recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°09′24″S 17°04′19″V﻿ / ﻿48,156639°S 17,071808°V﻿ / 48.156639; 17.071808

**Budova tvorby programu RTVS** (od 1975 - 1991 *BTP ČST Bratislava*, od 1991 - 2011 *BTP STV*, hovorovo **Výšková budova STV/RTVS**) je výšková budova v Bratislave v katastrálnom území mestskej časti Karlova Ves v okrese Bratislava IV, v Mlynskej doline. Je to výškový blok areálu RTVS v Mlynskej doline.

Budova bola slávnostne otvorená 11. decembra 1975, má 28 poschodí a výšku 108 metrov. Bola to prvá výšková budova v Česko-Slovensku s výškou nad 100 metrov a najvyššia budova v Česko-Slovensku vôbec, až kým ju v roku 1977 s výškou 132 metrov neprekonala budova sídla PZO Motokov v Prahe. (Zdroj?)

História
--------

V roku 1961 bol výhercom architektonickej súťaže o nový komplex Slovenskej televízie, ktorá dovtedy sídlila na viacerých miestach v Bratislave, architekt Jozef Struhař. Týmto sa stal architektom celého komplexu Slovenskej televízie. V roku 1965, 5. apríla sa začala výstavba areálu Slovenskej televízie v Mlynskej doline. I. etapa bola dokončená 25. novembra 1970, II. etapa s výškovou budovou bola dostavaná 11. decembra 1975, pri príležitosti 30. výročia Slovenského národného povstania. III. etapa sa dokončila v roku 1981.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti je výšková budova nepoužívaná a zakonzervovaná, takže náklady na udržiavanie sú minimálne. Zamestnanci, ktorí v nej ešte pracovali, boli v roku 2015 presunutí do bývalého zdravotného strediska, ktoré tiež patrilo k televízii a ktoré bolo prestavané na administratívnu časť. Na najvyššom, 28. poschodí, sa nachádza reštaurácia, ktorá je rovnako ako zvyšok budovy opustená a zanedbaná.

Budúcnosť
---------

Podľa najnovších zverejnených informácií je osud výškovej budovy STV nateraz nejasný. Je odstavená od energií a prechody k ostatným traktom televízie sú uzamknuté. V minulosti sa špekulovalo o odpredaji súkromnému investorovi. RTVS je však povinná ju primárne ponúknuť štátnym inštitúciám. Snahy o výstavbu nového mediálneho centra, ktoré by združovalo verejnoprávny rozhlas aj televíziu pod jednou strechou v zóne Pribinova, boli pozastavené, pretože by to bolo technologicky, ale najmä finančne náročné riešenie. 

Zdá sa však, že budova bola už v dobe svojej výstavby odsúdená na skorý zánik, na rozdiel od Kavčích hor bola stavaná ako administratívna budova podľa požiadaviek doby. V dnešnej dobe, kedy oddelenia, ktoré mali v nej sedieť, sú vďaka rozvoju počítačov možné realizovať v menšom počte zamestnancov a zvyšná tvorivá časť sa ľahko presunie do "home office", je vysoká budova zbytočná. Navyše keď bola energeticky nevýhodná už v dobe, kedy bola na papieri.

Galéria
-------

* Budova Slovenskej televízie Budova Slovenskej televízie
* 
* 
* 
* 
*

Panoráma
--------

Panoráma Karlovej Vsi z najvyššieho poschodia budovy Slovenskej televízie
Panoráma Karlovej Vsi z najvyššieho poschodia budovy Slovenskej televízie

Pozri aj
--------

* Slovenská televízia

Externé odkazy
--------------

* História - stv.sk Archivované 2012-04-15 na Wayback Machine
* medialne.etrend.sk
Základná verzia sektorového modelu
**Sektorový model** alebo **klinový model** je model rozvoja miest, ktorý v roku 1939 navrhol ekonóm Homer Hoyt, pričom vychádzal z koncentrického modelu. Hoci prijal existenciu Central Business District (CBD), navrhol, aby sa zóny šírili smerom od centra mesta pozdĺž železníc s diaľnic a ďalších dopravných tepien. Napríklad V Chicagu sa bytový sektor hornej triedy nachádza pozdĺž lukratívneho pobrežia Michiganského jazera na sever od CBD, kým priemysel je umiestnený v sektoroch smerom na juh, cez ktoré prechádza železnica.

Pri vývoji tohto modelu Hoyt zistil, že pre nízkopríjmové domácnosti bola bežná lokalizácia pri železničných tratiach a pre komerčné zariadenia lokalizácia pozdĺž hlavných obchodných tepien. Zistením, že rôzne dopravné trasy do mestskej oblasti, vrátane železníc, morských prístavov a električkových liniek, znamenajú lepšiu dostupnosť, Hoyt vytvoril teóriu, že mestá majú tendenciu rásť v podobe klinovitých vzorov - či sektorov - vychádzajúcich z CBD a tiahnúcich sa pozdĺž hlavných dopravných trás. Lepšia úroveň dostupnosti znamená vyššie hodnoty pozemkov, preto mnoho komerčných aktivít zostáva v CBD, no výrobné funkcie sa vyvíjajú v kline obklopujúcom dopravné tepny. Obytné funkcie rastú v klinovitých vzoroch, pričom sektor s cenovo dostupným bývaním susedí s výrobnými/priemyselnými sektormi (t. j. doprava, hluk a znečistenie ovzdušia robia tieto oblasti najmenej lukratívnymi), zatiaľ čo sektory domácností so strednými a vysokými príjmami bývajú umiestnené najďalej od týchto funkcií. Hoytov model sa pokúša prezentovať základný princíp mestskej organizácie.

Využitie
--------

Tento model je platný pre veľa britských miest. Napríklad ak sa otočí o 90 stupňov proti smeru hodinových ručičiek, tak pomerne presne pasuje na mesto Newcastle upon Tyne. Môže to byť spôsobené vekom miest, keďže v starších mestách doprava bola kľúčovým obmedzením. Staršie mestá spravidla odrážajú Hoytov model, kým novšie viac odrážajú modelom koncentrických zón, ktorého autorom je Ernest Burgess.

Obmedzenia
----------

* Teória je založená železničnej doprave začiatku 20. storočia a nezohľadňuje osobné automobily, ktoré umožňujú dochádzanie z lacnejších oblastí mimo hraníc mesta.. K tomuto prišlo v Calgary v 30. rokoch, keď veľa osídlení pripomínajúcich slumy vzniklo mimo mesta, no blízko ku konečným zastávkam električkových liniek. Tie sú teraz začlenené do hraníc mesta, ale sú ostrovmi bývania s nízkymi nákladmi v oblastiach so strednými nákladmi.
* Zvláštne fyzické rysy územia môžu obmedziť alebo usmerniť rast pozdĺž určitých klinov
* Rast sektora môže byť obmedzený "preskakovacím" využitím územia.

Referencie
----------

1. ↑  Rodwin, L. (1950) "The Theory of Residential Growth and Structure", *Apprasial Journal*, 18, pp.295-317
2. ↑  Smith, P.J. (1962) "Calgary: A study in urban pattern", *Economic Geography*, 38(4), pp.315-329

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sector model na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Internet Geography Archivované 2019-06-30 na Wayback Machine
* BBC GCSE Bitesize Revision
**Július Barták** (\* 23. marec 1896, Banská Bystrica - † 1. apríl 1959, Bratislava) bol historik, archivár, úradník.

Rodina
------

* otec Ján Barták
* matka Rozália, rodená Skalková

Životopis
---------

Po skončení strednej školy v Banskej Bystrici pracoval ako účtovný revízor štátnych lesných riaditeľstiev v Banskej Bystrici, v Liptovskom Hrádku, v Solivare a inde. Venoval sa histórii lesníctva, hoci neabsolvoval vysokoškolské štúdium histórie, bol autodidaktom (samoukom). Jeho služobné zaradenie mu umožnilo poznať všetky lesné riaditeľstvá na Slovensku. Bol iniciátorom Lesohospodárskeho múzea pri Riaditeľstve štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici. Po oslobodení sa sústredil na vybudovanie centrálneho archívu poľnohospodárstva a lesníctva. Stal sa iniciátorom, spoluzakladateľom a prvým riaditeľom Pôdohospodárskeho archívu, kde pôsobil v rokoch 1948-1955. Roku 1948 sa stal predsedom akčného výboru SHS. V rokoch 1951 – 1954 bol členom Slovenskej archívnej komisie.

Tvorba
------

V odbornej tvorbe sa venoval dejinám lesníctva a lesníckeho školstva ale i stredoslovenských banských miest, problémom hospodárskych dejín. Štúdie publikoval v odborných periodikách, prispieval aj do novín a časopisov.

Dielo
-----

* Z minulosti Liptovského Hrádku, Banská Bystrica r. 1935
* Stručné dejiny lesného hospodárstva na Slovensku, B.m. r. 1932
* Z minulosti štátneho lesného hospodárstva v okolí Banskej Bystrice a Starých Hôr, Banská Bystrica r. 1929
* Vývin lesníckeho školstva na Slovensku, Bratislava r. 1942

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1056073624
* ISNI: 0000 0000 5607 9441
* NK ČR: mzk2005266394
* SNK: 169499
* VIAF: 84602515
**Donn Fulton Eisele** (\* 23. jún 1930 Columbus – † 2. december 1987, Tokio) bol americký astronaut.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po skončení 2. svetovej vojny mal Eisele práve 15 rokov. Najprv sa rozhodol k štúdiu na námornej akadémii v Annapolise a hneď potom išiel na školu pre testovacích pilotov na základni Edwards. Potom slúžil v Novom Mexiku na základni Kirtland a postupne zvyšoval svoje schopnosti letca. Neskôr začal študovať na technologickom inštitúte vojenského letectva. V roku 1964 sa z Kirtlandu odsťahoval do Houstonu a vstúpil do tímu pripravujúcich sa kozmonautov. Podieľal sa tiež na kontrolách výroby raketovej techniky u výrobcov. V NASA bol najprv zaradený do posádky AS-206, po zrušení letu sa po čase objavil na listine pre Apollo 7.

### Let do vesmíru

Kozmická loď Apollo 7 s Eiselom na palube odštartovala na jeseň 1968 z kozmodrómu na myse Canaveral. Na palube s ním boli kozmonauti Schirra a Cunningham. Počas 163 obletoch Zeme skúšali nové typy skafandrov a raketových motorov. Pristáli po 260 hodinách pobytu na obežnej dráhe na hladine Atlantického oceánu.

* pilot veliteľského modulu Apolla 7, 11. október 1968 – 22. október 1968, posádka: Schirra, Eisele, Cunningham

### Po lete

Bol zaradený do záložnej posádky letu Apollo 10. V júni 1970 tím kozmonautov opustil, v NASA však zostal v ich výskumnom stredisku v meste Hampshir vo Virgínii. Odtiaľ a tiež z armády odišiel v roku 1972. Potom sa stal riaditeľom Mierových zborov v Thajsku. V roku 1978 bol manažérom spoločnosti Marion Power Showel vo Williamsburgu vo Virgínii. So svojou manželkou Susan sa rozviedol. Zomrel na infarkt vo veku 57 rokov v Tokiu.

Literatúra
----------

* *Sto hvězdných kapitánů*, vydalo nakladateľstvo Práce r.1982, autor Milan Codr

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny životopis na stránkach NASA (po anglicky)
* 

Autoritné údaje: * GND: 1124188525
* LCCN: n2016034205
* VIAF: 58146937697713831076
* WorldCat: lccn-n2016034205
**Karavana** je reggae - ska - latino hudobná skupina zo Spišskej Novej Vsi, ktorá vznikla v lete roku 1997. Vtedy zakladajúci členovia - spev: Ján "Buggi" Bugoš, bicie: Slavo "Sajo" Zgodava, klávesy: Roman "Šokec" Szentkereszty, gitara, spev: Mário Jančura, Bassa: Marián Garčár. Postupne, ako prichádzali na chuť tomuto špecifickému štýlu, začali vznikať vlastné nové skladby. Po niekoľkých úspešných vystúpeniach v Spišskej Novej Vsi a Poprade si postupne získali publikum po celom Slovensku. Ako prvá vydaná skladba sa stáva „Za to všetko môže...", ktorá sa objavuje na kompilácií *Top Ska And Reggae Hity* vydanej firmou Musica. Asi po roku účinkovania na slovenskej reggae a ska scéne nasledovali koncerty v Česku, Poľsku a Maďarsku. V roku 2003 kapela nahrala prvý štúdiový album s názvom *Kayla*. O rok na to bola vydaná kompilácia firmy Musica s názvom *Ska Collection vol.1*, na ktorej sa objavujú dve skladby, neskôr *Ska Collection vol.2*, kde sa kapela prezentovala ďalšími skladbami. Nasledovali koncerty v Srbsku, Poľsku, Česku, Slovensku a Nemecku. Od založenia kapely sa vystriedalo niekoľko členov na poste gitary, dychov, basy a klávesov. V roku 2016 vychádza live album z festivalu Reggae area v Ústí nad Labem a v roku 2019 kapela vydáva druhý štúdiový album s názvom Bla bla bla.

Členovia skupiny
----------------

* Ján "Buggi" Bugoš – spev, perkusie (1997 – súčasnosť)
* Slavo "Sajo" Zgodava – bicie (1997 – súčasnosť)
* Peter Vojtila – pozauna (??? – súčasnosť)
* Martin Pižem – gitara (2015 – súčasnosť)
* Barborka Opielová – klávesy (2015 – súčasnosť)
* Radovan Kaplan – basgitara (2017 – súčasnosť)
* Gregor Chalupecký – pozauna (2016 – 2018)
* Dominik Gura – trúbka (2016 – súčasnosť)
* Mirka Kačalová – alt saxofón (2016 – súčasnosť)

Diskografia
-----------

### Albumy

* *Kayla* (2003)
* *Live at Reggae Area* (2016)

Externé odkazy
--------------

*
**Michael Philip Anderson** (\* 25. december 1959, Plattsburgh, New York, USA – † 1. február 2003, nad Texasom) bol americký astronaut. Abslovoval dva lety do vesmíru: ako prvý letový špecialista na palube raketoplánu Endeavour STS-89 a ako tretí letový špecialista a zároveň palubný veliteľ na palube raketoplánu Columbia STS-107. Bol jedným zo siedmich astronautov, ktorí zahynuli na palube Columbie pri jej havárii počas pristávania.

Životopis
---------

Narodil sa v Plattsburghu v štáte New York, ale za svoje rodné mesto považoval Spokane v štáte Washington. Navštevoval Cheney High School (ukončenie v roku 1977), potom University of Washington v odbore fyzika a astronómia a napokon Creighton University v odbore fyzika. Už počas štúdia na University of Washington nastúpil k armáde. Tam sa najskôr venoval komunikačným a informačným systémom, neskôr bol vybraný do pilotného výcviku. Začal lietať so strojom KC-135, slúžil tiež ako pilot-inštruktor. Na rôznych modeloch strojov KC-135 a T-38A mal v decembri 1994 nalietaných vyše 3000 hodín. V decembri 1994 úspešne prešiel konkurzom na astronauta. Hneď po skončení základného výcviku sa dostal do posádky misie STS-89, čo bol let raketoplánu Endeavour k ruskej vesmírnej stnaici Mir.

V roku 2000 bol Anderson vymenovaný do úlohy letového špecialistu a zároveň palubného veliteľa vedeckej misie STS-107. Bol zodpovedný za realizáciu vedeckých experimentov. O misii STS-107 povedal: "To, čo robíme, môže mať obrovský prínos pre každého, pre ľudstvo - a som veľmi rád, že sa na tom môžem podieľať." Misia STS-107 však skončila tragédiou, keď sa pri pristávaní kvôli poškodenej tepelnej ochrane krídla dostala do raketoplánu plazma a spôsobila jeho deštrukciu. Neprežil nikto zo sedemčlennej posádky. 12. februára NASA oznámila, že sa podarilo identifikovať telesné pozostatky všetkých siedmich astronautov. Michael Anderson bol pochovaný na Arlingtonskom národnom cintoríne vo Washingtone. Na jeho počesť bol jeho menom pomenovaný asteroid 51824 Mikeanderson; jeho meno tiež nesie jeden z vrcholov marťanského pohoria Columbia Hills.

Anderson bol ženatý. S manželkou Sandrou mal dve deti.

Referencie
----------

1. ↑  National Aeronautics and Space Administration, bios
2. ↑  JPL Small-Body Database, 51824 Mikeanderson (2001 OE30)
**Marian Jaslovský** (\* 9. marec 1963) je slovenský publicista, novinár, hráč na flautu, saxofóny, dychový syntetizátor Akai EWI, klávesy a príležitostný producent. 

Marian Jaslovský vyštudoval Filozofickú fakultu Univerzity Komenského, odbor hudobná veda. Pracoval ako dramaturg agentúry, producent vydavateľstva Opus, šéfredaktor knižného vydavateľstva, redaktor magazínov Kankán a inZine, šéfredaktor gastronomického magazínu a profesionálny copywriter. V rokoch 2004 – 2011 bol redaktorom SME. Potom pôsobil ako manažér a analytik sociálnych médií v spoločnosti Mindshare Slovakia a od februára 2019 pôsobí v občianskom združení Post Bellum. Od januára 2022 sa vrátil k publicistike a je stálym redaktorom časopisu .týždeň. Okrem toho pripravuje podcasty Príbehy 20. storočia pre o.z. Post Bellum.

Ako hudobník či producent spolupracoval s desiatkami známych hudobníkov a nahral viac ako 70 albumov.. Momentálne je súčasťou skupiny Klady kľudu, kde hrá na dychových a klávesových nástrojoch. V tejto zostave vydala skupina album *Žiadne mená* (2023)

Ako novinár/publicista spolupracoval s desiatkami médií. Napísal štyri knihy, onedlho vyjde piata - spomienky súčasníkov na Mariána Vargu. Editorsky sa podieľal na súbornom diele textov Fedora Freša a pripravuje monografiu skupiny Fermata.

Knižná tvorba
-------------

* *Dežo Ursiny: Pevniny a vrchy*. 1. vyd. Bratislava: Nadácia Médiá 1997. 338 s, 2. a 3. doplnené vydanie - Slovart.
* *Jaro Filip: Človek hromadného výskytu*. 1. vyd. Bratislava: Slovart 2002. 248 s.
* *Collegium musicum*. 1. vyd. Bratislava: Slovart 2007. 272 s.
* *Džezáky - doba a scéna*. 1. vyd. Bratislava: Slovart 2015. 300 s.
* *Marián Varga - nebo, peklo, raj* (s Janou Vargovou). 1. vyd. Bratislava: Slovart 2023. 500 s.

Ocenenia
--------

* 1999 – výročná Cena Akadémie slovenskej populárnej hudby za publicistickú a editorskú činnosť
* 2011 – nominácia na Novinársku cenu v kategórii reportáž (cyklus Miesta literatúry, Sme-Víkend)

Referencie
----------

1. ↑  Diskografia na Discogs
2. ↑  Hudba - jaslovsky.sk

Externé odkazy
--------------

* Hc.sk[nefunkčný odkaz]
* Hudba Mariana Jaslovského na Soundcloude
* Rozhovor na Hudba.sk z roku 2009

Autoritné údaje: * ISNI: 0000000055637261
* LCCN: n99053247
* NK ČR: xx0004903
* SNK: 159092
* VIAF: 11640755
* WorldCat: lccn-n99053247
**Stadium of Light** je futbalový štadión, ktorý sa nachádza v anglickom Sunderlande. Je domovským štadiónom klubu Sunderland AFC, ktorý momentálne pôsobí v EFL Championship. S kapacitou 48 095 divákov je deviatym najväčším štadiónom v Anglicku.

História
--------

Štadión primárne hostí zápasy futbalového klubu Sunderland AFC. Podľa Sira Boba Murraya, vtedajšieho predsedu Sunderlandu, bol názov „Stadium of Light" vybraný z dvoch dôvodov; „a to ako večný hold všetkým baníkom pracujúcim v regióne s čím súvisí aj hrdosť na svoje dávnejšie priemyselné dedičstvo, a druhým dôvodom je očakávanie toho, že je štadión predzvesťou svetlých zajtrajškov, ktoré na klub v budúcnosti čakajú. Meno je symbolické poďakovanie tisícom baníkov a priaznivcov samotného klubu, čo každý deň vzídu z temnoty do svetla, keď sa vracia z dole späť na povrch".

Štadión v minulosti hostil tri zápasy Anglickej futbalovej reprezentácie a jeden zápas Anglickej futbalovej reprezentácie do 20 rokov. Pôvodná kapacita 42 000 miest bola v roku 2002 rozšírená na 49 000 miest. 16. decembra 2009 bol štadión vybraný ako jeden z možných usporiadateľov, ktorý bol súčasťou neúspešnej anglickej kandidatúry na Majstrovstvách sveta vo futbale v roku 2018.

Tribúny
-------

Štadión ma 4 nasledovné tribúny:

* West Stand
* North Stand
* East Stand
* Roker End (South Stand).

Referencie
----------

1. ↑  MURRAY, Sir Bob. *Official web site of Sir Bob Murray* [online]. [Cit. 2016-05-28]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]

Pozri aj
--------

* Zoznam futbalových štadiónov v Anglicku

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stadium of Light na anglickej Wikipédii.*

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Futbalový portál |
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO
Kvetinový vzor na spodnici, 
Výroba modrotlače, Národopisné múzeum Liptova, Liptovský Hrádok**Modrotlač** je technika farbenia látkového materiálu, vyrábaného v minulosti z ľanového a konopného plátna, v súčasnosti aj z iných materiálov (napr. bavlna). Vzor tlačený na látku pomocou takzvanej rezervy – zmesi zamedzujúcej zafarbeniu látky v mieste vzoru - ostáva po farbení látky modrou farbou z indiga viditeľný (väčšinou v pôvodnej farbe plátna - bielej farbe). Hlavným predpokladom výroby modrotlače je použitie tzv. papu, teda krycej zmesi, a tiež indiga, rastlinného modrého farbiva, ktoré sa získava z tropickej rastliny indigovníka (*Indigofera tinctoria*). 

Kvetinový vzor na šatke (*chustke*/*hustke*)

Modrotlač na Slovensku
----------------------

SEX SEX SEX SEX SEX SEX SEX SEX SEX SEX SEX SEX

Technika výroby modrotlače
--------------------------

Technika farbenia modrotlačou sa aplikovala najmä na plátno, ale neskôr boli použité aj iné látky (napr. bavlnené). Prepracované vzory sa na látku maľovali buď ručne, ale postupne sa technika zdobenia látok vykonávala drevenou alebo kovovou formou (pečiatkou).

Plátno sa najprv vyvarilo vo vode, do ktorej bol pridaný vápenatý lúh a sóda. Následne sa plátno vypralo v kyseline sírovej, ktorá bola zriedená vodou, a vypláchlo sa v tečúcej vode. Po usušení, naškrobení a vymangľovaní bolo plátno pripravené na tlač vzorov a farbenie. Potláčanie sa robilo s pomocou tzv. *papu*, teda krycej zmesi, ktorá sa naniesla na modrotlačiarsku formu. Forma sa namáčala do nádoby s papom a následne sa prikladala na plátno. Po uschnutí papu sa plátno v rovnobežných záhyboch vešalo na železnú konštrukciu a ponorilo sa na 20-30 minút do studenej zmesi na farbenie, ktorej základnú zložku tvorilo indigo. Celé plátno sa tak zafarbilo, okrem miest, kde bol nanesený pap, ktorý indigo neprijímal. Proces namáčania sa opakoval niekoľkokrát – čím viac krát sa plátno namáčalo, tým tmavšia modrá vznikala. Po nafarbení sa tkanina vložila do slabého roztoku kyseliny sírovej, čím sa pap z látky odstránil, a vznikol biely vzor na tmavomodrom podklade.

Referencie
----------

1. ↑   *Reprezentatívny zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva* [online]. Centrum pre tradičnú ľudovú kultúru, [cit. 2018-06-09]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* DANGLOVÁ, Oľga: Má ešte dnes remeslo zlaté dno? Príbeh modrotlačiarskej dielne Stanislava Trnku. In: *Remeslo, umenie, dizajn*, roč. 9, 2008, č. 2, s. 30 – 34.
* DANGLOVÁ, Oľga: *Modrotlač na Slovensku / Blueprint in Slovakia.* Bratislava : Ústredie ľudovej umeleckej výroby, 2014. 376 s. ISBN 978-80-89639-12-0
* VYDRA, Josef: *Ľudová modrotlač na Slovensku.* Bratislava: Tvar 1954. 202 s.
* ZUSKINOVÁ, Iveta: *Ľudová modrotlač v Liptove.* Liptovský Hrádok: Spoločnosť priateľov múzea liptovskej dediny 2008. 87 s. ISBN 978-80-968054-6-4

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Modrotlač**

Externé odkazy
--------------

* Modrotlačiarstvo
* Modrotlač
* Modrotlačiarstvo
Koniec vetvy druhu Araucaria araucana
**Araukáriovité** (*Araucariaceae*) je čeľaď oddelenia borovicorasty (Pinophyta), ktorá obsahuje tri rody a približne 40 druhov, ktoré sú typické pre južnú pologuľu.

Rody
----

* damarovník (*Agathis*)
* araukária (*Araucaria*)
* wolémia (*Wollemia*)

Znaky
-----

Sú to veľmi dekoratívne stálozelené stromy, ktoré sa môžu dožívať až 1000 rokov (napr. damarovník južný a araukária andská). Väčšinou sú dvojdomé (*dioecické*). Listy majú na vetvách usporiadané špirálovito, sú ihlicovité, alebo trojuholníkovité.

Najprimítívnejším rodom je wolémia, ktorú objavil 17.11.1994 David Noble v národnom parku Wollemi v New South Wales, Austrália, kde sa pravdepodobne vyskytuje len na malom území v jedinom údolí. Rody *Agathis* a *Araucaria* sa sú naopak široko rozšírené v Austrálii, Oceánii a Malajzii, rod *Auraucaria* je bežný aj v Južnej Amerike.

### Význam

Araukáriovité sa pre svoj dekoratívny vzhľad často pestujú v záhradách, alebo aj ako izbové rastliny (hlavne *Araucaria angustifolia*, *A. bidwillii* and *A. heterophylla*). Majú kvalitné drevo. Niektoré majú aj jedlé semená (hlavne A. araucana, Araucaria bidwillii). Produkujú miazgu, z ktorej na niektorých miestach vznikol Jantár.

Araukária andská ( *Araucaria araucana*) patrí do prílohy CITES I. a do prilohy A nariadenia Európskej komisie 1332/2005, čo znamená, že pestovanie tohto druhu je v Európskej únii zakázané, rovnako aj ako akékoľvek obchodovanie (dávanie ponuky na predaj alebo kúpu) s týmto druhom je prísne zakázané pod pokutou a pri opakovanom porušení zákonov s možnosťou odňatia slobody.

Pôvod
-----

Vyvinuli sa pravdepodobne v Triase, v Kriede boli už široko rozšírené. Z mnohých sa zachoval fosilizovaný kmeň (napr. Petrified Forest National Park, v Arizone, USA). Rod araukária bol pôvodne rozšírený na celej Zemi, kým rod damarovník bol aj v minulosti viac-menej len na južnej pologuli.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Araukáriovité**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Araukáriovité**

Odkazy
------

* Nariadenie EK číslo 1332/2005
* Posledné znenie CITES[nefunkčný odkaz]
Akademický maliar **Ernest Zmeták** (\* 12. január 1919, Nové Zámky – † 13. máj 2004, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik a ilustrátor. Patril k najvýznamnejším osobnostiam slovenského výtvarného života. Je autorom tympanónu priečelia Primaciálneho paláca v Bratislave. Inšpirovala ho predovšetkým slovenská ľudová kultúra.

Život
-----

V júli roku 1938 bol prijatý na pražskú Akadémiu výtvarných umení do ateliéru profesora Williho Nowaka. Vzhľadom na turbulentnú politickú situáciu nemohol však na štúdium nastúpiť (Akadémiu zatvorili). Štúdiá potom absolvoval na Vysokej škole výtvarných umení v Budapešti, kde študoval v oddelení monumentálneho maliarstva u Vilmosa Abu-Nováka, pôvodom z Moravy, ktorého si po ľudskej i odbornej stránke vysoko vážil. Jeho pedagógmi boli aj Béla Kontuly a István Szönyi. Už od začiatku svojej tvorby Ernest Zmeták jasne formuloval svoj výtvarný program. Absolvoval množstvo študijných ciest do zahraničia, no nikdy nepodľahol otrocky nijakým trendom. Jeho životnou láskou a stálou umeleckou inšpiráciou sa mu stalo Taliansko. V tvorbe vždy hľadal pravdu a neustále sa konfrontoval s ostatnými maliarmi. Nikdy neprestal najskôr dôsledne a do hĺbky študovať zobrazovaný objekt.

V roku 2004 mu prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster udelil Pribinov kríž I. triedy.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel významný maliar a grafik Ernest Zmeták. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2004-05-14. Dostupné online [cit. 2021-01-12]. ISSN 1335-4418.
2. ↑   *Prezident SR - Pribinov kríž, I. trieda* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2021-01-12]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Diela Ernesta Zmetáka v SNG
* Životopis na nedbalka.sk

Autoritné údaje: * abART: 6095
* BnF: 16806291h
* GND: 120252236
* ISNI: 0000000078623823
* LCCN: n81108528
* NK ČR: jn20000605738
* PIM: PIM351736
* SNK: 167411
* ULAN: 500089347
* VIAF: 25428940
* Web umenia: 12162
* WorldCat: lccn-n81108528
Synaptic
**Synaptic** je grafický program pre inštaláciu programov. Používa sa na inštaláciu nového softvéru pomocou metódy apt-get na niektorých operačných systémoch, ako napríklad Ubuntu, Debian a PCLinuxOS.

Popis fungovania
----------------

Synaptic spravuje softvérové balíčky na pevnom disku, iných zapisovacích médiách, a hlavne na internetových zdrojoch. Zoznam adries, kde sú tieto balíčky umiestnené, je známy ako sources.list. 

Po spustení programu si používateľ vyberie spomedzi balíčkov, označí ich na inštaláciu a svoju voľbu potvrdí. Program vyberie balíčky a ich závislosti, stiahne tieto balíčky do počítača a nainštaluje ich. Pre celú funkčnosť sú potrebné práva správcu systému (root), bez nich je Synaptic schopný len prezerať nainštalované balíky.

Synaptic je postavený na knižniciach GTK+, je teda určený pre prostredia Gnome a XFCE. Bez problémov je tento program použiteľný pod akýmkoľvek prostredím pre Unixové systémy.

Distribúcie používajúce Synaptic
--------------------------------

### Distribúcie využívajúce DEB balíčky

* Ubuntu a jeho derivácie
* Linspire a Freespire
* Debian
* Dreamlinux
* Linux Mint

### Distribúcie využívajúce RPM balíčky

* PCLinuxOS
* SAM Linux
* Ark Linux (Kynaptic)

Zaujímavé funkcie
-----------------

Synaptic napríklad môže zmeniť distribúciu Ubuntu na akúkoľvek inú deriváciu a naopak. Dokáže taktiež vyhľadávať chybné balíky, používať rôzne filtre pri vyhľadávaní, pridať CD/DVD médium a niekoľko ďalších vlastností.

Podobné programy
----------------

* Aptitude (textová konzola)
* Kynaptic (pre KDE)
* Adept (pre KDE)

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka programu
**Einsatzkommando 13** bola spolu s Einsatzkommandom 14 jadrom Einsatzgruppe H SiPo a Sicherheitsdienst nemeckých policajných a bezpečnostných síl pôsobiacich na Slovenskom území v priebehu a po skončení Slovenského národného povstania. Obe komandá boli založené v dňoch 30. až 31. augusta 1944 v Brne. Ich veliteľom bol SS-obersturmbannfürerom Joseph Witiska, jemu podriadeným hlavným veliteľom Einsatzkommanda 13 bol SS-sturmbannführer Hans Jaskulski. Operačným územím Einsatzkommanda 13 bolo stredné a západné Slovensko. Základňa sa nachádzala v Trenčíne.

Činnosť
-------

Jednotky Pohotovostnej skupiny H operovali na území Slovenska od septembra 1944. Sídlom štábu Einsatzkommanda 13 bol Trenčín. Tzv. oporné body existovali v Žiline, Nitra, Piešťany, Martine, Kremnici, Čadci a Bánovce nad Bebravou. Kommando však operovalo po západnom a strednom Slovensku. Podľa Stanislava a Mičeva *„Ťažisko represívnych zásahov proti účastníkom odboja, občanom podozrievaných z účasti v Povstaní (resp. pomoci povstalcom), s cieľom zlikvidovať partizánske hnutie, vyriešiť židovskú otázku formou deportácii cez zberné tábory v Ilave a Seredi do vyhladzovacích táborov v Ríši, zlomiť odpor protifašistického odboja v plnej šírke vo vyčlenenom priestore."*

Jednotka zatýkala a vraždila partizánov a ich sympatizantov v rôznych častiach západného a stredného Slovenska. Na západnom Slovensku bolo v 20 masových hroboch nájdených 153 tiel obetí, ktorých povraždili príslušníci Einsatzkommanda 13. Na strednom Slovensku to bolo v 9 masových hroboch 251 obetí.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Stanislav, Ján; Stanislav, Mičev (1992), „Protižidovské represálie na Slovensku od septembra 1944 do apríla 1945", *Tragédia slovenských Židov: materiály z medzinárodného sympózia Banská Bystrica 25. až 27. marca 1992* (1. vyd.), Banská Bystrica: Datei, str. 195, ISBN  80-85306-04-2
2. ↑  Stanislav, Ján; Stanislav, Mičev (1992), „Protižidovské represálie na Slovensku od septembra 1944 do apríla 1945", *Tragédia slovenských Židov: materiály z medzinárodného sympózia Banská Bystrica 25. až 27. marca 1992* (1. vyd.), Banská Bystrica: Datei, str. 196, ISBN  80-85306-04-2
3. 1 2  Stanislav, Ján; Stanislav, Mičev (1992), „Protižidovské represálie na Slovensku od septembra 1944 do apríla 1945", *Tragédia slovenských Židov: materiály z medzinárodného sympózia Banská Bystrica 25. až 27. marca 1992* (1. vyd.), Banská Bystrica: Datei, str. 200, ISBN  80-85306-04-2
4. ↑  Mičev, S. a kolektív, 2010, Slovenské národné povstanie 1944. Múzeum Slovenského národného povstania, Banská Bystrica, s. ?
Súradnice: 48°17′31″S 17°16′03″V﻿ / ﻿48,29187°S 17,26738°V﻿ / 48.29187; 17.26738

**Zámocký park v Pezinku** je park patriaci k Pezinskému zámku na Mladoboleslavskej ulici v Pezinku. Zámocký park dal v roku 1844 vybudovať František Pálfi. Dňa 17. júla 1963 sa stal kultúrnou pamiatkou.

História
--------

Rybník v zámockom parku
V období vybudovania parku boli v okolí zámku vysadené vzácne dreviny pod ktorými sa nachádzali pomníky obľúbených grófskych psov. Zámocký park sa postupom času stal miestom oddychu nie len pre grófstvo, ale aj širokú verejnosť. Od roku 1931 park vlastní mesto Pezinok, ktoré sa o jeho stav stará dodnes. V parku sa nachádzajú mnohé vzácne dreviny, ako platan, magnólia alebo gledíčia trojtŕňová.

V súčasnosti majú návštevníci možnosť oboznámiť sa s názvami rastlín a živočíchov, ako aj s bližším popisom ich výskytu v Zámockom parku na náučnom chodníku. V parku sa náchádza aj Pezinský zámok, rybník a centrum voľného času.

Od 18. marca 2019 bol uzavretý kvôli bezpečnostnej údržbe stromov a parku. Už je otvorený.

Pozri aj
--------

* Pezinský zámok

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2019-07-09]. Dostupné online.
2. ↑   *Zámocký park zatvorený až do odvolania* [online]. TV Pezinok, 18. marec 2019, [cit. 2019-07-09]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Prevádzkový poriadok Zámockého parku

Zdroj
-----

* Zámocký park v Pezinku na KamNaVylet.sk
**Jean-Loup Chrétien** (\* 20. august 1938, La Rochelle, Francúzsko) je prvý francúzsky kozmonaut, ktorý letel na ruskej kozmickej lodi Sojuz aj na americkom raketopláne Atlantis.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Narodil sa v Bretánii. V roku 1959 sa dostal na tri roky do vojenskej leteckej školy *École de l'Air*. Potom slúžil v armáde ako stíhač a testovací pilot. V roku 1977 bol vymenovaný za zástupcu veliteľa protivzdušnej obrany južného Francúzska. Od roku 1978 prechádzal sitom výberu z 430 adeptov z Francúzska na post kozmonauta, koncom roka 1980 nastúpil na výcvik v Hviezdnom mestečku s nohou v sadre. Je ženatý, má synov.

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letel koncom jari 1982 na palube Sojuzu T-6 na sovietsku orbitálnu stanicu Saľut 7. Spolu s ním z Bajkonuru vzlietol Vladimir Džanibekov, na stanici sa stretli s ďalšími tromi kozmonautmi Berezovojom, Lebedevom a Ivančenkovom, po týždni sa odpojili a vrátili na Zem po 189 hodinách letu. Svojim letom sa zaradil ako prvý občan Francúzska na 108 miesto medzi kozmonautmi Zeme.

Po druhýkrát bol v posádke lodi Sojuz TM-7 na jeseň 1988. Na štarte z Bajkonuru bol prítomný aj francúzsky prezident Francois Mitterrand. Trojčlenná posádka Volkov, Krikaľov a Chrétien sa so svojou loďou pripojila k orbitálnej stanici Mir, kde už pracovali Titov a Manarov. Celá pätica potom na stanici plnila pripravené úlohy, Chrétien mal na starosť 14 experimentov z pre neho vytvoreného programu Aragaz vrátane výstupu do otvoreného vesmíru (EVA). Po troch týždňoch sa Chrétien spoločne s Manarovom a Titovom v lodi Sojuz TM-6 vrátili späť na Zem.

Tretí let absolvoval vo svojich 59 rokoch na palube amerického raketoplánu Atlantis na jeseň roku 1997. Posádka bola medzinárodná, sedemčlenná: James Wetherbee, Michael Bloomfield, Vladimir Titov z Ruska, Scott Parazynski, Chrétien z Francúzska, Wendy Lawrenceová, David Wolf. Posledne menovaný na Mire zostal, namiesto neho sa na Zem vrátil Michael Foale z pôvodnej posádky Miru. So sebou mali vedecký modul Spacehab. Po 11 dňoch vo vesmíre Atlantis pristál na Floride, na pristávacej dráhe Kennedyho vesmírneho strediska.

* Sojuz T-6 (24. jún 1982 – 2. júl 1982)
* Sojuz TM-7 (26. november 1988 – 21. december 1988)
* STS-86 Atlantis (26. september 1997 – 6. október 1997)

### Po letoch

Po troch letoch, počas ktorých vo vesmíre strávil 43 dní, zostal v americkom Houstone v NASA, roku 2001 odtiaľ odišiel. V rokoch 2007-2008 sa stal členom vedenia firmy Tietronix Sotfware v Houstone.

Zdroje
------

### Literatúra

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

### Externé odkazy

* Jean-Loup Chrétien v encyklopédii SPACE-40 (po česky)
* Chrétien, Jean-Loup. v Malej encyklopédii kozmonautiky (po česky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portálFrancúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 139249120
* GND: 140713875
* ISNI: 0000000083690895
* LCCN: n82123862
* VIAF: 31994565
* WorldCat: lccn-n82123862
Ilustrácia pri mesiaci január – odovzdávanie darov. Vojvoda z Berry vpredu vpravo v modrom obleku
Ilustrácia so skupinou pútnikov pri mesiaci september
**Prebohaté hodinky vojvodu z Berry** (franc. Très Riches Heures du Duc de Berry) je nádherne zdobený rukopis *hodiniek*, čiže knihy obsahujúcej modlitby pre každú liturgickú hodinu dňa, ktorý si objednal vojvoda Ján I. z Berry okolo roku 1410. Kniha býva nazývaná kráľom iluminovaných rukopisov, pravdepodobne je najdôležitejším iluminovaným rukopisom 15. storočia. Kniha má 416 strán a zhruba polovica z nich obsahuje celostránkové ilustrácie, ktoré napriek svojej pomerne malej veľkosti patria k vrcholom gotickej knižnej maľby.

*Prebohaté hodinky* sú v súčasnosti uložené ako *rukopis č. 65* v Musée Condé vo francúzskom meste Chantilly.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prebohaté hodinky vojvodu z Berry**

Externé odkazy
--------------

* Les Très Riches Heures du Duc de Berry

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portálLiterárny portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Přebohaté hodinky vévody z Berry na českej Wikipédii.*
**Agostino Casaroli** (\* 24. november 1914, Castel San Giovanni, Taliansko – † 9. jún 1998, Rím) bol taliansky rímskokatolícky arcibiskup a kardinál, diplomat a štátny sekretár (1979 – 1990) Vatikánu.

Životopis
---------

Narodil sa v chudobnej rodine v Castel San Giovanni (Piacenza). 27. mája 1937 bol vysvätený na kňaza. Pokračoval ďalej v štúdiu na Pápežskej diplomatickej akadémii. V roku 1939 získal doktorát kánonického práva. V rokoch 1940 – 1961 pôsobil ako úradník na Štátnom sekretariáte. Ján XXIII. ho v roku 1961 menoval za námestníka tajomníka Kongregácie pre mimoriadne cirkevné záležitosti. Postupne sa stal vedúcou osobnosťou vatikánskej diplomacie, viedol rokovania Vatikánu s mnohými štátmi a bol hlavným spoluarchitektom politiky pápežov Jána XXIII. Pavla VI. a Jána Pavla II. voči štátom východného bloku. 4. júla 1967 bol vymenovaný za sekretára Kongregácie pre mimoriadne cirkevné záležitosti. 16. júla ho Pavol VI. vysvätil na biskupa a v roku 1979 ho Ján Pavol II. vymenoval za kardinála a štátneho sekretára. 

Kardinál Casaroli bol hlavným svätiteľom troch slovenských biskupov (Július Gábriš, Jozef Feranec a Ján Pásztor) v roku 1972 v Nitre. Bola to prvá úradne povolená biskupská vysviacka od roku 1949, pričom v tom čase nebol na Slovensku ani jeden verejne pôsobiaci biskup. Pamätná bola jeho návšteva ČSSR v roku 1985 a jeho účasť na národnej púti na Velehrade, z ktorej sa stala veľká manifestácia proti cirkevnej politike vtedajšieho Česko-Slovenska a za pápeža a jednotu cirkvi.

1. decembra 1990 rezignoval z dôvodu veku na všetky úrady. Zomrel 9. júna 1998 v Ríme.

Dielo
-----

* Agostino Casaroli: *Trýzeň trpělivosti*; Karmelitánské nakladatelství, Kostelní Vydří 2001, ISBN 80-7192-621-3 (čes. )

Referencie
----------

1. ↑  David M. Cheney. *www.catholic-hierarchy.org*. REV. 2012-11-24, [cit. 2013-01-04]. Kapitola Agostino Cardinal Casaroli †. (angl.)

Externé odkazy
--------------

* www.cardinalcasaroli.org webstránka venovaná Agostinimu Casarolimu (tal. )

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Agostino Casaroli na českej Wikipédii.*

  


| Tituly a funkcie v Rímskokatolíckej cirkvi |
| --- |
| Predchodca**Jean-Marie Villot** | **Kardinál štátny sekretár**1979 – 1990 | Nástupca**Angelo Sodano** |

Autoritné údaje: * BnF: 11984323z
* GND: 118653318
* ISNI: 0000 0001 1470 3856
* LCCN: n86096282
* NK ČR: jo2002103072
* VIAF: 32790050
* WorldCat: lccn-n86096282
Frontispice vydania z r. 1612
***L’Astrée*** je barokový bukolický román od autora Honoré d’Urfé.

Patrí do žánru román-rieka, ktorý prvýkrát publikoval práve Honoré d’Urfé, čím výrazne ovplyvnil celý prozaický žáner. Román vychádzal na pokračovanie medzi rokmi 1607 a 1627, stal sa známy v Európe už v čase jeho publikovania vo vzdelaných vrstvách vtedajšej spoločnosti. Honoré d’Urfé chcel začať písať pastiersky román podľa vzoru španielskej a talianskej literatúry. To znamená predovšetkým inšpiráciu Sannazarom a jeho Arcadiou, Torquatom Tassom a jeho Amintou, Cervantesovou Galatheou a Guariniho Verným pastierom.

Hlavné postavy sú Astrée a Céladon, k nim sa postupne pridávajú ďalšie postavy podobného osudu a zamerania, čím sujetovo napĺňajú umelecký zámer. Príbehy sa vlievajú ako riečky do jednej veľkej rieky príbehu, od čoho pochádza aj názov.

Dve hlavné postavy, pastier Céladon a pastierka Astrée, sú hlavnou osou románu, ich peripetie lásky, nedorozumenia a politické ambície a intrigy ostatných postáv napĺňajú šesť dielov románu. Dej je umiestnený do lesov a lúk okolo zámku Forez do obdobia v 5. storočí, keď ho obývali Galovia a ich druidskí náčelníci.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku L'Astrée na francúzskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 11957467z
* VIAF: 183469341
***Čarodejnica z Portobella*** (port. A bruxa de Portobello) je román autora Paula Coelha z roku 2006. V slovenčine vyšiel prvýkrát v roku 2007.

Román prezentuje fiktívny životný príbeh ženy s mimoriadnymi schopnosťami menom Athena. Jej príbeh je vyrozprávaný viacerými osobami - svedkami, ktorí tak skladajú mozaiku Atheninho curriculum vitae. Medzi nich patrí novinár Heron Ryan, herečka Andrea McCainová, numerologička Lella, niektoré jej žiačky mystickej náuky a ďalší. Jednotlivé výpovede zjednocuje postava rozprávača a zároveň bádateľa. Nahrávaním a prepisom jednotlivých výpovedí sa snaží zostaviť pravdivý príbeh z rôznorodých subjektívnych a často protichodných pohľadov. Prejavuje sa tak relatívnosť pravdy, na ktorú chce autor poukázať:

*„Aj ten najbezvýznamnejší z opýtaných veril, že má jedinú a definitívnu verziu akejkoľvek udalosti, preto napokon všetci privolili. Počas nahrávok som pochopil, že nič nie je absolútne a všetko závisí od vnímania človeka. A najlepší spôsob, ako sa dozvedieť, kto sme, je neraz dozvedieť sa, ako nás vidia iní"*.

Referencie
----------

1. ↑  Paulo Coelho:Čarodejnica z Portobella, vydavateľstvo Ikar, 2007,preklad Jana Marcelliová, str. 21,ISBN 978-80-551-1498-9
**Monoklinická** (v staršom názvosloví aj **jednoklonná**) kryštálová sústava je jedna zo siedmich kryštálových sústav. Je pomerne málo súmerná, môže sa v nej vyskytovať rovina súmernosti (symbol **m**), alebo dvojnásobná os súmernosti (**2**), alebo ich kombinácia (**2/m**). Bravaisove mriežky môžu byť dve - **primitívna** (**P**), alebo **bázicky centrovaná** (**C**).

Typy mriežok
------------

* Primitívna mriežkaPrimitívna mriežka
* Bázicky centrovaná mriežkaBázicky centrovaná mriežka

Výber súradnicovej sústavy
--------------------------

Súmernosť monoklinickej sústavy ponúka nasledovné možnosti:

* **prvé postavenie** - dvojnásobná os je totožná s kryštalografickou osou Z, rovina súmernosti je rovnobežná s osami X a Y
* **druhé postavenie** - os je totožná s Y a rovina rovnobežná s X a Z
* **tretie postavenie** - os je v smere X a rovina rovnobežná s osami Y a Z.

Zaužívaným postavením je druhé, pričom musí byť splnená podmienka, že uhol β > 90°, tolerované ja aj prvé postavenie a výnimočne aj tretie. Ak je β > 90°, tak sa pozičné body kryštálových tvarov ležicich v rovine [100] zobrazia inak, ako pri sústavách, kde α a β = 90°.

Kryštálové tvary
----------------

V jednotlivých grupách sú možné nasledovné tvary:

* **2/m** - pinakoid a monoklinická prizma
* **m** - pedión, pinakoid a dóma
* **2** - pedión, pinakoid a sfenoid

Všetky kryštálové tvary sú otvorené, preto sa môžu vyskytovať len vo vzájomnej kombinácii.


| * z
* d
* u
Kryštálové sústavy |
| --- |
| 
* Triklinická
* Monoklinická
* Rombická (ortorombická)
* Trigonálna
* Tetragonálna
* Hexagonálna
* Kubická

 |
**Juraj Boško** (\* 27. apríl 1913 Záriečie - † 18. september 1996 Brezno) bol slovenský pedagóg, kantor.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ondrej Boško a jeho matka Božena rod. Jancíková. Ľudovú školu vychodil v Záriečí, meštianku v Púchove. Juraj Boško absolvoval učiteľský ústav v Banskej Štiavnici v roku 1936. V rokoch 1936 – 1938 vyučoval vo Vyšnej Boci, nasledujúci rok pôsobil v Uhorskom pri Málinci. Po skúške spôsobilosti, ktorú urobil v Novej Bani, bol roku 1939 zvolený za učiteľa vo Veľkých Levároch. Po roku pôsobenia prichádza 20. septembra 1940 do Jasenovej, kde účinkoval osem rokov. 16. februára 1948 bol preložený na štátnu meštiansku školu v Brezne. Tu účinkoval v rokoch 1948 – 1953. Učiteľskú profesiu opustil pre rozpory medzi cirkvou a vtedajšími predstaviteľmi školstva. Zamestnal sa v Mostárni Brezno, kde sa z robotníka vypracoval na projektanta vo výpočtovom stredisku. Naďalej však pokračoval v kantorskej práci v cirkevnom zbore, vyučoval hru na klavír a akordeón. V roku 1987 v Brezne založil a dlhé roky viedol spevokol, na ktorého základoch v novembri 1995 vznikol evanjelický miešaný spevácky zbor Chrámový zbor apoštola Pavla v Brezne, ktorý pôsobí aj v súčasnosti. Napísal okolo 100 básní, niektoré zhudobnil.

Po príchode do Jasenovej v roku 1940 mladý učiteľ Juraj Boško sa zaoberal aj výskumom jaskýň v oblasti Chočských vrchov. Juraja Bošku možno považovať za prvého speleológa, ktorý sa systematickejšie zaoberal prieskumom Choča. Po príchode do Brezna sa stal členom Slovenskej speleologickej spoločnosti, zúčastnil sa výskumu jaskyne Bystrá a ďalších jaskýň v Nízkych Tatrách a Horehroní.

Juraj Boško je známy aj ako autor jaskyniarskych piesní. S piesňami *Hora, hora, ty si dobrá*, *Klenotnica* a *Hľadať krásu...* sa umiestnil na prvom mieste v súťaži, ktorú vypísala Slovenská speleologická spoločnosť. Jeho ďalšou záľubou bolo maľovanie. Učil ho maľovať akad. maliar prof. Jaroslav Augusta, občas ho navštevoval aj akad. maliar Martin Benka. Namaľoval niekoľko desiatok obrazov, najmä krajinky, ktoré väčšinou rozdal rodine a priateľom. Juraj Boško bol zanieteným matičiarom. V rokoch 1985 – 1988 bol predsedom miestneho odboru v Brezne.

Referencie
----------

1. ↑  REMKO, Milan. Oravské zápisky. Bratislava: Remedika s.r.o, 2020, 195s. ISBN 9788097295424
2. ↑  REMKO, Milan. *Genius loci Choč Príbehy zo života*, Remedika 2021, 136s. ISBN 9788097295448
3. ↑  KORTMAN, Bohuslav. *Bol jedným z nás Juraj Boško 1913 – 1996*. Spravodaj SSS 44 (3) (2013) 44
4. ↑  KORTMAN, Bohuslav. *Ktorá je naša prvá jaskyniarska pieseň?* Spravodaj SSS 41(3) (2010) 33–36

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Dersu Uzala, ako ho odfotografoval V. K. Arsenjev
***Dersu Uzala*** (rus. Дерсу Узала) je kniha ruského prieskumníka a spisovateľa Vladimira K. Arsenieva z roku 1923. Je založená na skutočných udalostiach, ktoré prežil kapitán Arseniev ako vojenský zememerač so svojimi spolupracovníkmi pri mapovaní východosibírskej tajgy v oblasti rieky Ussuri. Tam sa spriatelil s domorodým lovcom menom Dersu Uzala, ktorý ich sprevádzal a aj zachránil život. Dersu bol príslušníkom pôvodného národa Nanajcov. Celý život prežil v sibírskej tajge, bol výborný stopár a lovec. V súčasnosti má Dersu Uzala v osade Korfovskij pamätník a je po ňom pomenovaná planétka 4142 Dersu-Uzala. Dej sa odohráva v rokoch 1902-1908.

„Postava lovca Dersu priniesla do ruskej, ale aj svetovej literatúry obraz človeka, ktorý žije v dokonalej symbióze s prírodou. Dersuov čistý vzťah k ľuďom a k prírode, jeho svojrázna životná filozofia, schopnosť vnímať aj zviera, aj strom ako rovnocenného partnera ukazujú, aká obrovská priepasť narastá medzi svetom panenskej prírody a pretechnizovanou spoločnosťou".

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

V roku 1902 mapovala zememeračská skupina vedená kapitánom Arsenievom povodie rieky Ussuri. Pri putovaní sa stretli s domorodým lovcom, ktorému ponúkli, aby im robil sprievodcu. Dersu Uzala (nar. okolo roku 1850) im viackrát zachránil život a medzi ním a kapitánom vzniklo veľké priateľstvo, Arseniev ho opisuje ako vynikajúceho človeka. V roku 1907, keď Dersu zostarol a zhoršil sa mu zrak, ho Arseniev zobral k sebe domov do Chabarovska. Dersu Uzala však nechápal život v meste a nemohol si zvyknúť na život medzi štyrmi stenami. Preto sa v roku 1908 vyberá pešo z Chabarovska do svojej tajgy k rieke Ussuri. Domov sa ale už nedostal, na ceste ho prepadli a zavraždili lúpežníci. Podľa Arsenieva sa to stalo pri osade Korfovskij, asi 30 kilometrov južne od Chabarovska a Dersuu pochovali v neoznačenom hrobe v tajge. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Filmové adaptácie
-----------------

* 1961 - *Dersu Uzala* (Дерсу Узала) ZSSR, réžia Agasi Babajan
* 1975 - *Dersu Uzala* (Дерсу Узала) ZSSR, Japonsko, réžia Akira Kurosawa

Referencie
----------

1. 1 2  ARSENIEV Vladimír. In: KOVAČIČOVÁ, Oľga, a kol. *Slovník ruskej literatúry 11. – 20. storočia*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2007. 581 s. ISBN 978-80-224-0967-4. S. 67 – 68.
2. ↑  fotografia pamätníka v osade Korfovskij


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portál |