recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vladimír Miro** (\* 15. október 1910, Považská Bystrica – † 30. september 1970, Považská Bystrica) bol slovenský pedagóg a spisovateľ.

Rodina
------

* otec Jozef Miro
* matka Katarína rod. Belásová
* manželka Božena rod. Poliaková

Životopis
---------

Pedagogické štúdium ukončil v roku 1930 – 1932 na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, popri učiteľskej praxi na ľudových a stredných školách, poslucháč histórie na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1954 – 1960 pracovník Povereníctva Krajského ústavu pre ďalšie vzdelávanie učiteľov v Žiline, v roku 1960 – 1970 v Banskej Bystrici. Autor historického románu, poviedok, krátkych próz, učebných textov z dejepisu a odborných textov.

Dielo
-----

* 1969 – *Horúce nebo čiže epizóda*, historický román

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Vladimír Miro na stránke Literárneho informačného centra

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5587 0952
* NK ČR: ola2002152260
* SNK: 165708
* VIAF: 84964951
**Operácia Taxable** bola jedna z krycích operácií, ktorých cieľom bolo odlákať pozornosť Nemcov od inváznych síl operácie Overlord smerujúcich k Normandii. Operácia sa začala 5. júna 1944 večer a uskutočnila ju 617. peruť Royal Air Force v spolupráci s plavidlami Royal Navy. Súčasne s ňou prebiehali operácie Glimmer a Titanic.

Cieľ
----

Cieľom operácie bolo vytvoriť pomocou zhadzovania kovových pások Window z lietadiel Avro Lancaster na nemeckých radaroch falošný obraz flotily plávajúcej k Cap d'Antifer severne od Le Havre, t. j. východne od skutočných vyloďovacích pláží. Pre dosiahnutie cieľa museli lietadlá letieť po predpísaných obdĺžnikových dráhach 8 x 2 míle, pričom po každom oblete sa posunuli o jednu míľu v smere dlhšej strany. Prelet malo vykonať 8 lietadiel v 2 vlnách, pri rozostupe lietadiel vo vlne 2 míle o odstupe vĺn 8 míľ. Cieľom rušenia boli radary Seetakt a Freya, preto museli mať pásky v tomto prípade väčšiu dĺžku (prispôsobenú vlnovej dĺžke radaru) ako inokedy - 1,8 m.

Vierohodnosť operácie bola doplnená nasledovnými prvkami:

* ďalšie lietadlá s rušičkami Mandrel, rušili falošne vytváraný odraz flotily, tak ako by bol rušený obraz skutočnej flotily
* tri člny námorníctva boli vybavené opakovačmi radarového signálu Moonshine, nepoužívanými od roku 1942 a zároveň ťahali plaváky s námornými balónmi Filbert, v ktorého vnútri bol inštalovaný radarový reflektor vytvárajúci tiež zdanlivé odrazy
* ďalších šesť plavidiel ťahalo rovnaké plaváky a balóny
* vo vzdialenosti 16 km od pobrežia sa plaváky ukotvili a z ampliónov sa reprodukovali zvuky typické pre pristátie veľkých lodí

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 - 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)
**Ján Lajčiak** (\* 25. júl 1875, Pribylina  –  † 28. október 1918, Vyšná Boca) bol slovenský filológ a teoretik kultúry.

Rodina
------

* otec: Michal Lajčiak
* matka: Mária rod. Jančušová

Životopis
---------

Študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, zmaturoval 15. júna 1895, tri roky teológiu na Evanjelickom kolégiu v Prešove a na univerzite v Erlangene, z ktorého sa vrátil podľa zvyku vykonať záverečné skúšky do Prešova. Neskôr študoval orientálnu filológiu v Lipsku, kde sa v roku 1902 stal doktorom filozofie, v rokoch 1904 -1905 študoval v Paríži na Sorbonne, kde získal v roku 1905 teologický doktorát za dizertáciu *Ezechiel, jeho osobnosť a učenie*, vydanú tlačou v roku 1905.

V rokoch 1899 – 1900 a 1902 – 1904 pôsobil ako evanjelický kaplán v Pešti u Daniela Bacháta. Od roku 1905 pôsobil ako farár vo Vyšnej Boci, kde pôsobil až do konca svojho krátkeho života.

Spolutvorca modernej slovenskej orientalistiky, prívrženec liberálnych smerov v cirkevných otázkach i v slovenskom národnom hnutí. Autor biblistickej monografie, orientalistických štúdií, prekladateľ biblických textov z gréčtiny a hebrejčiny do slovenčiny. Model slovenskej kultúry rozšíril aj o funkciu vedecko-poznávaciu a politicko-organizačnú.

Okrem vedeckých vedomostí z teológie a filológie mal vedecké znalosti z latinčiny, gréčtiny a hebrejčiny a okrem slovenčiny vedel ešte maďarsky, nemecky, francúzsky, anglicky, taliansky a učil sa mnohé orientálne staré i nové jazyky. Napísal tiež rómsku gramatiku.

V roku 1995 nakrútil režisér Fedor Bartko podľa scenára Borisa Petríka dokumentárny film *Ján Lajčiak* v rámci cyklu Slovenskej televízie Portréty.

Dielo
-----

* *Die Plural - und Dualenendungen am semitischen Namen.* Leipzig 1902
* *Ezechiel, sa personne et son enseignements.* Paris 1905
* *Slovensko a kultúra.* (zostavil: Samuel Štefan Osuský) Bratislava 1920 [reprint tohto vydania: Liptovský Mikuláš : Spolok Martina Rázusa, 2020, ISBN 978-80-972-016-8-5]
* preklad *Kniha žalmov*. Budapest 1904
* *Naše literárne úlohy.* In: Slovenské pohľady, roč. 28, 1908, č. 8, s. 466 – 474.

Galéria
-------

* 
*

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Štefan Krčméry: Dr. Ján Lajčiak, slovenský vedomec. In: *Biografické štúdie*, zv. 31. Martin : Matica slovenská - Biografický ústav, 2005, s. 79 – 96. Dostupné on-line.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Plné texty diel J. Lajčiaka
* J. Lajčiak na portáli Slovákov v zahraničí
* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 34 - evanjelická farnosť Pribylina

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Autoritné údaje: * BnF: 122036543
* GND: 1024666018
* ISNI: 0000 0000 5510 3673
* LCCN: no96009085
* NK ČR: skuk0000750
* SNK: 149040
* VIAF: 44346156
* WorldCat: lccn-no96009085
Olympijské striebroOlympijské striebro

**Gabriela Svobodová**, rodená Sekajová (\* 27. február 1953, Kremnica) je bývalá slovenská bežkyňa na lyžiach, reprezentantka Česko-Slovenska.

Kariéra
-------

S lyžovaním začínala v rodnej Kremnici pod vedením trénera Rudolfa Čillíka. V kariére pokračovala v Liptovskom Hrádku, odkiaľ prešla do Červenej hviezdy Štrbské Pleso, súťažila aj za Rudú hvězdu Jablonec nad Nisou. Na majstrovstvách sveta 1974 bola pod dievčenským menom Sekajová členkou bronzovej štafety v behu na 4×5 km. Trojnásobná účastníčka zimných olympijských hier dosiahla najväčší úspech v Sarajeve 1984, kde získala striebornú medailu v štafetovom behu na 4×5 km. V štafetách bola štvrtá v Lake Placid 1980, šiesta v Innsbrucku 1976. V roku 1982 obsadila druhé miesto v pretekoch Svetového pohára v nemeckom Furtwangene.

Po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 prijala české občianstvo. S prvým manželom Jaroslavom Svobodom sa rozviedla, druhý raz sa vydala za Karla Soukala. Jej dcérou je úspešná česká biatlonistka Gabriela Koukalová .

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Gabriela Svobodová-Sekajová na sports-reference.com
**Dmitrij Vladimirovič Kovtun** (rus. Дмитрий Владимирович Ковтун; \* 1965 – † 4. jún 2022, Moskva) bol ruský obchodník a bývalý agent sovietskej tajnej služby KGB.

Spoločne s ďalším bývalým agentom KGB Andrejom Lugovojom sa stretol s Alexandrom Litvinenkom krátko pred tým, než bol hospitalozovaný pre otravu polóniom. Sám Kovtun bol neskôr v Moskve tiež hospitalizovaný vzhľadom na kontamináciu polóniom.

Kovtun bol pôvodne vyšetrovaný v kauze ako svedok, ale v roku 2012 ho britská prokuratúra obvinila z vraždy Litvinenka, bol na neho vydaný zatykač a Rusko bolo požiadané o jeho vydanie.

Kovtun a Lugovoj sa poznajú od detstva, obaja pochádzajú z vojenských rodín a vyrastali v susedstve. Spoločne študovali tiež vojenskú akadémiu v Moskve v 80. rokoch 20. storočia a spoločne potom pracovali pre KGB. Po kolapse Sovietskeho zväzu obaja pracovali pre súkromné bezpečnostné agentúry.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel bývalý agent Kovtun, ktorého podozrievali zo smrti Litvinenka. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2022-06-04. Dostupné online [cit. 2022-06-05].
2. ↑   *Británie vydala zatykač v kauze Litviněnko* [online]. Praha: Česká televize, 2012-03-01, [cit. 2022-06-05]. Dostupné online.
3. ↑  HARDING, Luke. Alexander Litvinenko poisoning: move to extradite second murder suspect. *The Guardian* (Londýn: Guardian News and Media Limited), 2012-02-29. Dostupné online [cit. 2022-06-05]. ISSN 0261-3077.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dmitrij Kovtun na českej Wikipédii.*
**Mechanická účinnosť** je bezrozmerné číslo, ktoré sa používa na opis účinnosti mechanických častí zariadenia. Vypočíta sa z pomeru hodnôt mechanickej práce na vstupe zariadenia (alebo časti zariadenia) a mechanickej práce odvedenej zo zariadenia (jeho časti). 

Mechanická účinnosť sa označuje symbolom **ηm**. Doplnok (výraz 1 - ηm) opisuje straty spôsobené pasívnymi odpormi (napríklad trenim), prácu použitú na pohon pomocných zariadení a podobne.

*Príklad:*

Mechanická účinnosť spaľovacieho motora sa vypočíta ako:

**ηm** = {\displaystyle {\frac {W\_{e}}{W\_{i}}}}

* **We** - efektívna (užitočná) práca (v kJ) ktorú spaľovací motor odovzdá na výstupnom hriadeli
* **Wi** - indikovaná práca (v kJ) t. j. práca ktorú je schopný vykonať pracovný plyn vo valci závisiaca od priebehu tlaku počas zdvihu piesta.

Pozri aj
--------

* Efektívna účinnosť
* Exergetická účinnosť
* Chemická účinnosť
* Tepelná účinnosť
* Indikovaná účinnosť

Zdroje
------

Trnka J. Urban J.: Spaľovacie motory. Alfa Bratislava, 1992.
**Televízna reportáž** je krátke audiovizuálne dielo, ktoré vysielajú televízie v spravodajských a publicistických programoch. Dĺžka reportáže v spravodajstve je zvyčajne 1 minúta 30 sekúnd, v publicistike zvyčajne od dvoch do štyroch minút.

Znaky televíznej reportáže
--------------------------

Televízna reportáž by mala byť v prvom rade pravdivá, vecná a názorovo vyvážená. Zároveň musí byť zaujímavo spracovaná, aby si ju divák mal záujem pozrieť. Je uvádzaná moderátorom, prípadne dvomi moderátormi v štúdiu. Text, ktorý čítajú sa nazýva zahlásenie príspevku (televíznej reportáže).

**Základné pojmy:**

* Stand up - redaktor stojí pred kamerou a hovorí naučený text do mikrofónu.
* Synchrón - je rozhovor s respondentom (synchrónny - teda aj zvuk a obraz).
* Komentár - je načítaný text redaktorom.
* Inzerty (inzertovanie) - je pokrývanie televíznej reportáže obrázkami nakrútenými na výrobe.
* Výroba - je samotné nakrúcanie obrázkov, ruchov, rozhovorov, prípadne stand up-ov.
**Johannes Rau** (\* 16. január 1931, Wuppertal, Nemecko – † 27. január 2006, Berlín) bol nemecký politik, 8. ôsmy prezident Spolkovej republiky Nemecko od 1. júla 1999 do 30. júna 2004.

Život
-----

Narodil sa v silne veriacej protestantskej rodine ako tretí z piatich detí. Ako chlapec sa aktívne zúčastnil protinacistických aktivít. Po ukončení základného vzdelania (*Volksschule Schützenstraße* vo wuppertálskej štvrti Barmen) študoval na gymnáziu Wilhelma Dörpfelda vo Wuppertale-Elberfeld, ktoré bolo zničené na konci júna 1943 pri leteckom útoku na Elberfeld. Neskôr navštevoval Humanistické gymnázium vo wuppertálskej štvrti Barmen, ktoré dnes nesie jeho meno (*Ganztagsgymnasium Johannes Rau*). K zármutku svojho otca musel ale v septembri 1948 štúdium prerušiť. Od 5. októbra 1948 sa učil za kníhkupca vo wuppertálskom nakladateľstve Emil Müller.

Po úspešnom ukončení štúdia v júni 1952 pracoval ako nakladateľský pomocník vo Wuppertale a od roku 1953 ako lektor v jednom malom vydavateľstve vo Wittene. Roku 1962 sa stal členom predstavenstva tohto nakladateľstva a 1965 jeho riaditeľom. Okrem toho bol od roku 1949 externým spolupracovníkom novín *Westdeutsche Rundschau* vychádzajúcich vo Wuppertale.

V roku 1958/1959 vstúpil do Sociálnodemokratickej strany Nemecka (SPD), v rokoch 1964-1967 bol predsedom frakcie SPD v krajinskom sneme Severného Porýnia-Vestfálska, v období 1969 a 1970 potom starostom vo Wuppertale.

V sociálno-liberálnych vládach bol ministrom pre vedu a výskum (1970-1978). Po nasledujúcich dvadsať rokov bol predsedom krajinskej vlády Severného Porýnia-Vestfálska. Tento úrad zastával až do roku 1998, kedy odstúpil (aj zo svojej funkcie predsedu krajinskej SPD) a 23. mája 1999 bol zvolený Spolkovým snemom do funkcie spolkového prezidenta, kde nahradil Romana Herzoga (CDU). Vo funkcii zostal až do 1. júla 2004, kedy ho vystriedal Horst Köhler.

Zomrel 27. januára 2006 v 75 rokoch v Berlíne.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Rau**

Referencie
----------

1. ↑   *Bundespräsident: Johannes Rau ist tot* [online]. SPIEGEL ONLINE, 2006-01-17, [cit. 2019-01-10]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Johannes Rau Gesellschaft e.V. (po nemecky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johannes Rau na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Prezidenti Nemecka |
| --- |
| Weimarská republika | 
* Friedrich Ebert (1919 – 1925)
* Paul von Hindenburg (1925 – 1934)

 | Štandarda prezidenta Nemeckej spolkovej republiky |
| Nemecká spolková republika | 
* Theodor Heuss (1949 – 1959)
* Heinrich Lübke (1959 – 1969)
* Gustav Heinemann (1969 – 1974)
* Walter Scheel (1974 – 1979)
* Karl Carstens (1979 – 1984)
* Richard von Weizsäcker (1984 – 1994)
* Roman Herzog (1994 – 1999)
* Johannes Rau (1999 – 2004)
* Horst Köhler (2004 – 2010)
* Christian Wulff (2010 – 2012)
* Joachim Gauck (2012 – 2017)
* Frank-Walter Steinmeier (od 2017)

 |

Autoritné údaje: * abART: 17758
* GND: 118803379
* ISNI: 0000 0001 0950 7906
* LCCN: n80139041
* NK ČR: jn20030314002
* VIAF: 5727320
* WorldCat: lccn-n80139041
**Telestes** alebo **Telestés** (starogr. *Τελέστης* – *Telestes*/iný prepis *Telestés*) bol kráľ Korintu (pravdepodobne mýtický) v 8. stor. pred Kr.

Telestes bol syn korintského kráľa Aristoméda. Keď Aristomédes zomrel, Telestes bol ešte len malým dieťaťom, preto sa regentstvom poveril jeho mladší brat Agémón, ktorý však svoju funkciu zneužil a zmocnil sa trónu. Po Agémónovi nastupil na trón jeho syn Alexandros. Antický autor Eusebios uvádza, že Alexandros bol po dvadsaťpäťročnej vláde zabitý Telestom, ktorý následne vládol dvanásť rokov. Podľa Pausania nenávideného Telesta zavraždili Arieus a Perantas a po ňom už nevládli králi, ale každoročne volení prytanovia. Iní antickí autori však uvádzajú, že vláda prytanov nastala až po jeho následníkovi Automenovi.

  


|  |
| --- |
| Telestes**Heraklovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Alexandros** | **korintský kráľ**791 pred Kr. – 779 pred Kr. (fiktívna chronológia) | Nástupca**Automenes** |

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,4.
2. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,221.
3. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 7, frag. 9.
4. 1 2  Hieronymus, *Chronicon*, 146-147.
**Konferencia Spojených národov pre obchod a rozvoj** (iné používané preklady: **Konferencia Spojených národov o obchode a rozvoji, Konferencia OSN pre obchod a rozvoj/o obchode a rozvoji**; po anglicky *United Nations Conference on Trade and Development*, skratka **UNCTAD**) je jedna z organizácií systému OSN.

Ustanovená bola v roku 1963 Valným zhromaždením OSN. Plní otázky hospodárskej a obchodnej spolupráce. V súčasnosti je počet jej členov 191 a ich sídlo je Ženeva v Švajčiarsku. 

Programy UNCTAD sú zamerané na rozvoj obchodu, obchodnú a colnú politiku, surovinovú politiku a rozmach rozvojových krajín a ich ekonomickú integráciu.

Externé odkazy
--------------

* Stránka UNCTAD

  


| * z
* d
* u
 Organizácia Spojených národov (OSN) |
| --- |
| Dejiny | Charta OSN | Flag of the United Nations |
| Členovia | Členské štáty ·  Pozorovatelia |
| Systém OSN | Valné zhromaždenie ·  Bezpečnostná rada ·  Ekonomická a sociálna rada ·  Úrad generálneho tajomníka ·  Poručenská rada ·  Medzinárodný súdny dvor |
| Programy, fondy a agentúry | FAO ·  IAEA ·  ICAO ·  ILO ·  IPCC ·  ITU ·  UNCTAD ·  UNDCP ·  UNDP ·  UNEP ·  UNESCO  ·  UNFIP  ·  UNFPA ·  UNHCR ·  UNHRC ·  UN-HABITAT ·  UNICEF ·  UNRWA ·  UPU ·  WFP ·  WHO ·  WMO |
| Rezolúcie OSN | Valného zhromaždenia ·  Bezpečnostnej rady |
**Diviš Bořek z Miletínka** (\* cca 1360 - 1370 Lázně Bělohrad, – † 8. január 1438) bol český husitský poľný hajtman činný najmä vo východných a stredných Čechách. Pôvodne radikál a blízky spolubojovník Žižku, potom prešiel na umiernenú stranu a stal sa odporcom radikálov (Žižku aj jeho nástupcov).

V roku 1421 po dobytí blízkeho kláštora v Opatoviciach nad Labem prestaval menší hrad na Kunětickom vŕšku, ktorý bol pomenovaný Kunětická hora.

V júni a júli roku 1423 viedol spolu s Bedřichom zo Strážnice prvý väčší útok na Moravu, kde spoločne porazili vojská olomouckého biskupa Jána XII. Železného a kniežaťa opavského Přemka a získali značnú korisť. Jeho úspech však netrval dlho, pretože krátko po návrate do Čiech ho v bitke pri Strážnici neďaleko Hradca Králové porazil Jan Žižka vo vôbec prvom stretnutí medzi dvomi husitskými vojskami.

Roku 1427 ako hajtman husitského Kolína podporoval umiernených kališníkov a hostil ich delegáciu, ktorá sa dohodla na nečakanom prepadnutí a dobytí Prahy. Plán však bol prezradený, útočiaci oddiel zmasakrovaný a v septembri 1427 pritiahol ku Kolínu Prokop Holý a mesto obľahol. Diviš Bořek z Miletínka bránil mesto tri mesiace, než ho vzbury mestskej chudoby sympatizujúcej s radikálmi donútili uzavrieť prímerie a vydať mesto výmenou za svoj voľný odchod.

V nasledujúcich rokoch sa stával vedúcou postavou umiernenej strany, čo ho nakoniec privedlo na čelo spojených vojsk umiernených katolíkov a kališníkov, s ktorými 30. mája 1434 v bitke pri Lipanoch rozdrvil spojené sily Sirotkov a Táboritov.

Jeho účasť v husitských vojnách mu priniesla obrovský majetok, stal sa najbohatším šľachticom východných Čiech. Po jeho smrti roku 1437 však bolo jeho dedičstvo rozdelené medzi jeho synov a postupne sa rozpadlo.

Referencie
----------

1. ↑  ŠPŮR, J.. Diviš Bořek z Miletínka a Jan Černín z Černína. *Bělohradské listy*, roč. 14, čís. 3.

Literatúra
----------

* ČAPSKÝ, Martin. Osudové zvraty lipanského vítěze. Diviš Bořek z Miletínka jako představitel umírněného husitského křídla. In: Jan Žižka z Trocnova a husitské vojenství v evropských dějinách. Tábor : Husitské muzeum v Táboře, 2007 s. 585-608.
* ŠEBEK, František a kol. Dějiny Pardubic. I. díl. Pardubice : Městský národní výbor v Pardubicích ve spolupráci s Krajským muzeem východních Čech, pracoviště Pardubice a Akademií J.A. Komenského, oblastní organizace Pardubice 1990.

Externé odkazy
--------------

* Diviš Bořek z Miletínka na www.husitstvi.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Diviš Bořek z Miletínka na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: hka2014847518
* VIAF: 311791507
**Vladimír Michajlovič Bechterev** (\* 1. február 1857, Saral, Rusko – † 24. december 1927, Moskva) bol ruský lekár-neurofyziológ a psychiater, ktorý si všimol vplyv hipokampu na pamäť človeka. Svojimi objavmi prispel k diagnostike nervových chorôb. Venoval sa tiež štúdiu príčin chorôb pohybového aparátu. V roku 1892 opísal ankylozujúcu spondylitídu (kostnatenie chrbtice) a táto choroba dostala po ňom názov Bechterevova choroba.

V roku 1907 založil psychoneurologický inštitút, neskôr premenovaný na Sankt-Peterburskú lekársku akadémiu. Zomrel v roku 1927 po rozhovore so Stalinom, ktorému určil jeho chorobu ako paranoju (táto diagnóza v tej dobe označovala pacienta, ktorý sa cíti byť jedinečnou, vysoko dôležitou osobou). Stalin s takou diagnózou nesúhlasil, a keďže smrť tohto význačného psychiatra nebola nikdy objasnená, špekuluje sa o tom, že ho dal Stalin zabiť.

Jeho syn Peter, inžinier a vynálezca, bol zavraždený počas Stalinových čistiek, dcéra Natália, neurologička, založila *Inštitút ľudského mozgu* v Leningrade.

Vedecká činnosť
---------------

Bechterev opísal a pokúsil sa navrhnúť metódy liečenia postencefalitického syndrómu, niektorých druhov fóbie, epilepsie atď.

Medicínsky rozlíšil a ako samostatnú diagnózu zaradil stuhnutie chrbtice, syfilistickú sklerózu.

Zaslúžil sa aj o vytvorenie niekoľkých lekárskych preparátov, ktoré sa používali napríklad na upokojenie pacientov (Bechterevova zmes).

Bol tiež známy pre svoj kritický postoj k Freudovi, keď nesúhlasil s jeho metódou psychoanalýzy.

Ako jeden z prvých sa dlhodobo venoval serióznemu výskumu hypnózy a sugescie.

Referencie
----------

1. ↑   Novosti

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vladimír Michajlovič Bechterev**

Externé odkazy
--------------

* Picture, biography, and bibliography

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vladimir Michajlovič Bechtěrev na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 78734
* BnF: 130746955
* GND: 117579548
* ISNI: 0000 0001 1061 5920
* LCCN: n86103268
* NK ČR: nlk20000079334
* VIAF: 49359648
* WorldCat: lccn-n86103268
**French Open 1997** bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa konal od 26. mája do 8. júna 1997 v Paríži na antukových dvorcoch Rolanda Garossa. Víťazmi dvojhier sa stali Iva Majoliová a Gustavo Kuerten.

Seniori
-------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na French Open 1997*
**Brazília Gustavo Kuerten** vs. Španielsko Sergi Bruguera 6-3, 6-4, 6-2

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na French Open 1997*
**Chorvátsko Iva Majoliová** vs. Švajčiarsko Martina Hingisová 6-4, 6-2

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na French Open 1997*
**Rusko Jevgenij Kafeľnikov / Česko Daniel Vacek** vs. Austrália Todd Woodbridge / Austrália Mark Woodforde 7-6, 4-6, 6-3

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na French Open 1997*
**USA Gigi Fernándezová / Bielorusko Nataša Zverevová** vs. USA Mary Joe Fernándezová / USA Lisa Raymondová 6-2, 6-3

### Zmiešaná štvorhra

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Zmiešaná štvorhra na French Open 1997*
**Japonsko Rika Hirakiová / India Mahesh Bhupathi** vs. USA Lisa Raymondová / USA Patrick Galbraith 6-4, 6-1

| * z
* d
* u
French Open |
| --- |
| Open Era | 
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017

 |
Príklad divočiacej rieky s rozvetvenými kanálmi a početnými ostrovmi, Waimakariri, Nový Zéland.
**Divočiaca rieka** (angl. braided river) je typ rieky s plytkým a širokým korytom, ktorého typickým znakom sú viaceré rozvetvené kanály oddelené od seba barmi a ostrovmi. Na rozdiel od riek s anastomóznym korytom sú „ostrovy" divočiacich riek tvorené vnútrokanálovými barmi.

Podmienky vzniku
----------------

Typická štruktúra divočiacej rieky pri sútoku riek Yukon a Koyukuk.
Podmienky, ktoré umožňujú vznik divočiacich riečnych korýt (kanálov) sú hlavne výrazný prínos sedimentu, vysoký gradient toku, náhle a časté zmeny v množstve pretekajúcej vody, ľahko erodovateľné brehy a strmosť riečnych korýt. Divočiace rieky sú preto časté v oblastiach, kde rieka prechádza z oblasti s výrazným georeliéfom, ktorý dodáva väčšie množstvo hruboklastického materiálu, do oblasti otvorenej doliny. Sú to prípady prechodu horských riek do rovín, ale podobne môže divočiaca rieka vznikať aj v púštnych oblastiach, kde rieka stráca rýchlo unášaciu schopnosť v dôsledku výparu alebo vsakovania, ale aj v oblastiach riek vytekajúcich z roztápajúcich sa ľadovcov cez nánosy priepustných sutín.

Výskyt
------

Typickým príkladom divočiacej rieky je Brahmaputra v Bangladéši. Na Slovensku má charakter divočiacej rieky Belá. V minulosti pred svojim zregulovaním mal takýto charakter aj potok Vydrica.

Referencie
----------

1. ↑  Leopold, L. B. Wolman, M.G. 1957, *River channel patterns: braiding, meandering and straight.* U.S. Geological Survey Professional Papers, 262b, s. 39–85
2. ↑  Nichols, G. 2009, *Sedimentology and Stratigraphy.* Wiley-Blackwell, Chichester, 419 s.
3. ↑  Reichwalder, P. Jablonský, J. 2003, *Všeobecná geológia 2.* Univerzita Komenského, Bratislava, 499 s.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Divočiaca rieka**
**Larcum Kendall** (\* 1721 - † 1795) bol britský hodinár.

K1
--

Svoj prvý námorný chronometer okopíroval od strojčeka, ktorý vyrobil John Harrison. Prvý originálny Kendallov model chronometera z roku 1769 (*označený ako H4, dnes ako K1*) mal vysokú finančnú hodnotu; na tú dobu asi tridsať percent hodnoty lode (asi 500 Libier). Moreplavec James Cook ho testoval na jeho druhej námornej výprave. Sprvu bol voči nemu skeptický, ale neskôr ho veľmi ocenil. Svoju spokojnosť tak hlásil v roku 1775 aj britskej admiralite.Tri ďalšie podobné výrobky, ktoré vyrobil John Arnold, totiž takú istú cestu nevydržali. Hoci bol konštruovaný ako hodinky, mal priemer 13 centimetrov a vážil 1,45 kg; viac ako tridsať rokov sa používal na britských plavidlách.

K2
--

Larcum Kendall neskôr v roku 1771 skonštruoval podobný, avšak menší model, ktorý pomenoval K2 (cena 200 Libier). O rok neskôr ho použil na navigáciu John Philipps, na výprave pri hľadaní Severozápadného prieplavu v Amerike. Model K2 bol nepresnejší ako K1. Kapitán Viliam Bligh na HMS Bounty zaznamenal jeho dennú nepresnosť medzi 1,1 až 3 sekundami. Dokonca vznikla aj fáma, že to bolo zapríčinené vzburou na lodi. Kendallov chronometer z Bounty potom prešiel zložitú cestu, až sa nakoniec vrátil do Anglicka. Americký kapitán Mayhew Folger, ktorý objavil v roku 1808 vzbúrenecký ostrov Pitcairn, tam vtedy dostal chronometer od jediného žijúceho vzbúrenca Johna Adamsa. Španielsky guvernér ostrova Juana Fernandéza však časomerač K2 zabavil. Neskôr ho kúpil jeden španielsky obchodník s mulicami nazývaný Castillo. Keď zomrel, jeho rodina sprostredkovala cez kapitána Herberta z lode HMS Calliope okolo roku 1840 jeho predaj ďalej do Národného Britského múzea. V dnešnej dobe sa nachádza v Greenwichi (National Maritime Museum)*.*

K3
--

Kendallov tretí a zároveň posledný model K3 vznikol v roku 1774 a stál okolo 100 Libier. James Cook ho používal spolu s modelom K1 na svojej poslednej výprave. Používal ho aj Matthew Flinders v roku 1801 na jeho plavbe do Austrálie.

  

Všetky tri modely chronometrov sú uložené v Grenwichi (The old Royal Observatory).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Larcum Kendall na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Odkazy
------

* [Príbeh chronometra z HMS Bounty

Autoritné údaje: * GND: 118674720X
* NK ČR: ola2016918700
* VIAF: 20146825544807632450
Dr. **Igor Ján Vladimír Beniač** (\* 8. december 1881, Ružomberok - † 22. august 1958, Ružomberok) bol slovenský politik, právnik.

Rodina
------

Otec: Daniel Šimon Beniač, matka: Ľudmila, rod. Makovická ( bola sestrou MUDr. Dušana Makovického-osobného lekára ruského spisovateľa Leva Nikolajeviča Tolstého v Jasnej Poľane ). Manželka Henrietta, rod. Plammová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Novom Sade. Právo študoval v Kecskeméte, v Bonne a v Kluži. Po štúdiách pôsobil v Ružomberku a Novom Sade. V októbri 1918 jeden zo signatárov Martinskej deklarácie. Po vzniku ČSR pracoval na referáte pravosúdia Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska. Od roku 1920 advokát v Bratislave. Od roku 1926 člen dozornej rady poisťovne Slovakia. Neskôr verejný notár v Michalovciach, Pezinku, Bratislave. Jeden z hlavných predstaviteľov Československej národno-demokratickej strany na Slovensku. V tridsiatych rokoch minulého storočia vlastnil dom na Wegelinovej ulici v Bratislave; komunisti ho odtiaľ vysťahovali a skonfiškovali mu majetok. Jeho manželka Henrietta (pôvodom Rakúšanka) využila prvú možnosť ako sa vymaniť spod komunistických neprávostí a vrátila sa do Rakúska.

Autoritné údaje: * SNK: 163811
**Frekvenčný multiplex** alebo **kmitočtový multiplex** (angl. 'frequency-division multiplex(ing)*, skr. FDM) je forma multiplexovania, pri ktorej sa jednotlivé signály spoločného fyzického média rozlišujú na základe frekvencie vĺn nesúcich informácie.*

Staršie telefónne spojenia používali FDM na prenos viacerých hovorov cez jeden fyzický okruh. V takomto prípade bolo 12 kanálov oddelených v odstupoch po 4 kHz a v rozmedzí frekvencií 60 - 108 kHz tvorili jednu skupinu. Päť takýchto skupín mohlo byť multiplexovaných pomocou podobnej metódy do superskupiny umožňujúcej 60 spojení. Moderné telefónne systémy využívajú digitálny prenos, v ktorom je použitý časový multiplex (TDM) namiesto frekvenčného.

Komunikačné kanály používajúce frekvenčný multiplex na odlíšenie viacerých spojení na jednom fyzickom médiu sa označujú FDMA (*Frequency-division multiple access*).

Systémy FDM majú dve významnejšie nevýhody:

1. Pre svoju činnosť potrebujú množstvo filtrov, používaných na vymedzenie pásma vstupného signálu, odfiltrovanie vedľajších produktov modulácie a vydelenie jednotlivých kanálov na prijímacej strane. Keďže filter zďaleka nie je zariadenie s ideálnou charakteristikou, musíme počítať s tým, že pri použití frekvenčného multiplexu nevyužijeme efektívne celé frekvenčné pásmo, ktoré dané prenosové médium ponúka.
2. Ak chceme z výsledného signálu s(t) vydeliť jeden kanál, prípadne skupinu kanálov, musíme signál demodulovať, a potom späť modulovať do pôvodnej polohy na frekvenčnej osi. Každý takýto postup má za následok vznik aditívneho šumu, a tým zmenšenie odstupu úrovne signálu od šumu. Preto je počet priebežných demodulácií v procese prenosu signálu limitovaný. Tým sú limitované i možnosti odbočovať, resp. priberať nové kanály.
Slávni kresťania
Slovo **kresťan** je odvodené od slova Kristus (gr. *christianos* - „kristovec"). 

Podľa kresťanskej teológie zakotvenej v Biblii je kresťanom každý človek, ktorý vyznal svoje hriechy, v srdci uveril v Ježiša Krista a prijal Ho osobne za svojho Spasiteľa a Pána. (*Ale tým, čo Ho prijali, dal moc stať sa deťmi Božími, tým, čo veria v Jeho meno:* Biblia, Jánovo evanjelium 1,12. ) Websterov slovník  definuje kresťana ako „osobu vyznávajúcu vieru v učení Ježiša Krista." Prvýkrát boli Kristovi učeníci nazvaní kresťanmi v gréckej Antiochii v prvom storočí n.l. (Biblia, Skutky apoštolov 11,26. ) 

Kresťan skrze vieru v Krista milosťou získava spasenie (rozumej zachránenie od večného oddelenia od Boha) ako Boží dar, ktorý si nemôže zaslúžiť žiadnymi skutkami ani morálnym životom. (*Lebo milosťou ste spasení skrze vieru. A to nie sami zo seba; je to dar Boží; nie zo skutkov, aby sa nikto nechválil: Biblia, Efezským 2,8-9.* *)* J. M. Boice túto pravdu zhrnul následovne: "Sme ospravedlnení milosťou na základe Kristovej obety." 

* Kresťania patria do spoločenstva rovnako veriacich, ktoré sa nazýva Kristova Cirkev. Krst je verejným vyznaním toho, že človek uveril v Krista a rozhodol sa Ho nasledovať. Hlavou Cirkvi je podľa kresťanskej teológie zmŕtvychvstalý Ježiš Kristus. Kresťan dúfa v Krista, v posmrtný život v Nebeskom kráľovstve v spoločenstve Boha Otca, Ježiša Krista, Ducha svätého, ostatných kresťanov a Božích anjelov. Učenie niektorých cirkví, že kresťanom sa človek stáva prijatím krstu je založené na Biblii okrem iného: „Choďte teda, učte všetky národy a krstite ich v mene Otca i Syna, i Ducha Svätého" ‭Mt 29,19.

Svätou knihou kresťanov je Biblia, živé Božie Slovo, skrze ktoré môžu ľudia spoznávať Boha, Jeho charakter, sami seba a Boží zámer s nimi. 

Citát: 

Lebo tak Boh miloval svet, že svojho jednorodeného Syna dal, aby nezahynul, ale večný život mal každý, kto verí v Neho. Lebo neposlal Boh Syna na svet, aby odsúdil svet, ale aby ho spasil. Biblia, Jánovo evanjelium 3,16-17

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Kresťan**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kresťan**

Referencie
----------

1. 1 2  1938-, Boice, James Montgomery,. *Základy křesťanské víry*. Praha : Návrat domů, 1999. (1. vyd.) Dostupné online. ISBN 8072550055.
2. 1 2 3 4   *Biblia*. [s.l.] : ECAV, Reedícia r. 2015. ISBN 9788071404866. S. 1181.
3. ↑   Dictionary by Merriam-Webster: America's most-trusted online dictionary. *online slovník* (USA). Dostupné online [cit. 2018-04-11]. (po anglicky)
Súradnice: 50°41′31″S 1°18′49″Z﻿ / ﻿50,691944°S 1,313611°Z﻿ / 50.691944; -1.313611

**Kostol svätej Márie** (angl. *St Mary's Church*) je budova stredovekého anglikánskeho kostola z normanského obdobia nachádzajúca sa na ulici High street v centre dediny Carisbrooke v grófstve Isle of Wight na rovnomennom ostrove v Anglicku v Spojenom kráľovstve. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Kostol je postavený v normanskom slohu.

Veža je päťposchodová. V súčasnosti okrem veže v západnej časti budova pozostáva z lode a v južnej časti nachádzajúcej sa chodby. V minulosti mal kostol aj presbytérium, táto časť však bola zbúraná v roku 1570 štátnym tajomníkom kráľovnej Alžbety I. Sirom Francisom Walsinghamom z dôvodu údržby. Známky o umiestnení presbytéria sú stále viditeľné na východnej vonkajšej fasáde budovy. Veža bola pristavaná k budove v roku 1471. Dve veľké okná na severnej fasáde budovy boli zhotovené v 16. storočí. Kazateľnica bola zhotovená v roku 1658.

Presný čas výstavby nie je známy, kostol je však z normanského obdobia a predpokladá sa, že kostol bol postavený Williamom FitzOsbernom v 11. - 12. storočí a že bol súčasťou miestneho benediktínskeho prepoštstva svätej Panny Márie, ktoré bolo obývané mníchmi z opátstva Lyre v Normandii. Je isté, že kostol a prepoštstvo existovali už v roku 1147. Prepoštstvo bolo rozpustené Henrichom V. počas Storočnej vojny v roku 1415. Od tej doby kostol funguje ako farský kostol.

V roku 1907 prebehla reštaurácia budovy, počas ktorej boli odkryté niektoré pôvodné časti budovy z obdobia výstavby kostola.

Medzi kultúrne pamiatky Anglicka v kategórii I bol kostol zaradený 1. októbra 1953.

Galéria
-------

* Pohľad na vežu kostola svätej MáriePohľad na vežu kostola svätej Márie
* Pohľad na kostol zvrchuPohľad na kostol zvrchu
* Pohľad na zadnú fasádu kostolaPohľad na zadnú fasádu kostola
* Interiér kostola svätej MárieInteriér kostola svätej Márie
* Arkády vo vnútorných priestoroch kostolaArkády vo vnútorných priestoroch kostola

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  carisbrookestmary.org.uk
2. 1 2 3  historicengland.org.uk
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  visitisleofwight.co.uk
**Ignác Havas** (\* 7. júl 1803, Valaská - † 2. november 1887, Budapešť) bol lekár.

Rodina
------

* otec Ján Havas
* matka Juliana rod. Fodorová
* brat Jozef Havas

Životopis
---------

Medicínu študoval na lekárskej fak. v Pešti, 1828 MUDr. Praktický lekár, úradný lekár Tolnianskej stolice a riaditeľ nemocnice v Szekszárde, od zač. 40. rokov 19. stor. súkromný lekár, začas prof. na univerzite v Pešti. Ako dobrý odborník si v Pešti vybudoval rozsiahlu klientelu. Zaslúžil sa o rozvoj zdravotníctva v Pešti, mest. radca, zúčastňoval sa na spoločenskom živote, 1873 vládny komisár pre zjednotenie Budína a Pešti, spoluzakladateľ a popredný člen Nár. kasína. Okrem dizertácie napísal odborné práce z veterinárnej (boj proti dobytčiemu moru) i humánnej medicíny, niekoľkými článkami, najmä z veterinárnej medicíny, prispel do časopisov. V roku 1845-1846 dekan Lekárskej fak. kráľovský radca.

Ocenenie
--------

* Vyznamenaný Radom sv. Štefana

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike
**Cementácia** je proces vytláčania kovov z roztokov, iným - menej ušľachtilým kovom. Je založený na elektrochemickej reakcii medzi kovom (cementátorom) a iónom vylučovaného kovu. Pre cementáciu platí, že neušľachtilejší kov vyredukuje ušľachtilejší, tzn. že kov s nižším elektródovým potenciálom EV vyredukuje kov s vyšším EV.

Elektrochemický rad napätia kovov
---------------------------------

*hlavný článok Elektrochemický rad napätia kovov*
Nazývaný tiež Beketov rad.

Kovy sú radené podľa hodnôt ich štandardného elektródového potenciálu (tj. elektródového potenciálu vzťahujúceho sa ku vodíkovej elektróde

**Redukovaný rad**

* **Li Rb K Cs Ba Sr Ca Na Mg Be Al Mn Ti Zn Cr Fe Cd In Tl Co Ni Sn Pb *H2* Bi Cu Os Ru Ag Hg Pt Au**

  

Kov stojaci vľavo od vodíka (H2) je schopný kov (v kladnom oxidačnom stave) stojaci vpravo zredukovať a sám sa oxiduje  

Kov (v kladnom oxidačnom stave) stojaci vpravo od vodíka (H2) je schopný kov stojaci vľavo zoxidovať a sám sa redukuje
**Pľúcne zatienenie** alebo **pľúcna opacita** je termín používaný v rádiológii hrudníka. Je definované ako oblasť, ktorá výraznejšie absorbuje rtg lúče a preto je na rtg snímke hrudníka sýtejšie ako jej okolie. Termín „zatienenie" sa používa v súvislosti s rtg snímkami hrudníka, termín „opacita" je používaný okrem rtg snímok i pri popise vyšetrení počítačovou tomografiou.

Na predozadnej snímke hrudníka je zatienenie/opacita pomerne ľahko detegovateľné pri vzájomnom porovnaní pravej a ľavej strany hrudníka. Niektoré však môžu byť veľmi nenápadné a ich odhalenie vyžaduje pozornú systematickú analýzu rtg snímky. Stupeň viditeľnosti zatienení závisí aj od ich polohy vzhľadom na smer priebehu rtg lúča – napríklad malý plošný infiltrát prebiehajúci kolmo na rtg lúč nemusí byť viditeľný, ten istý infiltrát v smere priebehu lúča viditeľný je.

Pľúcne zatienenia sú vzhľadovo značne variabilné, pričom medzi jednotlivými typmi nie sú ostré hranice. Napriek tomu má ich tvarová charakteristika značný diferenciálne diagnostický význam.

Typy pľúcnych zatienení
-----------------------

* zatienenia/opacity pľúcneho parenchýmu
* atelektáza
* pľúcne noduly a masy
* lineárne a pruhovité opacity
* cysty a buly
* nodulárne a retikulonodulárne opacity, honeycombing

Referencie
----------

1. ↑  HANSELL, DM et all. Fleischner Society: Glossary of terms for thoracic imaging. *Radiology*, 2008, čís. 246, s. 697 – 722. Dostupné online.
2. ↑  HANSELL, David M. *Imaging of Diseases of the Chest*. [s.l.] : Mosby (Elsevier), 2010. ISBN 9780723434962. (anglicky)
**Prótogeneia** (starogr. *Πρωτογένεια* – *Prótogeneia*) je v gréckej mytológii dcéra Deukalióna a jeho manželky Pyrrhy.

Rodičia Prótogeneie, Deukalión a Pyrrha, boli zakladatelia nového ľudského rodu po potope sveta, ktorú na ľudstvo za bezbožnosť zoslal najvyšší boh Zeus. Oni sami boli zachránení Titanom Prométeom, ktorý im poradil, aby si postavili archu a zásobili sa potravinami. Potopa trvala deväť dní a nocí a keď vody ustúpili, Deukalión a Pyrrha si ďakovnou obetou za záchranu získali priazeň boha Dia, ktorý sa nad svojim činom zhrozil a dovolil im, aby opäť osídlili svet ľuďmi. Na jeho radu potom hádzali za seba kosti matky zeme. Pochopili, že ide o kamene a z Deukaliónových kameňov potom vznikli muži a z kameňov hádzaných Pyrrhou, ženy.

Deukalión a Pyrrha boli rodičia aj vlastných detí, synov Amfiktyóna a Helléna a dcéry Prótogeneie, ktorá sa s bohom Diom stala matkou prvého élidskeho kráľa Aethlia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,7,2.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 110-111.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,1,3.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 155.
Pästné kliny abevilllienskej kultúry
**Abbevillien** (podľa fr. mesta Abbeville) alebo **protoacheuléen** alebo (vo Francúzsku) **starší acheuléen** (alebo staršie **chelléen** či **chellská kultúra**) bola archeologická kultúra starého paleolitu:

* v Afrike pred 1 500 000 pred Kr. (dnes už považované za synonymum pre prvé dve fázy olduvanu, teda 2 700 000 – 1 500 000 pred Kr.)
* v západnej a južnej Európe 1 500 000 (resp. 700 000) až 600 000 (resp. 350 000) pred Kr.
* prípadne aj v Ázii (najmä v Indii a na Jáve)

V užšom (novšom) zmysle sa pojem už používa len pre európske nálezy, inak nálezy spadajú pod olduvan. 

Pre abbevillien je charakteristické, že po ňom nasleduje acheuléen, preto sa aj novšie nazýva starší acheuléen či protoacheuléen. Materiálne sú charakteristické hrubé a tupé pästné kliny so zachovanou kôrou pazúrikovej hľuzy a kľukatým ostrím hrán. Nástroje sa vyrábali otĺkaním kamenného jadra iným kameňom.

V Európe jadro abbevillienu spadá do teplého obdobia interglaciálu günz-mindel (550 000 – 475 000 pred dneškom).

Kolískou bola asi Afrika. Neskôr sa abbevillien rozšíril do Európy a v niektorých deleniach aj do Ázie.

Referencie
----------

1. 1 2 3  abbevillien. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 18.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Abbevillien**
**Hájsky potok** je potok na strednom Spiši, na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Lopušnej, má dĺžku 4,6 km a je tokom VI. rádu.

Pramení na južnom okraji Kozích chrbtov, v podcelku Dúbrava, na východoseverovýchodnom svahu Krahulca (1 074,7 m n. m.), v lokalite Uhliská, v nadmorskej výške približne 970 m n. m. Od prameňa tečie najprv východným smerom, následne vytvára výrazný oblúk prehnutý na juh, ktorým obteká lokalitu Háj na ľavom brehu a sprava priberá krátky prítok. Ďalej tečie smerom na sever, pri horárni Lopušná priberá ľavostranný prítok (1,8 km) tečúci severne od lokality Háj a pokračuje cez Malú Lopušnú dolinu severovýchodným smerom. Z pravej strany potom priberá prítok z lokality Jakubčáková, stáča sa najprv na severoseverozápad a napokon na sever. Východne od Nižnej Šuňavy ústi v nadmorskej výške 808,4 m n. m. do Lopušnej.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Mlynice** |
| --- |
| *Mlynica* → *Poprad* → *Dunajec* → *Visla* |
| Vodné toky | Brezovský potok · Červená voda · Dielnica · Hájsky potok · Jaškovec · Lieskovec · Lopušná · **Mlynica** · Podhájsky potok · Potôčik · Priečny potok · Rakovec · Štrbský potok · Závadský potok |
| Vodné plochy | Capie pleso · Nižné Kozie pleso · Nové Štrbské pleso · Okrúhle pleso · Pleso nad Skokom · Štrbské pleso · Vyšné Kozie pleso |
| Vodopády | Skok |
Súradnice: 50°50′53″S 14°36′40″V﻿ / ﻿50,8480556°S 14,6111111°V﻿ / 50.8480556; 14.6111111

**Pěnkavčí vrch** (792 m n. m.) (nem. *Finkenkoppe*), je znelcový vrch v českom pohorí Lužické hory. Leží na hranici okresu Česká Lípa a Děčín v Libereckom kraji.

Poloha
------

Vrchol sa nachádza 3,5 km juhovýchodne od Jiřetína pod Jedlovou a 6 km južne od Varnsdorfa. Zalesnený masív sa tiahne od návršia Ptačinec na severe po Stožecké sedlo na juhu a prebieha ním rozvodie medzi Severným a Baltským morom. Východná časť hory patrí do katastra obce Horní Svetlá.

V geomorfologickom členení patrí do Lužického hřbetu (IVA-2A) a jeho okrsku Jedlovský hřbet (IVA-2A-a).

Popis
-----

Vrchol znelcového masívu je porastený starým bukovým lesom takmer pralesovitého charakteru, na svahoch prevažuje smrek. Čiastkové výhľady sú len z čistín, dobrý výhľad je zo skalného brala Pětikostelní kámen. Na západnom svahu sú zberné pramene pre vodovody v podhorí.

Prístup
-------

Priamo na vrchol nevedie žiaden značený chodník, len po západnom svahu prechádza modrá turistická značka zo Stožeckého sedla. Ďalšia, žlto značená trasa vedie sedlom medzi Pěnkavčím vrchom a Bouřným, kadiaľ prechádza aj cesta I/9.

Referencie
----------

1. ↑  HOLEČEK, Milan. *Lužické hory*. Praha : Olympia, 2004. ISBN 80-7033-832-6. Kapitola Všeobecná část, s. 18.
2. ↑  Lužické hory, Olympia, str. 133
3. ↑   *Mapa Lužické hory č. 14*. 6. vydanie. vyd. Praha : Trasa, 2010. ISBN 978-80-7324-289-3.

Externé odkazy
--------------

* Web Lužické hory

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pěnkavčí vrch (Lužické hory) na českej Wikipédii.*
**Gabriele Matznerová-Holzerová** (nem. Gabriele Matzner-Holzer; \* 10. august 1945, Kitzbühel, Rakúsko) je rakúska profesionálna diplomatka a publicistka.

Biografia
---------

Gabriela Matznerová-Holzerová sa narodila v korutánskom Kitzbüheli v remeselníckej rodine. Keďže medzi jej predkami bolo niekoľko maliarov, sama sa v mladosti venovala amatérskej maliarskej tvorbe.

Študovala právnickú fakultu Viedenskej univerzity a v roku 1971 vstúpila do služieb rakúskeho ministerstva zahraničných vecí. Pôsobila na veľvyslaneckých zastúpeniach Rakúskej republiky v Moskve, New Yorku (pri Organizácii Spojených národov), vo Washingtone, D.C. Berlíne a ako veľvyslankyňa v Bratislave (od roku 1997), Tunise a Londýne (2005 – 2010).

V rokoch 1981 až 1983 bola členkou kabinetu kancelárov Bruna Kreiskyho a Freda Sinowatza. Pôsobila v správnej rade *Rakúsko-slovenskej spoločnosti* a *Občianskeho fóra Európa*, je aj členkou ďalších organizácií ako napríklad *Rakúsky inštitút pre medzinárodnú politiku* (Österreichischen Instituts für Internationale Politik).

Je autorom početných článkov a niekoľkých kníh. V knihe „Priateľskí susedia : Rakúsko a Nemecko : Porozumenie" (originál: *Verfreundete Nachbarn. Österreich – Deutschland. Ein Verhältnis*), sa zaoberala vzájomnými predsudkami Nemcov a Rakúšanov. V januári 2001 vydala vo vydavateľstve Verlag Holzhausen knihu „Im Kreuz Europa : Die unbekannte Slowakei" (v slovenskom preklade: *Neznáme Slovensko očami Rakúšanky*, Bratislava 2002), v ktorom predstavila najmä nemeckojazyčným čitateľom históriu, kultúru a spoločnosť Slovenska ako susednej krajiny Rakúska.

V roku V roku 2011 vydala knihu aj o vlastnom manželovi Egonovi Matznerovi, ktorý bol významným rakúskym národohospodárskym teoretikom.

Jej manželom bol Egon Matzner (1938 – 2003), s ktorým má jednu dcéru.

Dielo
-----

* *Neznáme Slovensko očami Rakúšanky.* Bratislava : Petrus, 2002. 251 s. ISBN 80-88939-44-5

Referencie
----------

1. ↑  Ročenka zahraničnej politiky Slovenskej republiky 2000. Bratislava : Slovenský inštitút medzinárodných štúdií, 2001, Dostupné on-line.

Externé odkazy
--------------

* Osobná stránka G. Matzner-Holzerovej

Autoritné údaje: * GND: 122904265
* ISNI: 0000 0001 2208 3175
* LCCN: n95069005
* NK ČR: mzk2012716948
* VIAF: 3366392
* WorldCat: lccn-n95069005
**Daimjó** alebo **daimio** (po japonsky 大名 – daimjó, slovo vzniklo skrátením slova daimjóšu = veľký zemepán alebo daimjóden = veľké súkromné pole) bol titul japonského lokálneho šľachtica (kniežaťa) pred rokom 1868, ktorý bol formálne podriadený japonskému cisárovi, ale inak nezávislý pán. 

V období Sengoku dochádzalo medzi jednotlivými daimjómi ku krvavým bitkám o územia. Daimjó bol vodca rodinného klanu, ktorého členovia stáli v hierarchii provincie nad ostatnými vazalmi. Medzi najznámejších daimjóv obdobia Sengoku patrili napr. Nobunaga Oda, Iejasu Tokugawa, Hidejoši Tojotomi, Šingen Takeda, Kenšin Uesugi, Motonari Móri, Sóun Hódžó a ďalší.

Termín daimjó sa v 15. a 16. storočí používal pre pána, ktorému patrilo niekoľko provincií, niekoľko okresov, v niektorých prípadoch niekoľko dedín. Občas je tento pojem nesprávne používaný ako staršie označenie pre šugo (hajtmana) alebo úplne za šugo zamieňaný. V tom istom období sa niekedy termín šugo-dajmjó používal pre vládcov s rastúcou nezávislosťou do polovice 14. storočia a termín šugo pre tú istú funkciu do roku 1560. V období Edo sa termínom daimjó označoval pán, ktorý vládol kniežatstvu s výnosmi väčšími ako 10 000 koku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Daimjó**