Prof. akad. mal. **Rudolf Sikora** (\* 17. apríl 1946, Žilina) je slovenský maliar, kresliar, grafik, fotograf, sochár a bývalý vysokoškolský pedagóg. Je jednou z hlavných postáv súčasného konceptuálneho umenia na Slovensku, a jedným z najvýznamnejších postáv českého a slovenského výtvarného umenia 20. storočia. Počas normalizácie bol aktívny na neoficiálnej – alternatívnej umeleckej scéne. Pedagogicky pôsobil na viacerých vysokých školách, bol jedným z iniciátorov vzniku Verejnosti proti násiliu. V roku 2016 bol ocenený Pribinovým krížom I. triedy.

Životopis
---------

### Mladosť a štúdium

Narodil sa 17. apríla 1946 v Žiline do rodiny matematika a úradníčky. Vyrastal na Spiši, neskôr sa s rodinou presťahoval naspäť do Žiliny, kde študoval na strednej všeobecno-vzdelávacej škole. V rokoch 1963 – 1969 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, dva roky paralelne študoval scénografiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Štúdium na VŠVÚ absolvoval pod vedením profesora Petra Matejku na Oddelení monumentálneho maliarstva a gobelínu.

### Raná tvorba

Sikora vstúpil na výtvarnú scénu v politicky uvoľnenom období, koncom 60. rokov 20. storočia. Po absolovaní VŠVU debutoval v roku 1969 na vlastnej výstave *Topografie* v Galérii mladých na Mostovej ulici v Bratislave, kde vystavovali napríklad aj Július Koller či Juraj Meliš. V *Topografiách* Sikora zúžitkoval špecifický druh informácií ako topografické náčrty, mapy a plány, s ktorými pracoval počas štúdia. Už v tomto diele sa začal prejavovať jeho záujem o ekologické témy. Po auguste 1968 Galériu mladých zavreli a po prestavbe ju dostal pod správu Socialistický zväz mládeže.

### 70. roky

V lete roku 1977 sa stretol s českým spisovateľom a jedným z organizátorov Charty 77 Eugenom Brikciom, ktorý ho požiadal o podpis. Sikora ponuku odmietol, pretože sa nechcel vystaviť nutnosti emigrovať.

V roku 1979 sa Sikora s ďalšími výtvarníkmi zúčastnil generačnej výstavy v Ústave technickej kybernetiky Slovenskej akadémie vied. Výstava sa stala základom pre vznik umeleckej skupiny A-R, ktorej členom sa však Sikora nestal.

#### 1. otvorený ateliér

Významnou aktivitou umeleckej scény bola výstava nazvaná *1. otvorený ateliér* 19. novembra 1970 v ateliéri v jeho dome na Tehelnej ulici č. 32 v Bratislave, ktorá predznamenala nástup silnej generácie tvorcov. Išlo o vedomý protestný prejav proti mocenským zásahom, ktorý vznikol ako spontánne podujatie z iniciatívy samotných výtvarníkov. Zúčastnilo sa ho 19 umelcov so zákazom verejne vystavovať: Milan Adamčiak, Peter Bartoš, Václav Cigler, Róbert Cyprich, Milan Dobeš, Igor Gazdík, Viliam Jakubík, Július Koller, Ivan Kříž-Vyrubiš, Vladimír Kordoš, Otis Laubert, Juraj Meliš, Alex Mlynárčik, Marián Mudroch, Jana Shejbalová-Želibská, Rudolf Sikora, Ivan Štěpán, Dezider Tóth a Miloš Urbásek. Vernisáže sa zúčastnil aj český teoretik umenia Jindřich Chalupecký.

Ateliér bol otvorený 19. novembra 1970 o 17.00, na druhý deň prišla Štátna bezpečnosť a Sikoru kvôli nepovolenému stretnutiu od rána vypočúvali. Zámienkou bola aj provokatívna inštalácia prázdnych konzerv s nápisom *Atmosféra 1970 – nedýchateľné*, ktorá však bola spoločným dielom Jakubíka, Kordoša a Murdocha.

Incidentom začalo postupné presúvanie umeleckých aktivít z verejných priestorov do súkromia ateliérov. Udalosť sa stala známou a konceptuálni autori sa na Tehelnej ulici v rámci neoficiálnej scény naďalej stretávali, čo viedlo k vzostupu konceptuálneho umenia na Slovensku. Sikoru tiež vylúčili z kandidátstva do Zväzu výtvarných umelcov, v období normalizácie dostal zákaz vystavovať a neustále ho vyšetrovali príslušníci ŠtB.

Sikorov bratislavský dom na Tehelnej ulici bol v roku 1975 zbúraný kvôli výstavbe nemocnice. Sikora s rodinou dostal od štátu náhradný byt, no výstavy v ňom už neorganizoval. V roku 1976 zorganizoval pri príležitosti ekologickej konferencie na Smolenickom zámku verejnú výstavu. Na konferencii predniesol príspevok o podiele umeleckej tvorby na formovaní ekologického myslenia. Naďalej sa podieľal na tvorbe oficiálne „závadnej tvorby", napríklad na kolaboračnom albume *Symposion III in memoriam Miloš Laky* (1976).

### 80. roky

V roku 1983 bol Sikora spolu s ďalšími bývalými poslucháčmi Petra Matejku vylúčený z výstavy k Matejkovmu jubileu na pôde Slovenskej národnej galérie. Udialo sa tak z podnetu Ľubomíra Podušela, ktorý bol námestníkom riaditeľa SNG.

V roku 1988 Sikora s mladými postmodernými autormi Gabrielom Hošovským, Martinom Knutom a Milošom Novákom založil umeleckú skupinu *Syzýgia*. Tvorba združenia smerovala k *„redukcii expresívnych motívov, uplatňovaniu stratégií vyprádzňovania a sociálnej vyblednutosti so snahou o definovanie problémov súvisiacich s identitou.*" Skupinu postupne akceptovali oficiálne galérie a po novembri 1989 vystavovali najmä v Galérii M+ na Laurinskej ulici v Bratislave. Zoskupenie ukončilo svoju činnosť v roku 1990.

Sikora bol v roku 1988 prijatý do Zväzu slovenských výtvarných umelcov na príkaz predsedu a bývalého ministra kultúry Miroslava Válka.

#### Vznik Verejnosti proti násilu

Počas študentských demonštrácií 17. novembra 1989 bol doma a pracoval. 19. novembra sa na popud informácií o policajných zásahoch voči protestujúcim rozhodol zvolať niekoľkých priateľov do výstavnej siene Umeleckej besedy v Bratislave, kde mal vtedy výstavu. Po telefonáte s Miroslavom Cipárom, vtedajším predsedom mestskej organizácie zväzu umelcov sa najprv stretol s viacerými výtvarníkmi a ďalšími osobnosťami v ateliéri v Cipárovom byte, kde spoločne spísali kritické vyhlásenie. Následne zúčastnení pozvali ďalšie osobnosti do Umeleckej besedy, kde sa napokon stretlo približne 500 osôb. Takmer 400 z pozvaných napokon podpísalo aj pripravené verejné vyhlásenie z Cipárovho bytu. Po rôznych organizačných záležitostiach bolo vo večerných hodinách založené hnutie Verejnosť proti násiliu.

Sikora deklaroval ľútosť, že o vzniku VPN nedali hneď vedieť ľuďom v Prahe, čo mohlo zabrániť neskoršej nedôvere voči VPN zo strany Občianskeho fóra.

### 90. roky a súčasnosť

V porevolučných rokoch Sikora pracoval ako poradca prvých ponovembrových ministrov kultúry, Ladislava Chudíka a Ladislava Snopka. V apríli 1990 z ministerstva a z VPN odišiel, dôvodom bolo rozhodnutie venovať sa naplno výtvarnej tvorbe.

Od roku 1990 pôsobil ako profesor na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, kde učil až do roku 2004. V rokoch 2003 až 2011 prednášal na Fakulte umení Technickej univerzity v Košiciach. Externe vyučoval aj na Akadémii výtvarných umení (AVU) a Filmovej a televíznej fakulte Akadémie múzických umení (FAMU) v Prahe.

Súkromný život
--------------

Jeho manželkou a celoživotnou partnerkou bola historička umenia Eugénia Sikorová (1946 – 2019), pedagogicky pôsobila na Vysokej škole múzických umení, aj ako asistentka scénografa prof. Ladislava Vychodila).

V roku 2020 sa oženil druhý raz, zobral si novinárku Tinu Čornú (\* 1965).

Rudolf Sikora má troch súrodencov, jeho bratom je historik PhDr. Stanislav Sikora, CSc. (\* 1949).

Ocenenia
--------

* 1991, cena na Trienále grafiky, Krakov, Poľsko
* 2012, Cena Nadácie Tatra banky za umenie
* 2016, Pribinov kríž I. triedy

Tvorba
------

### Námety

Sikora sa už v 70. rokoch venoval ekologickým a kozmickým námetom. Ako jeden z prvých umelcov v Československu upozorňoval na ekologické ohrozenie sveta, ovplyvnil ho Eugen Gindl, ktorý mu odporúčal knihu *Limity rastu* Massachusettského technologického inštitútu z roku 1972. Tá obsahovala prognózy čerstvo vzniknutého Rímskeho klubu, s Gindlovou pomocou knihu získal v podobe poľského samizdatového prekladu. Svoju osobitú kozmologickú víziu oprel o vedecké poznatky z teórie vzniku a existencie vesmíru, pričom vytvoril originálnu umeleckú paralelu k vede.

V mnohých svojich dielach pracuje s podobnými symbolmi – hviezdička a krížik, plus a mínus, narodenie a smrť, negatív a pozitív, dobro a zlo.

Viacero svojich diel venoval ruskému revolučnému avantgardistovi Kazimirovi Malevičovi (Hrob pre Maleviča I-III (1996), Epitaf pre Maleviča (1998).

### Žáner

Sikora sa od začiatku tvorby venoval konceptuálnemu umeniu; cykly *Topografie* (1969), *Z mesta von* (1970) *Rezy civilizáciou* (1972), *Čas… priestor* (1971 – 1974), *Habitat* (1975) a *Pyramídy* (1976 – 1977). V roku 1981 sa zúčastnil kolaboratívneho diela *Senza titolo* poštového umelca Petra Meluzina.

Koncom 70. a začiatkom 80. rokov sa Sikora začal venovať grafike, s využitím fotografických techník, ofsetu a serigrafie produkoval diela *Čierna diera* *– Biela diera* (1979), *V súradniciach času a priestoru* (1981), cykly *Energie* (1982 – 1985) a *Antropický princíp* (1985 – 1987). V sedemdesiatych rokoch sa zaoberal aj umením akcie, najmä v rámci kolektívnych aktivít v 1. otvorenom ateliéri.

V 90. rokoch tvoril kombináciou fotografie, kresby a maľby cykly *Hroby suprematistov* (1993 – 1994), *Erby* (1991 – 1992, *Víťazné oblúky* (1992).

Dielo
-----

### Samostatné výstavy

* 1989, Výstavná sieň ZSVU (Umelecká beseda slovenská), Bratislava, *Sikora*
* 1993, ifa-Galerie, Berlín, *Zerfall der Symbole*
* 2006, Národní galerie Praha, Praha, *Sám proti sebe*
* 2008, Slovenská národná galéria, Bratislava, *Sám proti sebe*
* 2016, Galéria Umelka, Bratislava, *Sám s fotografiou*

### Zastúpenie v zbierkach

* Art Institute of Chicago, Chicago, USA
* National Gallery of Art, Washington D.C. USA
* Kupferstich Kabinett, Stadtsgalerie Dresden, Drážďany, Nemecko
* Photosammlung Museum Ludwig, Kolín, Nemecko
* Galerie der Stadt Esslingen, Museum Bochum, Bochum, Nemecko
* Museum of Fine Arts, Houston, USA
* Národní galerie v Praze, Praha, Česko
* Slovenská národná galéria, Bratislava, Slovensko
* Artandconcept Gallery,Praha

Referencie
----------

1. 1 2  MILČÁK, Peter; ORMANDÍK, Marek. *Ako sa číta obraz*. Prvé vydanie. vyd. Levoča : Modrý Peter, 2017. ISBN 978-80-89545-551. S. 158.
2. 1 2  MACEK, Václav. *The History of European Photography*. Bratislava : Central European House of Photography, 2016. ISBN 978-80-85739-70-1. S. 671.
3. 1 2 3 4  ČORNÁ, Tina. Rudolf Sikora: Podpisujeme zmenky, ktoré naši potomkovia nebudú môcť zaplatiť. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2018-08-15. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-197X.
4. 1 2  MOČKOVÁ, Jana. Všetky galérie sú mu malé, dali sme mu celé noviny. *dennikn.sk* (Bratislava: N Press), 2016-04-19. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1339-844X.
5. ↑  HRABUŠICKÝ, Aurel. *Rudolf Sikora: sám proti sebe*. 1.. vyd. Praha : Národní galerie, 2006. ISBN 8070353414. S. 298.
6. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Post Bellum SK. Rudolf Sikora: Výtvarník, ktorý otvoril Umeleckú besedu pre nežnú revolúciu. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2019-12-01. Dostupné online [cit. 2020-02-20].
7. ↑  TASR. Osobnosťou slovenskej fotografie je R. Sikora. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2018-12-19. Dostupné online [cit. 2020-02-20].
8. 1 2  BALOGH, Alexander. *Spomienka na výtvarnícky November* [online]. Denník N, 2015-11-18, [cit. 2020-02-09]. Dostupné online.
9. ↑   Prezident Kiska udeľoval štátne vyznamenania. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press). Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1335-4418.
10. 1 2 3 4 5 6 7 8  RUSINOVÁ, Zora, a kol. *20. storočie : dejiny slovenského výtvarného umenia*. Prvé vydanie. vyd. Bratislava : Slovenská národná galéria, 2000. 638 s. ISBN 80-8059-031-1. Kapitola Umenie a remeslo.
11. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  GERŽOVÁ, Jana. *Slovník svetového a slovenského výtvarného umenia druhej polovice 20. storočia : od abstraktného umenia k virtuálnej realite : idey - pojmy - hnutia*. [Bratislava] : Kruh súčasného umenia PROFIL, c1999. 320 s. ISBN 80-968283-0-4.
12. ↑  ZAJAC, Peter. Umelec ega popierajúci ego. *.týždeň* (Bratislava: W PRESS), 2008-04-13. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-653X.
13. ↑  SIKOROVÁ, Eugénia. *I. otvorený ateliér 1970 - Bratislava*. 1.. vyd. Bratislava : Sorosovo centrum súčasného umenia, 2000. ISBN 8089009026. S. 143.
14. ↑  SITA. Ako okupácia zastavila slobodnú umeleckú tvorbu. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2018-08-20. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-197X.
15. ↑  Pravda. Rudolf Sikora: Sám s fotografiou/Alone with Photography. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2016-12-16. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-197X.
16. 1 2 3 4  AKÁCSOVÁ, Elena. Rudolf Sikora: Som krikľúň. *.týždeň* (Bratislava: W PRESS), 2019-11-10. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-653X.
17. ↑  Zuzana Bartošová, teoretička umenia, Ústav dejín umenia SAV. Vesmír podľa Sikoru. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2016-11-26. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-197X.
18. ↑  BREIER, Pavol. *Rudolf Sikora*. 1.. vyd. Bratislava : samizdat, 1989. S. 26.
19. ↑  ČARNÁ, Daniela. *Rudolf Sikora: Maleviči, Maleviči, ja cítim, že kríž je kríž* [online]. DENNÍK ŠTANDARD, s. r. o. 13.3.2022 o 13:55, [cit. 2023-03-30]. Dostupné online.
20. 1 2  BAJCUROVÁ, Katarína. *Rudolf Sikora. Sám s fotografiou*. 1.. vyd. Bratislava : OZ FOTOFO, 2016. ISBN 9788085739718. S. 312.
21. 1 2 3 4  Zuzana Bartošová, teoretička umenia, Ústav dejín umenia SAV. Vesmír podľa Sikoru. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2016-11-26. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1336-197X.
22. ↑  MOČKOVÁ, Jana. Nesmieme sa klaňať peniazom a myslieť si, že dokážeme ovládať prírodu, hovorí umelec Rudolf Sikora. *dennikn.sk* (Bratislava: N Press), 2018-07-10. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1339-844X.
23. ↑  ČORNÁ, Tina. Rudolf Sikora: Stratiť moc je ako prísť o milenku. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2008-05-17. Dostupné online [cit. 2020-02-20]. ISSN 1335-4418.

Literatúra
----------

* DZIEWANSKA, Marta (ed.) et al.: *Mária Bartuszová. Provisional Forms*. Museum of Modern Art : Warszaw, 2015.
* FOWKES, Maja: *Green Block. Neo-avant-garde Art and Ecology under Socialism*. Budapest – New York : Central European University Press, 2015, s. 151 – 195
* GRÚŇ, Daniel: *Red Planet: Cosmic Imaginery of the Slovak Neo-Avant-Garde*. In: RODUNDA, Łukasz – FARQUHARSON, Alex – PIWOWARSKA, Barbara (eds.): *Star City. The Future Under Comunism.* Nottingham : Mammal Foundation, Nottingham Contemporary, tranzit.at, 2011, s. 52-68
* GRÚŇ, Daniel: *Der Kosmos der Slowaksichen Neoavantgarde zwichen Utopie, Fiktion und Politik*. In. *Crossing 68/89*. Eds. Jurgen Danyel – Jennifer Schevardo – Stephan KRUHL. Berlin : Metropol Verlag, 2008, s. 136 – 155.
* KEMP-WELSCH, Klara: *Antipolitics in Central European Art: Reticence as DissidenceUnder Post-totalitarian Rule 1956 – 1989*. I.B. London – New York : Tauris, 2014.
* SUDAC, Marinko (ed.) et al.: *Područje zastoja. Kolekcija Marinko Sudac / Standstill. Marinko Sudac Collection*. Zagreb : Institut za istraživanje avantgarde, 2011, s. 250 – 255.
* STRAUSS, Thomas: *Zwischen Ostkunst und Westkunst. Von der Avantgarde zur Postmoderne.* München "scaneg Verlag, 1995.
* PIOTROWSKI, Piotr*: In the Shadow of Yalta: Art and the Avant-garde in Eastern Europe 1945 – 1989.* London : Reaktion Books Ltd. 2009.
* KRŠŇÁK, Boris a kol.: *UME?NIE! príbeh zbierky Artandconcept,* Bratislava, Petrus, 2020

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rudolf Sikora**

Externé odkazy
--------------

* Artandconcept Gallery – Rudolf Sikora
* Diela autora v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie

Autoritné údaje: * abART: 5415
* GND: 119098504
* ISNI: 0000 0001 1060 2935
* LCCN: no2008028312
* NK ČR: jn19990009718
* SNK: 163586
* VIAF: 45104326
* Web umenia: 9345
* WorldCat: lccn-no2008028312