recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ampérov zákon** je fyzikálny zákon opisujúci magnetické pole na uzatvorenej slučke vo vzťahu k elektrickému prúdu prechádzajúceho slučkou. Je to magnetický ekvivalent Faradayovho indukčného zákona.

Tento zákon formuloval v roku 1822 André Marie Ampère, neskôr bol zovšeobecnený James Clerk Maxwellom v Maxwellových rovniciach.

Pôvodný Ampérov zákon
---------------------

Za predpokladu nemeniaceho sa prúdu platí:

{\displaystyle \oint \_{C}{\vec {B}}\cdot \;\mathrm {d} {\vec {l}}=\mu \_{0}I}
resp.
{\displaystyle \oint \_{C}{\vec {H}}\cdot \;\mathrm {d} {\vec {l}}=I}
pričom

{\displaystyle {\vec {B}}} je hustota magnetického toku,
{\displaystyle {\vec {H}}} je intenzita magnetického poľa,
{\displaystyle \mathrm {d} {\vec {l}}} infinitezimálny, orientovaný kúsok uzavretej krivky *C*,
{\displaystyle I\!} celkový prúd tečúci uzavretou krivkou C (s ohľadom na smer),
{\displaystyle \mu \_{0}\!} permeabilita vákua
{\displaystyle \oint \_{C}} uzavretý krivkový integrál pozdĺž krivky *C*

Upravený Ampérov zákon (Ampérova-Maxwellova rovnica)
----------------------------------------------------

{\displaystyle \oint \_{C}{\vec {H}}\cdot \;\mathrm {d} {\vec {l}}={\partial \over \partial t}\iint \_{A}{\vec {D}}\cdot \;\mathrm {d} {\vec {A}}+I}
pričom (porovnaj článok posuvný prúd)

{\displaystyle {\vec {D}}} hustota elektrického toku, a to intenzita elektrického poľa {\displaystyle {\vec {E}}} *bez* polí vytvorených polarizáciou.
A je plocha
JUDr. **Ladislav Karel Feierabend** (\* 14. jún 1891, Kostelec nad Orlicí – † 15. august 1969, Villach, Rakúsko) bol česko-slovenský a český agrárny politik a národohospodár.

Životopis
---------

### Národohospodárska kariéra

Feierabend študoval právo v Prahe, Anglicku a Švajčiarsku. Po štúdiu pracoval od r. 1917 ako tajomník Ústrednej jednoty českých poľnohospodárskych družstiev. Neskôr, od roku 1930, bol riaditeľom družstevneho odbytoveho podniku Kooperatíva a čs. plodinovej burzy, od r. 1934 bol predsedom čs. obilnej spoločnosti.

### Druhá svetová vojna

4. októbra 1938 bol menovaný odstupujúcim prezidentom Edvardom Benešom členom prvej pomníchovskej česko-slovenskej vlády generála Jana Syrového. V tejto vláde zastával post ministra poľnohospodárstva a po odstúpení Vladimíra Fajnora 14. októbra 1938 aj post ministra spravodlivosti a ministra pre zjednotenie zákonov a organizáciu správy. Ako minister poľnohospodárstva pôsobil od 1. decembra 1938 1938 do 27. apríla 1939 aj v poslednej druhorepublikovej a prvej protektorátnej vláde Rudolfa Berana a následne do 26. januára 1940 i vo vláde generála Aloisa Eliáša.

Počas pôsobenia v protektorátnych vládach Feierabend spolupracoval s Politickým ústredím, českým nekomunistickým centrom odboja. Po infiltrovaní Politického ústredia Gestapom sa Feierabendovi podarilo cez Slovensko, Maďarsko a Juhosláviu začiatkom roku 1940 emigrovať do Francúzska a neskôr do Veľkej Británie, kde sa pridal k vznikajúcej exilovej česko-slovenskej reprezentácii a od 27. októbra 1941 bol ministrom financií vo vláde Jana Šrámka. V tejto funkcii zotrval až do februára 1945.

### Neskorší život

Po návrate do obnovenej Československej republiky žil krátko v Mirošove, kde vlastnil zámok. Po februárovom puči v r. 1948 opäť emigroval, najprv do Veľkej Británie, neskôr do Spojených štátov. Vydal trojzväzkové pamäti dokumentujúce česko-slovenské národohospodárstvo a politiku od r. 1938 do r. 1948. V USA pracoval od roku 1955 až do smrti ako redaktor Hlasu Ameriky. Zomrel v Korutánsku v roku 1969.

Ladislav Feierabend bol ženatý a mal dve deti - dcéru Hanu a syna Iva.

Český prezident Václav Havel Ladislavovi Feierabendovi udelil v r. 1995 in memoriam Rad Tomáša Garrigua Masaryka I. triedy.

Tvorba
------

* Politické vzpomínky I-III(Praha 1996)
* Agricultural Cooperatives in Czechoslovakia (USA, 1952); v Česku ako:
* Zemědělské družstevnictví v Československu do roku 1952 (Praha, 2007)

Autoritné údaje: * abART: 61456
* GND: 118686445
* ISNI: 0000 0001 1064 3235
* LCCN: n86126148
* NK ČR: jk01030819
* VIAF: 57408929
* WorldCat: lccn-n86126148
**Posádkový klub Bratislava (PK)** je súčasťou Veliteľstva posádky Bratislava. Účinkujú pri ňom viaceré umelecké telesá: hudobné, tanečné a folklórne súbory. Najstaršia je trampská skupina vojenských veteránov Pontoňáci spolupracuje s PK už od roku 1993. Ďalšími spolupracujúcimi súbormi sú bluegrassová skupina BG-TIME, hudobná skupina salónneho orchestra AFRODITÉ, Tanečná skupina DANCING a folklórny súbor Devín.

Posádkový klub Bratislava je zaradený do Veliteľstva posádky Bratislava, ktoré bolo súčasťou Síl výcviku a podpory Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Útvar je dislokovaný na Dulovom námestí v Ružinove. K 1. júlu 2014 bolo Veliteľstvo posádky Bratislava prevelené do priamej podradenosti Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky.

Vedúcim Posádkového klubu je Stanislav Čáp.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Posádkový klub Bratislava* [online]. Bratislava: Veliteľstvo posádky Bratislava, [cit. 2013-06-29]. Dostupné online. Archivované 2014-01-12 z originálu.
2. ↑   *Organizačná štruktúra VePBA* [online]. Bratislava: Veliteľstvo posádky Bratislava, [cit. 2013-06-29]. Dostupné online. Archivované 2014-01-12 z originálu.
3. ↑   *Veliteľstvo posádky Bratislava* [online]. Bratislava: Veliteľstvo posádky Bratislava, [cit. 2015-02-27]. Dostupné online. Archivované 2015-02-27 z originálu.
4. ↑   *Funkcionári* [online]. Bratislava: Veliteľstvo posádky Bratislava, [cit. 2013-06-29]. Dostupné online. Archivované 2016-04-15 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Stránka Posádkového klubu Bratislava, súčasti Veliteľstva posádky Bratislava Archivované 2014-01-12 na Wayback Machine
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
**Precision** je bridžový Licitačný systém vypracovaný v šesťdesiatych rokoch 20. storočia americkým bridžistom C. C. Weiom. V literatúre sa systém nazýva aj *Precision Club*.

*Precision* je systémom *silného trefu* – iba otvorenie 1♣ je silné a forsujúce (ukazuje list od 16HCP), všetky ostatné otvorenia majú silu ohraničenú do 15HCP (hoci v originálnej verzii bola jedna výnimka – otvorenie 2BT ukazovalo 22-23HCP na pravidelnej rozlohe). Po otvorení 1♣ a pozitívnej odpovedi pôvodný *Precision* používal hlášky typu Talianske OSW, formy relay.

Charakteristickým otvorením v prvej verzii *Precision* boli 2♦ ukazujúce list so silou 11-15HCP a trojfarebnou rozlohou s krátkosťou károvou, v súčasných obmenách *Precision* najčastejšie používa iné dohovory.

Otvorenia 1♥ a 1♠ sú s päťlistami, 2♣ ukazuje list so šiestimi trefami alebo piatimi trefami a drahým štvorlistom, a 1BT ukazuje 13-15HCP.

V pôvodnom systéme 1♦ bolo prirodzené, v súčasnosti väčšina párov používa "prípravné 1♦" so všetkými rozlohami listov, ktoré nemožno vyjadriť otvoreniami 1♠, 1♥, 2♣ a 1BT.

Otvorenie v prvej verzii *Precision* vyzerali takto:

1♣: 16+ s ľubovoľnou rozlohou
1♦: 11-15, prirodzené s 5+♦
1♥/♠: 11-15 s farbou 5+,
1BT: 13-15 pravidelná rozloha,
2♣: 11-15 6+♣; alebo 5+♣ a drahý štvorlist,
2♦: 11-15 s rozlohou 4=4=1=4 (singl káro), prípustné boli i rozlohy 4=3=1=5, 3=4=1=5 alebo 4=4=0=5 s veľmi slabími trefami ( slabými na otvorenie 2♣),
2♥/♠: slabé dva,
2BT: 22-23HCP pravidelná rozloha.
Väčšina súčasných variantov *Precision* používa iné otvorena 1♦, 2♦ a 2BT, a občas aj 1BT a 2♣. Napríklad Match Point Precision používa otvorenia 1BT so silou 12-15, ale bez drahého štvorlistu, 2♣ je iba jednofarebná rozloha s trefami alebo dvojfarebný s trefami a kárami, a 2♦ sú slabé dva, a všetky listy, ktoré sa nezmestia do týchto otvorení sa otvárajú cez 1♦ (od rozlôh 4=4=0=5, cez pravidelné listy s drahými štvorlistami, až po prirodzené kárové otvorenia).

Externé odkazy
--------------

* Popis systému
* Talianske OSW po otvorení 1♣ Archivované 2006-02-18 na Wayback Machine
* Moderná obmena systému Precision - po anglicky
Obrázok s popísanými úsečkami vyskytujúcimi sa v Euklidových vetách.
Ako **Euklidove vety** sa označujú dve matematické vety týkajúce sa pravouhlého trojuholníka. Pomenované sú po svojom objaviteľovi, gréckom matematikovi Eukleidovi z Alexandrie.

Euklidova veta o výške
----------------------

Obsah štvorca zostrojeného nad výškou pravouhlého trojuholníka sa rovná obsahu obdĺžnika zostrojeného z oboch úsekov na prepone.

{\displaystyle v\_{c}^{2}=c\_{a}.c\_{b}}

### Dôkaz pomocou Pytagorovej vety

```
   c = ca + cb
   vc2 = a2 − ca2
   vc2 = b2 − cb2
```

Rovnice sčítame:

```
   2vc2 = a2 + b2 − ca2 − cb2
```

Upravíme prvé dva členy podľa Pytagorovej vety:

```
   2vc2 = c2 − ca2 − cb2
```

Rozpíšeme dĺžku prepony:

```
   c2 = (ca + cb)2
```

Dosadíme:

```
   2vc2 = (ca + cb)2 − ca2 − cb2
   2vc2 = ca2 + 2ca cb + cb2 − ca2 − cb2
   2vc2 = 2cacb
```

Vydelíme dvomi:

```
   vc2 = ca. cb
```

Euklidova veta o odvesne
------------------------

Obsah štvorca zostrojeného nad odvesnou pravouhlého trojuholníka sa rovná obsahu obdĺžnika zostrojeného z prepony a úseku na prepone priľahlého k odvesne. Pre jednotlivé odvesny trojuholníka teda platí:

{\displaystyle a\_{\Delta }^{2}=c.c\_{a}}

{\displaystyle b\_{\Delta }^{2}=c.c\_{b}}

### Dôkaz pomocou Pytagorovej vety

```
   vc2 = a2 − ca2
   vc2 = b2 − (c − ca)2 = b2 − c2 + 2cca −ca2
```

Vytvoríme jednu rovnicu:

```
   a2 − ca2 = b2 − c2 + 2cca −ca2
```

Vyjadríme b2 − c2 pomocou a:

```
   a2 + b2 = c2
   b2 − c2 = −a2
```

Dosadíme:

```
   a2 = −a2 + 2cca
   2a2 = 2cca
```

Vydelíme dvomi:

```
   a2 = c. ca
```

### Dôkaz pomocou Euklidovej vety o výške

Predpokladáme, že platí Euklidova veta o výške (dôkaz vyššie), z Pytagorovej vety vyplýva:

```
   a2 = vc2 + ca2
   a2 = ca cb + ca2
   a2 = (cb + ca) ca
   a2 = c. ca
```

Pozri aj
--------

* Euklides
**Daniel Fischer** (\* 9. november 1695, Kežmarok – † 18. september 1746, Kežmarok) bol slovenský prírodovedec a lekár.

 Rodina
-------

* otec: Michal Fischer
* matka: Agneta

Život
-----

Narodil sa v Kežmarku. Podobne ako veľa jeho krajanov študoval na univerzite vo Wittenbergu (1713–1716), kde získal titul doktora medicíny. Po návrate do Kežmarku sa stal komitátnym lekárom Liptovskej a Spišskej stolice. Bol tiež mestským lekárom v Kežmarku, kde založil súkromnú lekársku školu. Istý čas bol aj osobným lekárom ostrihomského arcibiskupa Mikuláša Csákyho. Hoci prežil celý život v Kežmarku, nikdy nevyučoval na tamojšom lýceu. Už v r. 1719 sa stal členom nemeckej spoločnosti prírodovedcov Academia Leopoldina. Cisár Karol VI. mu udelil v roku 1722 titul uhorského zemana.

Práca
-----

Zaoberal sa prípravou liečiv, pripravil tzv. karpatský olej z limby a kosodreviny. Na liečbu kiahní používal mliečnu kúru založenú na ľudovej liečbe tejto choroby kyslým mliekom. Napísal správu o epidémii kiahní na Slovensku v r. 1740–1742. V r. 1735 vypracoval návrh na založenie učenej spoločnosti v Uhorsku, ktorá by tiež vydávala časopis *Acta eruditorum Pannonicae*, zameraný na prírodné vedy, lekárstvo a hospodárstvo. Zámer sa napokon nerealizoval pre nedostatok financií. V mestskej knižnici v Kežmarku sa zachoval Fischerov obšírny rukopis *Princípy fyziky* z roku 1730. V tomto spise autor cituje Isaaca Newtona, prípadne úryvky z jeho *Princípií*. Svet je podľa Fischera poznateľný a pôsobia v ňom sily, ktorých podstatu nepoznáme. Rukopis, v ktorom sa fyzika člení na generálnu a partikulárnu, pripomína viaceré učebnice fyziky z 18. storočia, ktoré sa pokúšali zjednotiť karteziánsku a newtonovskú fyziku. Napríklad pohybové zákony a gravitáciu Fischer vysvetľuje podľa Newtona, zatiaľ čo zrážku podľa Descarta. V rukopise je stručná časť venovaná elektrine, obsahuje však iba zastarané názory.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická cirkev v Kežmarku
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 135846994
* ISNI: 0000 0000 5555 6314
* NK ČR: nlk20010097670
* SNK: 163018
* VIAF: 14700010
**Gaussova veta** (iné názvy: **(Gaussova-)Ostrogradského (integrálna) veta**, **Gaussova-Ostrogradského formula**, **Greenova(-Ostrogradského) veta**, **Greenova transformácia**, **(Gaussova) veta o divergencii**) je veta matematickej analýzy, ktorá uvádza do súvislosti tok vektorového poľa **A**(**r**) uzavretou jednoducho súvislou hladkou plochou *Σ* s integrálom cez objem *V* plochou uzavrený z divergencie daného vektorového poľa.

{\displaystyle \oint \_{\Sigma }\mathbf {A} \cdot \mathrm {d} \mathbf {S} =\int \_{V}({\nabla \cdot \mathbf {A} })\mathrm {d} V},
kde {\displaystyle \nabla \cdot \mathbf {A} } je divergencia vektorového poľa {\displaystyle \mathbf {A} (r)}, {\displaystyle \nabla } je operátor nabla a plocha {\displaystyle \Sigma =\partial V} je hranica kompaktnej množiny *V*, ktorá je orientovaná vektorom vonkajšej normály, tzn. {\displaystyle \mathrm {d} \mathbf {S} =\mathbf {n} \mathrm {d} S} a **n** je vektor vonkajšej normály plochy, a je regulárna a otvorená množina. 

Z fyzikálneho hľadiska vyjadruje Gaussova veta skutočnosť, že tok vektoru **A** uzavrenou plochou je rovný objemovému integrálu z divergencie vektoru **A**.

Pre skalárnu veličinu *f* možno zaviesť jej tok uzavretou plochou *S* vzťahom

{\displaystyle \int \_{V}\nabla f\mathrm {d} V=\oint \_{S}f\mathrm {d} \mathbf {S} }
Pre tenzorovú veličinu {\displaystyle T\_{ij}} využijeme skutočnosti, že po kontrakcii je {\displaystyle T\_{ij}\mathrm {d} S\_{j}} tenzorom prvého stupňa. Gaussovu vetu pre tenzorovú veličinu potom môžeme vyjadriť ako

{\displaystyle \int \_{V}\mathrm {d} V{\frac {\partial }{\partial x\_{j}}}T\_{ij}=\oint \_{S}T\_{ij}\mathrm {d} S\_{j}}
Okrem uvedených vzťahov platí pre vektor **A** tiež vzťah

{\displaystyle \int \_{V}\mathrm {rot} \,\mathbf {A} \mathrm {d} V=-\oint \_{S}\mathbf {A} \times \mathrm {d} \mathbf {S} }

Referencie
----------

1. ↑  P. HORÁK - Ľ. NIEPEL. *Prehľad matematiky*. Bratislava: Vydavateľstvo technickej a ekonomickej literatúry, 1982, [cit. 1982-11-11].
Súradnice: 42°39′33″S 27°44′3″V﻿ / ﻿42,65917°S 27,73417°V﻿ / 42.65917; 27.73417

**Ranobyzantské termálne kúpele** (bulh. Ранновизантийски терми – Rannovizantijski termi) v Nesebare sú ruiny termálnych kúpeľov zo 6. storočia nachádzajúce sa v historickej časti mesta Nesebar v juhovýchodnom Bulharsku. Stavby májú priznaný štatút kultúrnej pamiatky a sú súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.

Charakteristika
---------------

Areál kúpeľov sa nachádza v centrálnej časti Starého Nesebaru v bezprostrednej blízkosti chrámu svätej Paraskevy.

Preskúmané sú v súčasnosti zhruba dve tretiny plochy, ktorú kúpele zaberali - jedná sa o celkovo päť kúpeľných miestností, centrálnu sálu a koridor. Zvyšnú časť areálu žiaľ nie je možné preskúmať, keďže tieto zvyšky sa nachádzajú pod neskôr vybudovanými ulicami a budovami.

Steny boli postavené zo striedajúcich sa radov kamenných blokov s radami tehál a na niektorých miestach sa zachovali až do výšky troch metrov. Najimpozantnejšia zo zachovalých častí je centrálna sála, kde sa nachádzajú aj zvyšky štyroch masívnych mramorových stĺpov s korintskými hlavicami, ktoré v minulosti podopierali strechu, alebo kupolu budovy. Dlážka bola pokrytá mramorom.

Kúpele boli napájané vodou cez vodovod, ktorý do budovy viedol v jej západnej časti a bol súčasťou vodovodného systému vybudovanom v 5. - 6. storočí, ktorý rozvádzal vodu po celom území mesta.

Dejiny
------

Termálne kúpele v Nesebare boli vybudované v 6. storočí počas panovania byzantského cára Justiniána I.. Svoj účel plnili približne do konca 8. storočia. Počas svojho fungovania boli podrobené niekoľkým opravám.

Začiatkom 9. storočia boli kúpele prestavané a celý areál sa zmenil na komplex obytných a úžitkových budov. V centrálnej sále boli v tomto období vybudované vápenné pece a ako materiál sa do nich používal mramor z dlážky a stien, kde bol použitý ako obklad.

Zaujímavosť
-----------

* Byzantskí kronikári Theofanes Homologetes a patriarcha Nikifor zaznamenali, že v roku 680 sa v nesebarských termálnych kúpeľoch liečil byzantský cisár Konštantín IV..

Galéria
-------

* Ruiny ranobyzantských termálnych kúpeľov - pohľad z východuRuiny ranobyzantských termálnych kúpeľov - pohľad z východu
* Ruiny ranobyzantských termálnych kúpeľov - detailRuiny ranobyzantských termálnych kúpeľov - detail
* Ruiny ranobyzantských termálnych kúpeľov - detailRuiny ranobyzantských termálnych kúpeľov - detail

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  KĂNČEV, Kănčo; BONEV, Bončo. България. Stará Zagora : Domino EOOD. 312 s. ISBN 9789546511706. S. 66. (bulharsky)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  opoznai.bg
3. 1 2 3 4 5 6  bulgariatravel.org
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  ancient-nessebar.com
***Kvaska*** (2007) je muzikálový film režisérky a scenáristky Mirjam Landa.

Produkcia
---------

V máji 2006 padlo rozhodnutie, že čerstvý scenár sa bude natáčať ešte v lete. Scenár bol dokončený 1. júna a film pôvodne určený len pre home video dostal väčšie ambície. Prvá klapka padla 16. augusta 2006 v Divadle Kalich. Natáčanie tam trvalo ďalších 17 dní, práve v divadle sa odohráva 90% deja filmu. Po dvojdennej pauze pokračovalo natáčanie na ostatných miestach: v bývalej väznici v Mladej Boleslavi, väzení v Ruzyni a Nemocnici Motol. Posledná klapka padla 7. septembra 2006 o tretej hodine rannej na parkovisku pred motolskou nemocnicou.

Strihač Vasilis Skalenakis dostal materiál ešte v ten deň, svoju prácu musel stihnúť za 20 dní, aby film mohol byť dokončený 23. novembra 2006. Tvorcovia chceli dostať pozvánku na Berlinale. Termín bol dodržaný, slávnostná premiéra sa uskutočnila 22. februára 2007 v Slovanskom dome v Prahe.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Hlavný hrdina (Filip Tomsa) je neprávom vo väzení. Rozhodne sa utiecť, aby sa mohol zúčastiť konkurzu na nový muzikál a priblížiť sa tak k hviezde nielen muzikálu ale aj svojho srdca (Lucie Vondráčková). Tá je však vo vzťahu so sponzorom produkcie. Zároveň je väzňovi na úteku na stope polícia.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   *Kvaska* [online]. Daniel Landa, [cit. 2016-05-08]. Dostupné online. Archivované 2015-08-26 z originálu. (po česky)
2. ↑   *Kvaska* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2016-05-08]. Dostupné online. (po česky)
3. 1 2   *Kvaska* [online]. Česko-Slovenská filmová databáza, [cit. 2016-05-08]. Dostupné online. (po česky)
4. 1 2 3  SPÁČILOVÁ, Mirka. *Manželé Landovi dotočili společný film* [online]. MAFRA, 2006-12-13, [cit. 2016-05-08]. Dostupné online. (po česky)

Kategória:České filmové muzikály
**Súcit** je cit útrpnosti s nešťastím druhého človeka. Naplnenosť súcitom sa volá **súcitnosť**.

Podľa J. J. Rousseaua je súcit prirodzený cit, ktorý tlmí v každom jednotlivcovi sebeckosť a prispieva tak k vzájomnému zachovaniu celého druhu. Súcit nahradzuje v prirodnom stave zákony a cnosť; spolu s pudom sebazáchovy tvorí základ mravného a spoločenského života a zhoduje sa so zásadou: „Prospievaj sebe tak, aby si čo najmenej škodil druhému".

Stefan Zweig tvrdí, že súcit je dvojaký. Jeden slabošský a sentimentálny, ktorý je vlastne iba netrpezlivosťou srdca, aby sa čo najrýchlejšie zbavilo trápneho dojatia nad cudzím nešťastím, súcit, ktorý vôbec nie je spolucítením, ale iba inštinktívnou obranou vlastnej duše pred cudzím utrpením. A druhý - jedine ten má zmysel - nesentimentálny, ale tvorivý súcit, ktorý vie, čo chce, a je rozhodnutý trpezlivo a účastne vydržať všetko až do svojich posledných síl, ba i nad ne.

Referencie
----------

1. 1 2  DUROZOI, Gérard; ROUSSEL, André. *Filozofický slovník*. 1. vyd. Praha : Ewa edition, 1994. 352 s. ISBN 80-85764-07-5. S. 279.  (Poznámka:Citované aj vo Filite.)
2. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
3. ↑  Zweig, Stefan. Netrpezlivosť srdca. Bratislava: Slovenský spisovateľ, 1983. str. 5 (Poznámka: Citované aj vo Filite.)

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Súcit**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Súcit**

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Devyn Nekodová** (neprechýlene: Devyn Nekoda; \* 12. december 2000, Brantford, Ontário, Kanada) je kanadská herečka a tanečnica.

Detstvo
-------

Od dvoch rokov sa venuje tancu, trénovala na Lisa Naves Dance Company. Má mladšieho brata menom Kove. Po rozvode rodičov, sa jej matka neskôr znovu vydala.

Kariéra
-------

Nekodová debutovala v televízii v roku 2014 krátkym vystúpením v hudobnom filme *American Girl: Isabelle’s Dance Jam*. V rokoch 2016 až 2017 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriály *Backstage*, ktorý bol vysielaný na Disney Channel. V roku 2020 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu *Utopia Falls*.

V roku 2022 si zahrala v romantickej komédii *Princ v teniskách*. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu *Vreskot 6*, kde stvárnila postavu Aniky Kayoko.

Referencie
----------

1. 1 2  . Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   , 2021. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  . Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑    [online]. 2023. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Devyn Nekodová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Devyn Nekodová v Česko-Slovenskej filmovej databáze
**Konzervatívny liberalizmus** je politický smer, ktorý spája základne východiská klasického liberalizmu s hodnotovými postojmi konzervativizmu. Konzervatívny liberalizmus kladie najväčší dôraz na hodnotu indviduálnej slobody v politickej, ekonomickej a náboženskej rovine. Podobnými politickými ideológiami sú neokonzervativizmus, konzervatívny liberalizmus a národný liberalizmus, avšak nie sú s konzervatívnym liberalizmom totožné. Na Slovensku tento politický smer predstavujú strany ako SaS a ZA ĽUDÍ.

Dejiny konzervatívneho liberalizmu
----------------------------------

Dejiny konzervatívneho liberalizmu sa vyvíjali spolu s liberalizmom. Až do druhej svetovej vojny sa konzervatívni liberáli radili buď medzi konzervatívcov, alebo liberálov. Je pravdou, že sa táto ideológia začala vytvárať už po roku 1918, avšak stala sa populárnou až v 40. a 50. rokoch 20. storočia. Konzervatívny liberalizmus sa stal obľúbeným najmä medzi kresťanskými demokratmi.

Referencie
----------

1. ↑  GALLAGHER, Michael; LAVER, Michael; MAIR, Peter. *Representative Government in Modern Europe*. [s.l.] : McGraw-Hill Companies,Incorporated, 2006. 482 s. ISBN 978-0-07-297706-6.
2. ↑  S.R.O, Enforb. *SaS* [online]. Sloboda a Solidarita, [cit. 2020-07-17]. Dostupné online.
3. ↑   *Úvod* [online]. ZA ĽUDÍ - Strana odborníkov a osobností z regiónov, [cit. 2020-07-17]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Konzervativizmus versus liberalizmus (Konzervatívny Denník Postoj)

Literatúra
----------

* ALLEN, R.T.. *Beyond Liberalism - The Political Thought of F. A. Hayek and Michael Polanyi*. Transaction Publishers. ISBN 9781412818070
**Lebesgueho veta** prípadne **Lebesgueova veta o zámene limity a integrálu** je matematická veta z teórie lebesueovho integrálu umožňujúca zámenu limitného procesu a integrálu pri integrácii konvergujúcej postupnosti funckii. Vďaka relatívne malým restrikciám na postupnosť funkcii predstavuje silný nástroj na počítanie.

Znenie vety
-----------

Nech funkcie {\displaystyle \ f\_{n}(x)} sú merateľné v{\displaystyle \ M} a{\displaystyle \ f\_{n}(x)\rightarrow f(x)} pre skoro všetky {\displaystyle x\in \mathbf {M} } a nech existuje funkcia 

{\displaystyle \ g(x)\in L(M)} (tzn.:lebesueovsky integrovatľná na M) taká, že:{\displaystyle \ |f\_{n}(x)|\leq g(x)} pre {\displaystyle \forall n\in \mathbb {N} } a pre skoro všetky {\displaystyle x\in \mathbf {M} }.
Potom {\displaystyle \ f(x)\in L(M)} a platí :{\displaystyle \lim \_{n\rightarrow \infty }\int \_{M}f\_{n}(x)=\int \_{M}\lim \_{n\rightarrow \infty }f\_{n}(x)=\int \_{M}f(x)} .

Poznámka
--------

* Funkcii {\displaystyle \ g(x)} sa hovorí **integrovateľná majoranta** a jej existencia je často pri výpočte jediný predpoklad, ktorý je tažké overiť.
* Existuje aj verzia tejto vety pre rady funkcií.

Referencie
----------

*
**Lyzín** (skratka **Lys** alebo **K**) patrí k proteínogennym aminokyselinám. Spoločne s arginínom a histidínom patrí lyzín do skupiny bázických aminokyselín čiže hexánových báz. Je kódovaný kodónmi AAA a AAG, priemerný výskyt v proteínoch činí 5,9%.

Zdroje
------

Lyzín je pre človeka jednou z esenciálnych aminokyselín, tzn. ľudské telo ho nedokáže samo vyrobiť, a preto ho musí prijímať v strave podobne ako niektoré vitamíny. Dospelý človek potrebuje asi 14 mg na kilogram telesnej váhy denne (t. j. asi 1 – 1,5 g denne). Deti potrebujú asi 44 mg na kilogram telesnej váhy denne. 
Zvlášť veľké množstvo lyzínu obsahuje parmezán, ryby, bravčové a hovädzie mäso, sójové bôby, pšeničné otruby, šošovica, fazuľa a arašidy. Lyzín citlivo reaguje na teplo za sucha, napr. na praženie.

V 100 g týchto potravín je obsiahnuté nasledovné množstvo lyzínu:

* syr parmezán 3,170 g
* tuniak 2,210 g
* krevety 2,020 g
* bravčová sviečková 2,120 g
* hovädzia sviečková 2,020 g
* sójové bôby 1,900 g
* šošovica 1,890 g
* kurča 1,790 g
* arašidy 1,100 g

Vlastnosti
----------

L-lyzín je nevyhnutným stavebným prvkom pre všetky bielkoviny v tele. L-lyzín hrá hlavnú úlohu pri vstrebávaní vápnika, budovaní svalov, zotavovaní sa po chirurgických zákrokoch alebo zraneniach a pri produkcii telesných hormónov, enzýmov a protilátok. 

Rovnako sa ukázalo, že lyzín hrá úlohu pri anémií, pretože sa predpokladá, že lyzín má vplyv na príjem železa a následne na koncentráciu feritínu v krvnej plazme. Avšak presný mechanizmus účinku ešte treba objasniť. Má vplyv aj na vypadávanie vlasov, pretože ženy trpiace vypadávaním vlasov reagovali dobre na liečbu l-lyzínom a železom.

Referencie
----------

1. ↑   *Nomenclature and Symbolism for Amino Acids and Peptides* [online]. iupac.qmul.ac.uk, [cit. 2023-04-07]. Dostupné online.
2. 1 2   Nutritional factors and hair loss. *Clinical and Experimental Dermatology*, July 2002, s. 396–404. PMID 12190640.

Pozri aj
--------

* Pyrolyzín

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lysin na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Proteínogénne aminokyseliny |
| --- |
| 
* alanín
* arginín
* asparagín
* cysteín
* fenylalanín
* glutamín
* glycín
* histidín
* izoleucín
* kyselina asparágová
* kyselina glutámová
* leucín
* lyzín
* metionín
* prolín
* serín
* treonín
* tryptofán
* tyrozín
* valín

 |
| 
* esenciálne aminokyseliny
* pyrolyzín
* selenocysteín
* bielkovina
* peptid
* genetický kód

 |
Mapa pobrežia Severnej Ameriky z roku 1529 vytvorená na podkladoch Estevama Gomesa
**Estevam Gomes** aj **Estevão Gomez**, **Estevan Gomes** (\* 1483, Porto, Portugalsko – † 1538, na rieke Paraguaj, Paraguaj) bol portugalský kartograf a moreplavec v službách španielskeho kráľa Karola V. 

V roku 1519 sa plavil vo flotile Fernão de Magalhãese na ceste okolo sveta. Z expedície ale dezertoval s loďou *San Antonio* pred dosiahnutím Magalhãesoveho prielivu a vrátil sa do Sevilly v máji 1521, kde bol za opustenie výpravy uväznený. Keď sa však späť do Španielska vrátila jediná loď z úspešnej plavby okolo sveta pod velením Juana Sebastiana Cana, a boli popísané hrozné zážitky od začiatku plavby, bola Gomezovi udelená milosť a bol prepustený z väzenia.

V roku 1524 išiel hľadať cestu do Ázie medzi Floridou a Newfoundlandom. Preskúmal provinciu Nové Škótsko a prišiel na breh v miestach, kde sa dnes nachádza mesto New York, ďalej zmapoval ústie rieky Hudson a Delaware, nakoniec sa plavil na Floridu v auguste 1525. Jeho zásluhou v roku 1529, bolo zmapované východné pobrežie Severnej Ameriky. V roku 1535 sa pripojil k expedícii Pedra de Mendozu k Rio de la Plata. Počas tejto expedície bol zabitý domorodcami počas plavby na rieke Paraguaj.

Literatúra
----------

* Antonio Pigafetta, Henry Edward John Stanley: *Prvá Plavba okolo Sveta tým, že Magellan: Preložené z Účtov Pigafetta a Iné*, str. 372 Cambridge University Press, 2010
* Derek Hayes: *Historický Atlas Kanada: Kanada Histórie doplnený Pôvodné Mapy*, str. 272 Douglas A McIntyre, 2006

Referencie
----------

1. ↑  Guillemard, Francis Henry Hill. *The Life of Ferdinand Magellan*, G. Philip & son, 1890, p. 203
2. ↑  Estevan Gomez, navigátor a explorer

Externé odkazy
--------------

* Prieskum severovýchodného pobrežia Severnej Ameriky (portugalskí navigátori pri pobreží Severnej Ameriky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Estevam Gomes na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 118976028
* VIAF: 37716424
**Serín** (skratka **Ser** alebo **S**) je neesenciálna, glukoplastická aminokyselina, jej L-forma je aminokyselina biogénna, jedna zo základných stavebných zložiek proteínov. Je polárna, teda hydrofilná.

Počas proteosyntézy je kódovaná tripletmi UCU, UCC, UCA, UCG, AGU a AGC. Je bežnou a dôležitou súčasťou mnohých bielkovín, vo fosfoproteínoch je jeho OH skupina esterifikovaná zvyškom kyseliny fosforečnej, v O-glykoproteínoch je to serín, na ktorého bočný reťazec je naviazaný reťazec oligosacharidov. Serín je hlavnou zložkou štruktúrnej bielkoviny fibroínu, ktorá tvorí vlákna hodvábu. Z hodvábu bol tiež po prvýkrát izolovaný a pomenovaný podľa latinského mena pre hodváb, *sericum*.

Serín tvorí aktívne miesto enzýmov, predovšetkým tzv. serínových proteáz, ako je trypsín či chymotrypsín, a cholínesteráz. Často sa vyskytuje v katalytických triádach.

V metabolických dráhach sa serín uplatňuje ako substrát pri biosyntéze purínov a pyrimidínov, je prekurzorom syntézy glycínu, cysteínu a folátu.

Biosyntéza
----------

Serín je neesenciálna aminokyselina a v živočíšnom tele je ľahko syntetizovaný z intermediátu glykolýzy, D-3-fosfoglycerátu. α-hydroxyskupina je najprv oxidovaná na oxoskupinu, ďalej je transamináciou vytvorený fosfoserín, ktorý je defosforylovaný na serín.

Biosyntéza serínu

Degradácia
----------

V pečeni väčšiny stavovcov vrátane človeka je serín degradovaný na glycín a H4folát. Táto reakcia je zvratná. Glycín môže byť ďalej premenený na pyruvát, ktorý je substrátom pre glukoneogenézu. Serín je preto radený medzi glukoplastické aminokyseliny.

Referencie
----------

1. ↑   *Nomenclature and Symbolism for Amino Acids and Peptides* [online]. iupac.qmul.ac.uk, [cit. 2023-04-07]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Serín**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Serin na českej Wikipédii.*

Literatúra
----------

* MURRAY, Robert K. et al. *Harperova biochemie*. Z angl. 23. vyd. přel. Lenka Fialová et. al. 4. vyd. v Česku. Praha: H & H, 2002. ix, 872 s. ISBN 80-7319-013-3.

| * z
* d
* u
Proteínogénne aminokyseliny |
| --- |
| 
* alanín
* arginín
* asparagín
* cysteín
* fenylalanín
* glutamín
* glycín
* histidín
* izoleucín
* kyselina asparágová
* kyselina glutámová
* leucín
* lyzín
* metionín
* prolín
* serín
* treonín
* tryptofán
* tyrozín
* valín

 |
| 
* esenciálne aminokyseliny
* pyrolyzín
* selenocysteín
* bielkovina
* peptid
* genetický kód

 |
*Médeia sa chystá zabiť svoje deti*, autor:Henri Klagmann (1842-1871)
**Feres** alebo **Ferés** (starogr. *Φέρης* – *Feres/iný prepis:Ferés*, lat. *Pheres*) je v gréckej mytológii syn hrdinu Iasóna a jeho manželky Médeie.

Keď sa Iasón s Médeou, s ktorou uzavrel manželstvo, vrátil po dlhej a strastiplnej cesty z Kolchidy so zlatým rúnom do rodného Iólku, kráľ Pelias mu ani napriek danému sľubu nechcel vydať vládu. Iasón sa preto za pomoci Médeie rozhodol Peliovi pomstiť. Médeia najprv omladila Iasónovho otca Aisóna tak, že mu vypustila z tela krv a nahradila ju kúzelnou tekutinou. Keď potom požiadali dcéry Pelia, aby rovnakým spôsobom vrátila mladosť aj ich otcovi, Médeia súhlasila a nariadila im aby mu v spánku prerezali hrdlo, ale vytečenú krv mu už Médeia nenahradila a Pelias umrel. Pretože pomsta vedie len k novej pomste, Peliov syn Akastos následne Iásona s Médeiou z Iólku vyhnal.

Útočisko nakoniec našli u korintského kráľa Kreonta. Po niekoľko rokov potom žili šťastne a Médeia porodila dvoch synov Fereta a Mermera. Iasón však znova zatúžil po moci a preto obrátil svoju pozornosť ku Kreontovej dcére Glauke, ktorej sa tiež páčil a Kreón bol následne ochotný ho prijať za svojho zaťa a odovzdať mu vládu. Iasón povedal Médeii, že ju stále ľúbi a svoj úmysel odôvodnil tak, že myslí na zabezpečenie svojich synov. Ale Médeia to nebola ochotná strpieť a jej veľká láska k nemu sa zmenila na veľkú nenávisť. Jej následná pomsta bola strašná, najprv otrávila Glauku, potom aj Kreonta a manžela Iasóna potrestala vraždou ich vlastných detí Mermera a Feréta. Médeia sa potom uchýlila pod ochranu aténskeho kráľa Aigea, ten ju však za ďalší pokus zabiť jeho syna Thésea tiež vyhnal. Médeia následne zmizla podľa niektorých mýtov na východe, údajne v zemi za riekou Tigris, v zemi ktorá v dostala po nej meno Média.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 25.
2. 1 2 3 4 5 6  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,28.
3. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 283–286.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 239.
Súradnice: 42°51′58.8″S 25°29′21.9″V﻿ / ﻿42,866333°S 25,489417°V﻿ / 42.866333; 25.489417

**Dom Kăňa Kamburova** (bulh. Къща на Къню Камбуров‎ – *Kăšta na Kăňu Kamburov*), alebo **Dom u hodín** (bulh. Къщата до Часовника‎ – *Kăštata do Časovnika*) je dom zo začiatku 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky súborového významu.

Lokalita
--------

Dom Kăňa Kamburova sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „Angel Kănčev" (bulh. улица „Ангел Кънчев", doslova *ulica Angela Kănčeva*) č. 1. Je súčasťou súboru budov historického námestia „Ďado Nikola" (bulh. площад „Дядо Никола"‎ – ploštad „Ďado Nikola", doslova *námestie deda Nikolu*) a leží v bezprostrednej blízkosti trevnenskej hodinovej veže.

Dejiny
------

Autor budovy, ani presný čas kedy výstavba prebiehala nie sú známe, dom bol však postavený koncom 19. alebo začiatkom 20. storočia.

V roku 1967 dom získal štatút kultúrnej pamiatky súborového významu. V roku 1970 prebehli na budove reštauračné práce.

Charakteristika
---------------

Časť jednej z fasád domu je pristavená priamo k fasáde budovy trevnenskej hodinovej veže. V prízemnej časti budovy sa nachádzal ďukian (druh obchodu so skladom v bulharských obrodeneckých domoch). V časti domu obrátenej smerom k rieke sa nachádza terasa.

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
----------------------------------

Kategória: kultúrna pamiatka súborového významu (súčasť historického námestia a pamiatkovo chráneného architektonického ansáblu Centralnijat ploštad.

Rok vyhlásenia: 1967

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy

Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: *Kăšta na Kăňu Kamburov* (bulh. Къща на Къню Камбуров, doslovne Dom Kăňa Kamburova)

Galéria
-------

* pohľad na budovu z juhozápadupohľad na budovu z juhozápadu
* pohľad na budovu zo severozápadupohľad na budovu zo severozápadu
* západná fasáda budovyzápadná fasáda budovy
* západná fasáda budovyzápadná fasáda budovy
* južná fasáda budovyjužná fasáda budovy
* časť východnej fasády, ktorá je pristavená k budove trevnenskej hodinovej vežečasť východnej fasády, ktorá je pristavená k budove trevnenskej hodinovej veže
* pohľad na svernú fasádu budovypohľad na svernú fasádu budovy

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  DIMITROVA, Irina. Na razchodka iz văzroždenska Triavna. Varna : Izdatelstvo „Slavena". 2018. 72 s. ISBN 9786191901289. S. 17. (po bulharsky)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   *НИНКН: Област Габрово* [online]. ninkn.bg, [cit. 2023-11-14]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5 6   *Регистри | Община Трявна* [online]. tryavna.bg, 2017-06-26, [cit. 2023-07-05]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dom Kăňa Kamburova**
Pohľad na Gozo (Malta) z katedrály hlavného mesta Gozo Victoria (tiež Rabat)
Poloha ostrovu Gozo na mape Malty
**Gozo**, po maltsky *Għawdex*, je druhý najväčší ostrov súostrovia Malta v Stredozemnom mori a zároveň aj súčasťou republiky Malta.

Rozloha ostrova dosahuje 67 km², počet obyvateľov okolo 30 000. S hlavným ostrovom Maltou je Gozo spojené lodnou dopravou (vyše 5 km) do prístavu Mgarr. Hlavné mesto je Victoria (skôr a aj teraz stále často Rabat), ležiace na úpätí starodávnej pevnosti (Cittadella). Za zmienku stojí megalitický chrám Ggantija z doby 3 800 až 3 000 pred Kr.

Gozo je úrodnejší než hlavný ostrov a má preto prevažne poľnohospodársky ráz (ovocie, zelenina, víno, dobytok). K lokálnym výrobkom patria najmä čipky a svetre z ovčej vlny.

Podľa legiend má byť Gozo bájny ostrov z gréckych mýtov, kde Odyseus prežil niekoľko rokov s nymfou Kalypso.

Na ostrove je niekoľko pekných pláží, najväčšia je Ramla Bay na severnej strane ostrova. Je piesočnatá, voda čistá, okolie veľmi pekné. Práve jaskyňa Kalypso je len kúsok od pláže. 
Na Gozo sa dostanete trajektom z ostrova Malta, prípadne vodnými taxíkmi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gozo**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka Archivované 2020-10-24 na Wayback Machine

Súradnice: 36°02′46″S 14°14′45″V﻿ / ﻿36,045985°S 14,245825°V﻿ / 36.045985; 14.245825
Súradnice: 48°19′03″S 17°14′48″V﻿ / ﻿48,317638°S 17,246650°V﻿ / 48.317638; 17.246650

**Pálfiovská papiereň** (staršie *Pálffyovská papiereň*) bola papiereň za Cajlou, dnes už historickou časťou mesta Pezinok, na súčasnej Malackej ceste číslo 65. Bola založená Pálfiovcami v roku 1620 a svoju činnosť ukončila v roku 1866. Od roku 1934 na mieste vyhoreného mlyna na obilie, ktorý bol prestavanou hlavnou budovou papierne, stojí **Fabianov mlyn** a jedinou zachovanou budovou pôvodnej papierne je sušiareň papiera.

História papierne
-----------------

V rokoch 1640 až 1693 dodávala papier aj do univerzitnej kníhtlačiarne v Trnave. Takmer všetok papier z produkcie tejto papierne bol označený pálfiovským erbom (jeleňom vyrastajúcim z kolesa) v podobe vodoznaku alebo firemnej značky.

V roku 1866 papiereň ukončila svoju činnosť, kvôli zavedeniu veľkovýroby papiera z celulózy. Poslednými majiteľmi papierne boli Tauberovci, ktorí ju získali v 1. polovici 19. storočia.

### Sušiareň papierne

Sušiareň papiera je od roku 1992 kultúrnou pamiatkou. Budova má obdĺžnikový pôdorys, je murovaná, dvojposchodová a má aj podkrovie.

Fabianov mlyn
-------------

Hlavná budova papierne bola prestavaná na mlyn na obilie, ktorý v lete 1934 do základov vyhorel a na jeho mieste bol Vincentom a Emilom Fabianom postavený nový mlyn, ktorý fungoval až do 50. rokov 20. storočia. V týchto rokoch bol mlyn znárodnený a mlynská výroba ukončená. Pôvodne patril rodu Anderith (neskôr premenovaný na rod Andor). Poslednými majiteľmi mlynu boli Eugen Fabian a jeho syn Peter. V súčasnosti je z Fabianovho mlynu súkromná rezidencia.

Mlyn s mlynským zariadením a hospodárskou stavbou a mlynský náhon boli v roku 1992 vyhlásené za kultúrnu pamiatku.

V mlyne sa nachádza pôvodné mlynské zariadenie. Patril k zmodernizovaným mlynom, preto sa v ňom už nenachádza mlynské koleso, ktoré bolo nahradené dieselovým a neskôr elektrickým motorom. V mlyne sa nachádzajú triedičky, čističky, paternostre, hodvábne sitá a tri valcové stolice, pričom jedna z nich je zložená z dvoch dvojíc valcov.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2019-07-06]. Dostupné online.
2. ↑   *Kultúrne pamiatky* [online]. Mesto Pezinok, [cit. 2019-07-06]. Dostupné online.

Zdroje
------

* BÖHM-KLEIN, Karol. *Sušiareň Pálffyovskej papierne* [online]. Milujem Pezinok, 20. február 2019, [cit. 2019-07-06]. Dostupné online. Archivované 2019-05-22 z originálu.
* Fabiánov mlyn na stránke Cajly - historickej časti Pezinka
**Matej Butschany** (\* 12. február 1731, Zvolen – † 2. august 1796, Hamburg) bol slovenský fyzik a matematik.

Narodil sa vo Zvolene. Študoval na univerzite v Göttingene, kde získal aj doktorát. Prednášal filozofiu, logiku a matematiku na svojej materskej univerzite, neskôr v Hamburgu. Venoval sa elektrickým a iným fyzikálnym javom v atmosfére, zdokonaleniu bleskozvodu a meteorológii, o čom aj publikoval niekoľko štúdií. Bol autorom učebníc logiky a algebry (Anfangsgründe der Algebra…, Göttingen 1761, Viedeň 1767). Zomrel 2. augusta 1796 v Hamburgu.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru vo Zvolene; pokrstený ako Mathias Bucsan
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 117642819
* ISNI: 0000 0000 2218 6628
* VIAF: 5713904
**Mikel Arteta Amatriain** (\* 26. marec 1982, San Sebastián, Španielsko) je španielsky profesionálny futbalový tréner a bývalý futbalový záložník. Je trénerom anglického klubu Arsenal FC.

V hráčskej kariére obliekal dres Barcelony B, Paris Saint-Germain, Rangers FC, Real Sociedad, Everton a Arsenal, kde v lete po sezóne 2015/16 ukončil aktívnu hráčsku kariéru. Španielsko reprezentoval iba v mládežníckych kategóriách vrátane U21.

Od sezóny 2016/2017 pôsobil ako jeden z asistentov trénera v Manchestri City po boku manažéra Pepa Guradiolu. V decembri 2019 sa stal hlavným trénerom tímu Arsenal FC. V sezóne 2022/2023 mal s Arsenalom našliapnuté na zisk ligového titulu v Premier League, ale klub nezvládol koniec sezóny a skončil druhý.

Úspechy
-------

Paris Saint-Germain
* UEFA Intertoto Cup (1): 2001

Rangers
* Scottish Premier League (1): 2002 – 03
* Škótsky pohár (1): 2002 – 03
* Scottish ligový pohár (1): 2002 – 03

Arsenal
* FA Cup (1): 2013 – 14
* FA Community Shield )1): 2014

Referencie
----------

1. 1 2  Komu nadával Messi? Urážal ho vraj člen trénerského štábu Manchestru City, SME.sk, cit. 3. 11. 2016 (po slovensky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mikel Arteta**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mikel Arteta na českej Wikipédii.*
**Zóé Zaoutzaina** (starogr. Ζωή Ζαούτζαινα; † december 899 / január 900) bola byzantská cisárovná, druhá manželka cisára Leva VI. Jej otcom bol vysoký byzantský úradník arménskeho pôvodu, minister Stylianos Zaoutzes.

Zóé a cisár
-----------

Na cisársky dvor sa Zóé dostala vďaka svojmu otcovi Stylianovi Zaoutzovi, ktorý plnil rozličné úlohy v štátnej správe. Už v mladosti sa stala milenkou byzantského princa Leva VI. pre ktorého však jeho otec Bazil I. vyhliadol inú manželku, Theofanó. I napriek Levovmu sobášu sa však princ so Zóé naďalej schádzal. Cisárskym dvorom bolo preto rozhodnuté o jej sobáše s Theodórom Gukoniatom.

Vzťahy Leva a jeho prvej manželky neboli dobré. Lev sa medzitým stal cisárom a po tom, čo zomrela jeho jediná dcéra z prvého manželstva sa Lev znovu začal stretávať so Zóé. V roku 893 sa Theofanó utiahla do kláštora, kde neskôr zomrela. Niekedy v tomto období umrel aj Zóéin manžel Theodóros (896/897). Zlé jazyky jeho smrť pričítali Zóé, ktorá bola klérom považovaná za zlú a hriešnu. 

Lev si Zóé i napriek odporu cisárovho duchovného radcu, neskoršieho patriarchu Euthymia, ktorý mal na dvore značný vplyv. Euthymios nenamietal Levov druhý sobáš, hoci bol v Byzancii vnímaný krajne, no postavil sa proti osobe Zóé. Euthymios bol poslaný do vyhnanstva do kláštora a sobáš i napriek námietkam patriarchu vykonal palácový kňaz Sinapes. Zóé bola taktiež korunovaná za cisárovnú. Spolu so Zóé získal veľkú moc aj Stylianos pre ktorého vznikol nový titul *basileopatór* (otec cisára). Manželstvo Zóé a Leva ale netrvalo dlho, pretože o pár rokov Zóé zomrela, na čo si cisár vzal tretiu ženu Eudokiu. Spolu s Levom VI. mala Zóé jednu dcéru Annu, ktorá sa však narodila ešte ako nelegitímne (nemanželské) dieťa, pretože okolo roku 900 už bola považovaná za osobu vhodnú pre sobáš, a bola vydaná za Ľudovíta III. Slepého.

Poznámky
--------

1. ↑  Prepis podľa PSP, iné prepisy mena Zóé: **Zóé**,  **Zoi**, **Zoé**, iný prepis rodového mena: **Zaoutzina**

Referencie
----------

1. 1 2 3  DIEHL, Charles. *Postavy z byzantských dejín*. Preklad Štefan Janšák. 2. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo spolku slovenských spisovateľov, 2009. 246 s. ISBN 978-80-8061-373-0. S. 141 – 144.
2. ↑   *Constantine Porphyrogennetos - The Book of Ceremonies*. [s.l.] : BRILL, 2012-01-01. Dostupné online. ISBN 978-90-04-34492-1. (po anglicky)
3. ↑  ZÁSTĚROVÁ, Bohumila, et al. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8. S. 158 – 159.
4. ↑  GARLAND, Lynda. *Byzantine Empresses: Women and Power in Byzantium AD 527-1204*. 1. vyd. [s.l.] : Routledge, 2011. 364 s. ISBN 0415619440,  978-0415619448. S. 111 – 113. (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Zóé Zaoutzaina**Macedónska dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Theofanó** | **Augusta - cisárovná manželka**897 – 899 | Nástupca**Eudokia Bajané** |
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Kolónie benevolencie** je skupina štyroch vnútrozemských kolónií, ktoré sa nachádzajú v provinciách Drenthe a Antverpy vo vtedajšom Spojenom nizozemskom kráľovstve. Od roku 1818 ich zriaďovala *Spoločnosť benevolencia* pre boj s rozmáhajúcou sa chudobou. Projekt je sociálnym experimentom, ktorý je jedinečný pre Európu a bol začiatkom Holandska ako sociálneho štátu.

*Spoločnosť benevolencia* bola súkromná organizácia založená v 19. storočí, ktorá chcela pomôcť chudobným rodinám, väčšinou z veľkých miest, vybudovať si vlastnú existenciu ako roľníci. Ústrednou osobnosťou Spoločnosti bol politik Johannes van den Bosch. Kolónie vznikali v odľahlých, málo osídlených oblastiach kráľovstva.

Od roku 2021 sú štyri kolónie v Belgicku a Holandsku na zozname svetového dedičstva UNESCO.

História
--------

Kolónie možno rozdeliť na slobodné a neslobodné. V slobodných kolóniách bola chudobným rodinám z veľkých miest ponúknutá obživa možnosťou kultivovať pridelenú neobrábanú pôdu. Keďže malé farmy kolónii poskytovali nedostatočné príjmy, hľadal zriaďovateľ iné zdroje a uzavrel zmluvy so štátom o umiestnení sirôt, čoskoro nasledovali žobráci a tuláci, čo viedlo k vytvoreniu „neslobodných" kolónii ako je Veenhuizen, s budovami internátneho typu. Na veľkých centralizovaných farmách sa pracovalo pod dohľadom stráži.

Kolónie boli z pohľadu územného plánovania navrhnuté ako osady pozdĺž ortogonálnych línií siete ciest a vodných kanálov. Zahŕňali obytné a hospodárske budovy, kostoly a ďalšie komunálne zariadenia. Na ich vrchole v polovici 19. storočia žilo v takých kolóniách v Holandsku vyše 11 000 ľudí. V Belgicku počet dosiahol vrchol 6 000 osôb v roku 1910.

Galéria
-------

* WortelWortel
* WilhelminaoordWilhelminaoord
* FrederiksoordFrederiksoord
* VeenhuizenVeenhuizen

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kolonie benevolence na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Belgické pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Béguinages
* Štyri vzdúvadlá na Canal du Centre a v jeho okolí
* Grand-Place v Bruseli
* Zvonice v Belgicku a Francúzsku
* Bruggy (historické centurm)
* Hôtel Tassel (a ďalšie domy architekta Victora Hortu)
* Spiennes
* Katedrála Notre Dame v Tournai
* Vydavateľstvo Plantin-Moretus
* Palác Stoclet v Bruseli
* Čiernouhoľné bane vo Valónsku
* Práce Le Corbusiera
* Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy
* Slávne kúpeľné mestá Európy (Spa)
* Kolónie benevolencie

 | Vlajka Belgicka |

| * z
* d
* u
Holandské pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Schokland a okolie
* Amsterdam – obranná línia mesta
* Willemstad, vnútorné mesto a prístav, Curaçao
* Sieť mlynov v Kinderdijk-Elshout
* D. F. Woudova parná čerpacia stanica
* Polder Beemster
* Dom Rietvelda a Schröderovej
* Waddensee
* Kruhový systém kanálov okolo Amsterdamu zo 17. storočia
* Továreň Van Nelle
* Kolónie benevolencie
* Hranice Rímskej ríše - Dolnogermánsky limes
* Planetárium Eisa Eisinga vo Franekere

 | Holandsko |