Ferdinand II. 1633 sigillum maiorum secretum
**Ferdinand II. Habsburský**, zv. tiež Štajerský, (\* 9. júl 1578, Graz – † 15. február 1637, Viedeň) bol rakúsky a štajerský arcivojvoda (od r. 1590), český (od r. 1617) a uhorský kráľ (od r. 1618) a rímskonemecký cisár (od r. 1619). Najstarší syn arcivojvodu Karola Štajerského a Márie Anny Bavorskej pochádzal zo štajerskej línie rakúskych Habsburgovcov. Jeho starými rodičmi z otcovej strany boli cisár Ferdinand I. a Anna Jagelovská a z matkinej strany vojvoda Albrecht V. a Anna Habsburská.

Mladosť a nástup k moci
-----------------------

Jeho otec ako najmladší syn cisára a kráľa Ferdinanda I. získal vládu vo vnútrorakúskych krajinách. Svoje detstvo a mladosť (do dvanástich rokov) strávil mladý arcivojvoda Ferdinand v rodnom Grazi. V roku 1590, po smrti svojho otca, nastúpil na štúdiá do jezuitskej akadémie v bavorskom Ingolstadte, ktoré ukončil v roku 1595.

O rok nato prevzal vládu vo svojich krajinách a súčasne sa tvrdo začal zasadzovať za šírenie katolíckej viery. Dejiny ho poznajú ako neúprosného odporcu nekatolíckeho vierovyznania, ktorý pre naplnenie tohto cieľa neváhal siahať ani k najkrajnejším prostriedkom. Na počiatku 17. storočia bola napriek odporu protestantských stavov dokončená rekatolizácia vnútrorakúskych krajín.
Ako príslušník Habsburgovcov, ktorý mal na zreteli upevňovanie dobrých rodových vzťahov, snažil sa o urovnanie sporov medzi znepriatelenými bratmi (jeho bratrancami) Rudolfom a Matejom.

Rudolf pred svojím skonom nezanechal legitímneho dediča. Vládu prevzal jeho brat Matej, ktorého manželstvo bolo rovnako bezdetné. Nastal problém v otázke následníctva na uvoľnené tróny po Matejovej smrti. Ako nasledujúci možný kandidát pripadal do úvahy práve Ferdinand, ktorý získal podporu samotného Mateja (sám si ho vybral za svojho nástupcu) i diplomacie Španielska, ktorá mala na dianie v monarchii veľký vplyv. Španielski Habsburgovci sa Ferdinandovi tajne zaručili, že si nebudú nárokovať tróny v strednej Európe a nového kráľa a neskoršie aj cisára podporia. Problematické sa však javilo jeho zvolenie v Čechách, kde mali veľký vplyv české nekatolícke stavy. Tie voči Ferdinandovi zachovávali, vzhľadom na jeho tvrdé postoje v otázke náboženstva, odmietavý postoj. No ich roztrieštenosť a nejednotnosť mali za následok, že nedokázali presadiť vlastného kandidáta, čo napokon viedlo k zvoleniu Ferdinanda (9. júna 1617) za českého kráľa. Korunovácia sa uskutočnila (29. júna) v svätovítskej katedrále v Prahe. O rok neskôr, 1. júla 1618 sa konala jeho korunovácia v Prešporku, keď predtým 16. mája uhorský snem schválil na žiadosť cisára Mateja arcivojvodu Ferdinanda za následníka uhorského trónu.

Stavovské povstania v Čechách a v Uhorsku
-----------------------------------------

D. Custos, Portrét arcivojvodu Ferdinanda v *Atrium heroicum Caesarum*, 1600 – 1602
Do jeho života zasiahlo vypuknutie českého stavovského povstania v r. 1618 ako vyústenia nahromadených náboženských a spoločenských problémov českých krajín. I tu musel ukázať svoje jasné postoje v otázke viery. Od jeho počiatku tvrdo vystupoval proti českým stavom, rozhodne odmietajúc opatrné opatrenia cisára Mateja.

Po Matejovej smrti v marci 1619 nastúpil Ferdinand do čela monarchie a 28. augusta bol vo Frankfurte nad Mohanom zvolený za rímskonemeckého cisára (korunovaný tamtiež 9. septembra). 
Situácia v Čechách sa pre Ferdinanda opäť zdramatizovala. Dva dni pred nemeckou voľbou 26. augusta bol na sneme českých krajín zosadený z trónu. Na uvoľnený český trón zasadol Fridrich V. Falcký (tzv. zimný kráľ). S podporou panovníkov združených v Katolíckej lige rozpútal Ferdinand proti českým stavom a ich dosadenému kráľovi vojnu, ktorú úspešne dotiahol do konca víťazstvom v bitke na Bielej hore 8. novembra 1620. Fridrich V. bol nútený z krajiny utiecť a Ferdinand sa opäť ujal vlády.

Po víťazstve a pevnom nastolení svojej vlády sa Ferdinand rozhodol tvrdo sa vysporiadať so svojimi odporcami a české krajiny úplne spacifikovať. Prostriedkom k tomu malo byť o. i. potrestanie účastníkov stavovského povstania. Väčší význam ako známa poprava dvadsiatich siedmich stavovských predstaviteľov (medzi popravenými bol i známy lekár slovenského pôvodu Ján Jesenius) na pražskom Staromestskom námestí 21. júna 1621 však mali konfiškácie majetku, postihujúce väčšinu českej a moravskej stavovskej obce. Ihneď po prvých represívnych opatreniach začala i definitívna likvidácia stavovskej opozície. Prioritným sa javil problém nekatolíctva. V 20. rokoch 17. storočia preto cisár nariadil úplnú rekatolizáciu českých a moravských krajín. Pevnejšiemu začleneniu českých krajín do zväzku monarchie malo napomôcť *Obnovené zriadenie zemské* (pre Čechy vydané r. 1627, pre Moravu r. 1628), de facto nová zemská ústava, ktoré okrem iného s konečnou platnosťou vyhlásilo obmedzujúcu moc zemských snemov, vyhlásilo český trón za dedičný pre habsburských panovníkov, zrovnoprávnilo nemecký jazyk s češtinou a vyhlásilo za jediné prípustné náboženstvo katolicizmus. Následkom vydania tohto dokumentu nastal masový exodus obyvateľov hlásiacich sa k nekatolíckym cirkvám z Čiech a Moravy (medzi nimi napr. "učiteľ národov" Ján Ámos Komenský). 
Bitka na Bielej hore jasne odhalila neschopnosť českých stavov a viedla k silnejšiemu postaveniu Ferdinanda a habsburského rodu v ríši.

Okrem Čiech stavovský odboj prebiehal i v Uhorsku. Protihabsburský odboj uhorskej šľachty na čele s Gabrielom Betlenom vypukol ako dôsledok absolutistických snáh, protireformačnej činnosti a porušovania viedenského mieru zo strany Habsburgovcov. Po bielohorskej porážke českých stavov bol Betlen nútený uzavrieť s cisárom Ferdinandom II. 6. januára 1622 v Mikulove mier. (pozri Povstanie Gabriela Betlena).

Tridsaťročná vojna
------------------

Ostávajúcu časť života prežil cisár Ferdinand II. v období tridsaťročnej vojny. Podarilo sa mu poraziť Fridricha Falckého a jeho spojencov, v dánskej vojne si vďaka vojenskej genialite svojho najschopnejšieho veliteľa Albrechta z Valdštejna zaistil prevahu v severnom Nemecku a snažil sa o kontrolu nad baltickým priestorom. V ríši sa r. 1629 pokúsil previesť reštitúciu majetku katolíckej cirkvi, v tom však neuspel a na nátlak ríšskych kurfirstov po diplomatickej porážke na ríšskom sneme v r. 1630 musel Albrechta z Valdštejna z velenia armády odvolať (ten bol síce o necelé dva roky neskôr povolaný späť a znovu sa stal generalissimom cisárskej armády, čoskoro však na ňom uľpelo podozrenie zo zrady, čo viedlo k jeho zavraždeniu svojimi dôstojníkmi v Chebe vo februári r. 1634). Politickú a diplomatickú činnosť Ferdinanda II. zavŕšil pražský mier z r. 1635, ktorým sa mu podarilo zmierniť napätie, ktoré dosiaľ vyvolávala jeho politika v rímskonemeckej ríši. Touto mierovou zmluvou stratil český štát definitívne svoje dve vedľajšie krajiny, Hornú a Dolnú Lužicu. Pripadli pod vládu saského kurfirsta Jána Juraja, ktorý ich mal už od r. 1620 v zástave.

Cisár Ferdinand II. osobne hlboko veriaci katolík, býva niekedy hodnotený ako púha bábka v rukách svojich jezuitských spovedníkov a ako nezmieriteľný katolícky fanatik. Jeho počínanie však skôr poukazuje na cieľavedomého politika a stratéga, ktorý sa snažil vyhýbať kompromisom, najmä v otázkach viery, ale pod tlakom okolností a v záujme vyriešenia veci vedel na taký kompromis i pristúpiť. Jeho panovanie sa dá charakterizovať ako vojny, popravy, konfiškácie majetku a úteky prenasledovaných.

Rodinné pomery
--------------

V súkromnom živote bol Ferdinand prostý, dobromyseľný a láskavý, bezpríkladne štedrý a príslovečne zbožný. K ľuďom, ktorí mu preukazovali oddanosť vedel byť mimoriadne tolerantný a odpúšťal im i nejeden prehrešok. Do života najmä českých krajín však zasiahol tento prívetivý a milý muž, láskavý k chudobným a ubiedeným, neobyčajne tvrdo a kruto, ako snáď žiadny z Habsburgovcov predtým a ani potom.

Ferdinand II. bol dvakrát ženatý.

23. apríla 1600 sa oženil s Máriou Annou Bavorskou (\* 1574, † 1616), dcérou bavorského vojvodu Viliama V. s ktorou mal sedem detí: 

* Kristína (\*/† 1601)
* Karol (\*/† 1603)
* Ján Karol (\* 1. november 1605, † 26. december 1619)
* Ferdinand, neskorší cisár Ferdinand III. (\* 13. júl 1608, † 2. apríl 1657)
* Mária Anna (\* 13. január 1610, † 25. september 1665), manžel Maximilián I. bavorský kurfirst (2 synovia)
* Cecília Renáta (\* 16. júl 1611, † 24. marec 1644), manžel Vladislav IV. poľský kráľ
* Leopold Viliam (\* 6. január 1614, † 20. november 1662), pasovský biskup

Po manželkinej smrti bol šesť rokov vdovcom, až 2. februára 1622 sa znova oženil s mantovskou princeznou Eleonórou z rodu Gonzaga (\* 1598, † 1655), dcérou mantovského vojvodu Vincenta I. Gonzagu a Eleonóry Medicejskej. Toto manželstvo ostalo bezdetné.

Zomrel v r. 1637 vo veku necelých 59 rokov vo Viedni, bol však pochovaný po boku svojej prvej manželky Márie Anny v rodnom Grazi.

Zaujímavosť
-----------

Cisár Ferdinand II. bol zlý hospodár a veľký márnotratník. Traduje sa, že raz pristihol svojho syna s veľmi ustarostenou tvárou. Keď sa ho spýtal na príčinu trápenia, budúci Ferdinand III. mu odpovedal: *"Premýšľam, či dokážem splatiť všetky dlhy, ktoré narobíš!"*

Rodokmeň
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Maximilián I. Habsburský |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Filip I. |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Mária Burgundská |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Ferdinand I. Habsburský |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Ferdinand II. Aragónsky |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Jana Kastílska |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Izabela I. Kastílska |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Karol Štajerský |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Kazimír IV. Jagelovský |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Vladislav II. Jagelovský |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Alžbeta Habsburská |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Anna Jagelovská |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Gaston z Foix a z Candale |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Anna de Foix |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Katarína z Foix |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | **Ferdinand II.** |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Albrecht IV. |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Viliam IV. |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Kunhuta Habsburská |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Albrecht V. |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Filp I. |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Mária Bádenská |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Alžbeta Falcká |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Mária Anna Bavorská |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Filip I. |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Ferdinand I. Habsburský |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Jana Kastílska |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Anna Habsburská |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Vladislav II. Jagelovský |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | Anna Jagelovská |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | Anna de Foix |
|   |
|   |   |   |   |   |
|

Panovnícke pomery
-----------------

|  |
| --- |
| **Ferdinand II.****Habsburgovci** |
| Predchodca**Matej II. Habsburský** | **Cisár Svätej rímskej ríše**1619 – 1637 | Nástupca**Ferdinand III. Habsburský** |
| **Český kráľ**1617 – 1637 |
| **Uhorský kráľ**1618 – 1637 |

Autoritné údaje: * abART: 106844
* BnF: 12130367b
* GND: 118532510
* ISNI: 0000 0003 9653 1131
* LCCN: n80145217
* NK ČR: jo20000082511
* PIM: PIM99654
* ULAN: 500353798
* VIAF: 291482450
* WorldCat: lccn-n80145217