recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jozef Juraj Styk** (\* 19. marec 1897, Dolný Kubín - † 28. august 1965, Sučany) bol politik, hospodársky pracovník.

Jeho otec Aurel Styk (bol účtovníkom banky Tatra), matka Anna rod. Hodžová.

Životopis
---------

Študoval na reálke v Lipníku nad Bečvou a v Kroměříži, kde roku 1915 maturoval, v roku 1918-1923 na VUT v Brne, roku 1923 Ing. Študentský, potom hospodársky, a najmä politický pracovník, organizátor protifašistického odboja a SNP, 1945-1948 patril k vedúcim osobnostiam demokratizačného procesu, popredný predstaviteľ Demokratickej strany (DS). Propagátor čs. vzájomnosti, roku 1939 vznik Slovenského štátu neprijal, antifašista, aktivizoval sa v občianskom odboji. Po vypuknutím SNP prišiel do Banskej Bystrice, 30. augusta 1944 prečítal v Slobodnom slovenskom vysielači Šrobárovu Proklamáciu predsedníctva Ústredného Národného výboru s výzvou k obyvateľstvu, aby podporilo boj armády a partizánov. Člen povstaleckej SNR v Banskej Bystrici (1. septembra 1944), jej predsedníctva (od 19. septembra 1944), povereník pre dopravu a verejné práce a spoluzakladateľ demokratického klubu v SNR. Po ústupe SNP do hôr cez Prašivú a Chabenec do Liptova, kde sa skrýval. Zúčastnil sa na príprave Košického vládneho programu, ako aj na formovaní DS, 4. apríla 1945 ako jej zakladajúci člen. V rokoch 1945-1948 člen DS a jej funkcionár, poslanec SNR a Národného zhromaždenia. Po februári 1948 pre svoje názory vyradený z politického a verejného života.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. tr. Čs. vojnovým krížom 1939

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 10 evanjelickej matriky Dolný Kubín
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1192456912
* NK ČR: js20201063644
* SNK: 155122
* VIAF: 1687156565687723500003
Mandžusko
**Mandžusko** je historická oblasť na severe Číny na území provincií Chej-lung-ťiang, Ťi-lin a Liao-ning, susediaca s Mongolskom, Ruskom a KĽDR. Najvyšším vrchom Mandžuska je hora Päktu-san na hranici so Severnou Kóreou.

Dejiny
------

Do 10. storočia sa v Mandžusku stretávali Čínania a Kórejci, neskôr bolo ovládané Kitanmi, Džürčenmi a Mongolmi. Koncom 16. storočia zjednotil Nurhači miestne džürčenské kmene. Jeho potomkovia založili mandžuskú dynastiu Čching, ktorá do roku 1911 vládla v Číne.

Po tom, ako Mandžuovia ovládli Čínu, dynastia Ming bola nahradená mandžuskou dynastiou Čching. Mandžusko bolo síce s ostatnými oblasťami Číny vo formálnom zväzku, qingskí vládcovia však nikdy plne nezačlenili ich vlasť do Číny. Hoci sa mandžuskí vládcovi neskôr silne sinizovali, v polovici 17. storočia ustanovené právne, a do istej miery aj etnické, rozdelenie pretrvalo až do obdobia slabnutia moci čchingskej dynastie v 19. storočí.

Ako sa oslabovala moc Pekingu, veľa periférnych oblastí sa buďto osamostatnilo (ako napríklad Kašgar) alebo prešlo pod kontrolu imperialistických mocností. Na severné oblasti čchingskej dynastie si v priebehu 19. storočia robilo najväčšie nároky cárske Rusko. V roku 1858, po Pekinskej konvencii, ktorá ukončila druhú ópiovú vojnu, bola oslabená Čína prinútená vzdať sa oblastí severne od rieky Amur. Toto sa odohralo v intenciách Aigunskej zmluvy a Rusko získalo kontrolu nad obrovskou časťou zeme nazývanou Vonkajšie Mandžusko. Rusko to však neuspokojilo a s postupným slabnutím čchingskej dynastie vyvinuli ďalšiu snahu o nadobudnutie kontroly nad zvyšnými časťami Mandžuska. Silný ruský vplyv prenikol do Mandžuska spolu s vybudovaním Východočínskej železnice v 90tych rokoch 19. storočia, ktorá spojila Čínu s ruským ďalekým východom cez Charbin do Vladivostoku.

Výsledkom rusko-japonskej vojny zo začiatku 20. storočia (1904 – 1905) bolo nahradenie ruského vplyvu japonským vo Vnútornom Mandžusku. V roku 1906 Japonci vybudovali Južnú mandžuskú železnicu do Porth Arthuru. Medzi prvou a druhou svetovou vojnou sa Mandžusko stalo politickým a vojenským bojiskom medzi Ruskom, Japonskom a Čínou. Roku 1917 vtrhli Japonci do Vonkajšieho Mandžuska v reakcii na chaos, ktorý sprevádzal revolúciu v Rusku. Úspechy sovietskych vojsk spolu s americkým ekonomickým tlakom prinútili Japoncov sa z oblasti stiahnuť, Vonkajšie Mandžusko sa však plne vrátilo pod sovietsku kontrolu roku 1925.

V rokoch 1932 – 1945 bolo územie Mandžuska okupované Japonskom ako bábkový štát Mandžukuo. Po porážke a odchode Japoncov sa na územie Mandžuska rozšírila Čínska občianska vojna medzi komunistami a nacionalistami. Počas občianskej vojny komunisti uskutočnili obliehanie Čchang-čchunu, pri ktorom nechali vyhladovať obyvateľov provinčného veľkomesta Čchang-čchun, čo viedlo k približne 150 tisíc úmrtiam medzi civilným obyvateľstvom. Po pripojení územia k Čínskej ľudovej republike sa tri mandžuské provincie stali centrom ťažkého priemyslu v krajine.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mandžusko**.
Mons. **Ján Hirka** (\* 16. november 1923, Abranovce – † 10. apríl 2014, Prešov) bol prešovský gréckokatolícky eparcha.

Život
-----

Za kňaza ho vysvätil blahoslavený Vasiľ Hopko 31. júla 1949. Po likvidácii gréckokatolíckej cirkvi komunistami bol 22. októbra 1952 zatknutý. V roku 1953 bol odsúdený na tri roky väzenia avšak ešte v tom istom roku bol na základe prezidentskej amnestie prepustený. Trest zákazu pobytu v košickom a prešovskom kraji na päť rokov však zostal v platnosti. V roku 1955 bol znova zatknutý. 4. septembra 1956 bol následne odsúdený na 2 a pol roka väzenia, čo si odpykával až do 20. marca 1958. Po prepustení mal znova na 5 rokov zákaz pobytu v prešovskom a košickom kraji.

Po obnovení činnosti Gréckokatolíckej cirkvi v roku 1968, stal sa Ján Hirka správcom farnosti v Prešove. 20. decembra 1968 ho pápež Pavol VI. vymenoval za ordinára – apoštolského administrátora prešovského biskupstva s právami eparchiálneho biskupa. Štátny súhlas na to však dostal až 2. apríla 1969. Štát nepovolil vymenovať ho za biskupa. Rímsky biskup Pavol VI. mu 21. marca 1978 mu udelil hodnosť pápežského preláta.

Po páde komunistického režimu ho 21. decembra 1989 Svätý Otec Ján Pavol II. vymenoval za prešovského sídelného biskupa. Biskupskú vysviacku prijal od kardinála Tomka v Prešove 17. februára 1990. Bol prvým biskupom Katolíckej cirkvi vymenovaným a vysväteným po páde totalitného režimu v Česko-Slovensku.

V rokoch 1990 – 2002 pôsobil ako siedmy prešovský eparchiálny biskup.

Galéria
-------

* Ján Hirka za svojím pracovným stolom v r. 1991Ján Hirka za svojím pracovným stolom v r. 1991
* Podpis a pečiatka biskupa Jána Hirku v r. 1994Podpis a pečiatka biskupa Jána Hirku v r. 1994

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Životopis Jána Hirku na stránkach gréckokatolíckeho arcibiskupstva Prešov
* Životopis na stránkach Konferencie biskupov Slovenska
* Ján Hirka na Catholic-Hierarchy.org

| Tituly a funkcie v Gréckokatolíckej cirkvi |
| --- |
| Predchodca**Ján Hirka*****ako apoštolský administrátor*** | **7. eparcha prešovský**1990 – 2002 | Nástupca**Ján Babjak** |
| **Neobsadené**(od 1960)Posledný predchodca**bl. Pavol Peter Gojdič*****ako eparchiálny biskup*** | **apoštolský administrátor prešovský**1968 – 1990 | Nástupca**Ján Hirka*****ako eparchiálny biskup*** |

Autoritné údaje: * GND: 1046479644
* SNK: 149427
* VIAF: 306324668
Skupina slnečných škvŕn
Slnečná škvrna v ultrafialovom žiarení
**Slnečná škvrna** je tmavé miesto vo atmosfere Slnka. Má nepravidelný kruhový tvar a silné magnetické pole. Sú najznámejším prejavom slnečnej aktivity. Veľké slnečné škvrny majú dlhú životnosť a sú viditeľné voľným okom. Niektoré menšie majú životnosť len pár hodín, väčšie až niekoľko mesiacov.

Škvrny vznikajú v tých miestach fotosféry, kde je znížená lokálna intenzita magnetického poľa, ktoré potláča konvekciu. Jej dôsledkom je nižšia teplota až o niekoľko sto Kelvinov, ako v okolitej fotosfére. Preto škvrny vyzerajú byť tmavšie, ako ich okolie, hoci na tmavom pozadí by žiarili jasne oranžovým svetlom. Škvrna je zvyčajne plytká priehlbina v plazme a väčšinou má dve časti: Penumbru a umbru. **Umbra**, alebo úplny tieň je tmavšia centrálna časť škvrny. Obklopuje ju svetlejšia **penumbra**. Malé slnečné škvrny (póry) zvyčajne nemajú penumbru. Veľkosť slnečných škvŕn sa pohybuje v rozpätí od 1 000 km do niekoľko desiatok tisíc kilometrov.

Škvrny sa väčšinou zjavujú vo dvojiciach s opačnou polaritou magnetického poľa. Miesto ich výskytu a počet zavisí od slnečného cyklu. Sú najstarším pozorovaným prejavom slnečnej aktivity. V minime slnečnej aktivity sa takmer nevyskytujú, v maxime je ich, naopak, veľmi veľa. Graf ich výskytu sa nazýva *Motýlikovitý diagram*. Podľa počtu slnečných škvŕn a ich skupín sa vyjadruje *Wolfovo číslo*, ktoré súčasne charakterizuje slnečnú aktivitu. V spektre slnečných škvŕn sa v dôsledku nižšej teploty objavujú aj neutrálne atómy.

Slnečné škvrny sú najstarším pozorovaným javom na povrchu Slnka. Najstaršie záznamy o existencii tmavých miest sa datujú na rok 2800 pred Kr. Ďalekohľadom ich prvýkrát pozoroval až Galileo Galilei. Predpokladal však, že ide o tieň na povrchu Slnka vrhaný mrakmi.

1. ↑  
	* Vyhodnotenie a predikcia Slnečnej aktivity (ENG)  Archivované 2010-10-09 na Wayback Machine

**Varovanie: pohľad priamo do Slnka môže vážne poškodiť zrak. Pozorovanie slnečných škvŕn je bezpečné len cez slnečné filtre, alebo za pomoci projekcie.**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálHviezdny portálPortál slnečná sústava |

| * z
* d
* u
Slnko |
| --- |
| Vnútorná stavba | 
Jadro Slnka · 
Oblasť žiarivej rovnováhy · 
Styčná vrstva · 
Konvektívna zóna
 |
| Slnečná atmosféra | 
Fotosféra · 
Chromosféra · 
Prechodová oblasť · 
Koróna
 |
| Vonkajšie štruktúry | 
Slnečná konštanta · 
Slnečný vietor · 
Heliosféra · 
Heliopauza · 
Rázová vlna
 |
| Útvary na povrchu Slnka a v slnečnej atmosfére | 
Slnečné škvrny · 
Fakuly · 
Flokuly · 
Fibrily · 
Granulácia · 
Obrie cely · 
Spikuly · 
Protuberancie · 
Slnečné erupcie · 
Koronálne diery · 
Aktívne oblasti · 
Oblasť M · 
Koronálna kondenzácia
 |
| Javy súvisiace so slnečným diskom | 
Zatmenie Slnka · 
Astronomický prechod · 
Bishopov prstenec
 |
| Ostatné | 
Slnečná sústava · 
Pohyb Slnka · 
Slnečné dynamo · 
Slnečné spektrum · 
Slnečná aktivita · 
Slnečná radiácia · 
Rádiová búrka · 
Magnetická búrka
 |
**Eľ Lisickij** (rus. Эль Лисицкий, nem. El Lissitzky), vlastným menom **Lazar Markovič Lisickij** (rus. Лазарь Маркович Лисицкий), pôvodným menom **Lazar Morduchovič Lisickij** (rus. Лазарь Мордухович Лисицкий; \* 23. november 1890, Počinok, Rusko – † 30. december 1941, Moskva) bol ruský maliar a architekt, jeden z predstaviteľov ruského konštruktivizmu.

Biografia
---------

Tvoril takmer vo všetkých oblastiach navrhovania. Patril medzi predstaviteľov ruského konštruktivizmu. Neprijali ho na akadémiu v Petrohrade a tak vyštudoval na technickej škole v Darmstadte. Na začiatku 1. svetovej vojny sa vrátil do Ruska. Od roku 1917 vyučoval spolu s Kazimirom Malevičom na umeleckej škole vo Vitebsku a neskôr aj na VCHUTEMAS. Jeho záľubou boli nefiguratívne geometrické konštrukcie. V roku 1921 vyučoval na moskovskej akadémii. V rokoch 1922 – 1928 sa vrátil do Nemecka, kde sa zúčastňoval v aktivitách tamojšej avantgardy ako profesor Bauhausu. Spolupracoval aj so skupinou De Stijl. Od roku 1928 žil v Moskve, kde pôsobil ako návrhár. Na medzinárodných výstavách a veľtrhoch. navrhoval výzdobu sovietskych pavilónov. Spolu s Hansom Arpom publikovali knižné dielo *Umelecké izmy*.

Architektonická tvorba Eľa Lisického sa najviac odrazila v utopických návrhoch horizontálnych mrakodrapov, ktoré mali radikálne zmeniť urbanistický obraz Moskvy. Tieto horizontálne mrakodrapy boli stavby s troma opornými bodmi a mali sa akoby vznášať nad zemou. Takto sa mal dosiahnuť efekt maximálne využitej úžitkovej plochy oproti minimálnym požiadavkám na podpornú plochu. Ale takéto oceľové konštrukcie nebolo možné zrealizovať.

Viac ako architektúre sa Lisickij venoval maľbe, reklamnej grafike, knižnému umeniu a výstavníctvu. Umeleckým vzorcom prounu sa Lisickij pokúšal prekonať konvenčné formy obrazu, sochy a architektúry. „Prouny sú prestupné stanice medzi materiálom a architektúrou. Proun mení výrobné formy umenia na komunistickom základe z oceľobetónu."

„...naše umenie patrí k epoche vedeckých vedomostí. Používame metódy tejto epochy – analyzujeme… Svet je nám daný cez videnie, cez farbu – to je jeden prístup. Svet je nám daný cez dotyk, cez materiál – to je druhý prístup. Podľa oboch prístupov svet patrí ku geometrickému poriadku." (Eľ Lisickij) [chýba zdroj]

Tvorba
------

* Kniha *Russland* z roku 1930
* Kniha *Umelecké izmy* (spolupráca s H. Arpom)
* Kniha *Siches chulin* (*Světské povídání*) (1917)
* Návrh horizontálneho mrakodrapu (nezrealizované)

Použitá literatúra
------------------

* Felix Haas: *Architektura 20: století*, vyd. Státní pedagogické vydavatelství. n.p. Praha 1983.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eľ Lisickij**

  

Autoritné údaje: * abART: 17850
* BnF: 12222616q
* GND: 118573470
* ISNI: 0000 0001 1804 1140
* LCCN: n79132147
* NK ČR: xx0023567
* ULAN: 500015156
* VIAF: 41890867
* WorldCat: lccn-n79132147
**Zoltán Kodály** (\* 16. december 1882, Kecskemét, Maďarsko – † 6. marec 1967, Budapešť) bol maďarský hudobný skladateľ a pedagóg.

Životopis
---------

Bol synom železničného úradníka, študoval v Trnave a na budapeštianskej hudobnej akadémii, kde od roku 1907 pôsobil ako profesor. Spolu s Bélom Bartókom sa podieľal na zbere ľudových piesní a svoje folklórne znalosti uplatnil v skladateľskej činnosti. Ku Kodályho významným dielam patrí napríklad kantáta „Psalmus Hungaricus" (1923), opera „Háry János" (1925), orchestrálna suita „Tance z Galanty" (1934), sonáta pre sólové violončelo (1915) alebo Te Deum (1936), ktoré napísal na oslavu 250. výročia oslobodenia Budapešti z Tureckej nadvlády (1936). 

Výrazne sa zaslúžil o rozmach organizovanej hudobnej výchovy v Maďarsku. V roku 1963 ho zvolili za prezidenta Medzinárodnej spoločnosti pre hudobnú výchovu (International Society for Music Education - ISME).

Životu a dielu Zoltána Kodálya, jeho hudobno-výchovnej koncepcii a jeho vzťahom k Slovensku sa aktívne venoval slovenský hudobný pedagóg profesor Alexander Melicher.

Vybrané diela
-------------

* *Sonata for Violoncello and Piano* (1909 – 1910)
* *Adagio for violin and piano*
* *Dances of Galanta*
* *Psalmus Hungaricus*
* *Dances of Marosszék*
* *Háry János*
* *Te Deum*
* *Missa brevis* (1943 – 1944)

Literatúra
----------

* Alexander Melicher: "Vzťahy Zoltána Kodálya k Slovensku a rozšírenie jeho hudobno-výchovnej koncepcie vo svete". Habilitačná práca, Banská Bystrica 1980
* Alexander Melicher: "O vzťahoch Mikuláša Schneidera-Trnavského k Zoltánovi Kodályovi". Vlastivedný zborník Západné Slovensko č. 7, Obzor 1980
* Alexander Melicher: "Zoltán Kodály a jeho vzťah k Slovensku". In: Hudobný archív 4, Matica slovenská 1981
* Alexander Melicher: "Nad listami Mikuláša Schneidera-Trnavského Zoltánovi Kodályovi". In: Hudobný archív 10, Matica slovenská 1987

Externé odkazy
--------------

* Čestní prezidenti ISME

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zoltán Kodály**

Autoritné údaje: * BnF: 140298684
* GND: 118564145
* ISNI: 0000 0001 2095 8118
* LCCN: n81026598
* NK ČR: jn19990210338
* PIM: PIM61314
* VIAF: 27266146
* WorldCat: lccn-n81026598
Vstupná brána
Botanik Alexander Eig vysádza v záhrade prvý strom - 1931
**Národná botanická záhrada Izraela** (angl. celým názvom: *The Botanical Garden for the Native Plants of Israel in memory of Montague Lamport*, hebr. הגן הבוטני לצמחי ארץ ישראל ע"ש מונטג'יו למפורט‎) sa nachádza v severnej časti kampusu Hebrejskej univerzity v Jeruzaleme na vrchu Skopus.

Záhrada bola založená v roku 1931 profesorom Ottom Wartburgom, vedúcim katedry botaniky na Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme, a botanikom doktorom Alexandrom Eiglom. Išlo o prvú botanickú záhradu na území Izraela i na celom Prednom Východe. Po roku 1948 bol vrch Skopus od Izraela izolovaný a záhrada nasledujúcich 19 rokov pustla. V roku 1967 prevzal Izrael opäť kontrolu nad celým kampusom, avšak k výraznému zlepšeniu situácie v záhrade nedošlo. Až v roku 1980 boli podniknuté prvé kroky na obnovenie pôvodnej funkcie záhrady. V roku 1988 bola záhrada slávnostne znovuotvorená a od tej doby slúži ako vedecké a vyučovacie centrum i ako miesto na relaxáciu.

Súčasťou Národnej botanickej záhrady Izraela je tiež archeologický park, v ktorého komplexe sa nachádza niekoľko židovských pohrebných jaskýň z obdobia Druhého chrámu. Jednou z týchto jaskýň je známa Nikanorova hrobka. Táto jaskyňa je mimo iného miestom posledného odpočinku dvoch sionistických aktivistov: Leona Pinskera a Menachema Usiškina.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národná botanická záhrada Izraela**

Externé odkazy
--------------

* National Botanic Garden of Israel – oficiálna stránka
* National Botanic Garden of Israel na stránkach Botanic Gardens Conservation International

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Národní botanická zahrada (Izrael) na českej Wikipédii.*
**Alica Frühwaldová** (rod. Belanová) (\* 11. december 1947, Banská Bystrica) je slovenská manažérka a pedagogička.

Rodina
------

* otec Oskár Belan
* brat Ivan Belan

Životopis
---------

V roku 1954-1963 navštevovala ZDŠ a v roku 1963-1966 študovala na SVŠ v Banskej Bystrici. V roku 1966-1970 absolvovala štúdium na Pedagogickej fak. UK v Trnave, v roku 1976-1978 postgraduálne štúdium na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici a v roku 1979-1983 diaľkové štúdium na Filozofickej fak. UK v Bratislave. V roku 1976-1996 absolvovala študijné pobyty v Anglicku. Pôsobila ako učiteľka na základných školách (1970-1978) a prof. anglického jazyka na gymnáziu v Banskej Bystrici (1979- 1991). Od roku 1992 pôsobí ako manažérka Englisch Teaching Resource Centre The British Council v Banskej Bystrici. Od roku 1994 je členkou Správnej rady Nadácie Zdravé mesto Banská Bystrica a od roku 2000 je členkou Európskeho klubu v Banskej Bystrici.

Ocenenie
--------

* Cena primátora mesta Banská Bystrica za rok 2001

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* 

Autoritné údaje: * abART: 146699
* NK ČR: hka20221148478
* VIAF: 2234165271323710690006
**Katarína Opalińska** (poľsky: *Katarzyna Opalińska*; \* 13. október 1680, Poznaň, Republika Poľskej koruny a Litovského veľkokniežatstva – † 19. marec 1747, Lunéville, Francúzsko) bola ako manželka Stanislava I. Leszczyńského poľská kráľovná a litovská veľkokňažná, neskôr lotrinská vojvodkyňa.

Životopis
---------

Bola dcérou magnáta Jána Karola Opalińského a Žofie Czarnkowskej. 10. mája 1698 sa v Krakove vydala za Stanislava Leszczynskiho, ktorý sa v roku 1705 stal poľským kráľom. V roku 1699 porodila dcéru Annu a v roku 1703 druhú dcéru Máriu, budúcu manželku francúzskeho kráľa Ľudovíta XV.

Ľudovít XV. po smrti svojej svokry v roku 1747 nariadil v katedrále Notre Dame usporiadať ceremóniu k jej ucteniu. Katarínin hrob sa nachádza v Nancy vedľa hrobu jej manžela a srdca jej dcéry.

Referencie
----------

1. ↑  KOSTKA, Jerzy Antoni. *Kostkowie herbu Dąbrowa*. Koszalin : Wyd. Z.P. POLIMER, 2010. ISBN 978-83-89976-40-6. S. 82, 256, 298, 299 i 300.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katarína Opalińska**

Externé odkazy
--------------

* Katharina Opalińska

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Kateřina Opalinská na českej Wikipédii a Katarzyna Opalińska na poľskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14978036n
* GND: 1012920631
* ISNI: 0000 0001 2026 8950
* LCCN: nr2003011449
* VIAF: 61527887
* WorldCat: lccn-nr2003011449
**Johnny Got His Gun** (1971) je protivojnový film nakrútený podľa rovnomenného románu Johnny Got His Gun, ktorého scenár napísal a film režíroval Dalton Trumbo. V hlavných úlohách Timothy Bottoms, Jason Robards, Donald Sutherland a Diane Varsi. Film vyšiel na DVD nosičoch v USA 28. apríla 2009 so špeciálnymi bonusmi.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Joe Bonham (Bottoms), mladý americký vojak zranený delostreleckým granátom v Prvej svetovej vojne, je hospitalizovaný v nemocnici. Je po štvornásobnej amputácii, avšak prišiel aj o oči, uši, ústa a nos. Je pri vedomí a je schopný uvažovať, no je väzňom vo vlastnom tele. Realita sa mu prelína s fantáziou a Joe spomína na svoju rodinu a priateľku (Kathy Fields). Vytvorí si určitý druh puta s mladou nemocničnou ošetrovateľkou, ktorá intenzívne vníma jeho nepríjemnú situáciu.

Vo filme sa Joe snaží povedať lekárom pomocou Morzeovky, aby ho armáda uložila do sklenenej rakvy a demonštrovala ním hrôzy vojny v zvrátenej šou, alebo aby ho zabila. Nakoniec si však uvedomí, že armáda mu nesplní žiadne prianie, naopak si želá, aby zostal v stave žijúcej mŕtvoly.

Vyvrcholením filmu je scéna, kedy sa ošetrovateľka pokúša o Joeovu eutanáziu stlačením dýchacej trubice, ale jej nadriadený ju zastaví predtým, než Joe podľahne. Toto sa však nestane v románe. Film končí Joeovým slabým skandovaním „Pomôžte mi (Help me)".

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Obsadenie
---------

Timothy Bottoms ... Joe Bonham  

Kathy Fields ... Kareen  

Marsha Hunt ... Joe's Mother  

Jason Robards ... Joe's Father  

Donald Sutherland ... Christ  

Charles McGraw ... Mike Burkeman  

Sandy Brown Wyeth ... Lucky  

Don 'Red' Barry ... Jody Simmons

O filme
-------

Film je veľmi dobre známy svojím farebným rozlišovaním medzi Joevou fantáziou a realitou, kde čiernobiele scény patria do reality nemocnice a farebné zábery sú použité pri jeho snoch a spomienkach. Scény, v ktorých Joe sníva (sny sú spôsobené podávanými liekmi), napríklad rozhovor so svojím mŕtvym otcom, alebo Ježišom sú natočené farebne, ale veľmi jemne. Joeove spomienky sú vyvedené v jasnejších a živších farbách, napríklad rybačka, alebo posledná noc s Kareen. Vo filme nikdy nie je ukázaná Joeova tvár a jeho chýbajúce končatiny sú prikryté nemocničnými plachtami.

Ocenenie
--------

Film bol uvedený v roku 1971 aj na Medzinárodnom filmovom festivale v Cannes, kde vyhral Grand Prix Spécial du Jury a cenu FIPRESCI.

Popkultúra
----------

V roku 1988 natočila americká thrashmetalová skupina Metallica svoj prvý videoklip k skladbe "One", v ktorom sú použité scény z filmu. Videoklip sa začal premietať na hudobnej stanici MTV v januári 1989.

DJ Shadow použil hovorené slovo z filmu v prvej polovici skladby "What Does Your Soul Look Like?".

Referencie
----------

1. ↑   *Festival de Cannes: Johnny Got His Gun* [online]. [Cit. 2009-04-12]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* *Johnny Got His Gun* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Johnny Got His Gun* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* The cinematographer's page on the movie
**Želmíra Duchajová-Švehlová** (\* 6. máj 1880, Lazy pod Makytou – † 15. máj 1955, Martin) bola slovenská maliarka, pedagogička, organistka. Venovala sa zbieraniu ľudových piesni z Púchovskej doliny. Organizovala slovenské ženské hnutie a 26. rokov pôsobila ako podpredsedníčka spolku Živena. Je považovaná za prvú slovenskú maliarku.

Život
-----

Hrob na Národnom cintoríne v Martine
Duchajová-Švehlová sa narodila na Lazoch pod Makytou. Jej otec Fraňo Švehla, pôsobil na Lazoch ako evanjelický farár. Základnú školu navštevovala v rodnej obci, kde pôsobila neskor ako učiteľka a organistka. Meštiansku školu navštevovala v Turčianskom Svätom Martine. Po absolutóriu na bratislavskom Učiteľskom ústave, pôsobila ako učiteľka na evanjelickej škole v Blatnici (1913 – 1919). Následne vyučovala na Meštianskej škole v Martine kreslenie, matematiku a deskriptívu. V rokoch 1906 – 1910 navštevovala Umeleckú školu spolku umelkýň v Berlíne a v rokoch 1910 – 1914 Akadémiu výtvarných umení pre umelkyne v Mníchove. 22. októbra 1925 sa vydala za verejného notára v Martine, JUDr. Matúša Duchaja. Pracovala aktívne ako členka Červeného kríža, bola predsedníčkou Miestneho odboru Matice slovenskej. Pracovala aj ako členka Živeny, v rokoch 1939 – 1946 vo funkcii podpredsedníčky tohoto ženského spolku.

Jej tvorbu ovplyvnili študijné cesty do zahraničia, ktoré podnikla po roku 1920. Navštívila Francúzsko, Taliansko, Anglicko, Holandsko, Škandináviu či Nemecko. Od roku 1931 bola umelkyňou v slobodnom povolaní v Martine. Počas štúdia vystavovala v Berlíne aj Mníchove, v roku 1918 vystavovala svoje obrazy v rámci kolektívnej výstavy v Hodoníne na Morave. Na Slovensku vystavovala svoje obrazy v Martine a Bratislave (1931), súbornú výstavu mala roku 1941 v Bratislave.

Zomrela 15. mája 1955 v Martine kde je pochovaná spolu s manželom na národnom cintoríne.

Významné diela
--------------

* Pri káve (okolo 1910), olej na plátne, Slovenská národná galéria Bratislava
* Okolo modelu (okolo 1910), olej na plátne, Slovenská národná galéria Bratislava
* Na lúke (1920 – 1929), olej na plátne, Slovenská národná galéria Bratislava
* Kvitnúce Jablone (1931 – 1940), olej na plátne, Galéria Nedbalka Bratislava

Zastúpenie v zbierkach slovenských galérií
------------------------------------------

* Slovenská národná galéria - Bratislava
* Galéria Nedbalka - Bratislava
* Turčianská galéria - Martin

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Želmíra Duchajová-Švehlová prvá slovenská maliarka. In: *GALÉRIA NEDBALKA Slovenské moderné umenie* 2014, Autor:Zsófia Kiss-Szemán, s. 137.
2. 1 2  KUNOVSKÁ, Vlasta. *Večná hľadačka krásy a harmónie* [online]. myturiec.sme.sk, 2005-09-21, [cit. 2019-12-28]. Dostupné online.
3. ↑   *Želmíra Duchajová-Švehlová* [online]. www.narodnycintorin.com, [cit. 2019-12-28]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Prvá slovenská maliarka: Želmíra Duchajová-Švehlová na puchovodedicstvo.sk
* Želmíra Duchajová-Švehlová na soga.sk

Autoritné údaje: * abART: 20785
* SNK: 171512
* VIAF: 1393156565686823500003
* Web umenia: 2201
**Keeper of the Seven Keys Part 2** je tretí štúdiový album nemeckej speedmetalovej hudobnej skupiny Helloween. Album naväzuje na úspešný album Keeper of the Seven Keys Part 1. Michael Weikath sa dostal na pozíciu hlavného skladateľa a dodnes napísal niekoľko najznámejších skladieb. Album je jeden z najvplyvnejších v metale a ukazuje naozajstný talent skupiny v tomto období. Album bol úspešný po celej Európe, Ázii aj USA. Z albumu vzišli single „Dr. Stein" a „I Want Out". Skladba „I Want Out" bola znovu nahraná skupinami Gamma Ray, HammerFall a Sonata Arctica.

Album začína inštrumentálnou a rýchlou predohrou, na ktorú naväzuje skladba „Eagle Fly Free" – typická powermetalová skladba s melodickými vokálmi a hymnickým textom, ktorý sa stal akýmsi typickým znakom tohto albumu. „You Always Walk Alone" je skladba, ktorú napísal Michael Kiske, vtedy nový člen kapely. „Rise And Fall" je viac classicmetalovo znejúca skladba, hraná krkolomnou rýchlosťou. Nasleduje prvý singel, „Dr. Stein", ktorý obsahuje dlhé a temné gitarové sólo, hrané, oproti iným sólam na albume, s bluesovým nádychom. Balada „We Got The Right" je na albume zahrnutá ako zvýraznenie, demonštrujúce rôznorodé skladanie piesní v kapele. Nasleduje skladba „Save Us", ktorá má od ostatných veľmi odlišný text. „March of Time" je ďalšia skladba, napísaná Kai Hansenom. Ďalší singel „I Want Out" sa stal najznámejšou skladbou skupiny. Titulná skladba „Keeper of the Seven Keys" je najdlhšia z celého albumu.

Zoznam skladieb
---------------

1. "Invitation" (Weikath) – 1:06
2. "Eagle Fly Free" (Weikath) – 5:08
3. "You Always Walk Alone" (Kiske) – 5:08
4. "Rise and Fall" (Weikath) – 4:22
5. "Dr. Stein" (Weikath) – 5:03
6. "We Got the Right" (Kiske) – 5:07
7. "Save Us" (Hansen) – 5:12
8. "March of Time" (Hansen) – 5:13
9. "I Want Out" (Hansen) – 4:39
10. "Keeper of the Seven Keys" (Weikath) – 13:38

Skladba „Save Us" je na rozšírenom vydaní premiestnená na 10 pozícií.

Rozšírená verzia
----------------

1. Savage (B-Side) – 3:25
2. Livin' Ain't No Crime (B-side) – 4:42
3. Don't Run for Cover (B-side) – 4:45
4. Dr Stein (remix) – 5:05
5. Keeper of the Seven Keys (remix) – 13:51

Zostava
-------

* Michael Kiske – spev
* Kai Hansen – gitara
* Michael Weikath – gitara,
* Markus Grosskopf – bassgitara
* Ingo Schwichtenberg – bicie

* Réžia – Tommy Hansen a Tommy Newton
* Mix – Tommy Newton
***Kiež nájdu svojich nepriateľov*** (pol. *Niechaj odnajdą swoich wrogów*, 1963, rozšírené vydanie vyšlo s názvom *Piekło jest we mnie*, 1975) je detektívny román poľského spisovateľa Macieja Słomczyńskiho, ktorý publikoval pod svojím pseudonymom Joe Alex.

Na Slovensku román vyšiel spoločne s románom Smrť hovorí v mojom mene v jednej knihe s názvom *Smrť hovorí v mojom mene* v roku 1968 v edícii Labyrint vydavateľstva Smena.

Dej
---

Kiež nájdu svojich nepriateľov, je piata kniha série Joe Alex.

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Joe Alex - hlavný protagonista románu, významný autor detektívnych románov a spolupracovník Scotland Yardu, sa vracia z Johannesburgu, kde bol hosťom na slávnostnom ceremoniáli organizovanom juhoafrickým Klubom priateľov kriminálnych románov. Na letisku sa čaká, ako sa k nim pripojí Richard Knox - majiteľ diamantových baní. Lietadlom, ktoré má viac ako hodinové meškanie, nakoniec odlieta pomerne málo cestujúcich. Napriek tomu je pán Knox zabitý len dve hodiny po štarte. Joe Alex vykonáva šetrenie medzi cestujúcimi, a krok za krokom sa dostáva ku pravde...

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* Joe Alex: Smrť hovorí v mojom mene - Databazeknih.cz

Zdroj
-----

* ALEX, Joe. *Smrť hovorí v mojom mene*. 1. vyd. Bratislava : Smena, 1968. (Labyrint; zv. 17.) S. 250.
**Železník** (maď. *Vashegyit*) je osada v Gemeri, na rozhraní Revúckej vrchoviny a Stolických vrchov v okrese Revúca. Je pomenovaná podľa rovnomenného vrchu, na úbočí ktorého leží, a ktorý bol významným zdrojom rudy. 

Železník vznikol ako banícka osada, o čom dodnes svedčí stôp po banskej činnosti v jeho okolí. Nachádza sa tu mnoho štôlní, v osade sa zachovala radová zástavba baníckych domčekov, ako aj dve bytovky, postavené Rimamuránskou spoločnosťou, budova jej riaditeľstva, či stará kolkáreň a kino, ktoré boli postavené pre jej zamestnancov. 

V lokalite boli prvýkrát nájdené a popísané dva minerály, evansit a vashegyit, ktorý je pomenovaný podľa maďarského názvu osady.

Dnes rastie popularita osady medzi chatármi, a o propagáciu a zachovanie jej baníckej histórie sa snažia nadšenci zo združenia Skryté poklady Slovenska.

Administratívne patrí západná časť osady k obci Sirk, a východná k obci Turčok. Leží v sedle medzi vrchmi Železník a Havranová, vo výške okolo 500 m n. m. Osadou prechádza cesta III. triedy zo Sirku do Revúcej, na ktorú sa tu pripája cesta z Lubeníka cez Turčok.

Referencie
----------

1. ↑   *Registre obnovenej evidencie pozemkov* [online]. Bratislava: ÚGKK SR, [cit. 2011-12-31]. Dostupné online.
2. ↑   *Počet obyvateľov podľa pohlavia – obce (ročne)* [online]. Bratislava: Štatistický úrad SR, rev. 2023-04-03, [cit. 2023-04-12]. Dostupné online.
3. ↑   *Čierne diery* [online]. 2017-05-24, [cit. 2020-09-01]. Dostupné online.
4. ↑   *Aktuality - Skryté Poklady Slovenska* [online]. www.pokladyslovenska.sk, [cit. 2020-09-01]. Dostupné online.
**ABC** je imperatívny univerzálny programovací jazyk a integrované vývojové prostredie (IDE) vyvinutý v Centre Wiskunde & Informatica (CWI), v Holandskom Leom Geurtsom, Lambertom Meertensom a Stevenom Pembertonom. Je interaktívny, štruktúrovaný, na vysokej úrovni a je určený na používanie namiesto BASICu, Pascalu alebo AWK. Je určený na výučbu alebo prototypovanie, ale nie ako systémový programovací jazyk.

ABC malo veľký vplyv na dizajn jazyka Python, ktorý vyvinul Guido van Rossum, ktorý predtým v polovici osemdesiatych rokov niekoľko rokov pracoval na systéme ABC.

Vlastnosti
----------

Jeho tvorcovia tvrdia, že programy v jazyku ABC majú zvyčajne približne štvrtinovú veľkosť oproti ekvivalentným programom v jazykoch Pascal alebo C a sú čitateľnejšie

Medzi kľúčové vlastnosti patrí:

* Len päť základných dátových typov
* Žiadne požadované deklarácie premenných
* Explicitná podpora pre programovanie zhora nadol
* Vnorenie príkazov je indikované odsadením prostredníctvom pravidla off-side
* Nekonečne presná aritmetika, zoznamy a reťazce neobmedzenej veľkosti a ďalšie funkcie podporujúce ortogonalitu a jednoduchosť používania pre nováčikov

ABC bola pôvodne monolitickou implementáciou, čo viedlo k neschopnosti prispôsobiť sa novým požiadavkám, ako je napríklad vytvorenie grafického používateľského rozhrania (GUI). ABC nemohol priamo získať prístup k základnému súborovému systému a operačnému systému .

Kompletný systém ABC obsahuje programovacie prostredie s editorom štruktúry (editor zameraný na syntax), návrhmi, statickými premennými (perzistentné) a viacerými pracovnými priestormi a je dostupný ako interpret – kompilátor. K roku 2020 , najnovšia verzia je 1.05.02 a je portovaná na Unix, DOS, Atari a Apple MacOS .

### Príklad kódu

Príklad funkcie na zhromaždenie množiny všetkých slov v dokumente:

```
HOW TO RETURN words document: 
```

```
   PUT {} IN collection 
```

```
   FOR line IN document: 
```

```
      FOR word IN split line: 
```

```
         IF word not.in collection: 
```

```
            INSERT word IN collection 
```

```
   RETURN collection
```

Referencie
----------

Obsah tejto úpravy je prevzatý z existujúceho článku na anglickej Wikipédii na adrese ABC (programming language) pre určenie autora pozri jeho históriu.

Vonkajšie odkazy
----------------

* Príručka programátora ABC
**Krystal Boyd**, známa aj ako **Anjelica**, **Abbie**, vlastným menom **Ksenia Kondratyeva** (\* 14. apríl 1993 v Moskve) je ruská pornoherečka a modelka.

Kariéra
-------

Krystal sa narodila 14. apríla 1993 v Moskve. Začínala v pornopriemysle v roku 2011, vo veku 18 rokov. Spočiatku začala objavovať ako modelka na internete, neskôr prijala ponuku fotografovanie pre magazín pre dospelých. Pracovala pre rôzne známe štúdiá ako Video Art Holland, Juicy Entertainment, Paradise Films alebo Evil Angel. Hrala vo filmoch ako Little Anal Angels 2 (2011), Right Touch (2016), Temptations (2016) alebo Young And The Bushless 2 (2016).

Výzor
-----

* **Miery:** 30B-23-32
* **Výška:** 173 cm
* **Hmotnosť:** 50 kg
* **Oči:** Modré
* **Vlasy:** Blond

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Abbie Pictures* [online]. FanPix.Net. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Krystal Boyd Biography* [online]. FreeOnes. Dostupné online.
3. 1 2   *Krystal Boyd* [online]. Listal. Dostupné online. Archivované 2018-06-25 z originálu.
4. ↑   *Krystal Boyd* [online]. The Lord of Porn. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Krystal Boyd - na Instagram
* Krystal Boyd - na Facebook
* Krystal Boyd - na Twitter
* Krystal Boyd - na Internet Movie Database
* Krystal Boyd - na Adult Film Database
**Labyrinth** je fantasy film z roku 1986 s Davidom Bowiem a Jennifer Connelly v hlavných úlohách. Film vznikol na základe scenára Dennisa Leeho a člena komickej skupiny Monty Python’s Flying Circus Terryho Jonesa, režíroval ho Jim Henson v produkcii Georga Lucasa. Vizuálny dizajn navrhol výtvarník Brian Froud. Dej filmu tvorí príbeh hlavnej hrdinky Sarah, ktorá musí zachrániť svojho malého brata Tobyho z rúk Jaretha, Kráľa goblinov, ktorý ho skrýva vo veľkom bludisku v Podzemí. Obyvateľov Podzemia stvárňujú bábky a herci v maskách.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Pätnásťročná Sarah Williams (Jennifer Connelly) je introvertné dievča s bohatou fantáziou. Žije so svojím otcom a nevlastnou matkou, s ktorou sa neznáša. Lezie jej na nervy, že sa musí starať o svojho nevlastného brata Tobyho, keď sú rodičia preč. V jeden taký večer, keď zase stráži Tobyho, nahnevaná vysloví Sarah čarovné slová z knižky Labyrint; želá si, aby Kráľ goblinov vzal Tobyho preč. Na jej veľké prekvapenie sa tak aj stane.  

Keď Sarah pochopí, že urobila veľkú chybu, snaží sa presvedčiť kráľa Goblinov, Jaretha (David Bowie), aby jej brata vrátil, no on to odmieta. Nakoniec však dá Sarah šancu; musí prejsť cez bludisko až do Mesta goblinov. Počas cesty prekonáva Sarah množstvo nástrah, náchádza si priateľov medzi obyvateľmi Labyrintu a vyvíja sa jej osobnosť.   

Po viacerých skúškach a lákadlách Jaretha, ktoré ju majú zviesť z cesty, sa Sarah s priateľmi dostáva do Mesta goblinov, kde sa odohrá boj, aby sa vôbec dostali do zámku. Vo finále stojí Sarah proti Jarethovi sama, objaví spôsob, ako ho poraziť a zachráni Tobyho.

Postavy
-------

* Sarah (Jennifer Connelly)
* Jareth, kráľ Goblinov (David Bowie)
* Toby (Toby Froud)
* Robert Williams (Christopher Malcolm)
* Irene Williams (Shelley Thompson)
* Hoggle
* Ludo
* Sir Didymus a jeho pes Ambrosius
* červ
* múdry starý muž a jeho hovoriaci klobúk
* smetisková lady
* goblini

Soundtrack
----------

Hudbu k filmu zložili David Bowie a Trevor Jones a všetky piesne naspieval David Bowie.

Externé odkazy
--------------

*Labyrint* v Internet Movie Database (po anglicky)  

*Labyrint* v Česko-Slovenskej filmovej databáze  

*Labyrint* Archivované 2008-06-13 na Wayback Machine na stránke filmklub.sk Archivované 2005-06-14 na Wayback Machine
Nicolas de Vermont
**Parochňa** (z latinského slova *pilus* = *vlas*) je pokrývka hlavy, ktorá nahrádza alebo vylepšuje z estetických, zdravotných alebo módnych príčin vlastné vlasy.

Parochne v staroveku
--------------------

Parochňe poznali naši predkovia už v staroveku. Vyrábali ich z chlp, vlákien rastlín alebo trávy. Do starovekého Ríma a starovekého Grécka ich priniesli Peržania. Pôvodne slúžila ako ozdoba hlavy u kráľov a bojovníkov, no v starovekom Ríme začali nosiť parochne aj ženy.

Parochne v Európe
-----------------

V Európe sa začali parochne šíriť z Francúzska, kde sa začali nosiť približne za vlády Ľudovíta XI. (15. storočie), no skutočný rozmach parochní nastal až v 17. storočí s príchodom baroka. Mimo územia Francúzska sa parochne rozšírili až koncom 17. storočia. Spočiatku sa tvorcovia parochní snažili verne napodobniť skutočné vlasy, no neskôr od napodobňovania upustili. Miesto prirodzených vlasov tak vznikla móda veľkých, hustých kučeravých parochní, ktoré siahali pod ramená a často končili až na prsiach. Na ich výrobu sa používali konská alebo kozia srsť, hodváb, vlna, bavlna a tenký drôt, no drahé parochne sa vyrábali tiež zo skutočných ženských vlasov, ktoré pochádzali najmä z Holandska. Nosili sa napudrované a najmä u žien upravené do rozmanitých účesov (do podoby uzla, krátko zastrihnuté pod bradou, stiahnuté do copu alebo zviazané v sieťke na zadnej časti hlavy). Výrobcovia parochní sa združovali do cechov, z ktorých prvé vznikali v Paríži v druhej polovici 17. storočia.

Úpadok parochní
---------------

Koncom baroka sa módne trendy zmenili a obľuba parochní prudko poklesla. Zachovali sa však u niektorých profesií, keď ich naďalej nosili napr. lekári alebo sudcovia. V 19. storočí sa parochne takmer výhradne používali už len ako náhrada za chýbajúce vlasy alebo ako ochrana pred nachladnutím hlavy. V súčasnosti sa parochne používajú už takmer výhradne len v divadle, cirkusoch alebo sa navliekajú figurínam.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Parochňa**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Parochňa**
***Let’s Dance*** je pieseň z rovnomenného albumu Davida Bowieho, ktorá vyšla v roku 1983. Autorom textu i hudby je David Bowie. Piseň sa stala jednou z najpredávanejších tanečných skladieb vôbec. 

V skladbe je badateľný vplyv Rodgersovej producentskej práce a najmä jeho skúsenosti z tanečnej formácie Chic. Pieseň obsahuje hutnú basovú linku a skvelé gitarové party, ktoré sú pracou amerického gitaristu Stievieho Raya Vaughana. 

„Let's Dance" sa stala Bowieho najkomerčnejšou skladbou vôbec. Na prvý pohľad sa môže zdať, že v podobnom duchu sa nesie aj text piesne. Veta *„Let's dance for the fear tonight is all."* (slov. *Tancujme, lebo sa bojím, že dnešná noc je všetkým.*) však nie je v zhode s povrchnou interpretáciou textu ako obyčajnej tanečnej „vaty". 

Pieseň sa stala klasickou súčasťou jeho koncertného repertoáru. Bowie ju spieval na turné Serious Moonlight (názov odvodený z textu „Let's Dance") v roku 1983 a 1984, Glass Spider v roku 1987 a Sound + Vision Tour v roku 1990. V roku 2000 bola prerobená do úplne novej podoby pre všetky nasledujúce turné. 

Skladba sa stala prvým Bowieho hitom, ktorý dosiahol prvé miesto v hitparáde singlov na oboch brehoch Atlantického oceánu.

Video
-----

Videoklip k piesni režíroval Bowieho dlhoročný spolupracovník, režisér David Mallet. Videoklip bol natočený v Sydney v Austrálii. A zobrazuje boj páru aborigénov s výdobytkami západnej spoločnosti, zatiaľ čo Bowie hrá aj so svojou kapelou a pasívne sa prizerá.

Zoznam skladieb
---------------

### 7"

1. "Let’s Dance" (Bowie) – 4:07
2. "Cat People (Putting Out Fire)" (Bowie, Moroder) – 5:09

### 12"

1. "Let’s Dance" (Bowie) – 7:38
2. "Cat People (Putting Out Fire)" (Bowie, Moroder) – 5:09

Externé odkazy
--------------

* Teenage Wildlife[nefunkčný odkaz]; text piesne
* YouTube.com; videoklip

  


|  |
| --- |
| **David Bowie** |
| Piesne z albumu Let's Dance |
| "Modern Love" | "China Girl" | "Let's Dance" | "Without You" | "Ricochet" | "Criminal World" | "Cat People (Putting Out Fire)" | "Shake It" |
| Ostatné piesne |
| "Under Pressure" |
| Chronológia |
| << 1980: Scary Monsters (and Super Creeps) | 1983: Let's Dance | 1984: Tonight  >> |
**Mojmír I.** (narodil sa okolo roku 800 – zomrel 846?) bol cca od 830 moravské, od roku 833 veľkomoravské knieža. Okolo roku 833 vyhnal nitrianske knieža Pribinu a spojením oboch kniežatstiev vznikol nový štátny útvar Veľká Morava.

S pôsobením Mojmíra I. je spojený významný úsek dejín Slovenska z 9. storočia.

Moravskému kniežaťu Mojmírovi náleží zásluha za zjednotenie moravsko-slovenských kmeňov vo vyšší útvar, opierajúci sa o Moravu a Dunaj a uznávajúci zvrchovanosť Franskej ríše, bez hlbšieho záujmu o to, čo sa práve dialo v západnom susedstve. Mojmíra možno pokladať za tvorcu druhej slovanskej ríše, ktorú byzantský cisár Konštantín Porfirogennetos, neskoršie nazval Veľkou Moravou. Táto ríša sa skladala z územia dnešného Slovenska (išlo zväčša o južné kraje, pod úpätím Západných Karpát) a z povodia Moravy.

Na rozhraní germánsko-slovanského sveta Mojmír obratne uskutočňoval svoje zjednocovateľské zámery. Dovolil, aby sa z nemeckého prostredia šírila kresťanská kultúra. (Kresťanské náboženstvo sa pravdepodobne u nižších vrstiev obyvateľstva, pre nedostatok slovensky hovoriacich kňazov, stretávalo s ťažkosťami, a preto aj s neúspechom.) Z fuldských letopisov o Mojmírovi vieme, že ho roku 846 nemecký kráľ Ľudovít II. Nemec zosadil, keď predtým mnohé poplatné slovanské kmene, medzi nimi najmä Česi (roku 845), boli pokorené a prinútené prijať kresťanstvo. Mojmír musel ustúpiť najskôr preto, že sa pokúsil oslobodiť svoje panstvo čo najviac od vplyvu Východofranskej ríše, ale aj preto, že niektoré kmene, podriadené jeho moci, neboli spokojné s jeho politikou. Ľudovítovi Nemcovi išlo pritom o to, aby východná časť jeho štátu bola stabilizovaná (pričom sa zdá, že to bola príčina Mojmírovej smrti), ktorého nahradil jeho synovec Rastislav v súvislosti s výpravou, ktorú roku 846 podnikol proti Moravanom a ktorá mala uskutočniť pokorenie nespokojných moravsko-slovenských kmeňov.

Zdroj
-----

* Dr. František Bokes, *Dejiny Slovákov a Slovenska od najstarších čias až po prítomnosť* (4. zväzok), SAV, Bratislava, Tlač: KÚS Turčiansky Sv. Martin, 1946

  


|  |
| --- |
| Mojmír I.**Mojmírovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Pribina** | **knieža**833 – 846 | Nástupca**Rastislav** |

Autoritné údaje: * GND: 1121331297
* VIAF: 1386148149509396930000
Súradnice: 59°55′41.52″S 30°20′54.24″V﻿ / ﻿59,9282000°S 30,3484000°V﻿ / 59.9282000; 30.3484000

Chrám Vladimírskej ikony Matky Božej
**Vladimírsky chrám** alebo **Chrám Vladimírskej ikony Matky Božej** (rus. Собо́р Влади́мирской ико́ны Бо́жией Ма́тери) je pravoslávny chrám v Petrohrade na Vladimírskom prospekte. Ide o chrám s piatimi vežami, ktorý sa skladá z dvoch poschodí.

História
--------

Chrám bol vybudovaný v rokoch 1761 až 1769 v barokovom architektonickom štýle, ale nesie aj prvky nastupujúceho klasicizmu. Vybudovaný je podľa projektu talianskeho architekta Trezinniho, ale na jeho ďalšej stavbe participovali aj ďalší architekti. Interiér chrámu je vyzdobený nádherným ikonostasom a mozaikami. Farníkom tohto pravoslávneho chrámu bol počas posledných rokov svojho života aj svetoznámy ruský prozaik F.M. Dostojevskij, ktorého pobyt a pôsobenie pripomína pamätná tabuľa. V rokoch komunistickej diktatúry bol chrám cirkvi odobratý a slúžil ako sklad kníh pre Akadémiu vied.

Súčasnosť
---------

Chrám bol v roku 1990 vrátený Ruskej pravoslávnej cirkvi a opäť sa v ňom konajú bohoslužby. V roku 2000 získal štatút katedrály.

Externé odkazy
--------------

* Оficiálna stránka chrámu
* Энциклопедия Санкт-Петербурга, В. В. Антонов Archivované 2007-12-06 na Wayback Machine
* Владимирская церковь на сайте «Русские церкви»

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vladimírsky chrám**
Logo IUCN
**Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov** (iné preklady: **Medzinárodná únia pre ochranu prírody a prírodných zdrojov, Medzinárodná únia ochrany prírody a prírodných zdrojov, Medzinárodný zväz na/pre ochranu prírody a prírodných zdrojov, Medzinárodný zväz ochrany prírody a prírodných zdrojov**; angl. International Union for Conservation of Nature and Natural Resources, skr. IUCN) je medzinárodná organizácia, ktorá sa zaoberá ochranou prírody.

Založená bola v roku 1948, sídli v oblasti Ženevského jazera vo Švajčiarsku v meste Gland. Združuje 83 krajín, 108 vládnych kancelárií, 766 nekomerčných organizácií a 81 medzinárodných organizácií a okolo 10-tisíc expertov a vedcov z krajín celého sveta.

Názvy
-----

Sídlo v meste GlandV rokoch 1990 - 2008 (do februára) bol paralelný názov *Svetová únia ochrany prírody* alebo *Svetový zväz ochrany prírody*, angl. World Conservation Union. Do roku 1955 názov znel *International Union for the Protection of Nature*, skr. IUPN. Mimo právnych kontextov sa organizácia dnes volá skrátene **Medzinárodná únia na ochranu prírody** (iné preklady: **Medzinárodná únia na/pre ochranu prírody, Medzinárodná únia ochrany prírody, Medzinárodný zväz na/pre ochranu prírody, Medzinárodný zväz ochrany prírody**), angl. International Union for Conservation of Nature.
Súradnice: 1°27′50″J 78°48′54″Z﻿ / ﻿1,46389°J 78,81500°Z﻿ / -1.46389; -78.81500

Vyhasnutý stratovulkán **Chimborazo** je najvyšší vrch Ekvádora (podľa najnovších meraní od stredu Zeme aj najvyšší vrch sveta). Nachádza sa asi 150 km od hlavného mesta Quito a 30 km severozápadne od mesta Riobamba. Pri dobrej viditeľnosti je zahliadnuteľný až z pobrežia, z mesta Guayaquil. Jeho vrchol je zároveň miestom najviac vzdialeným od stredu Zeme. Sopka je súčasťou rezervácie *Reserva de Produccion Faunistica Chimborazo*.

Sopka je tvorená prevažne andezitovými a dacitovými horninami. Pred 35 000 rokmi nastal kolaps pri explózii, čoho dôkazom sú depozity pyroklastík pod mestom Riobamba. Nasledujúce erupcie vytvorili nový (súčasný) tvar sopky. Pôvodný predpoklad bol, že sopka bola naposledy aktívna v pleistocéne, ale novšie výskumy ukazujú, že posledné erupcie prebehli okolo roku 550 (± 150 rokov).

Sopka je zobrazená na štátnom znaku Ekvádora, Simón Bolívar napísal poému, inšpirovanú vrchom Chimborazo.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Chimborazo**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2013-09-22 na Wayback Machine - stratovulkán Chimborazo na Global Volcanism Program (po anglicky)