Titulná strana prvého vydania, na ktorej si autor robil poznámky, napr. *„Čo myslíte, keby sme vynechali slovo Básne, čo by sa stalo? Keby som to videl ja, dosť by ma to šokovalo."*
***Kvety zla*** (franc. Les Fleurs du mal) je básnická zbierka Charlesa Baudelaira, prvýkrát vydaná v roku 1857.

*„Slávni básnici si už oddávna rozdelili najkvetnatejšie kraje básnického domínia. Nuž, videlo sa mi zábavné – a to tým viac, že úloha bola ťažšia – vyťažiť krásu zo zla."* Tento výrok patrí Charlesovi Baudelairovi po vydaní jeho básnickej zbierky Kvety zla.

Charakteristika a obsah
-----------------------

Táto zbierka obsahuje mnoho básní s viacerými príchuťami a dimenziami. Už úvodná báseň *Čitateľovi* (*Au lecteur*) v sugestívnych obrazoch evokuje ukrutný svet zla a jeho odraz v duši človeka. V *Požehnaní* (*Bénédiction*) popisuje autor sám seba ako básnika predurčeného Bohom, no na druhej strane nepochopeného, dokonca odmietaného aj vlastnou matkou. Baudelaire sa verejne obnažil v básni *Šperky* (*Les Bijoux*), čím pobúril veľkú časť meštianstva. Nájdeme tu aj škandalóznu *Mrcinu* (*Une Charogne*), ktorá má prvky naturalizmu. V *Krásnej lodi* (*Le Beau Navire*) prekračuje hranicu cudnosti opisujúc ženské vnady. Zbierka je ukončená skladbou *Cesta* (*Le Voyage*), na konci ktorej stojí „Smrť, starý kapitán" (*„Ô Mort, vieux capitaine"*). Baudelaire sa smrti neobáva, víta ju ako východisko z kráľovstva Zla, no i nádej nového poznania.

Reakcie
-------

Reakcie na jeho zbierku boli všelijaké, kritika bola veľmi ostrá. Jules Valles v časopise *La Situation* opísal Baudelaira ako „fanfaróna nemravnosti, falošného prašivca, podvodníka, ohavu a pornografa". Na margo jeho diela sa vyjadril „Je to len jed, nie vôňa." Po Baudelairovej smrti kritika vôbec nie je miernejšia, Jules Valles predpovedá básnikovi „dvojročnú nesmrteľnosť" a praje mu, „nech má Satan jeho dušu". Figaro hovorí o „skľučujúcej chudobe myšlienok básnika", jeho poézia je podľa kritikov tohoto časopisu „škrofulózna, škaredá, ľadová, márnicová a bitúnková", je to vraj „nemocnica otvorená všetkým demenciám ducha, všetkým hnilobám srdca". Gustave Bourdin, literárny kritik, dokonca spochybňuje jeho mentálne zdravie. V liste ministrovi vnútra píšu o tejto zbierke, ako o „rukavici hodenej do tváre zákona, chrániaceho morálku a náboženstvo a výraz najpoburujúcejšej chlípnosti." 

Krátko po vydaní zbierky bol celý náklad 1300 výtlačkov zhabaný, 6 básní (*Léthé, Tej, ktorá je príliš veselá, Lesbos, Šperky, Vampírove metamorfózy, Prekliate ženy*) bolo zakázaných, Charles dostal pokutu 300 frankov, jeho nakladateľ musel zaplatiť 100 frankov. Kasačný súd zrušil zákaz týchto básní až v roku 1949. Medzi niektorými známymi spisovateľmi však Baudelaire našiel podporu. Gustave Flaubert mu píše v jednom z listov: *„Úprimne sa mi to páči a okúzľuje ma to. Našli ste prostriedok, ako omladiť romantizmus. Nepodobáte sa nikomu (čo je prvá zo všetkých kvalít). Originálnosť štýlu vyviera z koncepcie. Veta je naplnená myšlienkou až na prasknutie. Mám rád vašu horkosť s jej jazykovými jemnôstkami, ktoré ju zdôrazňujú ako rytiny na jemnej čepeli. Aby som to zhrnul, čo sa mi najviac páči na vašej knihe je to, že v nej prevláda umenie. Ste odolný ako mramor a prenikavý ako anglická hmla."* Victor Hugo zas napísal autorovi, že vytvoril „nový záchvev". Sainte-Beuve sa zhodol s Gautierom (ktorému bolo dielo venované), že Baudelaire *„objavil nie na tejto, ale na druhej strane romantizmu celú novú a nepreskúmanú krajinu, akúsi divú a neschodnú Kamčatku a tam kdesi vybudoval kiosk bizarnej architektúry."*

Preklady do slovenského jazyka
------------------------------

* 1958 – *Kytica z Kvetov zla*, prebásnil Ján Kostra (výber z básní) (II. vydanie 1966)
* 1993 – *Kvety zla*, prebásnil Ján Švantner (výber z básní) (ďalšie vydania 1995 – s rovnakým názvom a 1997 – s názvom *Z Kvetov zla*)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kvety zla**