recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Model molekuly
**Trijódmetán** alebo **jodoform** (CHI3) je žltý až žltozelený prášok alebo kryštalická pevná látka, s prenikavou až nepríjemnou vôňou, ktorá sa hojne používa v lekárstve. Vzniká napríklad reakciou etanolu s jódom v prítomnosti zásady. Má antiseptické (dezinfekčné) vlastnosti.

Syntéza a reakcie
-----------------

Syntéza trijódmetánu bola prvýkrát popísaná v roku 1822 Georgesom Serrulasom, ako reakcia par jódu s vodnou parou cez rozžeravené uhlie, a tiež reakciu etoxidu draselného s jódom za prítomnosti vody. Súčasne a nezávisle od neho tím Johna Thomasa Coopera syntetizoval trijódmetán haloformovou reakciou jódu a hydroxidu sodného s jednou z týchto štyroch druhov organických zlúčenín: metylketónu (CH3COR), acetaldehydu (CH3CHO), etanolu (CH3CH2OH), a určitých sekundárnych alkoholov (CH3CHROH, kde R je alkylová alebo arylová skupina).

Reakcia jódu zo základnými metylketónmi je spoľahlivý test trijódmetánu (objaví sa žltá zrazenina) na prítomnosť metylketónu v zlúčenine. Trijódmetán sa používa aj na testovanie prítomnosti sekundárnych alkoholov ako sú metylalkoholy.

Niektoré reagencie (napr. jodovodík) dokážu previesť trijódmetán, na dijódmetán. Konverziou s oxidom uhličitým, je umožnené trijódmetánu reagovať s vodným roztokom dusičnanu strieborného za vzniku oxidu uhoľnatého. Ak sa nechá reagovať práškové elementárne striebro s trijódmetánom, je znížená produkcia acetylénu. Pri zahrievaní sa trijódmetán rozkladá za vzniku molekúl jódu, uhlíka a plynného jodovodíka.

Pozri aj
--------

* Tribrómmetán
* Trifluórmetán
* Trichlórmetán

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Jodoform na českej Wikipédii a Iodoform na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálMedicínsky portál |
Samsung Chromebox
**Chromebox** je osobný počítač, na ktorom beží operačný systém Chrome OS. Je to stolný variant notebooku Chromebook.

Chromeboxy ako aj ostatné zariadenia s Chrome OS primárne podporujú webové aplikácie, teda výrazne závisia na pripojení na internet. Pripojenie môže byť bezdrôtové alebo cez ethernetový port.

Tieto stroje sú klasifikované ako malé PC a typicky obsahujú sieťový vypínač a sadu pripojení na podporu klávesnice, ukazovacieho zariadenia a jedného alebo viac monitorov. Ako úložisko sa používajú SSD disky a tlačiarne sú podporované iba bezdrôtové. Prvý Chromebok uviedol Samsung 26. mája 2012, obsahoval dvojjadrový procesor Intel Celeron 867 na 1,3 GHz a 6 USB 2.0 portov a dva porty DisplayPort++ kompatibilné s HDMI, DVI a VGA.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chromebox na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Produkty Google |
| --- |
| Vyhľadávanie (PageRank) | 
* Google+
* Groups
* Knihy
* Mapy
* Obrázky
* Scholar
* Web

 | Logo spoločnosti |
| Reklama | 
* AdSense
* AdWords (Click-to-Call)
* Analytics
* DoubleClick

 |
| Komunikácia a publikovanie | 
* Allo
* Alerts
* Blogger
* Dokumenty
* Duo
* FeedBurner
* Gmail
* Groups
* Hangouts
* Kalendár
* Kontakty
* Prekladač
* YouTube

 |
| Softvér | 
* Earth
* Chrome
* Fotky
* Keep
* Play
* Prekladač
* SketchUp

 |
| Operačné systémy | 
* Android
* Chrome OS
* Fuchsia
* Wear OS

 |
| Hardvér | 
* Cardboard
* Chromecast
* Daydream
* Home
* Pixel

 |
| Ukončené projekty | 
* Browser Sync
* Desktop
* Gears
* Google TV
* iGoogle
* Orkut
* Pack
* Panoramio
* Picasa
* Reader
* Talk
* Toolbar
* Updater
* Wave
* Zápisník

 |
Maliar Pausias a Glykera, olejomaľba, cca 1612 – 1615, autori: P. Rubens a O. Beert
**Pausias** (starogr. *Παυσίας* – *Pausias*) (\* asi 380 pred Kr. Sikyón – † asi 330 pred Kr.) bol starogrécky maliar. 

Pausias, syn Brya zo Sikyónu, sa maliarskemu umeniu začal učiť od svojho otca a neskôr bol žiakom maliarskeho majstra Pamfila z Amfipolisu. Patrí medzi najslávnejších predstaviteľov sikyónskej maliarskej školy. Umenie chápal ako vedu a preto bol za to, aby sa mladí maliari čo najdlhšie učili. Považuje sa za objaviteľa enkaustiky, ktorý ju používal na svojich maľbách už od 1. polovice 4. stor. Kr. Techniku enkaustiky opísal rímsky historik Plínius okolo roku 70 pred Kr. Táto maliarska technika spočívala v nanášaní horúceho vosku zafarbeného práškovým pigmentom na omietku alebo drevené dosky. Pausias bol tiež prvý maliar, ktorý svojimi maľbami zdobil stropy, obzvlášť chlapčenskými postavami, alebo krásnymi kvetmi (tiež girlandami kvetov a ovocia). Ako maliar uprednostňoval jasnú glazúru farieb a tmavé okrové. Medzi jeho najslávnejšie diela patril obraz *hetéry Glykery* (ženy, ktorú v mladosti miloval) a *Obetovanie býka*.

Grécky cestovateľ Pausanias uvádza, že jeho maľby videl v budove *Tholos* (táto budova bola vybudovaná v rokoch 360 – 330 pred Kr. mladším Polykleitom, považovali ju za jednu z najkrajších gréckych stavieb) nachádzajúcej sa v posvätnom háji boha Asklépia v Epidaure, v najstaršom liečebnom stredisku Grécka: „*Neďaleko bola postavená kruhovitá stavba z bieleho mramoru zvaná Tholos. V nej je obraz Pausiov: Eros, ktorý práve odložil šípy a luk, namiesto nich si potom vzal a nesie lýru. Tam je tiež namaľovaná Methé (Opilosť), taktiež dielo Pausiovo, pijúca zo skleneného pohára. Môžeš vidieť, že maľba predstavuje nádobu zo skla a tvár ženy v nej presvitá.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Pausias*
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 372 vysvětlivky.
3. ↑  Suzanne Sharland. *Horace in Dialogue: Bakhtinian Readings in the Satires*. Oxford : Peter Lang, 2009. ISBN 978-30-3911-946-2. S. 297.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,41.
5. ↑  Ebelová Kateřina. *Maska: v proměnách času a kultur*. Praha : Grada Publishing a.s. 2012. ISBN 978-80-2478-259-1. S. 242.
6. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,126.
7. ↑   *Slovník naučný*. Praha : I. L. Kober, 1865. S. 24.
8. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35, 123-126.
9. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 526.
10. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 180-181.

  

Autoritné údaje: * abART: 161280
* GND: 1122651937
* LCCN: n2016011452
* ULAN: 500095540
* VIAF: 96383628
* WorldCat: lccn-n2016011452
**Pavel Beblavý** (pseudonymy **Anonymus**, **Božena Malina**, **P. Drahomír**, **Maruškin**, **P. Marulkin**, **P. Maruškov**) (\* 16. máj 1847, Vrbovce, Slovensko – † 18. máj 1910, Sobotište, Slovensko) bol slovenský evanjelický kňaz a spisovateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Pavla Beblavého a jeho manželky Anny, rodenej Podmajerskej. Študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, v Bratislave, v Banskej Bystrici a v Revúcej a neskôr evanjelickú teológiu vo Viedni, kde bol v roku 1872 vysvätený za kňaza. Pôsobil ako evanjelický kaplán vo Vrbovciach a farár v Sobotišti.

Tvorba
------

Redigoval časopis Svit, do ktorého aj prispieval. Je autorom historicko-dobrodružného románu *Jánošík*. Pokúsil sa aj o etnografické a historické štúdium rodného kraja, z ktorého vydal povesti a bájky. V sérii čŕt *Obrázky zo Života* zdokumentoval svoju biografiu i pomery na slovenských gymnáziách.

Dielo
-----

* 1907 – *Oslobodenie* (Liptovský Mikuláš)
* 1907 – *Vrbovčanské povesti a báje* (Modra)
* 1907 – *Vykopali ženu* (Modra)
* 1910 – *Jánošík* (Ružomberok)
* 1935 – *Dedič Muráňa. Púť na Velehrad* (Praha)
* *Obrázky zo Života*

Literatúra
----------

* BEBLAVÝ, Pavel. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 284.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pavel Beblavý**

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Plné texty diel Pavla Beblavého

Autoritné údaje: * abART: 61411
* GND: 1056824611
* ISNI: 0000 0000 5568 6768
* LCCN: no89001759
* NK ČR: ola2002139924
* SNK: 175418
* VIAF: 73407810
* WorldCat: lccn-no89001759
**Gaius Cornelius Gallus** (\* 70 pred Kr. – † 26 pred Kr.) bol rímsky politik a básnik.

Narodil sa v chudobnej rodine v meste Forum Julii (dnešné Fréjus).

V mladosti sa presťahoval do Ríma, kde študoval u toho istého učiteľa ako Vergílius a Lucius Varius Rufus. Gallus neskôr pomohol Vergíliovi pri záchrane jeho statku v okolí Mantovy, za čo sa mu odvďačil Vergílius jednou zo svojich básní (ekloga 10).

Počas občianskej vojny sa Gallus priklonil na stranu Octaviana a bojoval proti Marcovi Antoniovi v Egypte (30 pred Kr.). Za odmenu mu po víťazstve nad svojim protivníkom pririekol Octavianus správu nad Egyptom. Roku 29 pred Kr. potlačil vzburu v Tébach. Neskôr upadol u cisára do nemilosti a bol odsúdený k vyhnanstvu a strate majetku. V roku 26 pred Kr. bol po udaní žalobcov a uznesením senátu donútený spáchať samovraždu.

Cornelius Gallus bol už krátko po smrti považovaný za prvého z rady elegických básnikov, ktorí sa objavili v Ríme pod vplyvom mladorímskej básnickej školy. Napísal štyri knihy milostných elégii adresovaných žene menom Lycoris (išlo o známu herečku s pseudonymom Cytheris). Gallovým veľkým vzorom bol helenistický básnik Euforión z Chalkidy, autor gréckych milostných elégii. Je možné, že Gallus niektoré Euforiónove básne sám preložil do latinčiny.

Až donedávna bol z celého Gallovho diela známy iba jediný pentameter, *uno tellures dividit amne duas* (jedným tokom oddeľuje dva svetadiely, o skýtskej rieke Hypanis). Až roku 1979 objav papyrusu v Qasr Ibrim v Egypte odhalil asi desať Gallových veršov (aj keď sa objavujú aj pochybnosti o autentickosti). Fragmenty štyroch básni vydaných pod Gallovým menom roku 1590 Aldom Manutiom sú dnes považované za podvrh.

Referencie
----------

1. ↑  Hieronym: Chronicon, CLXXXVIII Olympias, 17 (27 BC): "Cornelius Gallus **Foroiuliensis** poeta, a quo primum Aegyptum rectam supra diximus, XLIII aetatis suae anno propria se manu interfecit"
2. ↑  
SYME, Ronald. *The Origin of Cornelius Gallus*. [s.l.] : Cambridge University Press, 1938. (The Classical Quarterly; zv. 32.) Dostupné online. (anglicky)
3. ↑  Ov. Tr. IV

Poznámky
--------

1. ↑  Syme ale uvažuje i o Cividale del Friuli, ktoré sa v staroveku tiež menovalo *Forum Julii*. Jean-Paul Boucher navyše pridáva Vogheru, ktorej názov bol *Forum Iulii Iriensium*. V neposlednom rade Hieronym výrazom *Foroiuliensis* výslovne nehovorí, že to bolo Gallovo rodisko. Týmto pomenovaním mohol byť zdôraznený fakt, že niekedy po roku 30 pred Kr. dal Gallus vytýčiť obelisk na námestí *Forum Iulium* v Alexandrii, sídle svojej novo vzniknutej eyptskej prefektury. Tento obelisk dal v roku 40 odviesť cisár Caligula do Ríma, kde dnes stojí na Piazza San Pietro.
2. ↑  SUETONIUS, s. 117

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 131693349
* GND: 118716247
* ISNI: 0000 0001 1678 2148
* LCCN: n85379942
* NK ČR: ola2010577420
* VIAF: 79139886
* WorldCat: lccn-n85379942
**Gaius** alebo tiež **Caius** bol možno rímsky právnik. Z jeho celého mena sa možno dochovalo iba praenomen. Z tohto dôvodu je ťažké o tomto vynikajúcom právnikovi konštatovať čokoľvek s určitosťou. Na základe toho, že Gaius sa vyjadroval k legislatíve prijatej v rozmedzí asi rokov 110 až 179, možno sa domnievať, že žil v tomto období. Ďalšie údaje pochádzajúce z jeho diela naznačujú, že jeho kariéra spadá do obdobia panovania cisárov Hadriána, Antonina Pia, Marca Aurelia a Commoda, teda do rokov asi 130 – 180.

Život
-----

O existencii právnika Gaia sa nedochovali žiadne zmienky v rímskej literatúre. Z toho niektorí odborníci vyvodzujú, že Gaius žil a pôsobil v niektorom provinčnom meste, pravdepodobne v Grécku. Podľa iných mohol Gaius pochádzať z Itálie, ale v gréckych provinciách aspoň pôsobil. Niektorí ho stotožňujú s právnikom Sextom Pomponiom píšucim pod pseudonymom. V 5. storočí bolo jeho hlavné dielo – *Institutiones* (Základy) – pričlenené cisárom Theodosiom II. medzi práce najvýznamnejších rímskych právnikov. Mnohé úryvky z *Institutiones* sa objavujú aj v neskoršom zákonníku Justiniánovom (*Codex Iustinianus*) a v *Institutes* pochádzajúcich tiež z dôb cisára Justiniána I. ktoré sú považované za základný študijný text rímskeho práva.

Z dochovaných Gaiových diel sa zdá, že tento právnik patril k sabinskej škole práva.

Popri Institutiones napísal Gaius ešte pojednania o *edicta magistratuum* (edikty úradníkov) a o *Lex Papia Poppaea* (Zákon Papia Poppeu) a komentár k *Lex duodecim tabularum* (Zákon dvanástich tabúľ). Posledné dielo je významné ako prameň informácii o najstaršom rímskom práve.

*Institutiones*
---------------

Gaiovo najvýznamnejšie dielo sa skladá zo štyroch kníh:

* kniha I sa zaoberá osobami a ich postavením v rámci práva
* kniha II sa týka predmetov, vlastníctva a spôsobov získania majetku vrátane dedičstva
* kniha III sa dotýka problematiky právnych záväzkov
* kniha IV je venovaná právu procesnému

Gaiovo dielo bolo považované za stratené až do roku 1816, kedy ho objavil filológ B. G. Niebuhr na palimpsestoch obsahujúcich diela svätého Hieronyma v kapitulnej knižnici vo Verone. V dnešnej dobe je veľká väčšina textu z palimpsestu známa a je tak jediným klasickým dielom z oblasti rímskeho práva, ktoré sa dochovalo takmer celé. V nedávnej dobe sa k obnoveným *Institutiones* pridali dve sady papyrových zlomkov nájdených v posledných desaťročiach.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.
* GREGOR, Martin. *Základy rímskeho práva: Historický úvod, pramene a subjekty*. Praha : Leges, 2022, s. 109 - 118. ISBN 978-80-7502-598-2.

Autoritné údaje: * BnF: 12227215g
* GND: 118689215
* ISNI: 0000 0003 6923 2849
* LCCN: n80120984
* NK ČR: jn19990002527
* VIAF: 5725215
* WorldCat: lccn-n80120984
Hotel Kráľa Davida
**Hotel Kráľa Davida** je päťhviezdičkový hotel v Jeruzaleme v Izraeli. Bol postavený z miestneho ružového pieskovca zámožným egyptsko-židovským bankárom Ezrom Moserim, a slávnostne otvorený v roku 1931. Nachádza sa v rovnomennej ulici v centre Jeruzalema a ponúka výhľad na Staré Mesto a horu Sion. Je súčasťou siete luxusných izraelských hotelov Dan Hotels.

V júli 1946, teda ešte za čias britskej mandátnej Palestíny, bolo južné krídlo hotela zničené pri bombovom útoku revizionisticko-sionistickej vojenskej skupiny Irgun. V hoteli vtedy sídlili orgány britskej mandátnej správy, vrátane vojenského veliteľstva a oddelenia kriminálneho vyšetrovania (CID). Pri výbuchu, ktorý bol odvetným opatrením za britskú protižidovskú politiku, zahynulo 91 ľudí, vrátane 17 Židov.

Referencie
----------

1. ↑  ULLIAN, Robert. Israel. Hoboken: John Wiley & Sons, 2006. 530 s.
2. ↑  REICH, Bernard. A Brief History of Israel. 2. vyd. New York: Infobase, 2009. 382 s

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hotel Kráľa Davida**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne internetové stránky

Súradnice: 31°46′28″S 35°13′21″V﻿ / ﻿31,774444°S 35,2225°V﻿ / 31.774444; 35.2225

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hotel Krále Davida na českej Wikipédii.*
**Rhégnidas** (starogr. *Ῥηγνίδας* – *Rhégnidas*, lat. *Rhegnidus*) je v gréckej mytológii syn a nástupca sikyónskeho kráľa Falka.

Keď sikyónsky kráľ Rhégnidas nastúpil po smrti svojho otca Falka na trón, vystrojil vojenskú výpravu proti peloponézskemu mestu Fleious, ktoré ešte nebolo pod nadvládou Dórov. Ešte pred pripravovaným útokom dal kráľ Rhégnidas obyvateľom mesta návrh, že ak sa vzdajú a príjmu ho za svojho kráľa, môžu si ponechať svoj majetok.

Aj keď obyvateľov Hippasos a jeho prívrženci nabádali, aby ponuku Dórov neprijali a mesto bránili, väčšina obyvateľov sa priklonilo k návrhu kráľa Rhégnida a Hippasos a jeho stúpenci boli nútení z obavy o svoj život utiecť na ostrov Samos.

Staroveký autor Eusebios z Kaisareie vo svojom zozname sikyónskych kráľov Rhégnida neuvádza, ale píše, že po vláde posledného 26. sikyónskeho kráľa Zeuxippa, moc v štáte prevzali kňazi boha Apolóna Karneia.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,13,1.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,13,2.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,175.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
**Severoírske združenie pre občianske práva** (angl. *Northern Ireland Civil Rights Association*, ír. *Cumann Chearta Sibhialta Thuaisceart Éireann*, skr. **NICRA**) bola organizácia, ktorá bojovala za občianske práva katolíckej menšiny v Severnom Írsku koncom 60-tych rokov a začiatkom 70-tych rokov. Vznikla v Belfaste 9. apríla 1967. Zrod organizácie leží v stretnutí spolku Wolfe Toneho, ktorého sa zúčastnil aj náčelník štábu IRA Cathal Goulding v meste Maghera v auguste 1966.

Štyri roky predtým, v roku 1962 IRA zastavila svoje vojenské operácie po neúspechu jej Pohraničnej kampane. Dúfali, že cez rodiace sa hnutie za občianske práva v Severnom Írsku, ktoré začala v rokoch 1963 – 1964 Bezdomovecká občianska liga a Kampaň za sociálnu justíciu, by mohla vzniknúť kampaň občianskych nepokojov, ktoré by pomohli zosadiť unionistisckú vládu v Belfaste.

Počas formovania, členstvo NICRA sa rozšírilo tak aby unionisti, komunisti, socialisti spolu s republikánmi tvorili 5 z 13 členov výkonného výboru NICRA. Vplyv Írskej republikánskej armády na NICRA v neskorších rokoch vzrástol len význam združenia klesal ako násilie v Severnom Írsku vzrástlo od konca roku 1969 do roku 1972 kedy NICRA ukončilo svoju činnosť.

Referencie
----------

* English, Richard. *Armed Struggle;– A History of the IRA*, MacMillan, London 2003; ISBN 1-4050-0108-9
* Jonathan Bardon. *A History of Ulster*. [s.l.] : The Blackstaff Press. ISBN 0-85640-764-X.
* Purdie, Bob. *Politics in the Streets: the origins of the civil rights movement in Northern Ireland*. [s.l.] : The Blackstaff Press. ISBN 0-85640-437-3.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Northern Ireland Civil Rights Association na anglickej Wikipédii.*
**Severská rada** je medzinárodá organizácia založená na spolupráci parlamentov severských štátov. Vznikla v roku 1952, zakladajúcimi štátmi boli Dánsko, Nórsko, Švédsko a Island. Fínsko pristúpilo v roku 1955. Severská rada sa skladá z 87 volených členov z Dánska, Nórska, Švédska a Fínska; vlastných zastupiteľov majú aj Faerské ostrovy, Ålandy a Grónsko.[1]

Jedným z prvých rozhodnutí rady bolo založenie Severskej pasovej únie, ktoré vstúpilo do platnosti 1. júla 1954 a znamenalo vytvorenie spoločného a otvoreného trhu práce.

Členovia
--------

Zakladajúcimi štátmi (z roku 1952) sú:

* Dánsko
* Nórsko
* Švédsko
* Island

V roku 1955 sa pripojilo Fínsko, v roku 1970 Ålandy a Faerské ostrovy a v roku 1984 Grónsko.

Dánsko, Nórsko, Švédsko a Fínsko sú v rade reprezentované 20-člennými delegáciami. Štyri dánske miesta sú obsadené predstaviteľmi z dánskych autonómnych území: Faerských ostrovov (2) a Grónska (2), Fínsko má taktiež dvoch zastupiteľov z autonómnych ostrovov - Ålandov. Island obsadzuje zostávajúcich 7 miest.[2]

Organizácia Severskej rady
--------------------------

Členovia rady sú predstaviteľmi jednotlivých národných parlamentov. Do rady sú nominovaní národnými parlamentnými politickými stranami a volení nepriamo - parlamentom. Voľba členov rady prebieha raz ročne a platí do najbližších ďalších volieb. Spolu s členmi Severskej rady je volení aj ekvivalentní počet ich zástupcov (náhradníkov).

Hlavný sekretariát Severskej rady sa nachádza v dánskej Kodani. Okrem tohto sekretariátu majú všetky delegácie aj vlastné národné sekretariáty, ktoré sa nachádzajú v budovách jednotlivých štátnych parlamentov.[3]

Zdroje
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Externé odkazy
--------------

*
**Damoxenidas** (starogr. *Δαμοξενίδας* – *Damoxenidas*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 384 pred Kr.

Damoxenidas z arkádskej obce Mainalos bol na 99. olympijských hrách v roku 384 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. V Olympii sa box (pygmé) zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.

Socha olympionika Damoxenida stála kedysi v Olympii. Ešte v druhom storočí si ju mohol prezrieť cestovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Nikodama z Mainalu. Podstavec jeho sochy so stopami nôh a s nápisom, datovaného do 4. stor. pred Kr. objavili v olympijskej Altide pri južnej časti chrámu bohyne Héry.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Peter Bol, *Der Antretende Diskobol* str. 39.
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,6,3.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 568 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Arcangelo Migliarini, *Athamas*
**Athamas** (iné názvy: **Athamás, Atamas, Atamás**; gr. starogr. Αθάμας - Athamas/iný prepis: Athamás) bol v gréckej mytológii syn tesálskeho kráľa Aiola, jeho starý otec bol Hellén, praotec všetkých Grékov. Stal sa kráľom v boiótskom meste Orchomenos.

Jeho bratmi boli:

* Krétheus založil mesto Iólkos
* Sizyfos založil Korint
* Salmóneus vládol v Salmónii
* Déión vládol vo Fókide
* Periéres vládol v Messénii.
* Magnes vládol v Magnésii

Athamas sa oženil dvakrát, prvou ženou bola bohyňa oblakov Nefelé. Porodila mu syna Frixa a dcéru Hellé. Nešťastný osud sebe aj deťom privodil tým, že opustil Nefelé a oženil sa s Inó, dcérou Kadma, kráľa v Tébach. S tou mal neskôr dvoch synov, Learcha a Melikerta. Macocha Inó deti z prvého manželstva nenávidela až tak, že s úkladmi a intrigami dosiahla súhlas Athamasa na ich obetovanie bohom, aby zachránila kráľovstvo od hladu, biedy a nepokojov obyvateľov. Tesne pred obetným obradom matka detí Nefelé poslala zlatého barana, aby deti preniesol cez more do ďalekej Kolchidy. Šťastne sa to skončilo pre Frixa, ale Hellé sa utopila v mori.

Čoskoro nato Athamas upadol do nemilosti bohyne Héry, keď sa ujal malého Dionýza, syna najvyššieho boha Dia a jeho milenky Semelé. Héra na Athamanta zoslala šialenstvo, v ktorom zabil svojho syna Learcha. Nestačil už ublížiť druhému Melikertovi, lebo Inó mu ho vytrhla, ale neunikla a vrhla sa do mora. Keď sa šialený Athamas pokúsil zabiť aj Dionýza, skryl ho boh Hermes.

Koniec Athamantov nie je v mýtoch doložený, samovražda je ale predpokladaná. Príbeh Athamasa a jeho syna Frixa stojí na začiatku ďalších veľkých mýtov, najmä vo veľkej výprave
Iasóna a Argonautov do Kolchidy pre zlaté rúno.

Pozri aj
--------

* Argonauti
* Dionýzos

Literatúra
----------

* *Slovník antické kultury*. Praha : Svoboda, 1974. 717 s.
* Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, *ABC Antiky*
* Publius Ovidius Naso, *Proměny*
* Rudolf Mertlík, *Starověké báje a pověsti*
* Vojtech Zamarovský, *Bohové a hrdinové antických bájí*
* Houtzager, Guus, *Encyklopedie řecké mytologie*, ISBN 80-7234-287-8

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Athamás na českej Wikipédii.*
**Atheist** je legendárna technická death metalová skupina zo Sarasoty, Florida,USA založená v roku 1984 pod názvom **Oblivion** neskôr ako **R.A.V.A.G.E.** čo znamenalo *Raging Atheists Vowing A Gory End*. v roku 1988 si zmenili meno na Atheist. Túto skupinu kritici označili ako jeden z najväčších prínosov do histórie death metalovej hudby popri žánrovo spriaznených Death a menej známich Nocturnus. 

Atheist kombinujú v staršej tvorbe thrash metal s death metalom. V neskoršej tvorbe pridávajú do svojej tvorby výrazné džezové synkopácie, latinsko-americké harmónie a hlavne technický a progresívny death metal umeleckého charakteru, ktorý v ich podaní aj v súčasnosti znie veľmi nadčasovo.

História
--------

Kapela Atheist od roku 1984 do roku 1993 vydala tri štúdiové albumy a štyri demo albumy, tri pod názvom *R.A.V.A.G.E.*. Lídrom zoskupenia je spevák, textár a gitarista Kelly Shaefer. Bubeníkom skoro počas celej existencie bol Steve Flynn, ktorý nehral len na albume *Elements*. Rand Burkey bol rytmickým gitaristom od roku 1988 do roku 1992. V roku 1991 pri automobilovej nehode zahynul basgitarista Roger Patterson a do kapely prichádza basák Tony Choy. V roku 1992, necelý rok po vydaní najlepšieho death metalového albumu všetkých čias *Unquestionable Presence* sa skupina rozpadá, a v roku 1993 sa znovu spojí a nahrá ešte viac džezový album *Elements*. Opäť sa rozpadajú a až v roku 2006 ohlasujú svoj návrat. Odohrali viaceré festivaly a koncerty, ale už v novej zostave obohatenej o dvoch gitaristov zo sesterskej skupiny Gnostic. Ku kapele sa znovu pripojil bubeník Steve Flynn. Kelly Shaefer sa po komplikovanej diagnóze tzv. syndróm karpálneho tunela venoval len vokálom, ale už hrá aj na gitaru. Na rok 2009 je na pláne nový dlhoočakávaný album tejto nesmrteľnej death metalovej partie, ktorý má obsahovať aj coververziu známej skladby od Rush, *YYZ*.

Aktuálna zostava
----------------

* Kelly Shaefer – vokály, gitara
* Steve Flynn – bicie
* Tony Choy – basgitara
* Sonny Carson – gitara
* Chris Baker – gitara

Bývalí členovia
---------------

* Rand Burkey – gitara
* Roger Patterson – basa
* Frank Emmi – gitara
* Mickey Hayes – bicie
* Josh Greenbaum – bicie
* Marcel Dissantos – bicie
* Darren McFarland – basa
* Kyle Sokol – basa
* Shannon Lorelei – basa

Štúdiové albumy
---------------

* *Piece of Time* (1989 v Európe; 1990 v USA)
* *Unquestionable Presence* (1991)
* *Elements* (1993)

očakávaný nový album 2009

Demá
----

Ako R.A.V.A.G.E.

* *Rotting in Hell* (1985)
* *On They Slay* (1987)
* *Hell Hath No Mercy* (1987)

už ako Atheist

* *Beyond* (1988)

Externé odkazy
--------------

* Kellyho myspace
* Oficiálna stránka skupiny

Referencie
----------

* databáza na metal-archives
* oficiálna stránka Atheist
Súradnice: 49°50′5″S 18°29′7″V﻿ / ﻿49,83472°S 18,48528°V﻿ / 49.83472; 18.48528

**Doly** (poľ. *Kopalnia*, nem. *Arnoldsdorf*) je časť okresného mesta Karviná.

Poloha
------

Nachádza sa na juhozápade Karvinej v katastrálnom území **Karviná-Doly** o rozlohe 16,35 km2.

Bane sa nachádzajú na celom území štvrte Karviná 2, pôvodne územie zaniknutej obce **Solca**. Jedná sa väčšinou o už uzavreté šachty, ktoré sa len udržujú s výnimkou bane Československej armády, ktorá ešte ťaží.

História
--------

Pôvodná dedina Karvín sa v roku 1923 zmenila v mesto Karvinná, v roku 1939 sa spojilo s okresným Fryštátom pod nemeckým názvom Karwin-Freistadt a v roku 1945 došlo k opätovnému spojeniu s okresným mestom Fryštát pod dnešným názvom Karviná. V päťdesiatych rokoch 20. storočia sa kvôli poddolovaniu mesto začalo demolovať, centrum dvojmestia teda zostalo vo Fryštáte. S obyvateľmi pomaly mizne aj pre niekdajšiu Karvinnú typické nárečie - "po našimi".

V roku 2009 tu bolo evidovaných 170 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 810 obyvateľov.

Doprava
-------

V Doloch sa nachádza železničná stanica Karviná-Doly (predtým Karviná hlavná stanica) ležiaca na trati Lúky nad Olší - Bohumín (pôvodná trasa Košicko-bohumínskej železnice), ktorá je teraz v správe prevádzkovateľa Advanced World Transport. Železničná stanica bola tiež koncovou stanicou miestnej železnice KFNB z Petrovíc u Karvinej.
Prechádza tu cesta I / 59.

Galéria
-------

* Baňa BarboraBaňa Barbora
* Baňa GabrielaBaňa Gabriela
* Areál bývalej bane JindřichAreál bývalej bane Jindřich
* Baňa ČSABaňa ČSA
* Ruiny kaplnkyRuiny kaplnky

Referencie
----------

1. 1 2  Český štatistický úrad. *Historický lexikon obcí ČR 1869 - 2005 - 1. díl* [online]. 2007-03-03, [cit. 2015-01-08]. S. 718, 719, záznam 10-1. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  Územně identifikační registr ČR. *Územně identifikační registr ČR* [online]. 1999-01-01, [cit. 2015-01-08]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑  Ministerstvo vnútra ČR. *Adresy v České republice* [online]. [Cit. 2009-10-22]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Doly (Karviná)**

Externé odkazy
--------------

* Foto - Karviná v premenách času
* Geológia Karviná Doly

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Doly (Karviná) na českej Wikipédii.*

| Mesto Karviná - časti |
| --- |
| Doly • Fryštát • Hranice • Lázně Darkov • Louky • Mizerov • Nové Město • Ráj • Staré Město |
*Malého Ofelta škrtí had*, Denkmäler des klassischen Altertums. 1888
**Ofeltes** alebo **Ofeltés** (starogr. *Ὀφέλτης* – *Ofeltes*/iný prepis *Ofeltés*, lat. *Opheltes*) je v gréckej mytológii malý syn nemejského kráľa Lykourga a jeho manželky Eurydiky.

Jeho opatrovateľkou bola Hypsipylé, bývalá kráľovná na ostrove Lemnos, dcéra tamojšieho kráľa Thoanta. Keď lemnijskí muži húfne opúšťali svoje manželky a odchádzali za ženami na pevninu, všetky ženy podľa dohody svojich mužov povraždili, jediná kráľovná Hypsipylé ušetrila svojho starého otca v truhlici, spustenej na more. Za túto zradu ju ostatné ženy predali do otroctva a tak sa stala opatrovateľkou maličkého Ofelta.

Počas jednej prechádzky ju na lúke stretli vojaci, ktorí tiahli do vojny „siedmich proti Tébam" a požiadali ju o vodu, pretože všetky pramene v okolí na príkaz najvyššieho boha Dia nymfy zasypali. Hypsipylé preto položila dieťa na zem a odišla vojakom ukázať ukrytý lesný prameň. Len čo však odišli, vyliezol obrovský had a ovinul sa okolo Ofelta, na jeho krik okamžite pribehli vojaci i kráľ Lykourgos so svojou manželkou, ale bolo už neskoro, chlapec bol mŕtvy.

Kráľ chcel hneď pestúnku na mieste zabiť, ale zabránil mu v tom jeden z vojakov, hrdina Tydeus. Na Ofeltovu počesť potom usporiadali vojenské hry, ktoré sa neskôr stali základom pre slávne nemejské hry. Avšak podľa iných zdrojov tieto hry založil hrdina Herakles potom, čo premohol nemejského leva.

Odraz v umení
-------------

* *Ofeltova smrť* bola v antike častým motívom výzdoby gréckych váz.
* Jedno z najlepších jeho zobrazení je zachované na reliéfe z 1. stor. pred Kr. dnes v Kapitolskom múzeu v Ríme.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. 4. vyd. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ofeltés na českej Wikipédii.*
Koktail Bloody Mary
**Bloody Mary** (slov. *krvavá Mária*) je obľúbený koktail namiešaný z vodky, paradajkového džúsu a zvyčajne ďalších korení alebo príchutí, ako worcesterová omáčka, Tabasco, hovädzí vývar alebo bujón, chren, zeler, soľ, čierne korenie, kajenské korenie, citrónová šťava, vaječný bielok a zelerový šalát.

Pôvod
-----

Pôvod tohto koktailu je nejasný. Fernand Petiot tvrdil, že ho vynašiel v roku 1921, keď pracoval v New York Bare, ktorý sa neskôr stal Harry's New York Barom, veľmi známym barom v Paríži. Iná tradícia hovorí, že to bol herec George Jessel (USA), kto vytvoril tento drink okolo roku 1939. Prvá zmienka o Bloody Mary v USA je v stĺpci Lucia Beebea v novinách *New York Herald Tribune*, vytlačenom v roku 1939 spolu s originálnym receptom: „Najnovší lomcovák George Jessela, ktorý má pozornosť mestských pisateľov, sa volá Bloody Mary: napoly paradajkový džús, napoly vodka." Málokto vie, že tento drink je pomenovaný podľa anglickej kráľovnej Márie I. ktorá pre násilné pretláčanie katolíctva dala za 5 rokov svojej vlády popraviť vyše 300 protestantov.

Externé odkazy
--------------

* Recept na koktail Bloody Mary, jeho ďalšie varianty a tiež stovky ostatných koktailov

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bloody Mary na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Offene Systeme und deren Schnittstellen für die Elektronik im Kraftfahrzeug** (skrátene **OSEK**; preklad: *Otvorené systémy a ich rozhrania pre elektroniku v automobile*) je ochranná značka spoločnosti Siemens a je to názov (už medzinárodného) štandardizačného grémia pre priemysel. To treba mať na mysli, pretože ak sa spomenie OSEK, väčšinou sa tým myslí jeden zo štandardov tohoto grémia: operačný systém OSEK-OS.

História
--------

Grémium bolo založené v roku 1993 rôznymi výrobcami automobilov, ich dodávateľmi a producentmi softvéru. Hlavní zakladatelia boli: BMW, Daimler-Benz (dnes už Daimler), Opel, Volkswagen, Bosch, Siemens a Inštitút pre priemyselnú informačnú techniku na Technickej univerzite v Karlsruhe. Podobné grémium založili už v roku 1988 francúzski výrobcovia Peugeot, Citroën a Renault s názvom VDX. V roku 1994 sa obe skupiny spojili a vytvorili OSEK/VDX.

Výsledky
--------

Grémium OSEK je autorom nasledovných štandardov:

* OSEK-OS (Operating System) – štandard operačného systému pre softvér v embedded systems (ide o preddefinované jadro operačného systému, kde je možné pomocou konfigurácie parametrov prispôsobovať OSEK-OS danej riadiacej jednotke. Pre samotnú aplikáciu – čo má riadiaca jednotka robiť sa na existujúce štandardné jadro doprogramujú vlastné funkcie)
* OSEK-OIL (OSEK Implementation Language) –  štandard opisného jazyka
* OSEK-ORTI (Runtime Interface) – definícia rozhrania OS s debuggerom
* OSEK-COM (Communication) – definícia komunikačných rozhraní medzi modulmi v rámci jedného zariadenia aj medzi rôznymi riadiacimi jednotkami v aute
* OSEK-NM (Network Management) – definuje podmienky, kedy sa jednotlivé riadiace jednotky v aute smú vypnúť. (Dôvodom vypnutia zariadenia je úspora prúdu, ktorý, keď auto nemá zapnutý motor, je dodávaný z batérie. Pre predstavu: v priemernom aute kategórie Golf je približne 30 – 60 mikrokontrolérom riadených zariadení, v MercedesBenz E- Triedy až do 200 v najlepšej výbave.)

Normy
-----

Väčšina požiadaviek na zmienené štandardy definoval OSEK v norme ISO 17356 a sú v nej zahrnuté OSEK/VDX-OS 2.2.2, OSEK/VDX-COM 3.0.3, OSEK/VDX-NM 2.5.3 a OSEK/VDX-OIL 2.5.
**Skalica** je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Želobudzského potoka, meria 5,9 km a je tokom VI. rádu.

Prameň
------

Pramení na Poľane, v oblasti Hrbatej lúčky, pod kótou 1 027,4 m n. m. v nadmorskej výške okolo 790 m n. m.

Opis toku
---------

Tečie juhozápadným smerom cez Detvianske predhorie, preteká osadou Skalica, zľava priberá prítok z Macákovej doliny a na dolnom toku vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Slatinská kotlina. Tu sa rozvetvuje na dve ramená, kratšie pravostranné tečie na západ a ústi do Želobudzského potoka v nadmorskej výške cca 460,5 m n. m. kým hlavné koryto pokračuje na juh a do Želobudzského potoka ústi v nadmorskej výške okolo 441 m n. m. severovýchodne od obce Očová.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hradnej |
| --- |
| *Hradná* → *Slatina* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Dúbravský potok
* **Hradná**
* Kamenná
* Lazný potok
* Mačinová
* Skalica
* Želobudzský potok

 |
Súradnice: 35°57′05″S 52°06′34″V﻿ / ﻿35,95139°S 52,10944°V﻿ / 35.95139; 52.10944

**Kúh-e Damávand** (iné názvy: **Kúhe Damávand, Damávand, (Kúh-e/Kúhe) Demavend/Demávend, Kolleh-je/Kollehje Damávand/Demávend/Demavend**) je vyhasnutá sopka, nachádzajúca sa v iránskej provincii Mázandarán, asi 50 km južne od Kaspického mora a 60 km východne od hlavého mesta Teherán. S výškou 5 610 m je to najvyšší vrch Iránu, ako aj celého Stredného východu.

Sopka leží na južnom okraji staršej 9 km širokej kaldery a je tvorená prevažne andeziticko-trachytickými horninami. Vek poslednej erupcie sopky nie je doložený, ale podľa niektorých indícií (absencia glaciálnej erózie poslednej ľadovej doby) poukazuje na jeho relatívne nedávny čas (holocén). Na svahoch sopky sa nachádzajú aj aktívne fumaroly a horúce pramene.

Damávand má dôležité postavenie v perzskej mytológii, podľa zaratuštrických textov tu bol uväznený trojhlavý drak Aži Daháka až do konca sveta.

Galéria
-------

* Satelitná snímka krátera.Satelitná snímka krátera.
* Damávand v zime.Damávand v zime.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Damávand**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Damávand na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Skaios** (starogr. *Σκαῖος* – *Skaios*) je v gréckej mytológii syn spartského kráľa Hippokoóna.

Skaios bol syn Hippokoóna z Amyklaie, ktorý mal okrem neho ešte ďalších jedenásť synov, Doryklea, Enarofora, Euteicha, Boukola, Lykaitha, Tebra, Hippothoa, Euryta, Hippokorysta, Alkinoa a Alkóna. Jeho otec Hippokoón sa stal kráľom Sparty, keď svojho brata Tyndarea vyhnal z krajiny.

Jedného dňa prišiel do Sparty hrdina Hérakles s bratrancom Oiónom a pri dome Hippokoóna ich napadol strážny pes, ktorého Oiónos v sebeobrane zabil. Skaios so svojimi bratmi stáli obďaleč a keď to uvideli, na Oióna a Hérakla vzápätí zaútočili. V tejto bitke potom Oiónos zomrel a zranený Hérakles bol nútený ustúpiť. Héraklova pomsta ale nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Héraklov brat Ifikles, Hérakles Hippokoóna a všetkých jeho synov pobil a Tyndareós sa mohol vrátiť do Sparty a ujať sa vlády.

Grécky historik Herodotos uvádza, že v svätyni boha Apolóna v Tébach, videl na trojnožke nápis v hexametrickom verši. Nápis hlásal: „Skaios pästibijec mne ďalekostrelnému Apolónovi daroval ozdobu krásnu." Herodotos ďalej dodáva, že či je darcom Skaios, syn Hippokoóna, alebo nejaký jeho menovec, žil v dobe Oidipa, syna Laia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 464.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,4.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,3.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,5.
6. ↑  Herodotos, *História*, 5,60.
**Drobná záhradná stavba** je záhradná stavba, ktorá ma doplnkovú funkciu pre hlavnú stavbu a nemôže ovplyvniť životné prostredie. Na postavenie drobných stavieb netreba stavebné povolenie, stačí ak ich stavebník ohlási na príslušnom stavebnom odbore. Patria sem prízemné stavby (nepresahujú 25 m2 a hĺbku 3 m), oplotenie, prípojky na verejné siete a rozvody.

Garáž
-----

Môže byť voľne stojaca, pristavená alebo súčasť domu. Jednou z možností je prístrešok na parkovanie. Podľa materiálu môžu byť murované, montované a kombinované. Základné požiadavky sú okná, dvere, osvetlenie, strop - zastrešenie, steny, vonkajšie omietky, garážová bránka (zhrňovacia, sklápacia, zvinovacia, posuvná) a podlahy odolné voči požiaru.

Altánok
-------

Altánok je samostatná konštrukcia, zastrešená a rôzneho tvaru pôdorysu s jedným vstupným otvorom. Býva vybavený nábytkom a niekedy aj osvetlením. Podľa materiálu môže byť murovaný, drevený a kovový.

Prístrešok
----------

Slúži na dodatočné parkovacie miesto pred garážou. Je to otvorená konštrukcia, ktorá môže byť doplnená jednou alebo dvoma záveternými stenami. Konštrukciu tvoria nosné stĺpy spojené priečnymi stenami.

Pergola
-------

Pergola je samostatne stojaca ľahká stavba, ktorá slúži na zatienenie miesta, chodníka, oddelenie okrasnej a úžitkovej časti záhrady alebo zdôraznenie vstupu do domu. Tvoria ho dva nosné stĺpy, ktoré môžu byť betónové, kamenné, murované, drevené alebo kovové. Veľkosť pergoly je 2,5 až 3 m. Stavba musí byť dostatočne pevná aby uniesla popínavé rastliny. Musí odolávať náporom vetra. Stĺpy sú ukotvené v základe hĺbky 800 – 900 mm, ktorý tvorí základová pätka. Na bokoch môže byť doplnená trelážou.

Zdroje
------

* WAGNER, B. *Sadovnícka tvorba I. II.*. SPN Praha 1989, 1990 ISBN 80-209-0031-4
Súradnice: 48°25′08″S 17°09′36″V﻿ / ﻿48,419°S 17,16°V﻿ / 48.419; 17.16

**Podmalokarpatská zníženina** je geomorfologický podcelok Borskej nížiny.

Vymedzenie
----------

Podcelok leží na juhovýchodnom okraji Borskej nížiny a lemuje Malé Karpaty. Na severe susedí Senická pahorkatina, podcelok Chvojnickej pahorkatiny, nasledujú podcelky Borskej nížiny – Myjavská niva, Bor, Záhorské pláňavy, Dolnomoravská niva a Novoveská plošina. Juhovýchodný okraj lemujú podcelky Malých Karpát – Devínske, Pezinské a Brezovské Karpaty a na severovýchode susedí Myjavská pahorkatina.

Chránené územia
---------------

Juhovýchodný okraj podcelku lemuje CHKO Malé Karpaty, severozápadnú líniu z veľkej časti vymedzuje Vojenský obvod Záhorie. Z maloplošných chránených území tu leží:

* Vápenický potok
* Rudava
* Nové pole – prírodná rezervácia

Osídlenie
---------

Územie tejto časti Borskej nížiny je stredne husto osídlené. Nachádza sa tu viacero obcí, na južnom okraji leží Záhorská Bystrica a okrajovo i mesto Stupava.

Doprava
-------

Juhozápadnou časťou vedie diaľnica D2 i cesta I/2 (Bratislava – Malacky), strednou časťou II/503 (Pezinok – Malacky) a v severovýchodnej časti cesta I/51 (Trnava – Senica). Pozdĺžne územím prechádza cesta II/501 (Lozorno – Jablonica), v ktorej blízkosti vedie i železničná trať Zohor – Plavecký Mikuláš. Tá sa pripája na trať Bratislava – Břeclav. V strednej časti sa nachádza Letecká základňa Malacky.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-14]. Dostupné online.
**KOVOMONT KRÁSNO, s.r.o.** je v roku 2000 založený strojársky podnik v meste Krásno nad Kysucou, presnejšie na Kysuckej ceste. Je to doteraz spolu s podnikmi Promont a.s. Komad s.r.o. ENZA s.r.o. a AIW s.r.o. jediný a doteraz najstarší strojársky zamestnávateľ v meste. Založený bol na mieste významného mestského zamestnávateľa: *Oceľové konštrukcie š.p. - závod Krásno nad Kysucou*.

Dejiny
------

Na mieste súčasného Kovomontu Krásno sa nachádzal podnik *Oceľové konštrukcie š.p.*, ktorý bol po Drevine Krásno najúspešnejší zamestnávateľ v meste. Okrem tohto podniku sa tam nachádzal aj závod Radiátorka š.p. ktorý s Oceľovými konštrukciami taktiež úspešne spolupracoval. Bol postavený v roku 1947 na mieste domovej zástavby na ľavom brehu rieky Kysuca. V podniku sa vybudovali výrobne haly, sídelná budova a ubytovňa pre zamestnancov. Závod v týchto rokoch nebol veľmi známy, no jeho najúspešnejšie obdobie nastáva v 70. rokoch 20. storočia, kedy zamestnával takmer 1000 pracovníkov nielen z Krásna, ale aj z iných obcí a miest Kysúc. Závod najprv niesol názov *Oceľové konštrukcie š.p.* (od 70. rokov *Oceľové konštrukcie, š.p. - závod Krásno nad Kysucou*). Nachádzali sa na tomto mieste do odkúpenia pozemku a založenia Kovomontu Krásno v roku 2000. Závod *Oceľové konštrukcie - závod Krásno nad Kysucou* sa premiestnil ku železničnej stanici, kde v roku 2002 skrachoval. Na jeho mieste tam založili firmu FOLK plus s.r.o. Jeho majiteľom sa stal Ing. Zdenek Sedlák a jeho syn Patrik Sedlák, na ich podnet sa firma premenovala na Alu-Metal. Výrobný program firmy je zameraný na produkciu pre stavebníctvo a iné priemyselné odvetia. Realizoval stavby v Nemecku, Švajčiarsku, Ingušsku, Česku a na Slovensku, napríklad: Obchodné centrum Dubeň Žilina (Al fasáda a strešný svetlík), Rímskokatolícky kostol Jacovce (zasklené svetlíky), Obchodné centrum Polus Bratislava (nerezové zábradlia), INA Kysucké Nové Mesto (nerezové zábradlia) a iné. V Kovomonte sa vyrábajú železné tyče a iné strojárske výrobky. Okrem toho slúži aj na Predaj vyrobených výrobkov. So spoločnosťou spolupracujú mnohé spoločnosti, ako i fabriky pri skrachovanej Drevine. Kovomont Krásno, s.r.o. nie je moc významný podnik, no omnoho viac bol preslávený jeho bývalý majiteľ-podnik *Oceľové konštrukcie š.p. - závod Krásno nad Kysucou*.

(Tento článok je väčšinou o histórii Oceľových konštrukcií š.p. ktorý sa nachádzal na mieste súčasného Kovomontu Krásno, s.r.o.)

Externé odkazy
--------------

*
**KNM-ER 1813** (t.j. "Kenya National Museum; East Rudolf; položka 1813") alebo **Homo microcranous** je sporný nález človeka (Homo) z lokality Koobi Fora (podregión Bura Hasuma) v Keni.

Nález a charakteristika
-----------------------

Nálezcom bol Kamoya Kimeu v roku 1973. Nález bol oznámený v roku 1974, prvýkrát bol opísaný v roku 1976. Ide o takmer kompletné kránium jedinca neznámeho pohlavia s endokraniálnym objemom 510 cm3.

Datovanie
---------

Vek nálezu môže byť podľa novších rôznych datovaní:

* 1,9 až 1,88 mil. rokov BP alebo
* 1,65 mil. BP alebo
* vyše 1,8 až 1,55 mil. BP alebo
* starší než 1,87 alebo dokonca než 1,89 mil. BP

Zaradenie
---------

* staršie: Australopithecus sp. indet. Homo africanus, Homo habilis, Australopithecus cf. africanus, Homo antiquus, (holotyp druhu) Homo microcranous
* novšie: Homo ergaster, Homo habilis (a to skôr Homo habilis v užšom zmysle než Homo rudolfensis)

Z posledných zdrojov, ktoré aj systematicky porovnávajú nálezy, Mounier 2011 zaraďuje KNM-ER 1813 k typickým nálezom druhu Homo ergaster.

Referencie
----------

* Wood, B.: *Wiley-Blackwell Encyclopedia of Human Evolution*, 2011
* Mounier et al. 2011: *The Stem Species of Our Species: A Place for the Archaic Human Cranium from Ceprano*, Italy
* referencie v článku *Človek pracujúci*
**KREEP** (skratka odvodená od K - draslík, REE - Rare Earth Elements - prvky vzácnych zemín, P - fosfor) alebo **KREEP bazalt** je označenie geochemicky definovaných impaktných brekcií a bazaltických hornín na Mesiaci. Názov je akronymom, ktorý poukazuje na chemické zloženie. Okrem draslíka (K), prvkov vzácnych zemín (REE) a fosforu (P) tiež obsahuje vysoké koncentrácie rádioaktívneho uránu a tória. Mesiac bol kedysi pokrytý z veľkej časti tekutým oceánom magmy. KREEP predstavuje zmes prvkov, ktoré sa nemohli zapojiť do kryštalizácie, keď tento oceán chladol. Horniny typu KREEP bazaltov sú známe len z Mesiaca, na Zemi svoje ekvivalenty nemajú.

Referencie
----------

1. ↑  HOVORKA, Dušan. *Sopky : Vznik - produkty - dôsledky*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1990. ISBN 80-224-0014-9. S. 147.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku KREEP na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o ZemiAstronomický portálPortál slnečná sústava |