistických krajinách strednej Európy. Vtedy sa považovala buď za akúsi prechodnú fázu od kapitalizmu k socializmu (v užšom zmysle), alebo za prvú etapu socializmu. Od politického systému v ZSSR sa však táto forma štátu líšila len formálne (najmä existenciou národného frontu). Príklady: Česko-Slovensko (1948 - 1960), Maďarsko, Poľsko.

Ako ľudové demokracie (teda „ešte nie socialistické štáty") sa označovali (a často dodnes označujú) aj niektoré ázijské komunistické krajiny, napríklad KĽDR.

Z pohľadu marxistov je ľudová demokracia „forma diktatúry proletariátu, ktorá vznikla v priebehu národnej a demokratickej revolúcie vo viacerých východoeurópskych a ázijských krajinách".

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Mundžak červený
**Mundžak červený** (iné názvy: **mundžak indický, muntžak červený, muntžak indický, muntiak červený, muntiak indický**; lat. *Muntiacus muntiak*) je malý druh z čeľade jeleňovité.

Charakteristika
---------------

Na úrovni lopatiek dorastá do výšky tesne nad pol metra a váži od 15 do 30 kg. Mundžak patrí k najstarším druhom jeleňov. Má krátke rožky na neveľkých kostných výrastkoch pokrytých mäkkou kožou. Primitívne sú aj jeho zuby, pričom sa mu zachovali reliktné tesáky. Keď ho napadne dravec, bráni sa kopytami. Toto zviera je veľmi plaché a nerado sa pohybuje po otvorenom teréne. Jeho správanie sa podstatne líši od správania iných príslušníkov čeľade jeleňovitých: lane mundžaka sa nezoskupujú do veľkých stád a netúlajú sa ďaleko od rodných miest. Zďaleka sa vyhýbajú kontaktu s inými zvieratami a človek obyčajne nájde iba ich stopy. Uvidieť skupinku dvoch alebo troch mundžakov je veľmi zriedkavé.

Zvukový prejav mundžaka sa výrazne odlišuje od hlasov iných druhov jeleňov: je to niekoľko prenikavých zvukov, privysokých na to, že ich vydáva jeleň. Pripomínajú psí brechot, a preto mundžakovi prischlo aj meno "štekajúci jeleň".

Lane privádzajú mláďatá na svet v auguste až septembri. Matka ich starostlivo ukrýva v nepreniknuteľnej húštine. Samica oblizuje svoje mláďatá dlhým drsným jazykom. Dlhý jazyk zároveň pomáha mundžakom dočiahnuť vysoké konáre a listy. Mláďatá ju čoskoro začnú sprevádzať na potulkách lesom. Mundžak je veľmi pripútaný k rodným miestam a zväčša v nich zotrvá celý svoj život. Dokonca chodieva po tých istých chodníkoch, z ktorých časom vyšliape trvalé cestičky.