recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny

**Halldór Kiljan Laxness**, vlastným menom **Halldór Guðjónsson**, (\* 23. apríl 1902, Reykjavík, Island – † 8. február 1998, Mosfellsbær) bol islandský prozaik, básnik, dramatik, esejista a prekladateľ.

Životopis
---------

Vyrastal na rodičovskej farme v Laxnesi, študoval na gymnáziu v Reykjavíku, od roku 1919 cestoval po Škandinávii a Európe. Roku 1922 konvertoval na katolicizmus, dokonca 8 mesiacov strávil v kláštore Clerveaux v Luxembursku, kde prijal krstné meno Kiljan. Vplyv konvertovania ustúpil počas pobytu na Islande v lete 1926 – 1927, kedy sa začal zaujímať o príčiny islandskej chudoby a v USA (1928 – 1930), kde sa snažil preniknúť do hollywoodskej filmovej produkcie. Práve v USA sa priklonil k marxizmu a zahorel pre myšlienky socializmu. 

V 30. a 40. rokoch 20. storočia bol jedným z najaktívnejších ľavicových intelektuálov a komentátorov doby. Jeho knihy väčšinou vyvolávali politické debaty.

V roku 1955 sa stal laureátom Nobelovej ceny za literatúru. V 60. rokoch sa definitívne rozišiel s ľavicovou politikou.

Písal historické a spoločenské romány, životopisné diela aj divadelné hry. Celé jeho dielo je presiaknuté ironickým humorom. V realistických románoch riešil súdobé problémy, v 60. rokoch napísal niekoľko experimentálnych drám so silným vplyvom nadprirodzenosti.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Halldór Kiljan Laxness**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Halldór Kiljan Laxness**

  


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za literatúru |
| --- |
| 
* Pär Lagerkvist (1951)
* François Mauriac (1952)
* Winston Churchill (1953)
* Ernest Hemingway (1954)
* Halldór Laxness (1955)
* Juan Ramón Jiménez (1956)
* Albert Camus (1957)
* Boris Pasternak (1958)
* Salvatore Quasimodo (1959)
* Saint-John Perse (1960)
* Ivo Andrić (1961)
* John Steinbeck (1962)
* Jorgos Seferis (1963)
* Jean-Paul Sartre (1964)
* Michail Alexandrovič Šolochov (1965)
* Šmuel Josef Agnon/Nelly Sachsová (1966)
* Miguel Ángel Asturias (1967)
* Jasunari Kawabata (1968)
* Samuel Beckett (1969)
* Alexandr Isajevič Solženicyn (1970)
* Pablo Neruda (1971)
* Heinrich Böll (1972)
* Patrick White (1973)
* Eyvind Johnson/Harry Martinson (1974)
* Eugenio Montale (1975)

 |
| 
* 1901 – 1925
* 1926 – 1950
* **1951– 1975**
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * abART: 61938
* BnF: 119114639
* GND: 118570382
* ISNI: 0000 0001 2122 2110
* LCCN: n78095360
* NK ČR: jn19981001730
* VIAF: 17225412
* WorldCat: lccn-n78095360
Škoda Felicia Pick-up
Tažký americký pick-up Ford F-550
**Pick-up** je druh úžitkovej automobilovej karosérie. Priestor pre náklad je pôvodne odkrytý, ale môže byť na ňom namontovaná krycia nadstavba. Takýto automobil je vybavený tvrdšími tlmičmi na prevoz ťažkých nákladov. Sú často robustnejšie než dodávkové automobily a majú pohon zadnej alebo oboch náprav. 

V Európe sú pick-upy často odvodené od osobných automobilov a slúžia hlavne na prepravu tovaru alebo ako servisné vozidlá spoločností, zasahujúcich často v teréne (elektrikári, vodári, lesníci...). V USA majú pick-upy významné miesto v kultúre. Predaj pick-upov je tu populárny a nahrádza v niektorých oblastiach aj predaj osobných automobilov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pick-up**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pick-up na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Automobilové karosérie |
| --- |
| otvorené | 
* Roadster
* Kabriolet
* Targa

 |
| zatvorené | 
* Sedan
* Hardtop
* Kupé
* Limuzína
* Notchback

 |
| zadné dvere | 
* Kombi
* Hatchback
* Liftback
* Shooting Brake

 |
| ostatné | 
* SUV
* Leisure activity vehicle
* Minibus
* Dodávkový automobil
* Pick-up
* Crossover
* MPV
	+ kompaktné MPV
	+ mini MPV

 |

| * z
* d
* u
Triedy automobilov |
| --- |
| 
* Miniautomobil (A)
* Malý automobil (B)
* Nižšia stredná trieda (C)
* Stredná trieda (D)
* Vyššia stredná trieda (E)
* Luxusný automobil (F)
* Športový automobil (G)
* Superšportový automobil (G+)
* Kabriolet (H)
* Off-road (I)
* Van trieda (K)

 |
**František Lahola** (\* 6. marec 1872, Babice – † 13. jún 1925, Liptovský Mikuláš) bol slovenský sochár a kamenár.

Rodina
------

* otec: Štefan Lahola
* matka: Anna rod. Vlachynská
* manželka: Anna rod. Žejglitrová

Životopis
---------

Vyučil sa v kamenárskych dielňach v Uherskom Hradišti. Roku 1902 kamenár v Banskej Bystrici, od roku 1904 v Liptovskom Mikuláši. Tvorca prevažne náhrobníkov bežnej úrovne. Jeho tvorba vyvrcholila portrétmi slovenských národných predstaviteľov, z ktorých sa zachovala podobizeň P. O. Hviezdoslava (dnes v SNM, Martin). Väčšina z nich je nezvestná (busty M. M. Hodžu, S. Tomášika, Š. Daxnera, D. Šusteka).

Ocenenie
--------

* 1905 – Zlatá medaila z výstavy v Hodoníne

Dielo
-----

* Obeliskový náhrobník O. Vozárika
* Náhrobník J. Francisciho na Národnom cintoríne v Martine
* Náhrobník A. Kmeťa na Národnom cintoríne v Martine

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Esterifikácia** je kyslo katalyzovaná reakcia alkoholu s kyselinou alebo s jej derivátom za vzniku esteru a vody. Ak reakcia prebieha bez prídavku minerálnych kyselín, esterifikácia prebieha pri vysokej teplote – cca 200 °C. Najpoužívanejším katalyzátorom býva H2SO4 a niektoré aromatické sulfónové kyseliny (kyselina p-toluénsulfónová).

Princíp
-------

Pri esterifikácii nastáva adícia alkoholu na kyslík karboxylovej kyseliny, sledom prototropných dejov vzniká z kyseliny a alkoholu ester. Tento mechanizmus platí pre väčšinu esterifikačných kyselín primárnymi a sekundárnymi alkoholmi. Terciárne alkoholy reagujú v prítomnosti H+ odlišne. Reakčná schopnosť alkoholov pri nekatalyzovanej esterifikácii závisí od štruktúry, najmä od sterických faktorov reagujúcich zložiek. Čím silnejšie sú substituenty viazané na skupinu -COOH kyseliny, respektíve na skupinu -OH alkoholu, tým reakcia prebieha pomalšie. Významné sú aj elektrické vplyvy substituentov.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | H2SO4 |  |
| H3C-COOH + HO-CH2-CH3 | → | H3C-COO-CH2-CH3 + H2O |

Zmenšením koncentrácie reakčnej vody pútaním na vhodné činidlo (H2SO4, ZnCl2 a podobne), alebo jej odstraňovaním jednoduchou, respektívne azeotropickou destiláciou zo sústavy zložiek sa porušuje chemická rovnováha, čo vyvoláva vždy novú esterifikáciu. Porušenie rovnováhy možno dosiahnuť okrem odstraňovania vody aj odvádzaním vzniknutého esteru z reakčného prostredia. Rýchlosť na katalyzovanej esterifikácii je daná charakterom použitého alkoholu a kyseliny.

Najrýchlejšie esterifikácia prebieha pri primárnych alkoholoch. Rýchlosť esterifikačných alkoholov závisí od štruktúry uhlíkového reťazca. Čím je rozvetvenejší a čím bližšie sú bočné alkyly k hydroxylu, tým je rýchlosť esterifikácie menšia. Ak je alkohol rovnaký, rozhodujúci vplyv na rýchlosť esterifikácie má použitá kyselina. Kyseliny s rozvetveným alkylom reagujú pomalšie ako s nerozvetveným. Pri katalyzovanej esterifikácii je rýchlosť reakcie priamo úmerná koncentrácii vodíkových iónov. Špeciálny spôsob prípravy esterov z organických kyselín stericky nevýhodným je založený na rozpustení organických kyselín v 100% kyseline sírovej (vznik karbéniového iónu); roztok sa vleje do alkoholu. 

Esterifikácia sa mechanizmom podobá preesterifikácia.

Fytoenergetika
--------------

Vo fytoenergetike sa používa transesterifikácia pri výrobe metylesteru nenasýtených mastných kyselín. Tento metylester je známy ako bionafta. Transesterifikácia je založená na zmiešaní metanolu s hydroxidom sodným a potom s olejom vylisovaným zo semien repky olejnej alebo zo sójových bôbov. Vedľajším produktom je glycerín, ktorý je možný využiť pri výrobe zubných pást alebo sirupov proti kašľu.

Opakom esterifikácie je hydrolýza, tzv. zmydelňovanie.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**František Lipták** (\* 29. september 1894, Kežmarok – † 7. november 1967, Kežmarok) bol slovenský horolezec, organizátor horolezectva, vlastivedný pracovník, publicista, zakladateľ horolezeckého spolku JAMES.

Zo života
---------

Narodil sa v Kežmarku. Od mladosti sa venoval turistike a neskôr horolezectvu už ako študent obchodnej akadémie v Kežmarku. Príležitostne pracoval v tatranských hoteloch, po maturite pracoval ako úradník na riaditeľstve kúpeľov v Tatranskej Lomnici. Počas prvej svetovej vojny narukoval a zúčastnil sa na bojových akciách. Od roku 1919 pôsobil v energetike a bol riaditeľom elektrárne v Spišskej Novej Vsi.

Po skončení svetovej vojny sa zapojil do turistických aktivít. V roku 1921 spoločne s Mikulášom Mlynarčíkom a Gustávom Nedobrým v Spišskej Novej Vsi založil horolezecký spolok JAMES. V nasledujúcich rokoch až do skončenia druhej svetovej vojny bol jeho aktívnym činovníkom, predsedom spolku i organizátorom tradičných horolezeckých týždňov JAMES. Aktívne sa podieľal na turistických aktivitách v Slovenskom raji.

Bol častým prispievateľom do miestnych časopisov a novín, propagoval horolezectvo a turistiku, venoval sa prírodným krásam a dejinám slovenského horolezectva a turistiky. Spoločne s tajomníkom spolku JAMES Jozefom Šimkom pripravil tri vydania populárneho turistického sprievodcu Vysoké Tatry (1942, 1947, 1948), bol členom redakčnej rady časopisu Krásy Slovenska. V roku 1945 bol preložený na Generálne riaditeľstvo Slovenských elektrární v Bratislave, kde po skončení aktívnej práce žil ako dôchodca. Aj v pokročilom veku sa vracal do Vysokých Tatier, kde v zotavovniach prednášal dovolenkárom o krásach veľhôr. V Kežmarku navštevoval svojho priateľa Alfreda Grosza, kde ho v roku 1967 zastihla smrť. Pochovaný je v Bratislave.

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. Kto bol kto vo Vysokých Tatrách. *Vysoké Tatry*, roč. 1979, čís. 2, s. 30.
2. ↑  PETRÍK, Ján. *Horolezectvo v Spišskej novej Vsi*. 1. vyd. Spišská Nová Ves : ABC studio, 2010. ISBN 978-80-970736-9-5. S. 159.

Autoritné údaje: * SNK: 174337
* VIAF: 8783156565708523500009
**Esteban Félix Granero Molina** (\* 2. júl 1987, Madrid) je španielsky futbalový záložník, pôsobiaci v tíme Queens Park Rangers.

Kluby
-----

Narodil sa v madridskej štvrti Pozuelo de Alarcón, a od mlada začal hrať za mládežnícke tímy Realu Madrid. V rokoch 2004 – 2006 hral za C tím Realu, a stal sa najužitočnejším hráčom štvrtej španielskej ligy. V sezóne 2006 – 2007 hral 2. ligu za real B, ale na konci sezóny nebol pozvaný do A tímu, a preto odišiel na 2 roky na hosťovanie do Getafe. Po návrate odohral prvý zápas za A tím Realu 12. septembra 2009. V sezóne 2010 – 2011 prišli do Realu dvaja záložníci z Nemecka, Sami Khedira a Mesut Özil, a Granero väčšinu zápasov trávil na striedačke. Esteban prestúpil počas letného prestupového obdobia do anglického prvoligového tímu Queens Park Rangers

Reprezentácia
-------------

Granero prešiel všetkými mládežníckymi výbermi Španielska, bol v tíme, ktorý vyhral ME vo futbale hráčov do 19 rokov v roku 2006, a hral aj na ME vo futbale hráčov do 21 rokov 2009.
Súradnice: 42°37′56″S 0°39′28″V﻿ / ﻿42,63222°S 0,65778°V﻿ / 42.63222; 0.65778

**Pico de Aneto** je najvyšší vrch Pyrenejí. Nachádza sa v španielskej provincii 
Huesca v severnej časti Aragónska. Tvorí južnú časť horského masívu Masív Maladeta. Jeho francúzske meno je *Néthou*.

Výstup
------

Východiskom pre normálnu trasu na výstup je Refugio de Renclusa (2 140 m). Odtiaľ chodník vedie povyše Portillionu Supérieur na ľadovec a k vrcholu sa dostane cez severné úbočie.

Pred vrcholom sa nachádza krátky skalnatý úsek, tzv. „Mohamedov most". Je to úzky úsek na hrebeni vedúci cez veľké balvany, ktorý je z obidvoch strán exponovaný (vzdušný). Z vrcholu vzniká pohľad na sever na zasnežený Maladeta a na juh na suché vyvýšené plošiny Aragónska.

Prvý výstup
-----------

Uskutočnil ho 18. júla 1842 bývalý ruský dôstojník Platon de Čichačov (*Чихачёв, Tchihatcheff*) v sprievode niekoľkých ľudí.

Prvý zimný výstup
-----------------

1. marec 1878 : Roger de Monts, B. Courrèges a B. a V. Paget.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pico de Aneto**
O stanici Kilburn Park na Bakerloo Line pozri *Kilburn Park (stanica metra).*
**Kilburn** je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvode (*London Borough*) Brent, konkrétne v časti Kilburn. Leží v tarifnej zóne č. 2 (*Travelvard Zone 2*) medzi stanicami Willesden Green a West Hampstead. Vlaky na Metropolitan Line tu len prechádzajú, nezastavujú.

Stanica sa nachádza na moste nad hlavnou cestou **A5 Kilburn High Road** (severný koniec). Je približne míľu južne od mestskej časti Cricklewood (obvod Barnet, Brent a Cambden) a 200 m na sever od železničnej stanice Brondesbury.

Bola otvorená 24. novembra 1879 pod názvom *Kilburn and Brondesbury* ako časť *Metropolitan and St. John's Wood Railway* prevádzkovanou *Metropolitan Railway*. V roku 1933 sa *Metropolitan Railway* stala súčasťou spoločnosti  *London Transport* , čiže aj súčasťou Metropolitan Line. 20. novembra 1939 sa vetva do Stanmore stala časťou Bakerloo Line (a vtedy bola budova stanice značne prestavaná) a v roku 1950 stanica obdržala jej dnešný názov *Kilburn*. Posledná zmena sa stala 1. mája 1979, keď celý úsek do Stanmore prebrala Jubilee Line.

Galéria
-------

*Nástupište stanice Kilburn (napravo je prechádzajúca súprava na Metropolitan Line)*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kilburn (stanica metra)**
**František Longauer** (\* 4. október 1899, Donovaly-Polianka  –  † 6. máj 1992, Žilina) bol slovenský pedagóg a amatérsky astronóm.

Životopis
---------

Ako pedagóg pôsobil roku 1939-1942 na Učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici, na dievčenskom gymnáziu a meštianskej škole v Banskej Bystrici. Pracoval vo viacerých banskobystrických podnikoch (do roku 1964).

Amatérsky sa zaoberal históriou, fotografovaním a turistikou. Autor učebníc pre meštianske školy, článkov z oblasti archeológie, dejepisu, zemepisu, mineralógie a astronómie. Prispieval aj do Českej astronomickej spoločnosti. Ako astronóm-amatér sa zaslúžil o vybudovanie Ľud. hvezdárne na Vartovke v Banskej Bystrici. Člen banskobystrickej pobočky a predseda výboru Československej astronomickej spoločnosti.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jo2007285394
* SNK: 156950
* VIAF: 84188673
Súradnice: 48°08′25″S 17°06′35″V﻿ / ﻿48,14016°S 17,109607°V﻿ / 48.14016; 17.109607

**Esterháziho palác** (staršie *Esterházyho palác*) je národná kultúrna pamiatka Slovenskej republiky pod číslom 101-193/2 a trojposchodový palác z roku 1870 na Námestí Ľudovíta Štúra číslo 4 v mestskej časti Staré Mesto v Bratislave.

Charakteristika
---------------

V koncepcii pôdorysného usporiadania do tvaru U je na ňom viditeľný vplyv viedenského architektra J. E. Fischera z Erlachu. Za autora štvorposchodového priečelia sa pokladá A. Huter. Priečelie s kamenným vstupným portálom je ozdobené atlantami, ktorí nesú širokú rímsu zvinutú do volút. Na vrchole je mušľa a po stranách vázy.

V súčasnosti tu sídli Slovenská národná galéria a reštauračné zariadenie.

| * z
* d
* u
Slovenská národná galéria |
| --- |
| 
* Bratislava: Esterháziho palác
* Prístavba Slovenskej národnej galérie
* Zvolen: Zvolenský hrad
* Spišská Belá: Kaštieľ v Strážkach
* Ružomberok: Galéria Ľudovíta Fullu
* Pezinok: Schaubmarov mlyn

 |
| 
* Web umenia (on-line katalóg diel pod správou SNG)

 |
**Pattaya Women’s Open 2009** bol tenisový turnaj žien, ktorý sa konal v dňoch od 9. do 15. februára 2009 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v thajskom meste Pattaya. Titul v dvojhre žien získala Ruska Vera Zvonariovová, ktorá vo finále porazila Indku Sania Mirzová. Bol to jej ôsmy titul v dvojhre na okruhu WTA. Titul vo štvorhre žien získali Kazaška Jaroslava Švedovová a Thajčanka Tamarine Tanasugarnová, ktoré vo finále porazili ukrajinsko-ruský pár Julija Bejgeľzimerová, Vitalija Diačenková. Pre Švedovovú to bol prvý a pre Tanasugarnovú šiesty titul vo štvorhre na okruhu WTA.

Víťazi
------

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Pattaya Women’s Open 2009*
**Rusko Vera Zvonariovová** vs. India Sania Mirzová 7-5 6-1

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Pattaya Women’s Open 2009*
**Kazachstan Jaroslava Švedovová / Thajsko Tamarine Tanasugarnová** vs. Ukrajina Julija Bejgeľzimerová / Rusko Vitalija Diačenková 6-3 6-2

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka turnaja
Súradnice: 48°08′37″S 17°06′46″V﻿ / ﻿48,143532°S 17,112715°V﻿ / 48.143532; 17.112715

Budova bývalej **Národnej banky česko-slovenskej** sa nachádza na Štúrovej 2 v Bratislave a bola postavená v rokoch 1936 – 1938. V súčasnosti v nej sídli Generálna prokuratúra. Patrí k dielam slovenského architekta 20. storočia Emila Belluša a radí sa medzi diela funkcionalizmu.

Situácia
--------

Stavba tvorí ukončenie ulíc Jesenského a Gorkého, so vstupom zo Štúrovej ulice. Hlavné priečelie je orientované na východ.

Kompozícia
----------

Pomerne úzka parcela predurčila podobu budovy. Bočné vyššie krídla prechádzajú do vstupného priečelia, čo dodáva stavbe monumentalitu. Medzi nimi vznikol na hlavnej fasáde veľký otvor zhora ohraničený prekladom, v ktorom mala byť umiestnená socha gréckeho boha Hermesa, patróna obchodníkov a zlodejov. Tento zámer sa však nikdy neuskutočnil. Vzhľadom na nepravouhlé vyústenie bočných ulíc do štúrovej je čelná fasáda mierne natočená. To spolu so smerom nahor sa zmenšujúcimi oknami dáva budove dynamiku. Na fasádach sa uplatnil travertínový obklad, ktorý prechádza od hrubo opracovaného kameňa v parteri po hladké kamenné bloky na poschodiach. Obdivovaným prvkom je vstupná kazetová brána z nehrdzavejúcej ocele a mreže po jej okrajoch.

Dispozícia
----------

Budova je postavená ako trojtrakt s vnútorným dvorom. V čelnom krídle sú situované reprezentačné priestory s hlavnou bankovou halou na poschodí. Vstupná hala je pootočená, ukončená schodiskom v tvare písmena L. V bočných krídlach boli umiestnené byty prístupné zadným schodiskom. Bočný služobný vchod je umiestnený z Gorkého ulice.

Súčasnosť
---------

Vzhľadom na zvyšujúce sa nároky prevádzky banky, boli byty v 3. až 5. nadzemnom podlaží až na jeden prestavané na kancelárie. Podobne aj dispozícia prízemia a 2. nadzemného podlažia boli čiastočne zmenené. V roku 1993 boli prestavané aj interiéry vstupov, aby spĺňali bezpečnostné požiadavky. Od 90. rokov 20. storočia sídli v budove Generálna prokuratúra SR.

Použitá literatúra
------------------

* Dulla, M. Moravčíková, H.: *Architektúra Slovenska v 20. storočí*. Slovart, Bratislava 2002
* Stoličná, E.: Národná banka. In: ARCH 6-7/2000, str. 24-25
* Krivošová, J. Lukáčová, E.: *Premeny súčasnej architektúry Slovenska*. Alfa, Bratislava 1990
* Dulla, M.: *Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok*. Perfekt, Bratislava 2007
Deukalión a Pyrrha, rytina Virgila Solisa
**Deukalión** alebo zastarano **Deukalion** (starogr. *Δευκαλων* – *Deukalión*, lat. *Deucalion*) je v gréckej mytológii syn Titana Prometea a manžel Pyrrhy, dcéry Titana Epimethea a jeho manželky Pandory. 

Grécka mytológia hovorí, že Deukalión sa so svojou ženou Pyrrhou stali zakladateľmi nového ľudského rodu potom ako sa Zeus, najvyšší boh na Olympe rozhodol vyhubiť ľudstvo. Zeus chcel zničiť ľudí, lebo mu pripadali slabí a nerozumní. Lenže Prometeus mal ľudí rád, bol ich stvoriteľom, preto im daroval oheň a naučil ich pracovať a vzdelávať sa. 

Druhýkrát chcel Zeus zničiť ľudí, lebo už boli silní a rozumní, ale hlavne preto, že prestali uctievať svojich bohov. Zoslal na ľudstvo potopu. Našťastie sa o tom včas dozvedel Prometeus a Zeus mu nijak nemohol zabrániť, aby stihol vopred varovať svojho syna Deukalióna a jeho manželku Pyrrhu. Na jeho radu Deukalión postavil veľkú archu, pripravil zásoby jedla a s Pyrrhou do archy nastúpil. Deväť dní a deväť nocí sa valili prívaly vody, ktoré ničili všetko živé. Keď vody ustúpili, archa sa zachytila na vrchole hory Parnas (tiež aj Parnassos /*Παρνασσός*).

Deukalión a Pyrrha sa zachránili, ale trápila ich skaza a smrť všetkého živého. Obetovaním sa poďakovali Diovi za záchranu, čím si ho naklonili a on ich nechal ďalej žiť. Poslal k nim božieho posla Herma so správou, že im splní akékoľvek želanie. Poprosili ho, nech opäť nechá osídliť svet ľuďmi. Zeus im vyhovel. Vyzval ich, aby šli vpred a za seba hádzali kosti matky zeme. Pochopili, že ide o kamene a začali ich hádzať za seba. Z Deukaliónových kameňov vznikali muži a z kameňov hádzaných Pyrrhou vznikali ženy. 

Deukalión a Pyrrha sa stali rodičmi synov Helléna a Amfiktyóna. Hellén, uznávaný ako praotec všetkých Grékov, mal troch synov: Dóra - praotca Dórov, Aiola - praotca Aiolov a Xoutha, ktorý mal synov Ióna a Achaia - praotcov Iónov a Achájcov. 
Práve od Helléna je odvodený názov krajiny Ellada alebo Hellas (ΕΛΛΑΔΑ/ ΗΕΛΛΑΣ), čo znamená *Zem slnka* (Hellios/ Ηελλιος– slnko, Las/ Λας – zem). Pre ostatné krajiny známe ako Grécko. Tento názov je odvodený z latinského "Graeci", ako nazvali Rimania všetkých obyvateľov Grécka, podľa malého kmeňa *Graikov* na západnom pobreží Épeiru s ktorým pravdepodobne prišli prvýkrát do styku.

Takto podľa mytológie vznikol národ Helénov, teda Grékov.

Zdroje
------

* *Slovník antické kultury*. Praha : Svoboda, 1974. 717 s.
* Löwe, G. – Stoll, H.A.: *ABC Antiky*
* Publius Ovidius Naso, *Premeny*
* Rudolf Mertlík, *Starověké báje a pověsti*
* Vojtech Zamarovský, *Bohovia a hrdinovia antických bájí*, slovník antickej mytológie

Referencie
----------

1. ↑  Apollodóros z Atén, *Bibliotheca*, 1,7,2.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 181.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Deukalión (mytológia)**
**Paul Attanasio** (\* 14. november 1959, Bronx, New York, USA) je americký filmový a televízny scenárista a producent, ktorý aktuálne pracuje ako výkonný producent na televíznom seriáli *Dr. House*.

Attanasio bol filmovým kritikom pre noviny Washington Post od 1984 do 1987. Prvé scenáre, ktoré napísal boli pre sitcom televízie CBS *Doctor Doctor* a kriminálno-dramatický seriál televízie NBS *Homicide: Life on the Street*, ktorý aj sám vytvoril. V roku 1994 napísal scenár na Oscara nominovanej adaptáciue k dráme *Quiz Show*. Neskôr napísal scenáre pre triler *Škandalózne odhalenie*, gangsterský film *Donnie Brasco*, sci-fi film *Guľa* a politický triler *Najväčšia hrozba*. V roku 2000 sa vrátil do televízie a začal pracovať ako výkonný producent a navyše písal scenár pre drámu z nemocničného prostredia *Gideon's Crossing* a pilotnú epizódu pre *R.U.S.H.*

V roku 2006 napísal scenár pre neúspešný film *The Good German*, ktorý stratil milióny dolárov a bol zhoršením v jeho kariére.

Jeho manželka Katie Jacobsová je jeho produkčným partnerom.

Externé odkazy
--------------

* Paul Attanasio v Internet Movie Database (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 14052807v
* GND: 129602698
* ISNI: 0000 0001 1495 0195
* LCCN: no99008780
* NK ČR: xx0095401
* VIAF: 88576384
* WorldCat: lccn-no99008780
**Budova UNESCO v Paríži** bola postavená v rokoch 1955 – 1958. Stavba je víťazným návrhom učiteľa Bauhausu a architekta Marcela Breuera, architekta Bernarda Zehrfussa a inžiniera Pier Luigi Nerviho v súťaži vypísanej roku 1952. Jednotlivé návrhy hodnotila porota zvučných mien ako Walter Gropius, Lucio Costa, Le Corbusier, Sven Markelius a Ernesto Rogers.

Poloha
------

Realizácia budovy je navrhnutá v urbanistickom kontexte tak, že symetricky uzatvára zo severu polkruhové námestie Fontenoy. Dopomohla k tomu aj obľúbená forma M. Breuera v tvare písmena Y. Ďalšie strany Y sú natočené k uliciam, na juhu je to ulica de Suffren a na juhovýchode ulica de Segur. Na ulicami takto vymedzenom priestore sa nachádza administratívna budova, ktorá je prepojená s budovou konferenčnej sály, japonské záhrady a vedľajšie budovy s kanceláriami.

Hmotovo-priestorové riešenie
----------------------------

Administratívna budova má obrys už spomínaného písmena Y. Pôdorysne pripomína tvar troch zrastených krídel opakujúcich sa na ôsmich podlažiach. Južná strana sa otvára do námestia, ktoré je ohraničené budovou konferenčnej sály. Sú spolu prepojené „sponou". V samotnom strede Y sa nachádza komunikačné jadro, od ktorého v každom krídle utekajú chodby k jednotlivým kanceláriam. Na ich konci sú východy s bočnými schodiskami. Tento typ pôdorysu viedol autora k prílišnému vtesnaniu miestností a k vytvoreniu dlhých nekonečných chodieb. Zaujímavosťou tejto stavby je postupné zoštíhľovanie profilu nosných stĺpov smerom k najvyššiemu podlažiu. Povšimnutia hodné je aj výtvarné riešenie betónových vstupných portálov, ktoré su riešené konštrukciou škrupín. Materiál a tvar týchto vstupov podporujú ich akcent k budove. 

Budovu konferenčnej sály navrhol výhradne P. L. Nervim. Inžinier na nej použil betónové lomenice ako steny, strop a strechu. Vďaka svojej architektonickej štruktúre pôsobí stavba zaujímavo v exteriéri aj v interiéri. Vytvára dramatický kontrast s okolím.

Použitá literatúra
------------------

* Haas, F.: *Architektura 20. století*, Praha: Státní pedagogickí nakladatelství, 1978, s. 274, 275, 276, 419.
* Hatje: *Neue strukturen*, Stuttgart: Verlag Gerd Hatje, Stuttgart ,1963, s.54 - 65.
* Hollingsworth, M.: *Architektura 20. století*, Columbus, 1993, s. 135, 136.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Budova UNESCO v Paríži**
Súradnice: 48°09′36″S 17°03′50″V﻿ / ﻿48,160093°S 17,063924°V﻿ / 48.160093; 17.063924

Sídlo na Starých gruntoch 52 v Bratislave
**Quark** je pôvodný slovenský mesačník, ktorý sa zameriava na popularizáciu vedy a techniky. Od roku 1995 prináša každý mesiac 56 strán najnovších informácií o vede, výskume, objavoch a novej technike na Slovensku i vo svete. Čitateľ si v ňom nájde veľa zaujímavého čítania o živej i neživej prírode, pohľady na prácu slovenských i svetových bádateľov, prehľad najnovších typov áut, železníc, lietadiel a lodí, novinky zo sveta mostov, výškových budov či stavieb, prenikanie do tajomstiev jadrovej fúzie, hlbín vesmíru, nanoštruktúr alebo genetiky. Nechýba oddych a prevetranie mozgových buniek.

Časopis má svoju web stránku aj facebook.

Názov časopisu je odvodený od jednej zo subatómových častíc - kvarku.

Dejiny
------

Nadväzuje na časopis Elektrón, ktorý krátko po revolúcii v roku 1989 zanikol.

Časopis vychádza od septembra 1995 v Bratislave. Do júna 2013 ho vydávalo vydavateľstvo Perfekt, v súčasnosti je vydavateľom Centrum vedecko-technických informácií SR (Národné centrum pre popularizáciu vedy a techniky v SR).

Quark sa orientuje na popularizáciu a propagáciu pôvodného výskumu, vedy a techniky a prístupnou formou približuje aj zahraničné zaujímavosti vo všetkých vedecko-technických oblastiach. Prináša najnovšie poznatky o vede, výskume a technike pre laikov zrozumiteľným spôsobom.

V niektorých číslach časopisu boli v rokoch 2006-2008 vložené DVD so vzdelávacím obsahom a v rokoch 2006-2012 ho štvrťročne rozširovala monotematická osemstranová príloha.

Súčasnosť
---------

Quark má momentálne 60 strán, z toho štyri strany tvorí obálka. Distribuuje sa cez sieť novinových stánkov na území celého Slovenska, prostredníctvom drobných distribútorov a poštou priamo do schránok predplatiteľom. 

Vychádza 12-krát do roka. 

Quark čítajú všetci bez obmedzenia veku, ktorí sa chcú kontinuálne vzdelávať a zaujímajú sa o novinky z rôznych oblastí života.

Online verzia
-------------

Na webovej stránke časopisu www.quark.sk sú publikované články z aktuálneho čísla, súťaže, informácie o časopise a vydavateľovi, kontakty a informácie o možnosti predplatného. Predplatitelia získavajú v predplatnom aj prístup do archívu časopisu.

Svojich fanúšikov má časopis Quark aj na facebooku.

Časopis sa dá stiahnuť na čítanie aj do smartfónov a tabletov.

Quark je pre čitateľov dostupný aj v elektronickej podobe v PDF formáte. Na stránke www.quark.sk si ho môžu všetci tí, ktorí si Quark predplatili, zdarma stiahnuť.

Existuje tiež možnosť predplatiť si časopis iba v elektronickej podobe, za zvýhodnenú cenu.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka
* FB stránka
Obrázok ukazujúci rozdiel medzi QVGA a VGA
**Quarter Video Graphics Array** (tiež známe ako **Quarter VGA** alebo **QVGA**) je termín používaný pre počítačovú obrazovku s rozlíšením 320 x 240. QVGA obrazovky sú najčastejšie obsiahnuté v mobilných telefónoch, PDA a vo vreckových herných konzolách. Najčastejšie sú v prevedeniach na výšku a ich rozlíšenie je potom často označované ako 240 x 320, pretože takéto displeje majú väčšiu výšku než šírku.

Meno je odvodené od faktu, že displej QVGA ponúka štvrtinový počet obrazových bodov oproti originálnym grafickým kartám IBM VGA (ktoré sa na konci 80. rokov stali *de facto* štandardom) s maximálnym rozlíšením 640 x 480. Implementácie QVGA nie sú nijako kompatibilné so štandardnými chipsetmi a rozhraniami VGA, termín je odvodený čisto z podobnosti rozlíšenia.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Quarter Video Graphics Array na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Štandardy počítačových zobrazovacích zariadení |
| --- |
| Video Graphics Array | 
* QQVGA
* HQVGA
* QVGA
* WQVGA
* HVGA
* VGA
* WVGA
* FWVGA
* SVGA
* DVGA
* WSVGA

 |
| Extended Graphics Array | 
* XGA
* WXGA
* XGA+
* WXGA+
* SXGA
* SXGA+
* WSXGA
* UXGA
* WUXGA

 |
| Quad Extended Graphics Array | 
* QWXGA
* QXGA
* WQXGA
* QSXGA
* WQSXGA
* QUXGA
* WQUXGA

 |
| Hyper Extended Graphics Array | 
* HXGA
* WHXGA
* HSXGA
* WHSXGA
* HUXGA
* WHUXGA

 |
| High-Definition | 
* nHD
* qHD
* HD
* FHD
* QHD
* WQXGA
* UHD
* FUHD

 |
| Grafické adaptéry | 
* EGA
* CGA
* HGC
* MCGA
* MDA
* PGC

 |
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO
Súradnice: 28°16′17″S 16°38′27″Z﻿ / ﻿28,27139°S 16,64083°Z﻿ / 28.27139; -16.64083

**Pico de Teide** je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na ostrove Tenerife, jednom z Kanárskych ostrovov. Meno Teide (*Tide*) pochádza z jazyka pôvodných obyvateľov ostrova a znamená *pekelná hora*.

S výškou 3 718 m je to najvyšší vrch Atlantiku a Španielska a zároveň tretia najobjemnejšia sopka na Zemi. (od základne v Atlantiku až po vrchol meria približne 7 500 m). Masív sopky je tvorený dvoma vulkánmi (*Pico de Teide* a *Pico Viejo*) a spolu s okolím je súčasťou národného parku Parque Nacional de Teide.

Geologický vývoj
----------------

Jednotlivé fázy vývoja komplexu Pico de Teide.
Vývoj masívu Teide je rozdelený do piatich etáp. Najskôr sa v oblasti dnešného ostrova Tenerife (v miocéne a na začiatku pliocénu) vyvinuli tri ostrovné štítové vulkány (*Anaga* severovýchodne, *Teno* severozápadne a *Roque del Conde* južne od súčasnej polohy ostrova Tenerife).

Tieto tri ostrovy sa postupne spojili a vytvorili starší stratovulkán *Las Cañadas*. Pokračujúca sopečná činnosť vyformovala ostrov do jeho súčasného tvaru. Približne pred 220 až 160 tisíc rokmi nastal kolaps vulkánu Las Cañadas a vytvorenie kaldery s rozmermi 10 × 17 km.

Vznik kaldery vysvetľujú dve teórie - prvá považuje pokles za výsledok vyprázdnenia magmatického rezervoára pod sopkou Las Cañadas po veľkej explozívnej erupcii a druhá vysvetľuje vznik kaldery ako sériu postupných gravitačných kolapsov. Samotná dnešná podoba stratovulkánu vznika pokračujúcim vulkanizmom v kaldere.

### Erupcie

Posledná aktivita sa odohrala na svahoch Vieja v roku 1909. Vtedy sa po severozápadnom svahu sopky ťahal 5 kilometrov dlhý lávový prúd. Sopka je považovaná za spiacu, napriek tomu sú v kráteri stále aktívne fumaroly a seizmické merania indikujú určitú aktivitu pod vulkánom (pravdepodobne pohyb magmy). Väčšie erupcie v minulosti sa odohrali v rokoch 1704, 1705 a 1706, keď došlo k zničeniu mestečka a prístavu Garachico a niekoľkých dedín na úpätí sopky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pico de Teide**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - Pico de Teide na Global Volcanism Program (po anglicky)

Panoráma z Roques de García
**Autarkia** (niekedy prekladaná ako sebestačnosť) je vo všeobecnosti mravná samostatnosť, obmedzenie sa na seba samého. Konkrétne v kynickej škole je to pokojná vyrovnanosť v dôsledku popretia individuálnych záujmov a potrieb; u stoikov zas duševný pokoj v dôsledku ovládnutia vášní, postačiteľnosť cnosti pre blažený život.

Autarkia (αυταρκεια) sa dá chápať aj v širšom význame ako sebestačnosť, samobytnosť obce – *polis*. Autarkia bola cieľom *polis* tak u Platóna, ako aj u Aristotela. Keďže cieľom ľudského života je blaženosť a tá sa dá dosiahnuť len v rámci občianskej spoločnosti, táto musí byť nevyhnutne závislá len na vlastných občanoch, a nie na dovoze a vývoze, teda na iných. Od čias Peloponézskej vojny sa však táto kategória vzťahuje výlučne na etiku, a nie na sociálnu a politickú filozofiu a právo, pretože od čias helenizmu už uzavretosť pred svetom nebola v politike žiaduca, ostáva už len v etickej rovine viazaná na kategóriu mudrca ako človeka autarkickému nielen voči vášňam, ale voči všetkému, čo nie je v súlade s rozumom.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Topenie* pozri *Topenie (rozlišovacia stránka)*.
Topenie ľadových kociek
**Topenie** alebo (najmä pri vysokých teplotách alebo vo vzťahu ku kovovom alebo kovovým zliatinám) **tavenie** je fázová premena pevnej látky pevného skupenstva na kvapalnú látku (kvapalné skupenstvo). 

Opakom je zmena kvapaliny na pevnú látku - tuhnutie (nazývané aj: mrznutie).

Vlastnosti
----------

Pre fázovú premenu pevnej látky na kvapalinu je potrebné dodať jej tepelnú energiu - zahriať ju na teplotu topenia. Rôzne látky majú rôznu teplotu topenia. Na to, aby sa látka zohriata na teplotu topenia roztopila, je teda potrebné jej dodať skupenské teplo topenia.

Topenie má rozdielny priebeh pre kryštalické látky a amorfné látky. Kryštalické látky sa topia pri konštantnej hodnote teploty zodpovedajúcej danému materiálu, amorfná látka prechádza do kvapalného skupenstva spojito v určitom intervale teplôt. Nemá teda presne daný bod topenia, ale pri zvyšovaní teploty postupne mäkne, pričom stúpa jej teplota. Mäknutie amorfnej látky je dôsledkom postupného znižovania viskozity. U amorfných látok teda nie je možné určiť presnú hranicu medzi jej skupenstvami. 

Objem sa obvykle pri topení zväčšuje, teplota topenia teda s rastom tlaku stúpa. U niektorých látok sa však ich objem pri topení naopak zmenšuje a teplota topenia teda s rastúcim tlakom klesá. Tento jav je najznámejší pri vode, kde ľad (pevná látka) má väčší objem ako voda (kvapalina).

Za istých podmienok môže existovať pevná fáza i za bodom topenia. Hovoríme o prehriatí pevnej látky.

Zdroje
------

1. ↑  taviť. In:  *Krátky slovník slovenského jazyka*. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava : Veda, 2003. 985 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0750-X. S. 763.
2. ↑  topenie. In:  *Malá encyklopédia chémie*. 3. vyd. Bratislava : Obzor, 1981. 816 s. (Malé encyklopédie vydavateľstva Obzor.) S. 672.
3. ↑  ŠTOFA, Ján. O niektorých terminologických a jazykových otázkach Malej encyklopédie chémie. *Kultúra slova* (Bratislava: Veda), 1983, roč. 17, čís. 2, s. 59. Dostupné online [cit. 2020-01-16]. ISSN 0023-5202.

Pozri aj
--------

* Termodynamika
* Skupenské teplo topenia
* Merné skupenské teplo topenia
* Tuhnutie
* Fázová premena


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |

| fázová premena | na skupenstvo |
| --- | --- |
| pevná látka | kvapalina | plyn | plazma |
| zo skupenstva | pevná látka | — | topenie | sublimácia | — |
| kvapalina | tuhnutie | — | var/vyparovanie | — |
| plyn | desublimácia | kondenzácia | — | ionizácia |
| plazma | — | — | deionizácia | — |
– Austrálska platňa
**Austrálska platňa** je tektonická platňa, pokrývajúca kontinent Austráliu a južnú časť Indickéhio oceánu. Tvorená je prevažne oceánskou kôrou, spolu s prekambrickým austrálskym štítom. Podľa niektorých členení je spojovaná s indickou platňou do indicko-austrálskej platne.

Často sa zvykne spájať s indickou platňou a uvádza sa pod názvom Indoaustrálska platňa, čo je však nesprávny pojem, nakoľko tieto dve platne nie sú spojené – oddeľuje ich konvergentná hranica približne na spojnici Maldivy – sever Sumatry. Pohyb týchto dvoch platní je približne rovnaký – austrálska platňa sa pohybuje severovýchodným a indická platňa severným smerom, tak na ich rozhraní nie je vyvinutý typický systém divergentných okrajov – hlbokomorskej priekopy a vulkanického ostrovného oblúka.

Smerom na severovýchod susedí austrálska platňa so sundskou a viacerými mikroplatňami, ich kolízia je miestom rozsiahleho vulkanického systému indonézskych a papuánskych ostrovov. Obdobná situácia je aj na východnom okraji platne. Tu sa stretáva s tichomorskou platňou (plus viacero mikroplatní – platňa Nové Herbidy, Balmoral Reef, Conway Reef, Futuna, Niuafo’ou, tonžská a kermadecká platňa) a ich kolízia vytvára tonžskú a kermadeckú priekopu a vulkanické ostrovy Fidži, Tonga, Kermadecove ostrovy a Nový Zéland. Južný okraj je tvorený sústavou riftov s antarktickou platňou.

Pozri aj
--------

* Zoznam tektonických platní

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Austrálska platňa**

  


| * z
* d
* u
Tektonické platne |
| --- |
| Hlavné platne | Africká platňa · Antarktická platňa · Austrálska platňa · Eurázijská platňa · Juhoamerická platňa · Pacifická platňa · Severoamerická platňa |  |
| Malé platne | Amurská platňa · Arabská platňa · Filipínska platňa · Indická platňa · Karibská platňa · Kokosová platňa · Ochotská platňa · Platňa Nazca · Platňa Scotia · Platňa Yangtze · Somálska platňa · Sundská platňa |
| Mikroplatne | Anatólska platňa · Bandská platňa · Barmská platňa · Egéjska platňa · Galapážska platňa · Karolínska platňa · Kermadecká platňa · Mariánska platňa · Molucká platňa · Okinawská platňa · Panamská platňa · Platňa Altiplano · Platňa Balmoral Reef · Platňa Birds Head · Platňa Conway Reef · Platňa Futuna · Platňa Juan de Fuca · Platňa Juan Fernandez · Platňa Južný Bismarck · Platňa Manus · Platňa Maoke · Platňa Niuafo’ou · Platňa Nové Hebridy · Platňa Rivera · Platňa Severný Bismarck · Sandwichská platňa · Severoandská platňa · Shetlandská platňa · Šalamúnska platňa · Timorská platňa · Tonžská platňa · Veľkonočná platňa · Woodlarkská platňa |



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Pohľad na námestie z horného balkóna paláca Vecchio
**Piazza della Signoria** je námestie vo Florencii, na ktoré ústi Via dei Calzaiuoli, Via de Cerchi, Via de Magazzini, Via de Gondi, Via de Ninna, Piazzale degli Uffizi, Via Vacchereccia a Via Calimaruzza.

Dejiny
------

Miesto bolo osídlené od bronzovej doby, ako preukázal archeologický výskum. Od 14. storočia je námestie centrom politického života Florencie.

* 23. mája1498 tu bol upálený mních Girolamo Savonarola
* 1543 bolo námestie znovu vydláždené – vtedy sa menovalo Piazza del Granduca

Pamiatky
--------

Sochy pri vchode do Paláca Vecchio
Dominantami námestia sú palác Vecchio a Loggia dei Lanzi.

Jazdecká socha Cosima I.
------------------------

V centre námestia stojí jazdecká socha Cosima I. od Giambologna z rokov 1587-1599. Sochár použil bronz a bez podstavca meria socha 450 centimetrov. Socha bola vytvorená v paláci Bellini. Giambolognu poveril touto zákazkou Ferdinand I. Medicejský, syn Cosima I. Na podstavci sú zobrazené dôležité momenty z Cosimovho života.

### Neptúnová fontána

Pôvodne bola fontána zadaná Bacciovi Bandinellimu, po jeho smrti prevzal zákazku jeho žiak Bartolomeo Ammanati. Použitým materiálom bol mramor a bronz. Fontána má výšku 560 centimetrov.

Sochy pred palácom Vecchio
--------------------------

Pred palácom Vecchio sú umiestnené kópie sôch *Herakles a Cacus* Bandinelliho; Michelangelov Dávid (originál je v galérii florentskej Accademie, ďalšia kópia stojí na Piazzale Michelangelo); *Judita a Holofernes* (originál stojí v Bargellu), *Marzocco* (lev) (originál je v paláci Vecchio) od Donatella.

Literatúra
----------

* WIRTZ, Rolf C.. *Florence*. Mníchov : Könemann, 2005. ISBN 3-8331-1481-9.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Piazza della Signoria**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Piazza della Signoria na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
**Turistické zaujímavosti Florencie** |
| --- |
| **Sakrálne stavby** | 
* Katedrála Santa Maria del Fiore
* Kostol Orsanmichele
* Bazilika Santa Maria Novella
* Kostol Santa Maria Maggiore
* Bazilika Santa Trinita
* Kostol Ognissanti
* Bazilika San Lorenzo
* Bazilika San Marco
* Bazilika Santissima Annunziata
* Bazilika Santa Croce
* Bazilika San Miniato al Monte
* Bazilika Santo Spirito
* Bazilika Santa Maria del Carmine
* Baptistérium San Giovanni

 | Palazzo Vecchio |
| **Námestia a paláce** | 
* Piazza della Signoria
* Piazza della Repubblica
* Piazza del Duomo
* Piazzale Michelangelo
* Palazzo Strozzi
* Palazzo Davanzati
* Palazzo Medici Riccardi
* Palazzo Pitti
* Palazzo Vecchio
* Loggia dei Lanzi

 |
| **Múzeá a galérie** | 
* Museo dell'Opera del Duomo
* Galleria degli Uffizi
* Galleria dell'Accademia
* Museo nazionale del Bargello
* Galleria Palatina

 |
| **Iné zaujímavosti** | 
* Ponte Vecchio
* Campanile

 |
**Johannes Hevelius** alebo **Johann Hewelke** alebo po nemecky **Johannes Hewel** alebo po poľsky **Jan Heweliusz** (\* 28. január 1611, Gdansk – † 28. január 1687, tamtiež) bol poľský astronóm; nazývaný aj *zakladateľ lunárnej topografie*.

Život
-----

Narodil sa v Gdansku, v mestečku vtedajšej Poľsko-litovskej únie v roku 1611 rodine bohatých pivovarníkov českého pôvodu. V roku 1630 vyštudoval právo v Leidene; cestoval do Anglicka a Francúzska a v roku 1634 sa usadil vo svojom rodnom meste ako pivovarník a člen mestskej rady. 

Od roku 1639 sa jeho hlavným záujmom stala astronómia, hoci sa celý svoj život zaoberal mestskými záležitosťami. V roku 1641 postavil observatórium na svojom dome, ktoré mal vybavené výbornými prístrojmi, vrátane vlastnoručne zhotoveného ďalekohľadu bez tubusu s ohniskovou vzdialenosťou 45,7 m. 29. januára 1660 navštívil observatórium poľský kráľ Ján II. a kráľovná Mária Lujza Gonzagová. 

Hevelius pozoroval slnečné škvrny, v rokoch 1642 – 1645 venoval štyri roky mapovaniu mesačného povrchu, objavil libráciu Mesiaca a publikoval svoje výsledky v diele *Selenographia* (1647). Objavil štyri kométy (v rokoch 1652, 1661, 1672 a 1677), kométa z roku 1661 je pravdepodobne totožná s kométou 153P/Ikeya-Zhang) a navrhol myšlienku, že podobné telesá obiehajú po parabolických dráhach okolo Slnka.

26. septembra 1679 jeho observatórium, prístroje a knihy zničil plameň. Túto katastrofu opísal v predhovore k dielu *Annus climactericus* z roku (1685). Rýchlo obnovil škody, aby mohol pozorovať Veľkú decembrovú kométu roku 1680. Pri požiari utrpel šok a jeho zdravie sa zhoršilo. Zomrel 28. januára 1687.

Dielo
-----

Medzi jeho práce patria:

* *Historiola Mirae* (1662), v ktorej nazval periodickú premennú hviezdu Omikron Ceti názvom *Mira*, alebo *Prekrásna*.
* *Prodromus cometicus* (1665)
* *Cometographia* (1668)
* *Machina coelestis* (prvá časť, 1673), obsahovala opis jeho prístrojov; druhá časť je veľmi vzácna, takmer celé dielo zhorelo pri požiari v roku 1679.
* Heveliove pozorovania premennej hviezdy Mira sú zahrnuté v diele *Annus climactericus*.
* Jeho katalóg 1564 hviezd bol vydaný posmrtne v diele *Prodromus astronomiae* (1690). Merania vykonal pomocou prístrojov používaných od antiky (kvadrant), čím sa dostal do sporu s Robertom Hookom.
* V jeho atlase s 56 listami nazvanom *Firmamentum Sobiescianum* vydanom tiež posmrtne (1690), zaviedol jedenásť nových súhvezdí, z nich sedem (Jašterica, Líška, Malý Lev, Poľovné psy, Rys, Sextant a Štít Sobieského) bolo prijatých medzi oficiálne.

Hevelius si knihy tlačil sám vo svojom dome a veľa tlačových dosiek sám zhotovil.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Hevelius**

Autoritné údaje: * BnF: 121054498
* GND: 119431416
* ISNI: 0000 0001 1770 1928
* LCCN: n80117341
* NK ČR: xx0070228
* ULAN: 500060423
* VIAF: 73883445
* WorldCat: lccn-n80117341
***Cryolophosaurus*** bol veľký dravý dinosaurus dosahujúci dĺžku okolo 6 až 8 metrov. Známy je z nekompletnej kostry a ďalších ešte neopísaných pozostatkov. Žil pred 190 až 185 miliónmi rokov na území dnešnej Antarktídy. Jediný druh je ***Cryolophosaurus ellioti***.

Opis
----

Išlo o pomerne pevne stavaného dravca vybaveného dlhými zadnými končatinami, krátkymi, no silnými prednými končatinami s troma prstami opatrenými silnými pazúrmi a veľkou, vysokou lebkou s rozľahlými odľahčovacími otvormi. Kostený hrebeň, tiahnúci sa od očníc smerom k nozdrám, typický pre neskoršie karnosaury, nebol vyvinutý. Namiesto neho disponoval unikátnym kosteným hrebeňom, ktorý ho odlišoval od ostatných dravých dinosaurov už na prvý pohľad. Vyrastal z priestoru medzi očami a týčil sa smerom do hora. Kvôli podobnosti tohto hrebeňa s účesom typickým pre Elvisa Presleyho bol tento dinosaurus neformálne známy ako **„Elvisaurus"**.

Spôsob života
-------------

Kryolofosaurus obýval pobrežné lesy Antarktídy spolu s veľkými prosauropódmi podobnými plateosaurovi, inými teropódmi a pterosaurami. Začiatkom jury prevládala síce teplejšia klíma než dnes a aj samotná Antarktída bola o niečo bližšie k rovníku, teploty však boli vysoké. Podľa nových štúdií dolná hranica teploty v pobrežných oblastiach zasahovala pod bod mrazu, pričom ešte väčšie zimy panovali vo vnútrozemí. Dinosaury tak boli schopné existovať aj v nízkych teplotách zahŕňajúcich dokonca aj prítomnosť snehu. 

Kryolofosaurus lovil pravdepodobne pestrú škálu živočíchov, možno zahŕňajúcu aj veľké prosauropódy (rod Glacialisaurus).

Kostený hrebeň bol pomerne krehký, nevhodný pre účel zbrane a používanie v súbojoch. Slúžil pravdepodobne na lákanie pozornosti samíc, pričom mohol byť pestro sfarbený.

Systematika
-----------

Klasifikácia rodu Cryolophosaurus je problemtaická, vyznačoval sa totiž zmesou vyspelých a archaických znakov. Pôvodne bol radený do skupiny Ceratosauria. Neskôr ho začala väčšina odborníkov považovať za jedného z najstarších zástupcov skupiny Tetanurae. V súčasnosti prevláda názor, že Cryolophosaurus bol vývojovo primitívny teropód blízky rodu Dilophosaurus.

V kultúre
---------

Kryolofosaurus sa objavuje v prvej epizóde amerického televízneho dokumentu Dinosaur Revolution z roku 2011.

Galéria
-------

* Rekonštrukcia výzoru.Rekonštrukcia výzoru.
* Rekonštrukcia kostry kryolofosaura.Rekonštrukcia kostry kryolofosaura.
**Hippolytos** (starogr. *Ἱππόλυτος* – *Hippolytos*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky.

Hippolytos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Hippolytovi potom za manželku vybrali Rhodu, dcéru Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád, podľa antického autora Apollodora z Atén, Foiby, alebo Atlanteie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.