**Francis Poulenc** (\* 7. január 1899, Paríž, Francúzsko – † 30. január 1963, tamtiež) bol francúzsky hudobný skladateľ a klavirista, jeden z členov tzv. *Parížskej šestky*.

Životopis
---------

Pamätná tabuľa Francisa Poulenca v Paríži.

Narodil sa v rodine bohatých farmaceutických magnátov (farmaceutická firma založená jeho predkami existuje dodnes). Jeho matka bola talentovaná amatérska klaviristka a postarala sa o synovo základné hudobné vzdelanie. Vďaka bohatému rodinnému zázemiu mu bolo umožnené študovať klavírnu hru u prominentného španielskeho virtuóza Ricarda Viñesa. Hudobnú skladbu však Poulenc v tomto období neštudoval.

V 18-ich rokoch zložil ako samouk svoju prvú skladbu *Rapsodie Nègre* pre barytón a orchester, ktorá vyvolala v Paríži senzáciu. Rodičia, ktorí zomreli v rokoch 1916 a 1917 sa tohto úspechu už nedožili. V roku 1918 bol Poulenc je povolaný do armády, kde zotrval do roku 1921.

V januári 1920 pomenoval hudobný kritik Henri Collet Poulenca a jeho piatich priateľov-skladateľov *Parížska šestka*. Tento termín sa okamžite ujal a používa sa dodnes. V roku 1921 skladateľ začal pociťovať, že sa potrebuje zdokonaliť v skladateľskej technike a vyhľadal Charlesa Koechlina, ktorý nebol známym skladateľom, ale bol v Paríži uznávaný ako učiteľ. Poulenc ho navštevoval tri roky, počas ktorých sa zdokonaľoval najmä v harmónii.

Významným pre Poulencov život i jeho tvorbu bol rok 1935, kedy pri autonehode tragicky zahynul jeho blízky priateľ Pierre-Octave Ferroud. Poulenc bol z udalosti otrasený. Táto tragédia viedla k tomu, že sa zúčastnil púte k čiernej rocamadourskej Madonne. Po tomto zážitku sa vrátil späť ku svojej katolíckej viere. V ďalšej fáze tvorby zložil množstvo duchovných vokálnych skladieb.

V rokoch 1953 – 1956 Poulenc zložil svoje najrozsiahlejšie dielo – operu *Dialógy karmelitánok*. Medzi jeho posledné diela patria hobojová a klarinetová sonáta. Poulenc náhle zomiera v roku 1963 na srdcový infarkt v Paríži, kde je aj pochovaný.

Osobnosť
--------

Poulenc bol človek zvláštneho vtipu a duchaplnosti. Výzorovo pôsobil komicky a dokonca sa i podobal na jedného vtedajšieho francúzskeho komika. Jeho súkromný život bol pestrý. Poulenc bol homosexuál a netajil sa tým.. Jeho prvým dlhodobým partnerom bol maliar Richard Chanlaire. Vzťahy s ďalšími mužmi (medzi inými s barytonistom Pierrom Bernacom, pre ktorého napísal niekoľko diel), zostávajú zahalené rúškom tajomstva. Mal však vzťahy i so ženami, zamýšľal sa oženiť s dlhoročnou priateľkou Raymonde Linossierovou, čomu však zabránila jej smrť.

Poulencov život ovplyvnilo niekoľko tragédií, pri ktorých prišiel o blízkych priateľov, najprv o spisovateľa Raymonda Radigueta, ktorý zomrel na týfus, a neskôr skladateľa Pierre-Octava Ferrouda, ktorý zahynul pri autonehode. Tieto tragické udalosti Poulenca mimoriadne silno poznačili, čo nakoniec viedlo k tomu, že sa obrátil na katolícku vieru, ktorú stratil v mladosti. To sa odrazilo i na skladateľovej tvorbe. V roku 1950 sa hudobný kritik Claude Rostand vyjadril o Poulencovi, že je to „napoly chuligán, napoly mních" ("*le moine et le voyou*"). Tento výrok sa okamžite vžil a dnes sa nezabudne pripomenúť v žiadnej Poulencovej biografii. Upozorňuje totiž na zvláštnu polarizáciu skladateľovej osobnosti i jeho diela.

Charakteristika tvorby
----------------------

Spomínané dve kontrastné stránky skladateľovej osobnosti sa odrazili i na jeho tvorbe – na jednej strane zanechal množstvo odľahčených klavírnych skladieb a sonát, na druhej strane hlboké a ambiciózne vokálne hudobné diela. Štýlovo má najbližšie ku neoklasicizmu, bol skôr konzervatívny a na rozdiel od kolegov Parížskej šestky sa dôslednejšie pridržiaval diatoniky. Vo všetkých oblastiach tvorby nemožno prehliadnuť jeden fakt – nezvyčajne bohatú melodickú invenciu. Poulenc, ktorý nemal klasické skladateľské vzdelanie priniesol do francúzskej hudby nové a pôvodné melódie, nadhľad, vtip a eleganciu. Časom si vybudoval ustálené harmonické postupy a používal harmonické prechody príznačné pre jeho skladby. Charakteristické sú najmä nečakané modulácie o pól tóna nižšie, ktoré neskôr u neho prerástli až do akéhosi manierizmu. Rád skladal diela pre klavír, na ktorom sám ako interpret vynikal, a tiež vokálne diela. Na rozdiel od väčšiny skladateľov mal vo väčšej obľube dychové nástroje než sláčikové.
Názory kritikov na Poulencovú tvorbu sa dodnes výrazne rozchádzajú. Niektorí ho odmietajú brať vážne a tvrdia, že jeho diela hraničia s gýčom, zatiaľ čo iní ho považujú za najnadanejšieho a najprínosnejšieho člena Parížskej šestky.

Dielo
-----

Poulenc je dnes najčastejšie interpretovaný v súvislosti s jeho zborovou tvorbou. Zaujímavými dielami sú tiež jeho tri opery, medzi ktoré patrí aj jeho najrozsiahlejšie dielo *Dialógy karmelitánok*. Opery nie sú uvádzané často, i keď podľa niektorých ide o najlepšie francúzske opery 20. storočia (v roku 2007 však boli opery *Ľudský hlas* a *Prsia Tirésiove* uvedené na doskách Státní opery Praha). Z orchestrálnej tvorby sú cenné koncerty, z ktorých vyniká najmä Koncert pre dva klavíre a orchester d-mol. Majstrovským dielom je trojica sonát – pre flautu, klarinet a hoboj, ktoré patria k ťažiskovému repertoáru týchto nástrojov. Pôvabné sú taktiež ďalšie diela Poulencovej komornej tvorby, medzi inými *Trio pre hoboj, fagot a klavír*.

### Klavírna tvorba

* *Trois mouvements perpétuels*, FP 14 (1918)

### Komorná tvorba

* Trio pre hoboj, fagot a klavír, FP 43 (1926)
* Sonáta pre husle a klavír, FP 119 (1942 – 1943)
* Sonáta pre flautu a klavír, FP 164 (1956 – 1957)
* Sonáta pre klarinet a klavír, FP 184 (1962)
* Sonáta pre hoboj a klavír, FP 185 (1962)

### Orchestrálna tvorba

* *Concert champêtre* pre čembalo a klavír, FP 49 (1928 – 1929)
* Koncert pre dva klavíry a orchester d-mol, FP 61 (1932)
* Koncert pre organ, sláčikový orchester a tympany g-mol, FP 93 (1938)
* Klavírny koncert cis-mol, FP 146 (1949)

### Balet

* Abaude, choreografický koncert pre klavír a 18 nástrojov, FP 51 (1929)

### Zborová tvorba

* Omša g-mol, FP 89 (1937)
* Salve Regina, FP 110 (1941)
* Gloria, FP 177 (1959 – 1960)

### Opera

* Prsia Tirésiove, FP 125 (*Les mamelles de Tirésias*) (1939 – 1944)
* Dialógy karmelitánok, FP 159 (*Dialogues des Carmélites*) (1953 – 1956)
* Ľudský hlas, FP 171 (*La voix humaine*) (1958)

Referencie
----------

1. ↑  , glbtq.com, Champagne, Mario (2002), "Poulenc, Francis"

Autoritné údaje: * BnF: 13898628s
* GND: 11879308X
* ISNI: 0000 0001 2281 7124
* LCCN: n80015508
* NK ČR: jn19990006661
* VIAF: 71579067
* WorldCat: lccn-n80015508