**Kňaz** (v praslovančine aj staroslovienčine *kъnędzь*) bol slovanský titul, používaný všetkými Slovanmi, ktorý označoval nezávislých vladárov, vládcov priamo podliehajúcich takémuto vladárovi, urodzených veľmožov, rôznych teritoriálnych vládcov, vedúcich predstaviteľov mesta, pánov družiny a podobne (podrobnosti pozri nižšie). Titul sa dnes do slovenčiny obyčajne prekladá slovom knieža. V historických latinských textoch sa titul prekladal ako *princeps* alebo (najmä neskôr) ako *comes* alebo ako *dux*.

Použitie výrazu
---------------

Výraz je prvýkrát doložený v arabskom texte Ibna Churdádbiha, ktorý (asi) v roku 846 v odseku, ktorý sa zaoberá názvami najvyšších vládcov v jednotlivých štátoch sveta (spomína sa napr. Byzancia – básíl, Perzia – kisrá atď.), výslovne píše, že „kráľ Slovanov sa volá knáz" (výraz „kráľ Slovanov" znie v origináli: „malik as-Sakálib (a)"). Zo staroslovienskych textov sa výraz vyskytuje najmä v *Živote Konštantína*, *Živote Metoda*, *Napomenutí vladárom* a *Traktáte mnícha Chrabra o slovanských písmenách*. Zaujímavá je v tejto súvislosti najmä zmienka v Živ. Konštantína v kap. 14, kde sa výraz spomína jednak vo význame najvyšší vládca (Rastislav ako moravský „kňaz") a jednak súčasne vo význame urodzený veľmož (Rastislav sa poradil so svojimi „kňazmi"). Tomuto významu je blízke dnešné hornolužické slovo knez, ktoré znamená pán, a staré slovenské slovo kňahyňa, ktoré znamenalo urodzená, šľachtičná. Ohľadom rozdielu medzi výrazmi knieža a vojvoda treba dodať, že „kňaz" (vo význame najvyšší vládca) mal často špeciálne na bojové účely zástupcu označovaného ako vojvoda.:314 a nasl.

V oblasti historického Česka sa výraz prvýkrát vyskytuje v *Prologu o sv. Ludmile*, ako aj v *Prvej* a *Druhej slovanskej legende o sv. Václavovi*. V *Prvej slov. legende o sv. Václavovi* sa opäť stretávame s použitím výrazu jednak na označenie vládcu (Vratislav) a jednak súčasne na označenie jemu podriadených vládcov („knjasi, ktorí boli vtedy v jeho oblasti"). Výraz sa pochopiteľne vyskytuje aj v neskorších českých textoch.:315

Pre územie Poľska a okolie spomína Život Metodov „kňazь"a na Visle. Obodritské knieža v 12. storočí uvádza v latinskom texte, že pri dolnej Labe slovanský vládca sa nevolá „rex" (teda kráľ), ale „knese". Ďalším raným dokladom je knieža Sprévanov, ktoré si v 12. storočí dalo v meste Köpenick raziť mince, ktoré obsahujú v kolopise slovo k[n]es.:315

V bulharskej oblasti je výraz prvýkrát doložený okolo 10. storočia v textoch *Traktát mnícha Chrabra o slovanských písmenách* a *Poznámka Konštantína Preslavského k prekladu diela Athansija Alexandrijského*, pričom sa spomína, že bulharskí panovníci Boris a Simeon mali titul kьnezъ. Neskôr výraz nachádzame v podobe kьňazъ na náhrobnej doske syna posledného cára Západobulharskej ríše z 11. storočia, ktorá sa nachádza v Michalovciach.:316

V oblasti bývalej veľkej Juhoslávie je najstarší doklad (v podobe knez) až zo začiatku 12. storočia na hlaholskej tabuli známej ako Baščanska ploča. Od konca 12. storočia sa potom slovo v podobe knez vyskytuje už v početných latinských a cyrilských textoch. V latinských textoch od 12. storočia sa slovo buď uvádza v slovanskej podobe, alebo sa výlučne prekladá slovom „comes". Posledný nezávislý vládca Dukljy (Zety) Michal mal v 12. storočí titul veliki knez (lat. comes magnus). Titul knez či veliky knez mali v oblasti Srbska a Bosny aj príbuzní vládcu, ktorí ho zastupovali na určitom území. Zo srbského dvora je známy aj titul comes camerarius a z Bosny comes curialis (dvorski knez). Od 12. storočia titul knez (lat. *comes*) mali aj najvyšší predstavitelia dalmátskych miest (t. j. zástupcovia jednak kráľa, ktorému podliehali, a jednak obce). V Srbsku, Bosne a Chorvátsku 13. a 14. storočia mali titul knez mnohí teritoriálni vládcovia.

U východných Slovanov sú najstaršie ojedinelé doklady z 10. storočia (zmluvy s Byzantskou ríšou) a z 11. storočia (nekrologické správy o kyjevských vládcoch). Od 12. storočia sú už doklady časté, napríklad v Nestorovej kronike (12. stor.), ktorá spolu s ďalšími dobovými ruskými kronikami výraz kъňazь (či kňazъ) bohato používa aj spätne na ruské dejiny od 9. storočia – spočiatku ako označenie pána hradu či len pána družiny. V ruských textoch sa spomína najmä hlavné knieža so sídlom v Kyjeve (často, najmä neskôr, v podobe velikij kъňazь – veľkoknieža) a súčasne tzv. údelné kniežatá, sídliace v ostatných hradoch.:316

Etymológia
----------

Podľa starších názorov praslovanské slovo kъnędzь (iný prepis: kъneNdzь) pochádza z pragermánskeho slova \*kuningaz alebo gótskeho \*kuniggs (odtiaľ napr. starohornonemecky kuning a nemecky König = kráľ, alebo anglicky king = kráľ).

Podľa Š. Ondruša, ktorý etymológii tohto slova venoval viacero článkov, je etymológia v podstate presne opačná: Podobne ako v latinčine zo slova principium (význam: 1. začiatok, 2. princíp) vzniklo slovo princeps (knieža, vodca, ten, čo je prvý), tak zo slovanského slova konъ (význam: prvotnosť, začiatok) vzniklo:

* jednak slovo zakonъ (zákon, princíp) a z neho slovo zakonьnikъ (význam: strážca a ochranca zákona/princípu; grécky ekvivalent je slovo nomikos a v novovekej ruštine slovo zakonovedec)
* jednak slovo koning resp. neskôr kъning- (význam ako v predchádzajúcom prípade, teda ochranca zákona; hláska ъ sa pravidelne vyslovovala ako zvuk medzi hláskami u a o a historicky vznikla z hlások u a o), neskôr po palatalizácii g na dz a vzniku nosovej samohlásky tvar kъnędzь,
* a jednak slovo kъningę, neskôr po palatalizácii a vzniku nosovej samohlásky kъnęžę a napokon v 10. storočí po zániku jeru a nosovky tvar knäžä.

Pokiaľ ide o tvar zakonьnikь, ten dnes v poľštine v podobe zákonnik označuje mnícha. Pokiaľ ide o tvar kъnędzь, ten sa v 10. storočí u západných Slovanov okrem Poliakov zmenil na tvar kňäz (v starej češtine kněz, v starej slovenčine kňaz), u Poliakov na ksiądz, v ruštine na kňaz a u južných Slovanov na knez. Všetky tieto slová pôvodne znamenali knieža (a pod.), ale v češtine (paralelne už aj v starej češtine), slovenčine a poľštine časom začali znamenať to, čo dnes označujeme ako kňaz, teda duchovnú osobu. Pokiaľ ide o slovo knäžä, z toho sa po 10. storočí vyvinulo slovenské slovo knieža, české slovo kníže a poľské slovo ksiąžę. Autor poznamenáva, že *treba kategoricky odmietnuť starý tradovaný názor, že slovo kňaz, knieža resp. praslovanské kъneNdzь...pochádza od Germánov. Naopak, praslovanské predhistorické kъneNdzь pred... 5. storočím prešlo od Praslovanov k Pragermánom. Kъning- vyslovované ako kuning prešlo k starým Germánom v podobe kuning...Od starých Slovanov prešlo kuning aj k starým Baltom a od nich až k Fínom. V litovčine má podobu kunigas a vo fínčine kunigas.*

Referencie
----------

1. ↑  KNÍŽE. In: LUTOVSKÝ, Michal. *Encyklopedie slovanské archeologie v Čechách, na Moravě a ve Slezsku*. 1. vyd. Praha : Libri, 2001. 431 s. ISBN 80-7277-054-3. S. 128.
2. 1 2 3 4 5  STEINHÜBEL, Ján. *Nitrianske kniežatstvo: počiatky stredovekého Slovenska: rozprávanie o dejinách nášho územia a okolitých krajín od sťahovania národov do začiatku 12. storočia*. 1. vyd. Bratislava : Veda; Rak, 2004. 576 s. ISBN 80-224-0812-3.
3. ↑   *Dejiny Slovenska*. Ed. Samuel Cambel. Vyd. 1. Zväzok I : (do roku 1526). Bratislava : Veda, 1986. 534 s. S. 139.
4. ↑  PAULINY, Ján. *Arabské správy o Slovanoch : (9. – 12. storočie)*. Vyd. 1. Bratislava : Veda; Bernolákova spoločnosť, 1999. 214 s. ISBN 80-224-0593-0. S. 90.
5. ↑  . Dostupné online.
6. ↑  BLAGOJEVIĆ, Miloš. Knez. In:  *Lexikon des Mittelalters*. [CD-ROM] Stuttgart : J.B. Metzler, 2000. ISBN 3-476-01819-9.
7. ↑  RÜß, Hartmut. Knjaz’. In:  *Lexikon des Mittelalters*. [CD-ROM] Stuttgart : J.B. Metzler, 2000. ISBN 3-476-01819-9.
8. ↑  RÜß, Hartmut. Großfürst. In:  *Lexikon des Mittelalters*. [CD-ROM] Stuttgart : J.B. Metzler, 2000. ISBN 3-476-01819-9.
9. ↑  napr.
10. ↑  ONDRUŠ, Šimon. *Odtajnené trezory slov I*. Martin : Matica slovenská, 2000. ISBN 80-7090-530-1. S. 88 – 90. ; ONDRUŠ, Šimon. *Odtajnené trezory slov II*. Martin : Matica slovenská, 2002. ISBN 80-7090-659-6. S. 26.  (Poznámka: V prvom diele knihy boli tvrdé znaky omylom vytlačené ako mäkké znaky, v druhom diele bola táto chyba napravená).

Ďalšia literatúra
-----------------

* HAVLÍK, Lubomír E. *Kronika o Velké Moravě*. 2. dopl. a upr. vyd. V Brně : Jota, 2013. 400 s. ISBN 978-80-8561-706-1. S. 132 – 133.