recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sóos** (starogr. Σόος) bol kráľom Sparty (pravdepodobne mýtickým) približne na konci desiateho storočia pred Kr. V zoznamoch kráľov Sparty (v niektorých chýba) je zaradený ako druhý kráľ kráľovskej rodiny Eurypontovcov.

Zaradenie kráľa Sóa do zoznamu kráľov Sparty je otázne, lebo najstaršie známe záznamy od historika Herodota sa o ňom vôbec nezmieňujú. Existuje však aj teória s ktorou vyšiel anglický klasický učenec Thomas Falconer, že v zázname, kde Herodotos spomína predkov Leotychida II. nebol spomenutý Sóos zámerne, pretože mohol byť bratom Eurypóna, lebo tento záznam je rodokmeňom a v ňom sa spomenie vždy otec. Príkladom je záznam predkov Leonida I. v ktorom Herodotos vynechal zo zoznamu Leónidovho predchodcu na tróne Kleomena I. lebo bol jeho bratom a nie otcom.

Záznamy od Pausania a väčšiny antických autorov uvádzajú, že Sóos bol synom Prokla a otcom Eurypóna. Pre súčasných odborníkov z radov historikov je ťažké zaujať stanovisko či bol Sóos skutočne kráľom Sparty, pretože pre obdobie dejín Sparty (t. j. desiate storočie pred Kr.), keď mal Sóos vládnuť nám chýbajú hodnoverné záznamy. Mnohí si preto myslia, že kráľ Sóos, ako aj králi Sparty tohto obdobia, patria s veľkou pravdepodobnosťou do oblasti mýtov.

Písomnosti, ktoré zachytili niečo z pôsobenia kráľa Sóa nám zanechal historik Ploutarchos. Vo svojom diele *Paralelné životopisy* píše, že Sóos počas svojej vlády dobyl značnú časť Arkádie a podmanil si obyvateľov mesta Helos v Lakónskom zálive. Plutarchos zaznamenal príbeh, ktorý rozpráva, aké ťažkosti zažil počas bojov Sóos so svojim vojskom na severe Arkádie v neúrodnej vysočine neďaleko mesta Kleitor. Kraj, ktorý sa pokúšali Sparťania dobyť bol suchý s nedostatkom vodných zdrojov. Kleitorčania povestní na Peloponéze svojou láskou k slobode, bránili vysmädnutým Sparťanom prístupu k vode, ktorá bola v širokom okolí jej jediným zdrojom. Sóos sa preto dohodol s Kleitorčanmi, že ak sa jemu a vojsku umožnia napiť, opustí dobyté územia Arkádie a vráti sa domov. Kleitorčania súhlasili. Spartské vojsko sa z prameňa napilo, ale keďže sa kráľ Sóos aj keď bol sužovaný smädom nenapil, dohoda nebola platná.

Svojim osobným príkladom statočnosti si na vojenských výpravách získal obdiv a podľa Ploutarcha sa stal najvýraznejšou osobnosťou z predkov zákonodarcu Lykurga. Napriek tejto skutočnosti, píše ďalej Ploutarchos, kráľovskú dynastiu nepomenovali po ňom, ale po jeho synovi Eurypónovi, ktorý upustil od absolutizmu a svojou demagógiou si získal priazeň ľudu. Touto politikou však po sebe zanechal v Sparte chaos a bezprávie.

Zdroje
------

* Ploutarchos, *Lykurgos* 1 – 2.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,4,5; 8,21,3.
* Thomas Falconer, *Chronologické tabuľky, počnúc panovania Šalamúna a končiac smrťou Alexandra Veľkého* ,

Pozri aj
--------

* Eurypontovci
* Eurypón
**Sóstratos** (starogr. *Σώστρατος* – *Sóstratos*) bol trojnásobný olympijský víťaz v pankratiu v štvrtom storočí pred Kr.

Sóstratos zo Sikyónu bol jedným z najslávnejších športovcov starovekého Grécka. V rokoch 364, 360 a 356 pred Kr. zvíťazil na olympijských hrách v *pankratiu*, v disciplíne, ktorú zaviedli na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Sóstratos dosiahol v pankratiu okrem olympijských víťazstiev aj dvanásť víťazstiev na nemejských a isthmiských hrách a dve na pythijských hrách. Pankration bol pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.

V starovekom písomnom diele *Encheiridion Epiktetu* od historika Arriana, ktorý v nej zaznamenal myšlienky svojho učiteľa Epiktéta, zaznejú v súvislosti s pankratiom tieto slová: *„Daj mi dôkaz, či si sa poriadne cvičil k zápasu: či si jedol, čo je predpísané, či si sa otužoval, či si poslúchal svojho cvičiteľa."* Tieto Epiktétove slová dobre vystihujú, čo všetko sa od pretekára vyžadovalo. V starovekom Grécku dosiahli v zlepšovaní metodiky a techniky tréningu po skúsenostiach mnohých generácii športovcov i trénerov, takú úroveň, ktorú možno aj pri dnešných hľadiskách nazvať vedeckou.

V roku 364 pred Kr. keď bol Sóstratos po prvýkrát olympijským víťazom, vpadlo do Élidy vojsko z Arkádie a po tejto vojne sa na tohoročných olympijských hrách znížil počet športových disciplín z dvanástich na osem.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,2.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.
4. ↑  Epiktétos. *Rukojeť - rozpravy*. Praha : Svoboda, 1972. 25-014-72. S. 228.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 137.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 117.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
*Južná hemisféra* je zvýraznená žltou farbou.
*Južná hemisféra*
Plagát s legendou „Ushuaia, koniec sveta". Ushuaia v Argentíne je najjužnejšie mesto na svete.
**Južná pologuľa** alebo **južná hemisféra** je polovica planéty Zem na juh od rovníka. Južná hemisféra obsahuje pomerne malú časť súše a obýva ju iba 10 percent ľudskej populácie.

Južná pologuľa zahŕňa štyri kontinenty (Antarktída, Austrália, väčšinu Južnej Ameriky a časť Afriky) a štyri oceány (južnú časť Atlantického oceánu, Indický oceán, juh Tichého oceánu a Južný oceán). Leto tu začína (okolo) 21. decembra a trvá do 21. marca a zima začína (okolo) 21. júna a končí 22. septembra.

Oblasti na juh od polárneho kruhu zažívajú niekoľko dní, počas ktorých v lete slnko nikdy nezapadne a niekoľko dní v zime, kedy naopak vôbec nevyjde nad obzor. Dĺžka trvania tohto javu sa líši od niekoľkých dní v oblastiach pri polárnom kruhu až po niekoľko mesiacov v blízkosti južného pólu.

V dôsledku Coriolisovej sily sa hurikány a tropické búrky v južnej hemisfére krútia v smere pohybu hodinových ručičiek. V severnej hemisfére sa krútia proti smeru hodinových ručičiek. Takisto Mesiac sa v porovnaní so severnou hemisférou zdá byť hore nohami a je odkrytý pohľad na iné hviezdy, ktoré nie je zo severnej hemisféry vidieť. Orientácia južného pólu smerom ku stredu galaxie v kombinácii s jasnejším nebom vytvárajú krásnu nočnú oblohu s oveľa väčším počtom hviezd, než na severnej pologuli.

Podnebie býva všeobecne teplejšie než na severnej pologuli, okrem Antarktídy, ktorá je chladnejšia než Arktída. Spôsobuje to väčší podiel vodných plôch než na severnej pologuli a fakt, že voda sa otepľuje a ochladzuje pomalšie než pevnina. Južná pologuľa je vďaka menšiemu osídleniu výrazne menej znečistená než severná.

Pozri aj
--------

* Severná pologuľa
* Ročné obdobie
* Rovnodennosť
* Obratník Kozorožca

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaGeografický portálPortál vedy o Zemi |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jižní polokoule na českej Wikipédii.*
| Geológia Álp |
| --- |
| AlpyAlpy |
| Tektonické superjednotky |
| Helvétska zóna |
| Penninická zóna |
| Austroalpínska zóna |
| Južné Alpy |
| Petrografia |
| Bündnerské bridlice • flyš • molasa |
| Geologické jednotky |
| Periadriatická línia • Masív Aar-Gotthard • troska Dent Blanche • Engadinské okno • Flyšová zóna • Giudicárska línia • Grauwackenzone • okno Vysokých Taur • Molasová panva • Penninický násun • Ivreská zóna • Lepontinské anitiklinóruim • Rechnitzké okno • Rhônsko-simplonská línia |
| Paleogeografické termíny |
| Valaiský oceán |
| Briançonnaiský mikrokontinent |
| Piemontsko-ligurský oceán |
| Apulská platňa |
| Pozri aj Geovedný portál |

**Južné Alpy** (nem. Südalpen) predstavujú časť Východných Álp. Nachádzajú sa južne od periadriatickej línie a smerom na juh sa ponárajú pod výplň Pádskej panvy, ktorá na nich leží diskordantne. 

Tvoria Karnské, Júlske a Savinské Alpy alebo pohorie Dolomity. Z klasického geografického členenia Álp im zodpovedajú takmer úplne Südliche Kalkalpen. Južné Alpy plynule prechádzajú do dinárskej horskej sústavy. Príkrovy v Južných Alpách chýbajú, celé sú tvorené väčšími vrásami a násunmi južnej vergencie.

Stratigrafia
------------

Južné Alpy tvoria zvrásnené horniny pochádzajúce z Adriatickej/Apulskej mikroplatne, ktoré boli nasunuté na juh. Ich predpolie tvorí vulkanický a sedimentárno-vulkanický vývoj permu. Tvoria ich hlavne druhorné usadené horniny, v prevažnej miere vápence a dolomity. Prítomné sú hlavne vápence rífového typu, ale i norické a rétske hlavné dolomity dachsteinského typu, jurské karbonáty a terciérny flyš.

Členenie
--------

Na rozdiel od alpských jednotiek severne od periadriatickej jazvy, pre Južné Alpy nie sú príznačné veľké príkrovy. Prítomné sú väčšie prevrátené vrásy, rozsiahlejšie prešmyky a lokálne presunuté šupiny, väčšinou interpretované ako dôsledky zlomových porúch. Ich vergencia je generálne na juh. Južné Alpy, možno geologicky rozčleniť na východný a západný úsek, ktoré oddeľuje široká vulkano-tektonická zóna. Tvorí ju judikarská línia a bolzanské vulkanicko-magmatické centrum.

V západnom úseku na styku s kinzigitovou zónou ivreského pásma, južne od Valle d’Aosta vystupuje na povrch kryštalinikum. Tvoria ho hlavne predhercýnske kryštalické bridlice - ortoruly a migmatity, ale aj mladšie hercýnske porfýry a granitoidy. Obal tohto kryštalinika tvoria hlavne permské a triasové (vzácne i jurské a kriedové) sedimenty a vulkanity. Medzi tonalitovou (miestny názov pre periadriatickú líniu) a judikarskou líniou vystupuje pomerne mladý (eocén-miocén) adamelský granitoidný plutón.

Východný úsek sa vyznačuje miestnym vystupovaním predalpínskeho podložia, fylitov ale i permských bolzanských ryolitov, ktorých hrúbka tu dosahuje až 2000 m. Hojné sú i mladšie pyroxenity, syenity a monzonity.

Referencie
----------

1. ↑  Mišík, M. Chlupáč, I. Cicha, I. 1985: *Historická a stratigrafická geológia.* SPN, Bratislava, 541 s.
2. 1 2 3  Mísař, Z. 1987: *Regionální geologie světa.* Academia, Praha, 708 s.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Ing. **Milan Semančík** (\* 26. apríl 1963, Lipany) je slovenský poľnohospodár, bývalý predseda Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej komory (SPPK).

V roku 1985 absolvoval Slovenskú poľnohospodársku univerzitu v Nitre, fakultu Mechanizácie poľnohospodárstva. Od roku 1985 začal pracovať ako vedúci úseku mechanizácie v JRD Minčol. Od roku 1990 začal pôsobiť vo funkcii predsedu tohto družstva. V priebehu 90-tych rokov sa stal členom viacerých samosprávnych poľnohospodárskych a odbytových organizácií, kde v ústredných orgánoch zastáva významné postavenia. 

Žije v Kyjove, je ženatý a má dve deti.

Funkcia predsedu SPPK
---------------------

Semančík pracoval od roku 2006 v komore ako podpredseda pre poľnohospodárstvo a služby. Delegáti XXVIII. Valného zhromaždenia SPPK 23. apríla 2015 jednohlasne zvolili na najbližšie tri roky za svojho predsedu Milana Semančíka. Prvýkrát bol predsedom v rokoch 2008-2009, na poste pôsobil do mája 2018.

Referencie
----------

1. ↑  Životopis Milana Semančíka na www.sppk.sk
**Peter Benedik** (\* 21. november 1947, Košice) je slovenský športový manažér futbalu a tréner.

Životopis
---------

Jeho otec je Štefan Banedik, jeho matka je Anna rod. Čolijová. Študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Košiciach. V rokoch 1965 – 1970 študoval na Fakulte telesnej výchovy a športu UK v Bratislave. V rokoch 1970 – 1973 pôsobil ako odborný asistent na Vysokej škole veterinárnej, katedre telesnej výchovy. V rokoch 1973 – 1998 bol futbalistom a neskôr trénerom v Dukle Banská Bystrica, 1998 – 1999 v Celticu Glasgow, neskôr šéftréner v športovej škole J. Vengloša. Od roku 2000 bol športový manažér futbalu a tréner, 1981 – 1983 tréner mládeže slovenskej reprezentácie, 1982 – 1989 tréner mládeže československej reprezentácie, 1993 – 1995 tréner Slovensko 20, Slovensko "B". Prednášal na konferenciách FIFA a UEFA, publikoval v novinách a odborných časopisoch (*Tréner*, *Tip*, *Štart*, *Gól* a iné), ale aj v zborníkoch doma i v zahraničí. Je členom Lions Clubu v Banskej Bystrici a členom rady časopisu *Závislosť*.

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet** (\* 13. február 1805 Düren – † 5. máj 1859 Göttingen) bol nemecký matematik, ktorému sa pripisujú moderné formálne definície funkcie.

Jeho rodina pochádzala z mestečka Richelet v Belgicku, z ktorého bolo odvodené jeho priezvisko Lejeune Dirichlet ("le jeune de Richelet" = "mladý chlapík z Richeletu").

Dirichlet sa narodil v Dürene, kde jeho otec robil vedúceho pošty. Do školy chodil v Nemecku, neskôr vo Francúzsku, kde ho učilo mnoho dnes vychýrených matematikov. Jeho prvá práca bola o Veľkej Fermatovej vete. Táto slávna domnienka (dnes už dokázaná veta) hovorí, že pre *n* > 2 rovnica *x**n* + *y**n* = *z**n* nemá okrem triviálnych prípadov, kde *x*, *y*, alebo *z* je nula, žiadne korene (*x*, *y*, *z* sú prirodzené čísla). Dirichlet urobil čiastočný dôkaz pre prípad *n* = 5, ktorý neskôr dokončil Adrien-Marie Legendre. Takmer v rovnakom čase si ho Dirichlet dokončil aj sám, neskôr dokázal aj prípad *n* = 14.

Oženil sa Rebeccou Mendelssohnovou pochádzajúcou z významnej židovskej rodiny, bola vnučkou filozofa Mosesa Mendelssohna a sestra skladateľa Felixa Mendelssohna.

Po jeho smrti boli Dirichletove prednášky a iné výsledky z teórie čísel zozbierané, upravené a vydané jeho priateľom a matematikom Richardom Dedekindom pod názvom *Vorlesungen über Zahlentheorie* (*Prednášky z teórie čísel*).

Pozri aj
--------

* Dirichletova veta (teória čísel, 1835)
* Dirichlet characters (teória čísel, 1831)
* Dirichletova konvolúcia (teória čísel)
* Dirichletovo jadro (funkcionálna analýza, Fourierov rad)
* Dirichletov princíp
* Dirichletov rad
* Dirichletova mozaika
* Dirichletova hraničná podmienka
* Dirichletova funkcia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peter Gustav Lejeune Dirichlet**

Externé odkazy
--------------

* "*Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet*", MacTutor History of Mathematics, University of St Andrews.
* Dirichlet, Johann Peter Gustav Lejeune, *Vorlesungen uber Zahlentheorie. Braunschweig*, 1863. „*Number Theory for the Millennium*".

Autoritné údaje: * BnF: 11886184x
* GND: 11852593X
* ISNI: 0000 0001 0860 7198
* LCCN: n83062956
* NK ČR: ola2002161491
* VIAF: 5886
* WorldCat: lccn-n83062956
**Peter Holka** (\* 22. august 1950, Považská Bystrica) je slovenský spisovateľ, dramatik a publicista, autor literatúry pre deti a mládež.

Životopis
---------

Detstvo strávil v Púchove, neskôr v Čadci. V roku 1965 – 1969 študoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Dubnici nad Váhom. Po maturite prešiel rôznymi zamestnaniami, pracoval ako novinár vo viacerých redakciách (okresné noviny Kysuce, Smer, Pravda) a popri zamestnaní vyštudoval politológiu (1985 – 1990, Vysoká škola politická ÚV KSČ v Bratislave). V rokoch 1996 – 1999 bol šéfredaktorom Literárneho týždenníka. Od roku 1999 pôsobil ako spisovateľ v slobodnom povolaní. V súčasnosti pracuje v Literárnej redakcii Slovenského rozhlasu. Žije v Bratislave.

Tvorba
------

Knižne debutoval v roku 1983 novelou *Ústie riečok*. Je autorom psychologicky a spoločensky ladených románov, dobrodružných, chlapčenských príbehov pre deti a mládež. Základnou charakteristikou jeho prózy je neustále sa stupňujúce rozprávačstvo, dynamický dej a príťažlivý príbeh. Má zmysel pre skratku, detail a pozná mnoho atraktívnych prostredí. Časť svojej tvorby adresoval aj mládeži – často prezentovanej cez obrazy drsnej reality, v akej sa naša mládež pohybuje. Svoje príbehy autor neidealizuje, hovorí celkom na rovinu, s naturalistickou drsnosťou poukazuje na okolnosti a vlastnosti, ktoré často krivia charakter mladých ľudí, no súčasne jeho novely vyzývajú mladých ľudí, aby sa nevzdávali svojich skrytých túžob, seba samého a aby o ne bojovali.

Popri próze sa venuje aj dramatickej tvorbe, spolupracuje s rozhlasom a televíziou. Pripravil knihu rozhovorov s Vladimírom Mináčom *V košeli zo žihľavy* (1992). Venoval sa aj kultúrnej publicistike, reportérskej a recenzentskej činnosti najmä v periodikách, kde pôsobil.

Dielo
-----

### Próza pre dospelých

* 1983 – *Ústie riečok*, novela
* 1992 – *V košeli zo žihľavy*, kniha rozhovorov s Vladimírom Mináčom
* 1994 – *Škára (do trinástej komnaty)*
* 1995 – *Neha*, dielo venované zosnulej dcére Paule
* 1998 – *Sen o sne*
* 1999 – *Nezabudnuteľná vôňa zrelej pšenice*
* 2000 – *Smrť, na ktorú sa čakalo*
* 2001 – *Výhľad zo zvonice (Milovanie s Nereidou)*
* 2003 – *Prekliatie*
* 2005 – *Biele noci, čierne dni*
* 2007 – *Modrý Anjel*
* 2010 – *Môj Život S Demi Moore*
* 2013 – *Pokušenie*
* 2015 – *Láska prebýva na Kilimandžáre*
* 2017 – *Ohyb Rieky*
* 2019 – *Súhvezdie Tety July*

### Próza pre deti a mládež

* 1986 – *Leto na furmanskom koni*
* 1990 – *Prekážkár v džínsach*
* 1992 – *Piráti z Marka Twaina*
* 1993 – *Normálny cvok*

### Rozhlasová tvorba

* 1986 – *Noc ešte trvá*
* 1988 – *Reťaz*
* 1989 – *Jazva*
* 1990 – *Srdcový túz*

Referencie
----------

1. 1 2   *Peter Holka* [online]. Bratislava: Literárne informačné centrum, 2019-03-11, [cit. 2023-03-07]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 123526949
* GND: 1145944965
* ISNI: 0000 0000 6305 0495
* LCCN: n93125049
* NK ČR: jn20000602982
* SNK: 157338
* VIAF: 20097460
* WorldCat: lccn-n93125049
**Eugenie Schwarzwaldová**, rodená Eugenie Nußbaumová (\* 4. júl 1872, Polupanivka, dnešná Ukrajina, vtedy v Rakúsko-Uhorsko – † 7. august 1940, Zürich) bola rakúska filantropka, spisovateľka a pedagogička, ktorá sa významnou mierou zaslúžila o rozvoj dievčenského vzdelávania v Rakúsku. Patrila k najvzdelanejším ženám svojej doby.

Eugenie Nußbaumová odišla po maturite v Černoviciach do Zürichu, kde v rokoch 1895 až 1900 študovala nemeckú a anglickú literatúru, filozofiu a pedagogiku. V Rakúsku v tom čase nemohli ženy na univerzitách študovať a Eugenie bola jedna z prvých žien v Rakúsku-Uhorsku s doktorským titulom. V roku 1900 promovala a čoskoro sa vydala za Dr. Hermanna Schwarzwalda (1871-1939). Od roku 1901 stála na čele dievčenského lýcea a od roku 1911 dievčenského osemročného gymnázia, ktoré sa onedlho stalo veľmi populárnym. Jej cieľom bolo poskytnúť dievčatám kvalitné stredoškolské vzdelanie a podnietiť tak ich ambície na ďalšie štúdium. Aby tento zámer naplnila, angažovala pre výuku celý rad popredných osobností rakúskej vedy a kultúry; napríklad Oskar Kokoschka vyučoval kreslenie, Arnold Schönberg hudbu či Adolf Loos architektúru. Táto škola sa stala prototypom takzvaných Schwarzwaldských škôl (*Schwarzwaldschulen*), reformných vzdelávacích ústavov pre dievčatá. Prednášala vo *Wiener Frauen Clube*. Počas prvej svetovej vojny sa starala o chudobných a viedla azylový dom pre prestarnutých a chorých.

Prispievala aj do novín a písala fejtóny.

„Genia" Schwarzwaldová bola tiež významnou osobnosťou viedenského kultúrneho života. Viedla literárny salón, do ktorého okrem spomínaných Kokoschku, Looseho a Schönberga prichádzali aj spisovatelia Elias Canetti a Robert Musil, ktorému sa stala kvôli svojmu rozhľadu a pre svoju záľubu v móde inšpirovanej antickým Gréckom predobrazom postavy Ermelindy Tuzziovej, nazvanej Diotima v jeho románe Muž bez vlastností a *"která i jako mírně korpulentní antika odpovídala jeho* [t. j. Arnheimovmu, inej postave v knihe] *ideálu krásy, ideálu helénskému s trochou víc masa, aby klasičnost nebyla tak přísná."* (Robert Musil: Muž bez vlastností, s. 101 v prvom českom vydaní).

Eugenie bola najvýznamnejším, nie však jediným modelom pre postavu Ermelindy; jej ďalším vzorom bola aj tanečnica Isadora Duncanová. Eugeniin manžel, Hermann Schwarzwald, ktorý od roku 1921 zastával post sekčného šéfa na ministerstve financií, bol vzorom pre jej románového manžela, sekčného šéfa na ministerstve zahraničia, Hansa Tuzziho.

Kvôli svojmu židovskému pôvodu v roku 1938 opustila Rakúsko a emigrovala do Švajčiarska a Schwarzwaldské školy sa zatvorili. Zomrela na rakovinu v roku 1940 v Zürichu.

Referencie
----------

1. 1 2  SHAPIRA, Elana. *Eugenie Schwarzwald 1872 – 1940* [online]. jwa.org, [cit. 2020-07-04]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eugenie Schwarzwaldová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12151468m
* GND: 118763075
* ISNI: 0000 0000 5185 9799
* LCCN: n85284639
* VIAF: 64803161
* WorldCat: lccn-n85284639
Barón **Tadeáš Amadé** (alebo **Amade**) z Vrakúňa/Vrakune (lat.-maď. podoba prídomku: *de Várkony*; \* 10. január 1782, Bratislava – † 17. máj 1845, Viedeň) bol klavirista a hudobný skladateľ.

Životopis
---------

Tadeáš Amadé bol príslušník šľachtického rodu s predikátom z Vrakúňa (Vrakune), barón. Otec František Amadé (? – 1824), matka Žofia, rodená Ňáriová. Manželka Klementína, rodená Taafeová (1796 – 1846).

Po štúdiách hospodáril na rodinných majetkoch, 1809 – 11 kapitán bratislavského jazdeckého pluku. Od roku 1831 cisársky dvorský hudobný gróf, 1838 skutočný tajný radca.

Od mladosti sa zaoberal hudbou. Popredný pianista známy najmä klavírnymi improvizáciami, autor klavírnych a komorných skladieb. Učiteľ a mecén F. Listza a F. Marschnera, vydal zbierku piesní svojho starého otca Ladislava Amadé.

Dielo
-----

* Grande Toccate pre dva klavíry A-dur (1817)
* Variácie pre sláčikové kvarteto

Zdroje
------

* AMADÉ, Tadeáš. In:  *Biografický lexikón Slovenska I A – B*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 61.
* *Malý slovník významných osobností mesta Bratislavy. A-L,* 1969

Pozri aj
--------

* Ladislav Amadé
* Amadeovci

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 29 – farnosť sv. Martina; pokrstený ako Thadæus Josephus Joannes Amade de Várkony

Autoritné údaje: * GND: 14404708X
* ISNI: 0000 0001 1894 6062
* PIM: PIM40528
* VIAF: 170034717
**Luteinizačný hormón** alebo **lutropín** alebo **LH** je hormón produkovaný bazofilnými, tzv. gonadotropnými bunkami pars distalis adenohypofýzy. U muža je synonymom termín ***hormón stimulujúci intersticiálne bunky semenníka*** (ICSH). Chemicky ide o glykoproteín. Patrí spolu s folikulostimulačným hormónom do skupiny tzv. ***gonadotropínov*** – hormónov ovplyvňujúcich pohlavné žľazy. 

U ženy pôsobí na bunky steny folikulu vaječníka, ktorý predtým dozrel vďaka účinku folikulostimulačného hormónu a podieľa sa tak na spúšťaní ovulácie a na regulácii menštruačného cyklu. Po ovulácií sa jeho účinkom mení folikul na žlté teliesko – lat. *corpus luteum*, ktorý potom pod účinkom LH produkuje hormón progesterón. Následne praská, keď dosiahne veľkosť do 20 mm.  
U mužov pôsobí od puberty na vývoj Leydigových buniek semenníka stimuluje tvorbu a v dospelosti udržuje hladinu mužského pohlavného hormónu testosterónu.

Tvorba
------

Lutropín je hormón bielkovinovej povahy a tvorí sa v adenohypofýze (predný lalok hypofýzy). Produkcia hormónov hypofýzy je riadená z hypothalamu spúštajúci (liberiny) a tlmiaci hormóny (statiny). Oba tieto hormóny tvoria priamo nervové tkanivo v hypothalame, tento jav sa označuje neurosekcia.

| * z
* d
* u
Podmozgová žľaza\* hypofýza |
| --- |
| Hormóny adenohypofýzy | 
* somatotropín
* tyreotropín
* kortikotropín
* prolaktín
* folikulostimulačný hormón
* luteinizačný hormón

 | Podmozgová žľaza z Grayovej anatómie |
| Hormóny pars intermedia hypofýzy | 
* melanotropín

 |
| Hormóny neurohypofýzy | 
* vazopresín
* oxytocín

 |
| Choroby | 
* aplázia a hypoplázia
* cysty
* syndróm prázdneho sedla
* atrofia
* nekróza
* ischémia
* krvácanie
* akútne zápaly
* chronické zápaly
* hyperplázia

 |
| Nádory | 
* adenómy
* kraniofaryngeóm
* karcinómy
* metastázy
* sarkómy
* germinatívne nádory
* neurogénne nádory

 |

Referencie
----------

1. ↑   *Luteinizačný hormón (LH) – čo to je? | Zdravina.sk* [online]. zdravina.sk, [cit. 2018-06-04]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálBiologický portál |
Signatúra mozaikára Héfaistióna, Pergamonmuseum Berlín
**Héfaistión** (starogr. *Ἡφαιστίων*) bol grécky mozaikár v 2. storočí pred Kr.

Mozaikár Héfaistión tvoril zrejme v 1. polovici 2. stor. pred Kr. čo potvrdzuje jeho menom signovaná podlahová mozaika nájdená v paláci pergamského kráľa Eumena II. (197 - 159 pred Kr.), z obdobia keď Pergamon patril k najvýznamnejším strediskám umenia a vzdelanosti v gréckom svete.

Táto jedna z najkrajších antických mozaiok má rozmery 6,3 × 6,3 m. Pôvodne bola umiestnená v rezidencii vládnucej rodiny *Attalovcov* v reprezentatívnej miestnosti o rozlohe 2400 m². Okolo strednej časť mozaiky, ktorá sa z veľkej časti nezachovala, sú v takmer pôvodnom stave zachované pásy geometrických vzorov (meandrov) orámované vonkajším tmavým pásom ozdobeným pestrými naturalistickými girlandami, medzi ktorými sú znázornení hrajúci sa Eróti. Na mozaike je zobrazený aj papyrusový zvitok so signatúrou jej zhotoviteľa:

|  |  |
| --- | --- |
| *Ἡφαιστίων ἐποίει*  | preklad: *Héfaistión zhotovil* |

- text v starogréčtine
Objavili ju nemeckí archeológovia v roku 1886. Dnes je vystavená v Pergamonskom múzeu v Berlíne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Hephaistion 1*
2. 1 2  Matthias Steinhart. *Griechische Inschriften als Zeugnisse der Kulturgeschichte*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2017. ISBN 978-31-1055-575-2. S. 106.
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvP I 46a*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Héfaistión z Pergamu**
**Allianz Arena** je futbalový štadión, ktorý sa nachádza v severnej časti nemeckého mesta Mníchov. Od sezóny 2005/2006 tu hrávajú domáce zápasy mníchovské futbalové kluby TSV 1860 a FC Bayern. Je to jeden zo štadiónov, kde sa konali Majstrovstvá sveta vo futbale 2006; hral sa tu otvárací a jeden semifinálový zápas. V roku 2012 sa tu uskutočnilo finále Ligy majstrov. Celková kapacita štadióna je 75 000 miest. Počas medzinárodných stretnutí, Ligy majstrov a Pohára UEFA sa využíva 70 000 miest.

Charakteristika štadiónu
------------------------

Štadión leží v severnej časti mníchovskej štvrte Schwabing-Freimann vo Fröttmaningu. Z miest na sedenie je možné 10 000 miest v severnom a južnom okruhu zmeniť na miesta na státie. Prvých asi 30 radov na sedenie nie je chránených pred dažďom. K dispozícii je 106 lóží s 1 374 miestami na sedenie. Na štadióne sú tri zariadenia na opateru detí, fanshopy a gastronomické podniky, na ploche asi 6 500 m². Štvorposchodová parkovacia budova s miestom pre zhruba 10 500 vozidiel je najväčšou parkovacou budovou Európy.[chýba zdroj]

Strecha a fasáda boli vytvorené z 2 874 ETFE-fóliových vankúšov, ktoré sú naplnené suchým vzduchom pod tlakom 0,035 hPa. Fólia má hrúbku 0,2 mm. Pod strechou sú rolety, ktoré sú počas prevádzky uzavreté. Osvetlenie vankúšov je možné farebne meniť. Štadión používa osvetlenie rôznych farieb, v závislosti od práve prebiehajúceho podujatia. Kvôli svojej forme má už dnes Allianz Arena prezývku nafukovací čln.

Stavebným investorom arény je v roku 2001 založená Allianz Arena Stadion GmbH. 

Meno štadiónu dala firma Allianz AG, ktorá si na 30 rokov sponzorsky zaistila práva na meno. Stavebné náklady štadiónu boli zhruba 340 miliónov eur, a nesú ich oba zúčastnené celky (TSV 1860 München, FC Bayern München). Z verejných zdrojov sa hradilo zhruba 210 miliónov eur (za sprístupnenie areálu a infraštruktúru).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Allianz Arena**

Externé odkazy
--------------

* Všetky štadióny Futbalových majstrovstiev sveta v prehľade
* www.allianz-arena.de
* www.stadion-muenchen.de
* Technické podrobnosti - Informácie k architektúre/stavebným materiálom
Vzbura na HMS Bounty
**Vzbura na Bounty**, vedená druhým kormidelníkom Fletcherom Christianom proti veliteľovi, poručíkovi Williamovi Blighovi, sa odohrala 28. apríla 1789 na lodi Bounty. Časť posádky lode povstala proti krutému zaobchádzaniu kapitána. 

Briti vyslali loď na tichomorský ostrov Tahiti, aby tam pozbierala sadenice chlebovníka. Kapitán Bounty William Bligh bol uznávaný námorníkmi, na lodi však presadzoval tvrdú a krutú disciplínu. Bounty dorazila na Tahiti v októbri 1788 a zostala tam do marca 1789. Námorníkom pripadal bohatý ostrov ako raj na zemi. Po odchode z Tahiti sa ich podmienky ešte zhoršili (zmenšil sa priestor na lodi a znížili dávky vody), pretože prednosť mali sadenice chlebovníka, ktoré chcel Bligh za každú cenu dopraviť do cieľa v poriadku.

Po troch týždňoch sa väčšina posádky vedená mladým poručíkom Fletcherom Christianom proti Blighovi vzbúrila. Bligha a mužov, ktorí mu zostali verní, vysadili bez zbraní a s minimom zásob do záchranného člna uprostred Tichého oceánu a nechali ich napospas osudu. Bligh sa však doplavil na člne cez polovicu oceána až do holandskej kolónie Batávia. Odtiaľ sa potom dostal do Anglicka, kde bol oslobodený od obvinenia zo straty kráľovskej lode.

Na dolapenie vzbúrencov na Tahiti bola vyslaná vojenská fregata HMS Pandora. Našla tam však iba štrnásť rebelantov. Christian vedel, že Tahiti pre nich nie je bezpečné a preto spolu so skupinou Tahiťanov odtiaľ odišiel. Narazili na malý neobývaný ostrovček Pitcairn. Neboli si istí, či je to on, pretože na vtedajších mapách bol zakreslený 173 míľ južne od miesta, kde sa nachádzali. Tam sa rozhodli usadiť. Christian sa chcel vrátiť do Anglicka a usvedčiť Bligha. Toho sa však báli ostatní námorníci, pretože keby ich prinútil vrátiť sa, čakala by ich istá smrť za vzburu a tak Bounty, ktorá ich mohla prezradiť, radšej podpálili.

Potomkov vzbúrencov z Bounty a Tahiťanov objavili až o dvadsať rokov neskôr. Christian a viacerí z námorníkov vtedy už nežili. Sami sa povraždili vo vzájomných hádkach. Ich potomkovia však žijú na ostrove dodnes.

Pozri aj
--------

* HMS Bounty
* Fletcher Christian
* William Bligh
**Héfaistiné** alebo **Héfaistina** (starogr. *Ἡφαιστίνη* – *Héfaistiné*) je v gréckej mytológii družka egyptského kráľa Aigypta.

Héfaistiné, družka egyptského kráľa Aigypta, bola matkou štyroch jeho synov, Pandióna, Arbéla, Hyperbia a Hippokorysta. Aigyptos mal päťdesiat synov, šesť synov mal so svojou manželkou Argyfiou a ostatných so svojimi družkami. Synovia Aigypta sa uchádzali o päťdesiat dcér jeho brata Danaa, ktorý vládol v susednej Líbyii. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, otca poslúchli všetky a bohovia ich preto odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Vzduchová hmota** (iné názvy: **vzduchová masa**, **vzdušnina**) je veľmi veľká (t.j. s veľkými plochami morí a pevnín porovnateľná), relatívne ohraničená časť vzduchu v troposfére, ktorá má zhruba rovnaké vlastnosti (najmä teplotu a vlhkosť) a pohybuje sa ako celok v smere všeobecnej cirkulácie atmosféry. 

Vzduchové hmoty pokrývajú stovky až tisícky metrov štvorcových a pomaly sa menia pod vplyvom zmeny vlastností plochy, nad ktorou sa nachádzajú.

Vzduchové hmoty sa klasifikujú podľa približného miesta ich vzniku. Tieto masy vzduchu sa rozdeľujú na Arktický resp. Antarktický, Polárny, Tropický a Ekvatoriálny vzduch. Taktiež sa rozdeľujú podľa typu podkladu, nad ktorým sa vytvorili - na morské a kontinentálne vzduchové hmoty. Morské masy vzduchu sú vlhkejšie, zatiaľ čo kontinentálny vzduch je relatívne suchý.

Vzduchové hmoty oceánskeho pôvodu sú označované malým písmenom "m" (morské), zatiaľ čo masy kontinentálneho pôvodu sa značia malým písmenom "k" (kontinentálne). Tiež sa môžu označovať Arktický vzduch (veľké písmeno "A", alebo "A" pre Antarktický), polárny (veľké písmeno "P"), tropický (veľké písmeno "T"), alebo ekvatoriálny (veľké písmeno "E"). Tieto dva typy znakov bývajú používané v kombinácii podľa toho, akú vzduchovú hmotu opisujú. Napríklad vzduchová hmota pochádzajúca z púšte na juhovýchode USA v lete môže byť označená ako "kT".

Zdroje
------

1. 1 2  hmota vzduchová. In:  *Elektronický meteorologický slovník* [online]. slovnik.ufa.cas.cz, [cit. 2019-12-13]. Dostupné online.
2. 1 2  vzduchová hmota. In:  *Malá slovenská encyklopédia*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV, 1993. 822 s. ISBN 80-85584-12-3. S. 792.
3. ↑   *Nemecko-slovenský technický slovník. 1. diel A-L*. 1. vyd. Bratislava : Alfa, 1993. 565 s. ISBN 80-05-01193-8. S. 561.
4. ↑   *Anglicko-slovenský technický slovník. 1. diel A-J*. 3. vyd. Bratislava : Alfa, 1993. 728 s. ISBN 80-05-00845-7. S. 43.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Asópichos** (starogr. *Ασώπιχος* – *Asópichos*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v 5. stor. pred Kr.

Asópichos, syn Kleódama z Orchomenu, zvíťazil v Olympii na 73. hrách v roku 488 pred Kr. v behu dorastencov na jedno stadion. V tejto disciplíne sa na hrách súťažilo od roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Polyneikes z Élidy.

Staroveký lyrický básnik Pindaros ospieval vo svojich *Olympijských ódach* aj bežca Asópicha z Orchomenu. Pindarove básne obsahujú 45 básní na počesť víťazov na celogréckych hrách, z toho štrnásť na víťazov v Olympii. V Olympijských ódach ospieval víťazov takmer všetkých súťažných disciplín (bežcov dvoch, Asópicha z Orchomenu a Ergotela z Himery).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Arthur Milton Young, *Legend Builders of the West* str. 195
2. 1 2  Pindaros, *Olympionikoi*, 14.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 173.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Pohľad na božiu muku od západu
**Božie muky na Odborárskom námestí** sú božie muky na dnešnom Odborárskom námestí v Bratislave.

Ide o malú sakrálnu stavbu postavenú v bližšie neznámom čase. V stredoveku bolo tunajšie miesto voľným predmestským územím, na ktorom sa od polovice 17. storočia usporadúvali výročné trhy s dobytkom. 

Pravdepodobne z tohto obdobia pochádza dnešná stavba božích múk, vysoká osem metrov a stojaca na štvorcovom pôdoryse s rozmermi 1,25 x 1,25 metra. Ako nie je známy čas, kedy božie muky postavili, tak sú neznáme bližšie okolnosti jej vzniku. Pravdepodobne ide o niektorú z vežičiek z niekdajšieho Kostola klarisiek, resp. o sekundárne využitie zvyšku vežičky z roku 1469, ktorá stála pred mestskými hradbami a ktorú v dôsledku tureckého ohrozenia museli obyvatelia mesta zbúrať. Zachránenú a zachovalú časť zrekonštruovali a postavili na tomto mieste.

Vcelku nenápadná, no zaujímavá stavba, postavená navyše na dnes veľmi frekventovanom mieste, je historickou architektonickou pamiatkou zreteľne kontrastujúcou s okolitou modernou zástavbou. Na západnej strane vežičky sa vo výške nachádza malý výklenok so soškou Panny Márie (*Mater Dolorosa*, t. j. *Matka trúchliaca*) držiacej krížik v pravej ruke. V roku 1999 bola celá pamiatka dôsledne zrekonštruovaná. 

Súradnice: 48°09′06″S 17°07′13″V﻿ / ﻿48,15176°S 17,120167°V﻿ / 48.15176; 17.120167

Zdroj
-----

* I. Janota, *Rehole, kostoly a kláštory v Bratislave*, Albert Marenčin - Vydavateľstvo PT, Bratislava, 2008, ISBN 978-80-89218-65-3
*Meleagros a Atalanta*, autor: Giulio Romano (1499 – 1546)
**Atalanté** alebo **Atalanta** alebo **Atalante** (starogr. *Ἀταλάντη* – *Atalanté*, lat. *Atalanta*) je v gréckej mytológii dcéra arkádskeho kráľa Iasióna.

Kalydónsky kráľ Oineus po bohatej úrode obetoval všetkým bohom, ale zabudol na bohyňu lovu Artemidu. Bohyňa preto za trest poslala na Kalydón strašného diviaka, ktorý narobil v krajine veľké škody. Kráľov syn Meleagros preto na lov diviaka zvolal najstatočnejších mužov z celého Grécka.

Na nebezpečnom love sa zúčastnila ako jediná žena aj Atalanta z Arkádie. Obrovský diviak stačil jednému lovcovi dokaličiť nohu, hrdinu Ankaia, syna arkádskeho kráľa Lykourga zabiť, až kým ho Atalanta zasiahla svojím šípom. Muži sa nechceli nechať ženou zahanbiť, ale dlho sa im nedarilo, až sa Meleagrovi nakoniec predsa len pošťastilo zviera doraziť. Hoci o jeho kožu mali záujem všetci, Meleagros svoju korisť daroval Atalante, čo sa ostatným lovcom nepáčilo a trofej Atalante vzali. Meleagra to však tak nahnevalo, že v hádke zabil dvoch svojich ujcov.

Atalanta sa neskôr vydala za Meilanióna a mala s ním syna Parthenopaia, ktorý zahynul vo vojne Siedmi proti Tébam.

V starších mýtoch o Atalante išlo o dve osoby rovnakého mena, jednej z Arkádie, druhej z Boiótie, ktoré nespájali spoločné príhody. Postupne sa však tieto mýty a postavy začali prekrývať, až splynuli. Ako sa zdá, prvý ich spojil v druhom storočí pred Kr. autor Apollodoros.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 80-81.
2. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,34,2.
3. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,281.
4. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,8,2.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,34,3.
6. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,414.
7. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,34,5.
8. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 8,425.
9. ↑  Hyginus, *Fabulae* 70.
Logo
Prostredie systému
**Lakka** je linuxový operačný systém založený na RetroArch a LibreELEC. Je určený na emuláciu hardvéru herných konzol a na hranie retro hier. Podporuje viacero hardvérových platforiem, napr. Raspberry Pi, Banana Pi, Orange Pi, Cubieboard, CuBox-i, Odroid, ako aj bežné 32 alebo 64-bitové x86 PC.

Prakticky je to systém, ktorý po spustení otvorí aplikáciu RetroArch, ktorá je jedinou aplikáciou v distribúcii, čím systém šetrí systémové prostriedky a výkon je optimalizovaný výlučne na emuláciu a spúšťanie hier.

Podporované herné konzoly
-------------------------

* Atari 2600
* Atari 7800
* Nintendo 64 (N64)
* Nintendo Entertainment System (NES)
* Nintendo Game Boy
* Nintendo Game Boy Color
* Nintendo Game Boy Advance (GBA)
* Nintendo DS
* PlayStation
* PlayStation Portable (PSP)
* Sega Master System
* Sega Mega Drive
* Super Nintendo Entertainment System (SNES)

Referencie
----------

1. ↑  Kompatibilita

Externé odkazy
--------------

* Github projektu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lakka na talianskej Wikipédii.*
**Signál** je materiálny proces alebo stav materiálneho systému, ktorý môže byť nositeľom informácie. Je nositeľom informácie, ktorý prechádza spojovacím (komunikačným) kanálom. Signál je kódovaná správa konvertovaná na tvar hmotne schopný na prepravu. 

Signál je komunikačný prostriedok, ktorý umožňuje prenos informácie medzi komunikantmi (ktorý je nositeľom informácie). Sú to fyzické javy, ktoré sú vnímateľné zmyslami komunikanta, resp. tie, ktoré sú extrakomunikačne snímateľné na povrchu (výstupe) vysielača alebo sú zachytiteľné v spájacom kanáli medzi komunikantmi. Signál je to, čo sa transportuje medzi komunikantmi a čo
komunikanti prijímajú recepčnými ústrojmi. V prípade rečovej komunikácie sem možno zahrnúť aj nervové procesy v odstredivých a dostredivých dráhach hovoriacich a počúvajúcich, ba aj časť mozgových dejov, ktoré vznikajú pri rečovej komunikácii a sú tiež nositeľmi informácie. Za signál možno pokladať všetky materiálne procesy, ktoré sa odohrávajú pri komunikačnom akte od mozgovej kôry hovoriaceho až po mozgovú kôru počúvajúceho.

Pozri aj
--------

* komunikácia
* médium
* správa
* informácia

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Výr bielobradý** alebo **výr západný**, **výr virgínsky** (lat. Bubo virginianus) je najväčšia a zrejme aj najsilnejšia americká sova vyskytuje sa v Severnej, Strednej a Južnej Ameriky – od severnej hranice rozšírenia lesa až po Patagóniu.

Opis
----

Výr bielobradý meria v dĺžke 51 – 60 cm a váži 900 – 1 500 g. Výr bielobradý má hrdzavohnedé očné disky a čierny zobák, žltočierne perové ušká a svetlohnedé líca, perie okolo zobáka je šedé. Pod zobákom na mieste brady má biele perie a na hrudi má tmavohnedé škvrny na bielom perí. Na bielom chvoste je päť čiernych pruhov a nohy má bielej farby. Má rozpätie krídel 101 – 153 cm. Hlava meria 20 cm. Výr, ako všetky ostatné sovy, má dobrý ostrý zrak. Na nohách má 4 pazúre. Na lebke má výr bielobradý dve veľké očné jamky a veľký zobák. Kostra dolných končatín a kostra krídel sú väčšie. Výr bielobradý, ako aj niektoré iné sovy, má výrazné perové ušká. Ich presný význam nie je známy. Podľa niektorých odborníkov slúžia na „rozbitie" tvaru sovy – čiže na jeho maskovanie. Podľa iných sú určené na vnútrodruhovú komunikáciu a druhové rozpoznávanie. Faktom je, že perové ušká nijako nesúvisia so sluchom.

Spôsob života
-------------

Výr bielobradý nie je špecializovaný na hniezdisko. Hniezdi na skalných stenách a na starých budovách s úkrytmi. Živí sa menšími cicavcami, obojživelníkmi, plazmi (mladými aligátormi severoamerickými), rybami a kôrovcami. Je aktívny najmä v noci. Samica nakladie 1 – 5 vajec o ktoré sa starajú obidvaja rodičia. Rodičia sa starajú o mláďa ešte aj 6 týždňov po tom, čo mláďa opustí hniezdo. Mláďa má funkčné perie už od dvoch mesiacov. Rodičia si potomstvo srdnato bránia – sú známe prípady, keď účinne zabránili prístupu k mláďatám aj človeku.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Výr bielobradý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Výr bielobradý**
Súradnice: 64°01′00″S 22°34′00″Z﻿ / ﻿64,01667°S 22,56667°Z﻿ / 64.01667; -22.56667

**Keflavík** je mesto v juhozápadnej časti Islandu, v regióne Reykjanes.

Keflavík sa v súčasnosti spája s mestami Njarðvík a Hafnir a vytvárajú tak nové mesto Reykjanesbær, ktoré má 14 000 obyvateľov.

História
--------

Keflavík bol založený v 16. storočí ako osada s rybárskym priemyslom. Neskôr jeho význam vzrástol spolu s leteckými operáciami na medzinárodnom letisku Keflavík, ktoré bolo vybudované Spojenými štátmi v 40. rokoch 20. storočia. Letisko bolo využívané ako dôležitá vojenská základňa NATO a miesto na doplnenie paliva pre trans-atlantické lety.

Počas Druhej svetovej vojny vojenské letisko slúžilo ako dopravné skladisko a plnička paliva. Počas Studenej vojny hrala Základňa námorného letectva Keflavík dôležitú úlohu v monitorovaní námornej a ponorkovej dopravy z Nórskeho a Grónskeho mora do Atlantického oceánu. Keďže Island ako jediný člen NATO nemá armádu, počas studenej vojny sem boli premiestnení príslušníci Leteckých síl Spojených štátov, aby prevádzkovali radarový monitoring oblasti a ochranu pobrežia. Po kolapse ZSSR bola úloha základne spochybnená potom, ako tu pristávali ruské bombardéry a kotvili ponorky. Základňa bola oficiálne uzatvorená 30. septembra 2006, potom ako odišlo zostávajúcich 30 členov personálu.

Letisko tu naďalej ostalo a stalo sa hlavným islandským medzinárodným letiskom.

Na Islande bolo mesto známe aj ako bohatý zdroj hudobníkov počas 60. a 70. rokov 20. storočia, miestni ho tiež volali *bítlabærinn*, alebo "mesto Beatles".

Geografia
---------

Miestnej krajine dominujú polia bazaltových štrkov, ktoré využíva zopár mohutných tovární a rašelinísk. Počas bezoblačných dní sa dá ponad záliv vidieť Snæfellsjökull, vzdialený 115 kilometrov.

Keflavík vo fikcii
------------------

Základňa NATO Keflavík je použitá ako dôležité miesto diania novely Toma Clancyho Red Storm Rising. Clancyho opis základne a okolitej krajiny bol pomerne presný.

Pozri aj
--------

* Medzinárodné letisko Keflavík
* Studená vojna
* Iceland Defense Force, ozbrojené sily krajín chrániacich Island, sídliace v Keflavíku do roku 2006

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Keflavík**
**Chicagski chlapci** (z angl. *Chicago Boys*) bola skupina juhoamerických (najmä čilských) neoliberálnych ekonómov prominentných okolo 70. a 80. rokov 20. storočia, z ktorých väčšina študovala na Katedre ekonómie Chicagskej univerzity pod vedením Miltona Friedmana a Arnolda Harbergera, alebo na jej partnerskej škole na oddelení ekonómie na Pápežskej katolíckej univerzite v Čile (*Pontificia Universidad Católica de Chile*). Po návrate do Latinskej Ameriky prijali pozície v mnohých juhoamerických vládach vrátane vojenskej diktatúry v Čile (1973 – 1990). Mnohí z nich ako ekonomickí poradcovia dosiahli vysoké pozície v rámci týchto vlád. Kým Heritage Foundation, známy pravicový think-tank, im pripisuje zásluhy za premenu Čile na najvýkonnejšiu ekonomiku Latinskej Ameriky s jednou s najpriateľskejších krajín k podnikaniu na svete, kritici poukazujú na drastický nárast nezamestnanosti, ktorý možno pripísať protiinflačnej politike implementovanej počas ich pôsobenia.

Členovia
--------

Nasledujúci zoznam obsahuje niektorých členov skupiny nazývanej Chicagski chlapci.

* José Piñera – autor čilskej dôchodkovej reformy, minister práce a sociálneho zabezpečenia Čile (1979 – 1980)
* Sergio de Castro – minister financií (1974 – 1982)
* Pablo Baraona – minister hospodárstva (1976 – 1979)
* Álvaro Bardón – minister hospodárstva (1982 – 1983)
* Hernán Büchi – minister hospodárstva (1979 – 1980), minister financií (1985 – 1989)
* Robert Kelly – minister hospodárstva (1978 – 1979)
* Fernando Léniz – minister hospodárstva (1973 – 1975)
* Emilio Sanfuentes – ekonomický poradca v centrálnej banke
* Juan Villarzú – riaditeľ rozpočtového úradu
* Jorge Cauas – minister súkromného vlastníctva (1975 – 1977)
* Francisco Soza
* Juan Carlos Méndez
* Rolf Lüders

Referencie
----------

1. ↑  MACFARLAN, Jim. Klein, Naomi. The Shock Doctrine : The Rise of Disaster Capitalism. Toronto: Knopf Canada , 2007. 672 pages. *Just Labour*, 2007-10-01. Dostupné online [cit. 2022-02-05]. ISSN 1705-1436. DOI: 10.25071/1705-1436.89.
2. ↑  MCMAHON, Fred. *Economic Freedom (Fraser Institute and Heritage Foundation)*. Dordrecht : Springer Netherlands, 2014. Dostupné online. S. 1795–1799.

Pozri aj
--------

* Čilský zázrak
**Keisos** (starogr. *Κεῖσος* – *Keisos*, lat. *Ceisus*) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Temena.

Keď jeho otec Temenos poveril funkciou vrchného veliteľa vojsk v Argu Déifonta, manžela svojej dcéry Hyrnétho, ktorá bola jeho obľúbencom, u Keisa a jeho bratov vzrástli obavy, že sa Deifontes stane kráľom Argu. Z toho dôvodu bratia zosnovali proti otcovi sprisahanie a zabili ho.

Podľa inej verzie Temenos počas sprisahania neumrel. Najatí vrahovia ho len zranili a jemu sa podarilo utiecť do Arkádie, kde neskôr zomrel ako ctená osoba.

Keisos a jeho bratia sa potom snažili Hyrnéthu a Déifonta od seba rozdeliť. Vzhľadom na to, že tento plán zlyhal, Hyrnétho uniesli. Déifontes ich potom prenasledoval pričom bola Hyrnétho nešťastnou náhodou zabitá. Déifontes potom so svojimi deťmi Hyrnetho pochoval a miesto kde skonala, bolo časom pomenované na *Hyrnéthion*.

Trónu sa následne zmocnil Keisos, najstarší zo synov Temena. Keisos mal dvoch synov, Maróna a Medóna, ktorý sa po jeho smrti stal následníkom trónu v Argu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,19,1.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,5.
3. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 7,13.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,28,2–4.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,28,5.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,28,6.
7. ↑  Theofilos z Antiochie, *Autolykos*, 2,7.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,19,2.
9. ↑  Strabón, *Geógrafika*, 8,8,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Argu