Akčný potenciál v grafickom vyobrazení; os x zobrazuje časový priebeh, os y potenciál.
**Akčný potenciál** je dočasná, rýchla a vratná zmena membránového potenciálu na membránach nervových a svalových buniek. Umožňuje prenos vzruchu a aktivuje svalový sťah.

Charakteristika
---------------

Akčný potenciál je krátka a rýchla zmena elektrochemickej rovnováhy biologickej membrány. Dochádza k jej depolarizácii až obráteniu polarity membrány (transpolarizácia). Následne dochádza k rýchlemu návratu do pôvodného stavu – repolarizácii.

Spočiatku dochádza k zvýšenému vtoku Na+ do bunky. Cca. do úrovne 15 mV je schopný únik K+  z bunky túto nerovnováhu kompenzovať. Po dosiahnutí spúšťacej úrovne (prahu dráždivosti) dochádza k náhlemu skokovému zvýšeniu priepustnosti membrány pre Na+ v dôsledku otvorenia napäťovo riadených sodíkových kanálov, čo spôsobuje reťazovú reakciu a aktiváciu ďalších transportných systémov pre sodík. Nastáva depolarizácia membrány.
  
Vzostup priepustnosti membrány pre Na+ sleduje s miernym oneskorením K+, ktorého ióny naopak bunku opúšťajú. To neskôr umožní repolarizáciu a návrat do stavu pokojového membránového potenciálu. Počas akčného potenciálu teda dochádza k výmene určitého (celkovo veľmi malého) množstva iónov sodíka a draslíka na stranách membrány. Táto výmena následne prebieha opačným smerom, kedy aktívne transportné systémy (využívajúce energiu ATP) vracajú draslík do bunky a sodík von z bunky.

Následky
--------

Po dosiahnutí prahu dráždivosti a spusteniu kaskády vedúcej k vzniku akčného potenciálu je bunková membrána v príslušnej časti absolútne nereaktívna – nereaguje na žiaden stupeň stimulácie. Tento stav sa označuje ako *absolútna refraktérna fáza*. Tesne na konci hrotovej fázy („peaku") sa stáva membrána opäť dráždivou, no stimul musí byť značne silnejší ako v základnom pokojovom stave – táto fáza sa označuje ako *relatívna refraktérna fáza*. Táto vlastnosť membrány dáva čas bunke na regeneráciu pomerov koncentrácii iónov na stranách membrány.

Vlastnosti
----------

Akčný potenciál vzniká na určitom mieste bunkovej membrány a má tendenciu sa z miesta vzniku šíriť – depolarizácia membrány totiž aktivuje postupne ďalšie a ďalšie napäťovo riadené kanály pre Na+. Takýmto spôsobom sa šíri nervový vzruch po axónoch (neuritoch) nervových buniek smerom od tela a po dentritoch smerom k telu bunky. Dôležitou vlastnosťou vzruchu je to, že jeho charakter sa vzdialenosťou od miesta vzniku nemení, amplitúda je stále rovnako vysoká. Zároveň absolútna a relatívna refraktérna fáza zabraňuje spätnému šíreniu akčného potenciálu k miestu vzniku.

Na nemyelinizovaných nervových vláknach sa vzruch šíri kontinuálne a relatívne pomaly. Značná časť axónov nervových buniek je ale myelinizovaná a vzruch sa šíri skokovo dráždením drobných „neizolovaných" medzier (Ranviérove zárezy) – tento spôsob vedenia vzruchu sa označuje ako *saltatórny* a jeho zásadnou výhodou je značne vyššia rýchlosť a energetická hospodárnosť (v podstate sa depolarizujú len krátke úseky membrány a teda návrat do rovnováhy je značne menej náročný na spotrebu ATP). Myelínová pošva zároveň bráni aktivácii susedných nervových vlákien, ktoré často prebiehajú v tesnej blízkosti.

Zdroj
-----

* KITTNAR, Otomar a kol. *Lékařská fyziologie*. Praha : Grada, 2011. ISBN 978-80-247-3068-4. (po česky)