**École des Beaux-Arts** (doslova *Škola výtvarných umení*) je jednou z mnohých vplyvných umeleckých škôl vo Francúzsku. Je to kolíska štýlu Beaux-Arts v architektúre a mestskom plánovaní, ktorej sa vo Francúzsku a USA darilo na konci devätnásteho storočia a v prvej štvrtine dvadsiateho storočia.

Škola umenia založená v roku 1648 kardinálom Mazarinom. Zabezpečovala vrcholnú úroveň štúdia v oblasti architektúry, kresby, maľby, sochárstva, rytiny a klenotorezbe.

Škola priniesla pod kontrolou vlády Ľudovíta XIV. originálny vklad umelcov, zdobenie palácov a maľovanie kráľovskej rodiny, ale škola sa neskôr stala nezávislou za Napoleona III. v roku 1863. 

„*École*" je kľúčom klasického umenia - Grécka a Rímska architektúra, študovanie a imitovanie starých majstrov. Akcent bol umiestnený na výkrese vopred, hociktorý zo študentov mohol postúpiť v maľovaní, ale tak sa mohlo stať len prostredníctvom splnenia prísneho postupu. Najskôr dali dokopy rytiny, tiež nazývané „kresba z plochy". Keď to dokončili, mohli začať kresbu zo sadrového odliatku alebo tiež volaná „kresba zo zagulatenia" alebo „antické umenie". Potom, a len potom im bola umožnená, pre postup, aj kresba „zo života", teda kresba nahých modelov (akty).

Keď John Singer Sargent prišiel do Paríža v roku 1874, umelecký svet sa skladal z troch veľmi odlišných orgánov, ktoré koexistovali symbolicky v trojuholníku a štvrtý orgán bol jeho centrom.

Na vrchole tohto trojuholníka bola dôstojná „*École*", navrhnutá na to, aby antickí maliari tvorili v objavujúcom sa svete, ktorý je vzrušený novými umelcami snažiacimi sa ich nasledovať (Manet a iní). Ale „*École*" bola vrchol uznávaného úspechu s uznávanými hodnotami skúšky tak náročnej, že bola považovaná za najlepšiu na svete. Všeobecne akceptovaná „*École*" bola považovaná za to najlepšie; a aj keď revolúcia v umení bola uskutočnená, nemala vplyv na hlavný prúd a budúcnosť. Každý rok „*École*" robila súťaž pre veľkú cenu Ríma. Víťaz získal plné štipendium na štúdium v Ríme.

Druhý bod v tomto trojuholníku boli nezávislé ateliéry, kde boli študenti priamo učení pod kontrolou uznávaného učiteľa, ktorý nebol súčasťou „*École*". Študenti školení v týchto ateliéroch s nádejou prechádzajú prijímacou skúškou, ako aj v „*École*", chcú získať uznanie ich spojením so známym „prax-učiteľom". Majstri prevádzkovali ateliér ako nejaký symbol vyjadrujúci postavenie ich veľkosti. Úspech ich študentov mal v „*École*" a v „ *Salóne*" len zrkadliť, ako veľkolepí skutočne boli. Ako odplata za ich študentov boli úspechy a spoločenské postavenie.
"Úspechy plodia úspechy". Väčší majster (učiteľ), nadanejší študenti sa chcú spojiť a vyrovnať sa so zanechanými poznatkami - oboje „*École*" aj „ *salón*". Súťažením medzi samostatnými ateliérmi, mienená „*École des Beaux-Arts*" by mohla zvyšovať latku, dokonca by získavali väčšiu záruku, pretože by boli najlepší z najlepších.

Tretí bod v trojuholníku bol každoročný Parížsky salón, ukazuje že každý človek chce byť úspešný, a z ktorého verejnosť často určovala svojich obľúbených umelcov. To bolo miesto, kde sa dalo vidieť, spoznať a ukázať maľby znázornené na Parížskom salóne, ktoré tam často poslal nielen umelec, ktorý tvoril dielo, ale prišli aj diela z ateliéru, v ktorom sa učil. Parížsky salón znamenal ocenenie za práce z celého roka z „*École* aj ateliérov. Nie každý obraz bol prijatý. Museli sa podrobiť porote. Cez leto majstri, učitelia a študenti (skoro všetci) chceli opustiť mesto, cestovať a maľovať v plenéri (z fr. „*plein*" - plný a „*air*" - vzduch).

Uprostred týchto troch bodov bol čulý parížsky život kaviarní, do ktorých všetci prichádzali spolu diskutovať o umení. Oni doslova žili, dýchali a pili umenie - dvadsaťštyri hodín denne, sedem dní v týždni. Kaviarne boli neformálnymi predĺženiami ateliérov a „*École*", a majstri mohli súdiť pri stole svojich nasledovníkov, hádať sa a diskutovať o teóriách a metódach – a keď Parížsky salón prebiehal – o recenziách a kritikách umeleckých diel. To boli kaviarne, v ktorých kvitol predvoj umenia a z ktorých vznikli impresionisti.

Úplne bokom od disciplíny maľby bola disciplína architektúry a bola jednou z najdôležitejších štúdií na „*École des Beaux-Arts*". Svojou myšlienkou mala vplyv na celú akadémiu. Z Ameriky prišli niektorí z najlepších študentov, aby mohli študovať „*Beaux-arts*", a ktorí postavili také stavby ako Boston Public Library, Boston museum of Fine Arts, Grand Central Station, The Metropolitan Museum of Art, a mnoho veľkolepých verejných budov v Amerike, z neskorých rokov 1800 až do 1930 boli postavené.

Dnes „*École*" stále existuje, aj keď architektonická škola bola oddelená po revolúcii študentov z roku 1968.

„Beaux-Arts" architektúra
-------------------------

Znamená vysokoškolský antický architektonický štýl vyučovaný na „*École des Beaux-Arts* v Paríži. Štýl „*Beaux-Arts*" prevyšuje všetky kumulované produkty z dvoch a pol storočí z inštrukcie na základe právomoci, prvá Academia kráľovskej d'architecture, potom nasledujúca revolúcia, časť architektúry Academie „*Beaux-Arts*. Súťaž pod vedením Ancien Régime ponúkala šancu na štúdium v Ríme po získaní hlavnej ceny Ríma v architektúre. 
„*Beaux-Arts*" štýl ovplyvnil USA architektúru v období 1885 – 1920. Iní európski architekti z obdobia 1860 – 1914 inklinovali k vlastním národným vysokoškolským centrám. Britskí architekti z cisárskym klasicizmom riadili sa trochu viacej nezávislým školením, kvôli kultúrnej politike neskorého devätnásteho storočia.

Charakteristika „Beaux Arts" štýlu
----------------------------------

I keď „*Beaux Arts*" štýl stelesňuje cestu k regenerovanému duchu v rámci veľkej tradície skôr než súbor umeleckých motívov. Hlavný charakteristický prvok pre „*Beaux Arts*" architektúru môže byť súhrnný:

* súmernosť,
* hierarchia výplní zo "vznešených výplní"- veľké vchody a schodištia,
* viac-menej explicitné odkazy na syntézy z historizujúcich štýlov a tendencia eklektizmu. Od architekta sa očakávalo, že bude pracovať plynulo,
* presnosť v dizajne a exekúcia bohatstva architektonických detailov: stĺpkovité zábradlia, pilaster, panely z basreliéfu, profilová socha, festóny, ozdobné orámovania, s poprednou ukážkou úplne podrobných spôn (agrafes) a podporné pulty.
* útle použitie mnohofarebnosti.

Pred časom tesne pred významnou udalosťou prvej svetovej vojny, sa začal nachádzať štýl hlavných konkurentov medzi architektmi z moderného spôsobu života a rodiaci sa medzinárodný štýl (architektúra). Prestíž École dal štýl „Beaux Arts" v novom spôsobe s tradičným tréningom. Všetci architekti prešli v tréningu cez obligátne stupne, študujúci antické modely, analogické stavby, analýzy reprodukovania gréčtiny alebo Rimskych modelov.

Známi inštruktori
-----------------

* Marina Abramović
* Jean-Michel Alberola
* Pierre Alechinsky
* Louis-Jules André
* Antoine Berjon
* François Boisrond
* Léon Bonnat
* Christian Boltanski
* Duchenne de Boulogne
* Pierre Buraglio
* Jean-Marc Bustamante
* Jean Brasilier
* Alexandre Cabanel
* Pierre Carron
* Robert Chauvin
* Jean-Francois Chevrier
* César
* Claude Closky
* Leonardo Cremonini
* Henri Cueco
* Aimé-Jules Dalou
* Richard Deacon
* Jean-François Debord
* Olivier Debré
* Henri Deglane
* Eugene Duquesne
* Christian Fossier
* Louis Girault
* Julien Guadet
* Fabrice Hybert
* Joël Kermarrec
* Jacques Labro
* Victor Laloux
* Jean-Paul Laurens
* Charles Le Brun
* Charles Lemaresquier
* Noël Lemaresquier
* Lin Fengmian
* Michel Marot
* Annette Messager
* Gustave Moreau
* Pan Yuliang
* Jean-Louis Pascal
* Marc Pataut
* Auguste Perret,
* Emmanuel Pontremoli
* Paul Richer
* Jean-Joseph Sue
* Jean-Joseph Sue, syn
* Jean-Luc Vilmouth
* Othello Zavaroni

Známi absolventi
----------------

* Nadir Afonso, maľba
* David Clark Allison, architektúra
* Rodolfo Amoedo, maľba
* Léon Azéma, architektúra
* Théodore Ballu, architektúra
* Ana Black, fotografia, multimédiá
* Claude Bénard
* Maurice Boitel, maľba
* Aristophane Boulon, dizajn
* Antoine Bourdelle, sochárstvo
* Bernard Buffet, maľba
* Suzor-Coté, maľba
* John Walter Cross, architektúra
* Jacques-Louis David, maľba
* Gabriel Davioud, architektúra
* Olivier Debré, maľba
* Edgar Degas, maľba
* Henri Deglane, architektúra
* Eugène Delacroix, maľba
* Constant-Désiré Despradelle, architektúra
* Félix Duban, architektúra
* Robert Falcucci
* Jean-Honoré Fragonard, maľba
* Charles Garnier, architektúra
* Tony Garnier, architektúra
* Théodore Géricault, maľba
* Heydar Ghiaï-Chamlou, architektúra autor návrhu sídla iránskeho Senátu
* Louis Girault, architektúra
* André Godard, navrhol hlavný kampus teheránskej univerzity
* Julien Guadet, architektúra
* Jacques Guidot, architektúra
* Richard Morris Hunt, architektúra
* Jean Auguste Dominique Ingres, maľba
* Victor Laloux, architektúra
* Victor Louvet, architektúra
* Albert Louvet, architektúra
* Jean-Baptiste Mathon, architektúra
* William Sutherland Maxwell, architektúra
* Annette Messager, multi-mediálne inštalácie
* Claude Monet, maľba
* Gustave Moreau, maľba
* Pierre de Montvallon, zvaný Piem, dizajn
* Julia Morgan, architektúra
* Jean-Louis Pascal, architektúra
* André Pavlovsky, architektúra
* Neel Reid, architektúra
* Pierre Auguste Renoir, maľba
* Bojan Sarcevic, sochárstvo
* Joann Sfar, dizajn
* Sisley, maľba
* Clarence Stein, dizajn
* Lorado Taft, sochárstvo
* Albert-Félix-Théophile Thomas, architektúra
* Roland Topor, dizajn
* Guillaume Tronchet, architektúra
* Robert Wlérick, sochárstvo
* Valentino, módne návrhárstvo
* Hubert de Givenchy, módne návrhárstvo

Referencie
----------

1. ↑  CAVES, R. W.. *Encyclopedia of the City*. [s.l.] : Routledge, 2004. S. 202.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0114494