**Kizilirmak** (iné názvy pozri nižšie) je vnútroštátna turecká rieka tečúca v Malej Ázii. Meria najmenej 1151 km, vďaka čomu je najdlhšou riekou v Turecku. Z hľadiska veľkosti povodia je v Turecku druhou najväčšou po Eufrate.

Deltou medzi mestami Sinope a Samsun ústi do Čierneho mora. Delta je najväčšou mokraďou v čiernomorskom regióne a jednou z najväčších mokradí v Turecku. Patrí medzi územia chránené Rámsarským dohovorom.

Mená
----

* **Kizilirmak**, zriedkavejšie aj **Kizil Irmak**, tur. **Kızılırmak** – v preklade: *Červená rieka*
* historicky **Halys** (starogr. Ἅλυς) alebo **Halis** – významovo: *Soľná rieka*, pochádza zo soľných prameňov v hornom toku Kizilirmaku
* po chetitsky: *Maraššantija*, *Maraššanta*, zahraničné (vedecké) prepisy: *Marashantiya*, *Marashanta*, *Maraššantiya*

Rieka
-----

Rieka vyviera v pohorí Kızıldağ (v preklade *Červený vrch / Červená hora* = aj názov hlavného vrchu pohoria) v centrálnej časti Malej Ázie, v nadmorskej výške asi 1 980 metrov nad morom. Následne tečie na juhozápad okolo tureckých miest Zara a Sivas. Potom sa jej tok v tvare polmesiaca v oblasti Kapadócie stáča na sever, kde preráža Pontské vrchy. Hlavnými prítokmi rieky sú vodné toky Delice, Devrez a Gökırmak, 

Vodná nádrž Altınkaya na rieke Kizilirmak
Koryto rieky je plytké a objem vody veľmi kolíše podľa ročných období, s minimom v lete a maximom na jar, keď je rieka napájaná roztopeným snehom a dažďovou vodou. Rieka nie je vhodná na plavbu. Býva naopak využívaná na zavlažovanie a výrobu elektriny. Dve veľké vodné elektrárne sú v prevádzke v Hırfanlı a Keşikköprü. Spolu s menším závodom v Kırıkkale dodávajú elektrinu do oblastí čiernomorského, marmarského a egejského pobrežia.

Rieka Kizilirmak pri Bafre

Delta
-----

Delta rieky Kizilirmak neďaleko tureckého mesta Bafra je najväčšou mokraďou v čiernomorskom regióne a je jednou z najväčších a najbohatších mokradí v Turecku z hľadiska ekologického systému. Patrí medzi územia chránené Rámsarským dohovorom.

Celá mokraďová oblasť je dlhá asi 12 kilometrov a je pokrytá 1,5 kilometrov širokým lesným porastom. Delta je dôležitou vtáčou a rastlinnou oblasťou, ako aj oblasťou kľúčovej biodiverzity. Bola vytvorená úrodnými naplaveninami, vďaka ktorým oblasť vyniká pri pestovaní technických plodín (najmä tabaku), ako aj obilnín, ryže či zeleniny. Voda v oblasti delty však trpí znečistením spôsobeným chemikáliami, takže nespĺňa kritériá pitnej vody.

V delte Kizilirmaku sa nachádzajú 3 hlavné typy biotopov, ktoré sú podľa kritérií Bernského dohovoru klasifikované ako ohrozené: soľné močiare typu Auxin, stále duny južného Čierneho mora a jaseňovo-dubové lesy.

### Fauna a flóra

Rieka z mosta do dediny Sarihidir neďaleko mesta Avanos
V delte rieky rastie okolo 355 druhov rastlín, je označená za jednu z tzv. „významných rastlinných oblastí" (IPA). Medzi najvýznamnejšie druhy rastlín patria *Rhaponticum serratuloides*, morský narcis (*Pancratium maritimum*) a bleduľa jarná (*Leucojum aestivum*). Zraniteľný druhom je aj sinokvet *Jurinea kilaea*.

Delta rieky je tiež bohatá na rybné druhy. Celkovo ju obýva 29 druhov rýb z 11 čeľadí. Významné je najmä zastúpenie čeľade jeseterovitých. V delte bola zaznamenaná prítomnosť 9 druhov obojživelníkov a 12 plazov, čo tvorí 14% druhov plazov v Turecku. Dva druhy z obojživelníkov sú mloky, zvyšných 7 sú žaby. Medzi zastúpené druhy patria: mlok pásavý (*Triturus vittatus*), mlok Karelinov (*Triturus karaelinii*), ropucha obyčajná (*Bufo bufo*), ropucha zelená (*Bufo viridis*), skokan Bedriagov (*Rana bedriagae*), skokan štíhly (*Rana dalmatina*) a ďalší druh skokana *Rana macrocnemis*.

Delta rieky je domovom viacerých vzácnych druhov vtáctva
Veľmi významná je prítomnosť vtáctva v delte rieky. Zaznamenaná bola prítomnosť 321 druhov vtákov, čo predstavuje 68% vtáčej diverzity Turecka. V delte zvykne bola v roku 2009 zaznamenaná prítomnosť 124 182 jedincov morských vtákov. Delta je tiež významným zimoviskom sťahovavých vtákov. Medzi zastúpené druhy patria kormorán malý (*Phalacrocorax pygmeus*), volavka biela (*Egretta garzetta*), ibisovec hnedý (*Plegadis falcinellus*), potápnica bielohlavá (*Oxyura leucocephala*), čajka malá (*Larus minutus*) a rybár bielokrídly (*Chlidoniasleucopterus*).

Byvol vodný v rieke Kizilirmak
V delte žije 20% druhov tureckých cicavcov, čo predstavuje 33 zaznamenaných druhov. Medzi významné a ohrozené druhy patria tuleň mníšsky (*Monachus monachus*), netopier brvitý (*Myotis emarginatus*), podkovár Blasiov (*Rhinolophus blasii*), podkovár veľký (*Rhinolophus ferrumequinum*), veverica krátkouchá (*Sciurus anomalus*) a škrečok sivý (*Cricetulus migratorius*) ako aj vydra riečna (*Lutra lutra*). Oblasť delty je využívaná na chov dobytka.

Hospodárske zvieratá sú jedným z hlavných zdrojov príjmu miestnych obyvateľov. Medzi najviac chované patria dobytok a ovce, v delte však možno vidieť aj divoké kone a ťavy. Sídli tu tiež najväčšia populácia vodných byvolov v Turecku. Dnes však ich chov prudko klesá v dôsledku prechodu na poľnohospodársku činnosť. Celkovo poklesla z 10 000 jedincov v roku 1990 na 2800 jedincov v roku 2006.

Historický význam
-----------------

Osmanský most Şahruh Köprüsü cez rieku Kizilirmak
Rieka plnila v histórii Malej Ázie významnú úlohu. Povodie rieky bolo obývané už v praveku, čo dokazujú archeologické lokality v jej povodí. V minulosti bola, najmä počas jari, pomerne ťažko prekonateľná, v dôsledku čoho bolo cez ňu vystavaných viacero mostov. Mnohé z nich (najmä z osmanského obdobia) sa zachovali do dnešných dní.

V staroveku sa pri rieke uskutočnila bitka, ktorá rozhodla vojnu medzi ríšou Lýdov a Médov. Bitka bola prerušená zatmením Slnka predpovedaného Tálesom z Milétu, vďaka čomu je presne známy jej dátum (28. máj 585 pred Kristom). Neskôr po páde ríše Médov tvorila hranicu medzi maloázijskou Lýdiou a Perzskou ríšou. Delfská veštica predpovedala podľa báji lýdskemu kráľovi Kroisovi, že prekročením rieky (a výpravou proti Perzii) zničí veľkú ríšu. Perský vládca Kýros II. Veľký však Kroisa porazil a zničenou ríšou vo veštbe sa tak stala Lýdia. Podľa Herodota mala cez rieku viesť kráľovská cesta zo Sárd do Kilikijských brán, čo je však zrejme chybný údaj.

V byzantskom období tvorila hranicu medzi themami Bukellarion a Veľká Kapadócia, ako aj themami Charsianon a Kapadócia.

Galéria
-------

* Pohľad na Kizilirmak z jaskyne v dedine KüllüPohľad na Kizilirmak z jaskyne v dedine Küllü
* Pohľad na vodnú nádrž HirfanlıPohľad na vodnú nádrž Hirfanlı
* Rieka v tureckom AvaneRieka v tureckom Avane
* Staršia fotografia (1988) rieky v okolí ZaryStaršia fotografia (1988) rieky v okolí Zary
* Rieka v tureckom AvaneRieka v tureckom Avane
* Byvol vodný v riekeByvol vodný v rieke
* Riečne mokradeRiečne mokrade
* Pohľad na rieku v dolnom toku rieky, İskilip, TaybıPohľad na rieku v dolnom toku rieky, İskilip, Taybı

Referencie
----------

1. 1 2 3  Kyzyl-Irmak. In:  *Boľšaja sovetskaja enciklopedia* [online]. [Cit. 2021-05-26]. Dostupné online.
2. 1 2  Kizilirmak. In:  *Malá slovenská encyklopédia*. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV, 1993. ISBN 978-80-85584-12-7. S. 338.
3. ↑   *Historical Dictionary of Turkey*. Ed. Metin Heper, Nur Bilge Criss. 3rd Ed. Lanham, Maryland : The Scarecrow Press, 2009. (Historical Dictionaries of Europe; zv. 67.) ISBN 0-8108-6281-6. S. 341.
4. 1 2 3 4 5  Kızıl River. In:  *Encyclopedia Britannica* [online]. [Cit. 2021-05-25]. Dostupné online.
5. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  YENIYURT, C; HEMMAMI, M. *Ramsar sites of Turkey* [online]. Ankara: Doğa Derneği, [cit. 2021-05-26]. S. 45 – 54. Dostupné online.
6. 1 2 3 4  SALAMON, Maciej. Halis. In:  *Encyklopedia kultury bizantyńskiej*. Ed. Oktawiusz Jurewicz. Warszawa : Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego, 2002. ISBN 83-235-0011-8. S. 196.
7. 1 2  Halys. In:  *Encyclopaedia Beliana*. Zv. 5. Galb – Hir. Bratislava : Encyklopedický ústav Slovenskej akadémie vied, 2008. [Cit. 2021-05-25]. Dostupné online. ISBN 978-80-224-0982-7,  978-80-89524-30-3. S. 474.
8. 1 2  ONDRUŠ, Šimon; SABOL, Ján. *Úvod do štúdia jazykov*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1987. S. 260.
9. 1 2 3  Halys. In:  *The Oxford Classical Dictionary*. Ed. Simon Hornblower, Antony Spawforth, Esther Eidinow. 4th Ed. Oxford : Oxford University Press, 2012. ISBN 978-01-99545-56-8. S. 643.
10. ↑  Halys. In:  *Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft*. Ed. Georg Wissowa, Wilhelm Kroll et al. Band 14. Glykyrrhiza – Helikeia. Stuttgart : Metzler, 1912. S. 2286 – 2287.
11. ↑   *Tübinger Atlas des Vorderen Orients*. Ed. Horst Kopp, Wolfgang Röllig, Beate Siewert-Mayer, et al. Bd. 2. H – P. Wiesbaden : Reichert, 1994. Dostupné online. S. 1047.
12. ↑  Alyattés. In:  *Encyklopedie antiky*. Ed. Ludvík Svoboda. Praha : Academia, 1973. S. 49.
13. ↑  Halys. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. Bratislava : Obzor, 1986. S. 304.