recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Prof. JUDr. **Albert Milota** (\* 8. apríl 1877, Lochovice – † 22. december 1940, Praha) bol český právnik, vysokoškolský pedagóg a politik Česko-slovenskej strany národnosocialistickej na Slovensku v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Po dosiahnutí právnického vzdelania svoju profesionálnu kariéru odštartoval v súdnej službe. Po vzniku Česko-Slovenska v roku 1918 pôsobil ako ministerský radca trestnej sekcie ministerstva spravodlivosti. Vďaka svojej odbornosti a kvalifikácii bol povolaný budovať právnickú fakultu novovznikajúcej Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1922 bol menovaný za profesora trestného práva.

Okrem pedagogickej činnosti sa podieľal aj na príprave viacerých zákonov z oblasti trestného práva, ako napr. zákona na ochranu republiky, trestného zákona pre mládež, tlačového zákona, trestného zákonníka a pod. Taktiež bol autorom viacerých publikácií z oblasti trestného práva (napr. *Komentovaný zákon na ochranu republiky*, *Nový tlačový zákon čs.*, *Trestné pokračovanie platné pre Slovensko*, *Uhorský trestný zákonník platný na Slovensku a Podkarpatskej Rusi*, *Púsobnost zákonú trestních*, *Proč stát trestá*, *Trestné právo hmotné*,...). V akademickom roku 1930/1931 pôsobil ako rektor a v akademickom roku 1931/1932 ako prorektor Univerzity Komenského.

Podobne ako mnoho iných predstaviteľov českej inteligencie, ktorá po roku 1918 prišla na Slovensko, aj Albert Milota sa angažoval politicky. Spočiatku sa aktivizoval v Národnej strane práce, za ktorú v parlamentných voľbách v roku 1925 kandidoval do senátu Národného zhromaždenia. Neskôr prešiel (tak ako mnoho iných členov Národnej strany práce) k národným socialistom, za ktorých vo voľbách v roku 1929 získal senátorské kreslo v rámci XI. volebného kraja (národnostne zmiešaný volebný kraj južného a juhovýchodného Slovenska). Mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1935. V senáte zotrval do konca činnosti Národného zhromaždenia na prelome rokov 1938/1939. Ešte v závere roku 1938 prestúpil do klubu Strany národnej jednoty.

V roku 1938 bol donútený pre svoj český pôvod opustiť Slovensko a bol daný k dispozícii ministerstvu školstva v Prahe. Následne až do svojej smrti pôsobil ako profesor na právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.

Referencie
----------

1. ↑   Profesor Albert Milota šesdesiatnikom. *Slovenský denník*, 1937-04-06, roč. XX, čís. 81, s. 4.
2. 1 2   *prof. JUDr. Albert Milota* [online]. osobnosti.sk, [cit. 2023-03-04]. Dostupné online.
3. ↑   Bisher 17 Parteinen. *Grenzbote*, 1925-11-01, roč. LIV, čís. 248, s. 3.
4. ↑   *Register-menný* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-03-04]. Dostupné online.
5. ↑   *Register - menný* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-03-04]. Dostupné online.
6. ↑   Umrel prof. Dr. Albert Milota. *Slovák*, 1940-12-31, roč. XXII, čís. 308, s. 3.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Albert Milota**

Autoritné údaje: * abART: 125309
* GND: 102312176X
* ISNI: 0000 0003 8572 9468
* LCCN: no2021049049
* NK ČR: jk01081722
* VIAF: 242894009
* WorldCat: lccn-no2021049049
**Čiastkové povodie** (čes. **Dílčí povodí**) je pojem používaný v plánovaní v oblasti vôd pre časť povodia, definovaný v Česku v §2 zákona č.254/2001 Zb. o vodách a o zmene niektorých zákonov (vodný zákon), ako "územie, z ktorého všetok povrchový odtok odteká sieťou vodných tokov a prípadne i jazier do daného miesta vodného toku (zvyčajne jazero alebo sútok riek) ".

V rámci procesu tvorby plánov povodí sa v Česku spracovávajú Plány čiastkových povodí pre 10 čiastkových povodí. Ich spracovateľmi sú správcovia povodí v spolupráci s krajskými úradmi a ústrednými vodoprávnymi orgánmi. Čiastkovými povodiami sú:

* Čiastkové povodie Berounky
* Čiastkové povodie Dolnej Vltavy
* Čiastkové povodie Dyje
* Čiastkové povodie Hornej Odry
* Čiastkové povodie Hornej Vltavy
* Čiastkové povodie Horného a Stredného Labe
* Čiastkové povodie Lužickej Nisy a ostatných prítokov Odry
* Čiastkové povodie Moravy a prítokov Váhu
* Čiastkové povodie Ohře, Dolného Labe a ostatných prítokov Labe
* Čiastkové povodie ostatných prítokov Dunaja

Referencie
----------

1. ↑   *Zákon č. 254/2001 Zb. O vodách a o zmene niektorých zákonov (vodný zákon) §2 ods.11* [online]. [Cit. 2015-02-02]. Dostupné online.
2. ↑   *Plány dílčích povodí* [online]. Ministerstvo poľnohospodárstva Českej republiky, [cit. 2014-07-11]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dílčí povodí na českej Wikipédii.*
|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Divadelný portál |

**Loutkář** ("Bábkar") je český divadelný časopis. Ide o najstarší bábkarský odborný časopis na svete. Vychádza s prestávkou vojnových rokov od roku 1912 dodnes a je tak kronikou česko-slovenského, českého a slovenského bábkového divadla. Obsahuje anglické resumé a vychádza 4x ročne v rozsahu 100 strán. Redakcia sídli v Prahe. V súčasnosti časopis vydáva Sdružení pro vydávání časopisu Loutkář.

Obsah
-----

Loutkář je určený divadelníkom, divákom, profesionálnym bábkarom, ochotníkom a pedagógom. Obsahuje teoretické i historické štúdie, portréty významných osobností a súborov z minulosti a súčasnosti, rozhovory, kritiky, informácie o dianí v divadle, najmä bábkovom a alternatívnom, v Česku, na Slovensku a vo svete.

História
--------

Dnešný Loutkář je nástupnickým časopisom periodík Český loutkář, Loutkář, Loutková scéna a Československý loutkář. Prvý ročník časopisu Český loutkář vyšiel roku 1912 (vychádzal do júna 1913), neskôr od roku 1917 pod názvom Loutkář (do r. 1939), od roku 1939 bol na kratšiu dobu nahradený buletinom Zprávy loutkářského soustředění a od roku 1940 - 1941 a 1945 - 1951 časopisom Loutková scéna. Od roku 1951 vychádza už znovu bez prerušenia ako špecializovaný mesačník Československý loutkář, neskôr po rozdelení ČSFR roku 1993 opäť pod názvom Loutkář. Vo funkcii šéfredaktora sa vystriedalo viacero osobností českého a česko-slovenského bábkového divadla – Jindřich Veselý, Jan Malík, Miloslav Česal, Eva Hanžlíková, Pavel Vašíček a od r. 2000 do júna 2015 Nina Malíková, od júla 2015 Kateřina Lešková Dolenská. Medzi pravidelných prispievateľov patrí aj viacero slovenských publicistov a divadelníkov. Loutkář zohral tiež značnú úlohu v histórii Medzinárodnej bábkarskej organizácie UNIMA, založenej roku 1929 v Prahe, ktorej bol v rokoch 1929-30 tlačovým orgánom. O jej činnosti prináša pravidelné informácie dodnes.

Literatúra
----------

Dubská, A. *Na počátku byl Český loutkář*. Loutkář 2/2002. (Z informácií v článku čerpá aj tato stránka)

Externé odkazy
--------------

Oficiálne stránky časopisu Loutkář

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Loutkář (časopis) na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Čistá inflácia** je pojem z oblasti merania inflácie používaný na Slovensku (od roku 2000), v Česku (od 1997?) a v Poľsku. Zahŕňa časť inflácie, pričom definície sa v jednotlivostiach rôznia.

Slovensko
---------

Na Slovensku je definovaná ako príspevok sektora obchodovateľných tovarov bez potravín a sektora trhových služieb k celkovej miere inflácie. Teda: čistá inflácia = ceny (tzv.) ostatných obchodovateľných tovarov + ceny trhových služieb = celková inflácia - (ceny potravín + regulované ceny). 

Odlišuje sa (na Slovensku) od jadrovej inflácie, ktorá je na Slovensku definovaná takto: jadrová inflácia = celková inflácia - (regulované ceny + vplyvy zmien nepriamych daní a dotácií)

Česko
-----

V Česku definícia čistej inflácie zodpovedá definícii jadrovej inflácii na Slovensku, čiže česká "čistá inflace" = slovenská "jadrová inflácia". Slovenskej čistej inflácii sa v Česku podobá "korigovaná inflace", čo je slovenská čistá inflácia mínus vplyvy zmien nepriamych daní a dotácií; takáto položka sa na Slovensku vykazuje ako "čistá inflácia (bez vplyvu zmien nepriamych daní)".

Externé odkazy
--------------

* Tancošová, J.:Inflácia, 2005
* Slovensko Archivované 2011-01-12 na Wayback Machine
* Česko
*
**Čong Mong-džu** (kórejsky 정몽주; \* 22. november 1337, Jongčchon – † 4. apríl 1392, Käsong) bol stredoveký kórejský diplomat a básnik.

Bol v službách posledných kráľov dynastie Korjo (918-1392). Je známy ani nie tak svojou diplomatickou prácou, ako oddanosťou k zanikajúcemu kráľovstvu.

Dielo
-----

Jeho najznámejšia báseň je *Tanšimga*. Báseň má 34 slabík a je napísaná štýlom hanši, t. j. klasickou čínštinou. Autor ju napísal po tom, ako sa generál I Song-gje v roku 1392 chopil moci a nastolil - na ďalších 500 rokov - novú kráľovskú dynastiu I. Ale Čong bol až do svojej smrti verný dynastii Korjo. Svoje city prelial do básne, ktorá ho nakoniec stála život. Istý čas po svojej smrti bol vyhlásený paradoxne práve dynastiou I za „svätého". Dnes je „Tanšimga" považovaná za báseň, ktorá najlepšie charakterizuje vernosť – jednu z najväčších cností kórejského národa.

### Tanšimga

* Pôvodný text napísaný v znakoch (handža) s kórejskou výslovnosťou:

此身死了死了(차신사료사료) čha-šin-sa-rjo-sa-rjo
一百番更死了(일백번갱사료) il-bäk-bon-käng-sa-rjo
白骨爲塵土(백골위진토) pek-kol-wi-džin-tho
魂魄有也無(혼백유야무) hon-bäk-ju-ja-mu
向主一片丹心(향주일편단심) hjang-džu-il-phjon-tan-šin
寧有改理也歟(녕유개리야여) jong-ju-kä-ri-ja-jo
* Kórejský variant pôvodného textu (abeceda Hangül) a slovenský prepis:

이몸이 죽고 죽어 (I momi čukko čugo)
일백번 고처 죽어 (ilbäk-bon kočho čugo)
백골이 진토 되어 (päkkori čintho dweo)
넋이라도 있고 없고 (nokširado ikko opko)
임 향한 일편 단심 (im hjanghan ilphjon tanšim)
기실 수 있으랴 (kašil su issürja)
* (amatérsky) preklad:

Aj keby zomrel som,
dušu stokrát vypustil
a z mojich bielych kostí
iba prach tu po mne zostal,
či moje srdce Tebe verné, pane,
mohol by niekto premeniť?

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čong Mong-džu**

Externé odkazy
--------------

* *Jeong Mong-ju: Symbol unerschütterlicher Loyalität.* In: *KBS World*, 9. Juni 2011

Autoritné údaje: * GND: 1089622201
* ISNI: 0000 0000 2378 6545
* LCCN: n81082641
* VIAF: 77638292
* WorldCat: lccn-n81082641
Replika motora Anzani s valcom do W
**Alessandro Ambrogio Anzani** (\* 5. december 1877, Miláno, Taliansko – † 24. júl 1956, Merville-Franceville-Plage, Francúzsko) bol taliansky konštruktér, motocyklový a automobilový pretekár. V roku 1906 navrhol a vyrobil trojvalcový motor s valcom do W, ktorý použil o tri roky neskôr Louis Blériot vo svojom lietadle pri prelete kanála La Manche. 

Anzani sa zaujímal o techniku, od mladosti pracoval v malej dielni svojho strýka; bol aj nadšeným a dobrým cyklistom. Na pretekoch v Milane, ktorých sa zúčastnil ako divák, sa zoznámil s francúzskym cyklistom Gabrielom Poulainom. Toto stretnutie viedlo Anzaniho k tomu, že po ukončení štúdií odišiel na Poulainovo pozvanie v roku 1900 do Francúzska, kde si mal zarobiť peniaze pretekaním. Anzani bol istý čas Poulainovym hosťom v St. Nazaire. Potom pôsobil u výrobcu motocyklov – firmy Buchet ako jej továrenský jazdec. V roku 1906 sa osamostatnil a začal motocykle vyrábať sám v Courbevoie. Po úspešnej dohode s Blériotom jeho firma prosperovala.

Vďaka úspechu rotačných motorov sa mohol Anzani opäť venovať výrobe motocyklových motorov. Sídlom spoločnosti bolo Courbevoie, v Milane založil spoločnosť Fabbrica Motori Anzani. V Anglicku založil British Anzani Motor Company. V 20. rokoch 20. storočia sa tu krátky čas venoval výrobe pretekárskych automobilov.

Poznámky
--------

Motor firmy Anzani zhodný s tým, ktorý použil Louis Blériot, kúpil v Paríži vo februári 1910 aj český priekopník letectva Jan Kašpar. 

V roku 1923 dosiahol Claude Temple s motocyklom s dvojvalcovým motorom Anzani s objemom 996 cm³ svetový rýchlostný rekord 175 km/h, čo prispelo k ešte väčšej Anzaniho popularite.

Referencie
----------

1. ↑   Archivované 2007-12-13 na Wayback Machine www.ntm.cz
2. ↑   www.anzani.de

Externé odkazy
--------------

* Podrobná biografia na www.britishanzani.co.uk Archivované 2007-08-18 na Wayback Machine
* Život A. Anzaniho s fotografiami vozidla Collet

Autoritné údaje: * BnF: 149759174
* GND: 125092555X
* VIAF: 3575148122897095200007
Súradnice: 82°29′56″S 62°21′09″Z﻿ / ﻿82,499022°S 62,352439°Z﻿ / 82.499022; -62.352439

**Alert** je najsevernejšie obývané miesto na Zemi, nachádzajúce sa v kanadskom teritóriu Nunavut na Ellesmerovom ostrove asi 10 km západne od Cape Sheridan. Leží na pobreží zamrznutého Lincolnovho mora. Severný pól je od Alertu vzdialený 817 km. Stanica je pomenovaná po lodi HMS Alert, ktorá prezimovala v rokoch 1875 – 1876 pri Cape Sheridane.

Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2001 mal Alert 75 stálych obyvateľov. Miesto má v niektorých obdobiach viac dočasných obyvateľov, pretože tu je umiestnená vojenská radarová stanica CFS (Canadian Forces Station) Alert a tiež meteorologická stanica ministerstva životného prostredia, atmosférické monitorovacie laboratórium GAW (Global Atmosphere Watch) a letisko Alert.

Prvým doloženým objaviteľom, ktorý dosiahol najsevernejšieho bodu Ellesmerovho ostrova bol Sir George Nares v rokoch 1875 – 1876, na jachte *HMS Alert*. Meteorologická stanica bola vybudovaná v roku 1950 a vojenská stanica v roku 1958. Ďalšími obývanými miestami na Ellesmerovom ostrove sú výskumná základňa Eureka a inuitská osada Grise Fiord.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alert**

Externé odkazy
--------------

* Klimatické informácie (po anglicky)
* Mapa sídel v teritoriu Nunavut (po anglicky)
* Aktuálny stav počasia – Weatheroffice (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alert na českej Wikipédii.*
**İlhan Mansız** (\* 10. august 1975, Kempten im Allgäu, Bavorsko, Nemecko) je bývalý turecký futbalista krymsko-tatárskeho pôvodu hrajúci na poste útočníka. Jeho rodičia boli tureckí prisťahovalci v Nemecku. 

V súčasnosti sa venuje krasokorčuľovaniu.

Úspešná účasť na MS 2002
------------------------

Reprezentoval Turecko na MS 2002 v Japonsku a Južnej Kórei, kde získal bronzovú medailu. Do hry zasiahol v každom zo siedmich stretnutí, ale s výnimkou zápasu o bronz vždy ako striedajúci hráč v priebehu druhého polčasu.

### „Zlatý gól" vo štvrťfinále

Vo štvrťfinále proti Senegalu v 67. minúte vystriedal hviezdneho Hakana Şüküra. V 4. minúte predĺženia za stavu 0:0 strelil "zlatý gól", ktorým ukončil zápas a priviedol Turecko prvýkrát v histórii do semifinále, kde ho čakala Brazília. Tam nastúpil v 62. minúte za stavu 1:0 pre Brazíliu. Turkom sa už vyrovnať nepodarilo, čakal ich preto boj o bronz, v ktorom narazili na domácu Kóreu.

### Veľké chvíle v zápase o bronz

V tomto súboji padol İlhanovej prihrávke v 11. sekunde najrýchlejší gól v histórii MS, ktorého autorom bol Hakan Şükür. Kórea relatívne rýchlo (v 9. minúte) vyrovnala, ale potom prišli veľké chvíle samotného İlhana. Dvomi gólmi v 13. a 32. minúte dostal Turkov do vedenia 3:1. Domáci dokázali v nadstavenom čase už len znížiť na konečných 2:3.

Od futbalu ku krasokorčuľovaniu
-------------------------------

V auguste 2010 verejnosť šokovala správa, že İlhan Mansız vážne uvažuje o účasti na majstrovstvách sveta a Zimných olympijských hrách v krasokorčuľovaní. S futbalom musel kvôli zraneniu kolien predčasne skončiť. Neskôr sa zúčastnil natáčania tureckej televíznej reality show Hviezdy na ľade, kde mu ako partnerku pridelili bývalú slovenskú reprezentantku v kategórii športových dvojíc Oľgu Beständigovú. Ich športové partnerstvo postupne prerástlo do vážneho vzťahu. İlhana však zaujalo krasokorčuľovanie natoľko, že s Oľgou, ktorej po skončení kariéry s bratom Jozefom v roku 2005 krasokorčuľovnie veľmi chýbalo, začali pravidelne trénovať a ich cieľom je účasť nielen na svetových šampionátoch, ale najmä na Zimných olympijských hrách 2014 v Soči, kde chcú reprezentovať Turecko.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2010-08-20]. Dostupné online. Archivované 2010-11-22 z originálu.
2. ↑

| * z
* d
* u
Turecké mužstvo – MS 2002 (3. miesto) |
| --- |
| 
* 1 Rüştü
* 2 Emre Aşık
* 3 Bülent
* 4 Fatih Akyel
* 5 Alpay
* 6 Arif
* 7 Okan
* 8 Tugay
* 9 Hakan Şükür
* 10 Yıldıray
* 11 Hasan Şaş
* 12 Ömer
* 13 İzzet
* 14 Tayfur
* 15 Nihat
* 16 Ümit Özat
* 17 İlhan Mansız
* 18 Ergün
* 19 Abdullah
* 20 Hakan Ünsal
* 21 Emre
* 22 Ümit Davala
* 23 Zafer
* Tréner: Güneş

 | Turecko |
Bočný prierez jaskyne
**Ľadová jaskyňa v Šípe** (známa je aj ako Jaskyňa v Šípe pri Žaškove), je jaskyňa na úpätí vrchu Šíp, ktorý je od roku 1980 súčasťou rovnomennej národnej prírodnej rezervácie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Žaškov v okrese Dolný Kubín, v nadmorskej výške 719 m n. m.. Je dlhá 29 m a hlboká 20 m. Hoci jej názov prezrádza, že sa jedná o ľadovú jaskyňu a niektoré zdroje uvádzajú predpokladaný výskyt ľadu v množstve cca 270 m³, nie je to pravda. Výskyt ľadu je sezónny počas zimných a jarných mesiacov (do mája) a predpokladané množstvo jeho výskytu nie je možné vzhľadom na jej malé rozmery.

Ján Brodňanský a neskôr Zdenko Hochmut v práci Krasové územia a jaskyne Slovenska Archivované 2017-11-18 na Wayback Machine spomína možné vysvetlenie. Spomínaný ľad, (či skôr sneh) sa nachádza závrtoch západne od jaskyne, ktorý sa tu často udržuje dlho do leta. Ale ani táto teória sa nepotvrdila pri prieskume okolia v polke mája 2015.

**Popis jaskyne:**

Jedná sa o neveľkú rozsadlinu (trhlinu) v skale. Do jaskyne vedie sotva pol metra úzka puklina so sklonom 52 stupňov až na balvany. Odtiaľto vedie chodba ďalej na juh, kde sa prepadá až do najhlbšej a najvlhkejšej časti jaskyne. Tam bola dňa 22.5.1966 zaznamenaná malá vrstva zmrznutého snehu (firnu). Jaskyňa nemá kvapľovú výzdobu.

**Poloha jaskyne:**

Jaskyňa je často zamieňaná za Jaskyňu na Šípe, ktorá sa nachádza neďaleko turistického chodníka na hrebeni - pod vrcholom Šípu v Jánošikovej skale (na Liptovskej strane masívu).

Mapa jaskyne v príspevku J. Brodňanského (1967 –1968)

Jaskyňa v Šípe pri Žaškove. In: Slovenský kras. Zborník Múzea Slovenského krasu VII, 1969, s. 99-100

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam jaskýň v Šípskej Fatre* [online]. [Cit. 2014-02-20]. Dostupné online. Archivované 2014-02-27 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Jaskyňa na oma.sk
* Mapa polohy jaskyne v OSM

| * z
* d
* u
Sprístupnené jaskyne Slovenska |
| --- |
| Sprístupnené jaskyne | 
* Belianska
* Brestovská
* Bystrianska
* Demänovská jaskyňa slobody
* Demänovská ľadová jaskyňa
* Dobšinská ľadová
* Domica
* Driny
* Gombasecká
* Harmanecká (Izbica)
* Jasovská
* Ochtinská aragonitová
* Važecká

 |
| Turisticky a inak sprístupnené jaskyne | 
* Benediktova jaskyňa
* Mŕtvych netopierov
* Krásnohorská
* Zlá diera
* Bojnická hradná
* Prepoštská
* Malá Stanišovská

 |
| Verejnosti voľne prístupné jaskyne | 
* V Skalke
* V Čube
* Elektrárenská
* Hučivá diera
* Komín
* Kamenné mlieko
* Mažarná
* Šarkania diera
* Svoradova
* Čertova pec
* Šarkanova diera
* Babirátka
* Brložná diera
* Brloh
* Čerešňová
* Hradná
* Košútova
* Hájska
* Žernovská
* Pod Jeleňom (Jelenská)
* Nad cestou (Opatovská)
* Deravá skala
* Veľká pec
* Malá dolnosokolská
* Veľká dolnosokolská
* Vešeléniho (Wesselényiho)
* Malá drienčanská
* Mučínska
* Netopieria
* Pružinská Dúpna

 |

Súradnice: 49°10′19″S 19°10′30″V﻿ / ﻿49,171944°S 19,175°V﻿ / 49.171944; 19.175
**Alexander Albrecht** (\* 12. august 1885, Arad, Rumunsko – † 30. august 1958, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ.

Životopis
---------

Jeho otec Ján (Johann) Albrecht bol učiteľom na gymnáziu, matka Mária von Vaszary pochádzala zo starého maďarského rodu. V rokoch 1895 až 1903 študoval na Kráľovskom katolíckom gymnáziu v Bratislave, kde sa stretol a spriatelil s Bélom Bartókom. V rokoch 1904 až 1908 študoval na Hudobnej akadémii Franza Liszta v Budapešti kompozíciu u Hansa Kosslera (veľkého obdivovateľa Johannesa Brahmsa) a hru na klavír. Jeho ďalšími učiteľmi boli aj Ferencz Szandtner, ktorý ho učil dirigovať, a David Popper, ktorý bol učiteľom komornej hudby. Počas štúdií sa Albrecht vypracoval na úspešného klaviristu. Popri hudbe študoval aj právo.

Po návrate do Bratislavy v roku 1908 prijal miesto organistu v katedrále svätého Martina a v hre na organ sa súčasne zdokonaľoval u Rudolfa Dittricha vo Viedni. Tiež pracoval ako učiteľ v Mestskej hudobnej škole v Bratislave.

V roku 1918 sa oženil s Margarétou Fischerovou.

V roku 1921 po smrti Eugena Kosswa, riaditeľa Mestskej hudobnej školy a dirigenta Cirkevného hudobného spolku pri Dóme sv. Martina, prevzal Albrecht jeho miesto (Mestskú hudobnú školu zatvorili v roku 1945, Cirkevný hudobný spolok zanikol v roku 1952). Alexander Albrecht mal významný podiel na profesionalizácii hudobného života Bratislavy v dobe zrodu vzdelávacích a kultúrnych inštitúcií Slovenska, svojim pedagogickým pôsobením v dome regenschoriho najskôr na Lodnej 12 a neskôr na Kapitulskej 1 ovplyvnil profesionálny rast mnohých slovenských skladateľov a interpretov vtedajšej generácie. 

Alexander Albrecht spáchal samovraždu 30. augusta 1958, krátko po svojich 73. narodeninách. Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne v Bratislave.

Literatúra
----------

* Alexander Albrecht, Vladimír Godár: *Túžby a spomienky. Úvahy a retrospektívne pohľady skladateľa.* Hudobné centrum, Bratislava, 2008. ISBN 978-80-88884-98-9
* Gracián Černušák, Bohumír Štědroň, Zdenko Nováček: *Československý hudební slovník I. A-L* Státní hudební vydavatelství, Praha, 1963

Externé odkazy
--------------

* Hudobné centrum
* Albrecht forum o.z.

Autoritné údaje: * abART: 138495
* GND: 116279419
* ISNI: 0000 0000 5535 8713
* LCCN: nr97039352
* NK ČR: ola2002143798
* PIM: PIM40140
* SNK: 161416
* VIAF: 69677824
* WorldCat: lccn-nr97039352
Turnaje mužov a žien v **ľadovom hokeji na Zimnej univerziáde 2023** sa uskutočnili počas konania Zimnej univerziády 2023 v dňoch 12. – 22. januára 2023. Miestom konania bola Herb Brooks Arena v Lake Placid.

Muži
----

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ľadový hokej na Zimnej univerziáde 2023 – Mužský turnaj*
### Účastníci

| Skupina A | Skupina B |
| --- | --- |
| Lotyšsko Lotyšsko | USA USA |
| Švédsko Švédsko | Spojené kráľovstvo Veľká Británia |
| Česko Česko | Slovensko Slovensko |
| Kanada Kanada | Kazachstan Kazachstan |
| Japonsko Japonsko | Kórejská republika Kórejská republika |
| Ukrajina Ukrajina | Maďarsko Maďarsko |

### Medailisti

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Podujatie** | **Zlato** | **Striebro** | **Bronz** |
| Ľadový hokej – muži | Kanada Kanada | USA USA | Kazachstan Kazachstan |

Ženy
----

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ľadový hokej na Zimnej univerziáde 2023 – Ženský turnaj*
### Účastníci

| Skupina A |
| --- |
| Spojené kráľovstvo Veľká Británia |
| Japonsko Japonsko |
| USA USA |
| Kanada Kanada |
| Česko Česko |
| Slovensko Slovensko |

### Medailisti

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Podujatie** | **Zlato** | **Striebro** | **Bronz** |
| Ľadový hokej – ženy | Kanada Kanada | Japonsko Japonsko | Česko Česko |

Zdroje
------

* fisu.net
* lakeplacid2023.com
**Alexander Hutchison** (\* 1838, Kilmarnock, Spojené kráľovstvo – † 1. august 1917, Arcadia, Austrália) bol austrálsky podnikateľ (vydavateľ, importér), politik a sadár škótskeho pôvodu.

Život
-----

Vzdelanie získal v Galstone. 23. januára 1857 sa v mestečku Darvel zosobášil s Marthou Bryce, s ktorou mal tri deti – dcéru Marthu a dvoch synov Johna a Alexandra (avšak John zomrel ešte ako dojča). V roku 1859 sa presťahoval do Glasgowa, kde pracoval pre vydavateľstvo McPhun Publishers, ktoré zastupoval v Edinburghu a Bristole. V Bristole sa mu podarilo založiť vlastné vydavateľstvo.

V roku 1876 emigroval do Nového Južného Walesu. So svojou rodinou priplával z Londýna na lodi *Brisbane*, ktorá v Austrálii pristála 25. septembra 1876. Založil a viedol spoločnosť A. Hutchison & Son, ktorá pôsobila ako vydavateľstvo a importér kníh a obrazov s hlavnou kanceláriou v Maitlande a pobočkami v Sydney, Newcastli, Tamworthe a Tinonee. V roku 1878 založil Lóžu dobrých templárov (*Good Templars Lodge*) v East Maitlande a do roku 1881 bol jej hlavným predstaviteľom. V roku 1885 sa Hutchison usadil v Galstone, na predmestí Sydney. Osem rokov viedol Casual Labour Farm a po odchode na penziu sa utiahol na svoj ovocný sad v mestečku Upper Galston (dnes Arcadia). Tu v roku 1917 zomrel. Je pochovaný spolu so svojou manželkou v neoznačených hroboch na Cintoríne jednotnej cirkvi (*Uniting Church Cemetery*) v mestečku Dural.

Politická činnosť
-----------------

V roku 1887 bol zvolený do novojužnowaleského zákonodarného zboru, ako člen Strany slobodného obchodu (Free Trade Party) za volebný dištrikt Canterbury. Ako poslanec slúžil nepretržite od 12. februára 1887 do 6. júna 1891.

Externé odkazy
--------------

* 
* Archivované 2015-12-08 na Wayback Machine
**Ľavicový extrémizmus** (iné názvy: **krajná ľavica**, **extrémna ľavica**, **ultraľavica**) je jedna z foriem politického extrémizmu. Presnejšie ide o súhrnné označenie rôznych antidemokratických snažení, ktoré patria na ľavý okraj bežného politického spektra "pravica - ľavica". Typické príklady ľavicového extrémizmu sú anarchizmus (odmietanie akejkoľvek vlády) a komunizmus (v užšom zmysle, t.j. odmietanie vlády kapitalistickej vládnucej triedy), ale za súčasť ľavicového extrémizmu možno považovať aj časti novej ľavice. Podľa niektorých názorov treba považovať za ľavicový extrémizmus aj celú ideológiu marxizmu, ale tento názor je sporný. V širšom zmysle do ľavicového extrémizmus paria aj určité formy násilného terorizmu (napr. RAF).

Protipólom ľavicového extrémizmu je pravicový extrémizmus.

Ľavicový extrémizmus podľa MV SR
--------------------------------

Na stránkach slovenského Ministerstva vnútra bola svojho času (bez uvedenia zdroja) uvedená nasledujúca definícia (resp. skôr len charakteristika) ľavicového extrémizmu: "Ľavicový extrémizmus sa vyznačuje predovšetkým sociálnymi, triednymi predsudkami, sympatizuje s historickým komunizmom a anarchizmom. Prívrženci chcú zaviesť sociálno-komunistický režim alebo anarchiu. Pokúšajú sa o absolútnu rovnosť v spoločnosti. V priebehu 20. storočia sa dostali do popredia [všetkých ľavicových strán] otázky ľudských práv, ochrany prírody a imigrácie...Do tradičnej ľavice prenikali postupy typické skôr pre liberalizmus....[Ľavicový extrémimus] ideologicky vychádza z anarchistických, antiglobalistických, antikapitalistických a marxistických teórií, pričom odmieta vonkajšiu autoritu a presadzuje myšlienky tzv. „slobodného" jednotlivca. I keď väčšina ľavicovo extrémistických skupín verejne nedeklaruje potlačovanie práv a slobôd ostatných jednotlivcov, v prípade realizácie cieľov ľavicových extrémistov môže dôjsť k priamemu ohrozeniu pluralitnej demokracie a občianskych slobôd. Typickým znakom ľavicového extrémizmu je rozširovanie princípu rovnosti na všetky oblasti života a pre všetkých ľudí. Zdôrazňovaním elementárnej ľudskej rovnosti sa síce zhoduje s princípmi demokratického ústavného štátu, avšak z tohto princípu vyvodzuje dôsledky, ktoré nie sú zlučiteľné s charakterom demokratického právneho štátu."

Referencie
----------

1. ↑  Linksextremismus. In:  *Brockhaus - die Enzyklopädie, digital*. [2 CD-ROM] Mannheim : Bibliographisches Institut & F. A. Brockhaus, 2003. ISBN 978-3-7653-9377-8.
2. ↑

Pozri aj
--------

* Krajná pravica
* Politický kompas
**Alexander Kautnik** (\* 20. február 1904, Ružomberok – † 1. február 1988, Košice) bol slovenský herec a režisér, pôvodným povolaním sudca.

Život
-----

Alexander Kautnik sa narodil v Ružomberku v rodine sudcu Kautnika ako najstarší syn. Študoval medicínu (dva semestre) a právo v Bratislave. Po skončení štúdia pôsobil ako právnik a neskôr ako sudca. Od roku 1928 zároveň účinkoval ako ochotník v dramatickej družine košickej odbočky Rádiojournalu. Po okupácií Košíc významnou mierou prispel k založeniu najprv krúžku a potom Divadlo Jonáša Záborského v Prešove. Po februári 1948 však stratil možnosť pôsobiť v súdnictve a to ako pre vlastné názory, tak aj pre angažovanosť svojho brata Viliama v Demokratickej strane. Pôsobil v robotníckych profesiách ale aj vystupoval ako hlavná postava v druhom celovečernom filme Paľa Bielika *Priehrada*. V tejto propagandistickej agitke je jeho postava – samostatne hospodáriaci bohatý roľník Bujna – cieľom všetkých útokov, ktoré majú za cieľ zaplavenie dedín na ktorých roľníci hospodária. Túto postavu zvládol Kautnik bravúrne, možno aj preto, že v roku 1950 (spolu so svojim filmovým synom Gustávom Valachom) stál na opačnej strane barikády ako komunisti. Väčšina jeho spoluúčinkujúcich v tomto filme Mária Kráľovičová (jeho dcéra), Július Pántik (traktorista Paľko), Mikuláš Huba (inžinier), František Dibarbora (Fero) a Karol L. Zachar postupne získali tituly zaslúžilí a národní umelci. Na rozdiel od nich si Kautnik ťažko hľadal zamestnanie a vo filme si zahral už len epizódne role, ktoré definitívne skončili v roku 1968. Od roku 1956 pôsobil ako režisér štúdia Československého rozhlasu v Košiciach, 1959–60 člen KD v Spišskej Novej Vsi, 1960–65 činohry Štátneho divadla v Košiciach. Účinkoval v desiatkach dramatických rozhlasových relácií. Vytvoril 32 charakterovo výrazných, prevažne epizódnych postáv v rozhlasových hrách: Notár (*Stará história*, 1959), Adam (*A bolo svetlo*, 1961), Barón Krüg (*Biela nemoc*, 1961), Horár (*Motýle*, 1962), Koby (*Návšteva starej dámy*, 1965) a i. V Štátnom divadle Košice účinkoval v hre *Smrť obchodného cestujúceho* (1960).

Manželka Irena a syn Alexander.

Filmografia
-----------

* 1950: *Priehrada* (starý Bujna)
* 1959: *V hodine dvanástej*
* 1968: *Maroško*
* 1968: *Zbehovia a pútnici*

Referencie
----------

1. ↑  Mesto Prešov: KAUTNIK Alexander (1904 - 1988), Online
2. ↑  TIBOR FERKO: PREŠOVSKÉ DIVADELNÉ TOPOSY V ZRKADLE ČASU (Dialóg s knihou Petra Himiča), Rozhľady, Online

Externé odkazy
--------------

* 
* 
* 
* 105. výročie narodenia Alexandra Kautnika v roku 2009[nefunkčný odkaz]

Autoritné údaje: * SNK: 160354
* VIAF: 3151156565721023500001
**Archidamos I.** alebo **Archidámos I.** (starogr. Αρχίδαμος) bol kráľom Sparty (možno mýtickým) približne od roku 665 pred Kr. do roku 645 pred Kr. Pochádzal z kráľovskej rodiny Eurypontovcov.

Od antických historikov nemáme takmer žiadne zachované záznamy o dobe údajnej vlády Archidama I. Navyše nám podávajú dve rozličné verzie mien panovníkov rodu Eurypontovcov, ktorí v tom čase mali vládnuť. Historik Herodotos uvádza dynastiu kráľov Eurypontovcov od Theopompa v zostupnom poradí z otca na syna takto: Theopompos, Anaxandridas, Archidamos, Anaxilaos, Leótychidas atď.

Podľa Pausania následníkom Theopompa sa stal jeho vnuk Zeuxidamos, lebo jeho syn Archidamos predčasne zomrel. Následníkom Zeuxidama bol jeho syn Anaxidamos a až po ňom vládol Archidamos (syn Anaxidama).

Otázka, že ktorá z týchto dvoch verzii je dôveryhodnejšia pravdepodobne zostane nezodpovedaná. Väčšina novovekých historikov (Lendering, Adams a iní) sa však prikláňa k Herodotovi, ktorého záznamy sú staršieho dáta. Pretože zachované záznamy antických autorov sú veľmi kusé a nejednotné, táto minulosť Sparty nám zaiste zostane zahalená závojom tajomstva.

Zdroje
------

* Herodotos, *História*, VIII, 131.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,7,5 – 6;
* Jona Lendering, *Eurypontids and Agiads*,  Archivované 2014-06-02 na Wayback Machine
* John Paul Adams, *The Kings of Sparta*,

  


|  |
| --- |
| Archidamos I.**Eurypontovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Anaxandridas I.** | **kráľ**665 pred Kr. – 645 pred Kr. (letopočty sú fiktívne) | Nástupca**Anaxilaos** |
**Alexander Markuš** (\* 19. marec 1913, Šurany, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko – † 19. február 1945, Melk, nacistické Nemecko, dnes Rakúsko) bol slovenský stredoškolský profesor, protifašistický bojovník, politický komisár partizánskych skupín. Od 4. septembra 1959 (pri príležitosti 15. výročia SNP) bola stredná škola na Grösslingovej ulici v Bratislave (GAMČA) pomenovaná na jeho počesť.

Životopis
---------

Vyštudoval Filozofickú fakultu UK v Bratislave, odbor filozofia - história.

Od roku 1938 učil na Štátnej československej reálnej škole v Bardejove (teraz Gymnázium Leonarda Stöckela). V roku 1939 narukoval. V apríli 1939 bol zatknutý ÚŠB, uväznený a prepustený zo štátnej služby. Po prepustení z ilavskej väznice organizoval partizánske hnutie na Slovensku. 1942 spoluzakladal partizánsku skupinu Janka Kráľa (pôsobila v Malých Karpatoch). 1942 - 1945 opäť väznený. Počas transportu väzňov bratislavskej väznice do koncentračného tábora v Mauthausene zomrel na následky zranenia, ktoré utrpel 19. februára 1945 po nálete anglo-amerických lietadiel na transport pri Melku.

Vyznamenania a ocenenia (in memoriam)
-------------------------------------

* 1949 - doktor filozofie[chýba zdroj]
* 1950 - výnosom Povereníctva školstva v Bratislave bol ustanovený za štátneho profesora "In memoriam" s "úradným pôsobiskom" na Gymnáziu v Bardejove
* 1959 - premenovanie školy a pamätná tabuľa na budove súčasného Gymnázia Grösslingová 18, Bratislava. Po roku 1989 bola tabuľa odstránená.

Referencie
----------

1. ↑   *Encyklopédia Slovenska II*. [s.l.] : [s.n.]. S. 498.
2. ↑   *Historický kalendár na 19. februára* [online]. sme.sk, 2002-2-19, [cit. 2016-07-15]. Dostupné online.
3. ↑   *UNIVERZITA KOMENSKÉHO SI PRIPOMENULA UČITEĽOV A ŠTUDENTOV, KTORÍ PADLI V SNP* [online]. 2014-8-28, [cit. 2016-07-15]. Dostupné online.
4. ↑  MÁLEK, V.; ORLOVSKÝ, D.. *Potulky po Bratislave*. Bratislava : [s.n.], 1965. S. 82, 84.
5. ↑   pam.epocha.sk, [cit. 2016-07-15]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2002143885
* VIAF: 84523441
**Anton Frolo** (\* 20. apríl 1934, Ružomberok – † 7. apríl 2017) bol slovenský hádzanár, reprezentant Česko-Slovenska.

Kariéra
-------

Najúspešnejší slovenský hádzanár v histórii začínal s hádzanou v Michalovciach, od roku 1953 obliekal ligový dres Tatrana Prešov. Počas vojenskej služby v Dukle Praha prispel k zisku titulu majstra Česko-Slovenska a k triumfu v prvom ročníku Európskeho pohára majstrov. V Prešove hral do roku 1968, potom pôsobil v klube VSŽ Košice najskôr ako hráč, neskôr bol hrajúci tréner a tréner. Košický tím priviedol k dvom titulom majstra Česko-Slovenska. Od roku 1981 do roku 2000 vykonával popri povolaní stredoškolského profesora aj funkciu trénera mládeže vo VSŽ Košice.

Česko-Slovensko reprezentoval na štyroch majstrovstvách sveta, zo všetkých sa vracal s medailou. Po dvoch strieborných a jednej bronzovej medaile zavŕšil úspešnú reprezentačnú kariéru ziskom titulu majstra sveta vo Švédsku 1967. Vo veku 32 rokov bol Frolo najstarším členom víťazného tímu.

Úspechy
-------

* Majstrovstvá sveta

1Prvé miesto 1967
2Druhé miesto 1958, 1961
3Tretie miesto 1964
* víťaz Európskeho pohára majstrov 1957
* majster Česko-Slovenska 1956

Ocenenia
--------

* *Hádzanár 20. storočia na Slovensku*
* člen *Siene slávy slovenskej hádzanej*
* Športová legenda (2013)

Referencie
----------

1. ↑  Zomrel slovenský hádzanár storočia a majster sveta Anton Frolo
2. ↑   *Významní športovci* [online]. [Cit. 2016-04-23]. Dostupné online. Archivované 2016-05-07 z originálu.
3. ↑  Nezničiteľný Frolo sa dočkal zlata na štvrtom šampionáte

Externé odkazy
--------------

* Anton Frolo na forevervszkosice.sk Archivované 2016-01-13 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * NK ČR: pna20231178003
* SNK: 160797
* VIAF: 8313156565707123500005
**Ľudmila Podobová** (rod. Brozmanová) (\* 8. december 1912, Brezno – † 25. október 2002) bola slovenská kostýmová výtvarníčka, kostýmová výtvarníčka bábok. Jej dcéra je Anna Cigánová.

Životopis
---------

Absolvovala štúdium na Vyššej pedagogickej škole v Bratislave roku 1957, v roku 1961 – 1963 študovala bábkarstvo na DAMU v Prahe. Pôvodne učiteľka. V roku 1940 – 1944 vedúca kostýmovej výpravy v SND v Bratislave, po odchode zo SND viedla detské ochotnícke divadelné súbory a bábkové divadlo na ped. škole v Leviciach. Venovala sa zberateľstvu ľudových krojov a výšiviek pre Slovenské národné múzeum v Martine, na základe toho ju Janko Borodáč angažoval ako kostýmovú výtvarníčku do SND. Navrhovala kostýmy pre inscenácie viacerých režisérov, najmä Janka Borodáča (*Kráľ Oidipus*, 1941; *Cyrano z Bergeracu*, 1942) a Jána Jamnického (*Viliasm Tell*, 1942; *Štyria*, 1942; *Sen noci svätojánskej*, 1942; *Tanec na plačom*, 1943 a i.). Jej kostýmy pre Urbánkovho *Škriatka* (1942) boli prvým autentickým ľudovým odevom na scéne (pôv. kroje z Horehronia).

Ocenenie
--------

* Roku 1958 získala Zlatú medailu Mateja Kopeckého

Referencie
----------

1. ↑  ročenka scénografie - sezóna 2012 – 2013 Archivované 2016-08-06 na Wayback Machine - proscena.sk

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Alfons Jindra** vlastným menom **Alfons Jindřich Langer** (\* 28. júl 1908, Čechovice u Prostějova – † 20. december 1978, Praha) bol český skladateľ, aranžér, klarinetista, altsaxofónista a huslista.

Životopis
---------

Hudobne sa vzdelával v Prostějove u Bedřicha Voldana. Hral ako profesionálny hudobník v tanečnom súbore svojho staršieho brata – *Langer Brothers*.

V roku 1937 začal hrať s *orchestrom Josefa Venclů*. Neskôr opäť hral v *Langer Brothers* kde hral až do roku 1956.

V roku 1937 začal skladať hudbu pod pseudonymom *Allan* (meno je odvodené od jeho krstného mena a priezviska). Tento pseudonym po ňom prebralo vokálne trio a pomenovalo sa na Sestry Allanovy, pri ktorých zrode stál a okrem iných piesní spolu natočili s Arnoštom Kavkom v tom čase hit *Koncert nemluvňat*. 

Pseudonym *Alfons Jindra* začal používať od svojej prvej skladby – *Hodiny spí* v roku 1939. Spolupracoval najmä s orchestrami R. A. Dvorského a Karla Vlacha. V 40. rokoch bola známa jeho hudba k piesňam napr. *Dnes není všední den*, *Hudby v oblacích*, *Pár vzpomínek*, *Plaménky v očích tvých*, *Povím to tancem a písní*, *Prosím neodcházej*, *Přijďte večer k nám*, *Psáno je ve hvězdách*, *Růže v okně*, *Sladce mě líbej*, *Svět je veselý*, *Tvůj krok zní*, *Ty spíš*, *Vpravo-vlevo* a iné.

V 50. rokoch skladal hudbu k piesňam ktoré spievali napr. Yvetta Simonová, Rudolf Cortés, Milan Chladil, Waldemar Matuška a iní. Tieto piesne mali veľký úspech, napríklad: *Chviličku spát*(Yvetta Simonová a Milan Chladil), *Láska na kolech* (Milan Chladil), *Sentimentální* (Yvetta Simonová), *Třistapětašedesátkrát* (Waldemar Matuška), *Už modrej činžák zhas* (Waldemar Matuška), *Váš dům šel spát* (Rudolf Cortés) a iné. Skladal tiež hudbu pre orchestre napr. *Bolero*, *Elegie*, *Kouzelné smyčce*, *Legenda*, *Na čtyřech strunách*, *Nokturno*, *Pražské plesy*, *Šťastné chvíle*, *Vosí hnízdo* a iné.

Najznámejšie piesne
-------------------

* *Sentimentální* – interpret (Yvetta Simonová) (text Zbyněk Vavřín)
* *Koncert nemluvňat* – interpret Arnošt Kavka (text Jaroslav Moravec)
* *Váš dům šel spát* – interpret Rudolf Cortés (text Vladimír Dvořák)

Zoznam piesňovej tvorby (výber)
-------------------------------

* poz. – pieseň – interpret – (text) – rok

(t:) – doteraz neistený autor textu

* **(na doplnenie)**

* „Děkujem ti písničko" – (t:Miroslav Zikán
* „Dnes není všední den" – (/t:)
* „Chviličku spát" – (t:Vladimír Dvořák)
* „Chyťte brouka" –  (t:Jaroslav Moravec)
* „Psáno je ve hvězdách" – (t:Jaroslav Moravec)
* „Sentimentální" – Yvetta Simonová) a Milan Chladil  – (t:Zbyněk Vavřín)
* „Srdce plné hudby" – (/t:)
* „Stupínky do nebe" – Arnošt Kavka – (t:Jaroslav Moravec)
* „Váš dům šel spát" – (t:Vladimír Dvořák)

Literatúra
----------

* Matzner, A. - Poledňák, I. - Wasserberger, I.: *Encyklopedie jazzu a moderní populární hudby 3*, vydalo vydavateľstvo Supraphon, 1990, ISBN 80-7058-210-3,

Externé odkazy
--------------

* musicologica.cz zdroj článku

Autoritné údaje: * abART: 117486
* GND: 135309247
* ISNI: 0000 0000 7881 5200
* LCCN: no2009092038
* NK ČR: jn20000710092
* VIAF: 80099424
* WorldCat: lccn-no2009092038
Prof. MUDr. **Ľudovít Komadel**, DrSc. (\* 1. november 1927, Piešťany – † 1. september 2022) bol slovenský plavec a olympionik, neskôr športový lekár.

Životopis
---------

Plávať začínal v klube *Slovan Piešťany*, kde pôsobil medzi rokmi 1942 – 1950 (dnešný klub Kúpele Piešťany). 16. decembra 1945 v rámci oddielových pretekov prekonal na piešťanskom kúpalisku Eva svetový rekord na 400 metrov prsia časom 5:35,9 minúty. Nakoľko však na uznanie nebol dostatok prítomných pozorovateľov, rekord sa mu neuznal. O prekonanie rekordu sa pokúsil opätovne - o štyri dni neskôr už bol k dispozícii dostatok rozhodcov, jeho výsledný čas 5:43,8 minúty však znamenal iba vyrovnanie vtedajšieho svetového maxima.

### Olympijské hry

V roku 1952 sa zúčastnil letných olympijských hier v Helsinkách, kde sa v závode na 200 metrov prsia prebojoval až do finále a umiestnil sa na 8. mieste.  Na letných olympijských hrách v Ciudad de Mexico v roku 1968 pôsobil ako lekár československej výpravy. 

### Koniec aktívnej kariéry

Po ukončení kariéry bol členom exekutívy Medzinárodnej federácie športovej medicíny (FIMS), členom exekutívy a predsedom lekárskej komisie Medzinárodnej federácie univerzitného športu (FISU) a predsedom lekárskej komisie Slovenského olympijského výboru (SOV).  Napísal aj viacero publikácií zaoberajúcich sa telovýchovou a zdravovedou.

Ocenenia
--------

V roku 1992 získal od Medzinárodného olympijského výboru Olympijský rád v striebre.

Referencie
----------

1. ↑   Zomrel olympionik a významný telovýchovný lekár Ľudovít Komadel. *Slovenský olympijský tím*. Dostupné online [cit. 2022-09-09].
2. ↑  PALKOVIČ, Martin. *Piešťanský olympionik Ľudovít Komadel oslavuje deväťdesiatiny* [online]. Piešťany: ZPiešťan, 1.11.2017, [cit. 2019-01-28]. Dostupné online.
3. 1 2   *Komadel Ľudovít* [online].. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
4. ↑   *Ľudovít Komadel Olympic Results* [online].. Dostupné online. (anglicky)
5. 1 2   *OLYMPIONIK Z HELSÍNK 1952 ĽUDOVÍT KOMADEL OSLÁVI 1. NOVEMBRA OSEMDESIATINY* [online].. Dostupné online.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5841 9972
* NK ČR: jn20000603473
* VIAF: 84027481
**Apollónios** (starogr. *Ἀπολλώνιος*) bol olympijský víťaz v neznámej disciplíne v 1. storočí.

Epigrafický nález uvedený vo vedeckej publikácii *SEG 17:381* (Supplementum Epigraphicum Graecum, obsahujúcej zverejnené grécke nápisy a štúdie doteraz známych dokumentov), datovaný do prvej polovice 1. stor. objavený v lokalite starovekého lýdskeho mesta Daldis, hlása, že Archestratov syn Apollónios bol *periodonikés*, t. j. víťaz všetkých panhelénskych hier, počas štvorročného obdobia, zvaného olympiáda. Jeho domovskú krajinu a víťaznú disciplínu nápis neuvádza (podľa niektorých zdrojov dosiahol tri olympijské triumfy, a to v rokoch 37, 41 a 45).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 124 (772).
2. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 13.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
4. ↑  Ολυμπιονίκες από το 176 π.Χ. μέχρι 21 μ.Χ.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ľuľkovec zlomocný** (lat. Atropa bella-donna) je statná, až 180 cm vysoká vytrvalá bylina z čeľade ľuľkovité (*Solanaceae*). Je považovaná za najnebezpečnejšiu stredoeurópsku jedovatú rastlinu.

Výskyt
------

Prirodzene sa vyskytuje v celej Európe (od Španielska po Podnestrie a Krym, a od Stredomoria po južné Švédsko), zriedkavejšie v severnej Afrike. Rastlina obľubuje prevažne okraje lesov, rúbaniská a polotienité vlhké pôdy zásaditého až slabo kyslého charakteru.

Vzhľad
------

Je to statná 50 – 180 cm vysoká žľaznatá bylina s tučnou priamou a vetvenou stonkou. Listy sú striedavé a rôzne veľké, špicato vajcovité až elipsovité, celokrajné, na báze klinovite zúžené.

Plodom je čierna, výrazne lesklá guľovitá bobuľa (14 – 18 mm v priemere) vyrastajúca z hviezdicového kalichu. Bobuľa neobsahuje kôstku (na rozdiel od jedlej čerešne vtáčej), ale množstvo semien v modrofialovej šťave. Spočiatku chutí sladko, neskôr však dostáva odpornú horkú príchuť.

Kvitne od júna do septembra. Kvety sú úžľabné, jednotlivé, stopkaté, päťramenné, koruny trubkovité, zvonkovité (až 3 cm dlhé), zvonku hnedofialové, zvnútra lysé, hnedofialové, žltošedé až žlté, červenkasto mramorované. Cípy koruny sú ohnuté.

Jedovatosť a otravy
-------------------

Celá rastlina je prudko jedovatá vzhľadom na vysoký obsah tropanových alkaloidov (koreň až 1,5 %, listy 0,3 až 1,2 %, semená asi 0,8 %) z ktorých rozhodujúci podiel tvorí L-hyoscyamin (až 70 % všetkých alkaloidov). Tieto alkaloidy pôsobia na nervový systém ako parasympatolytikum tým, že tlmia všetky muskarínové účinky acetylcholínu, utlmujú srdcovú činnosť a spôsobujú zastavenie dychu.

**Smrteľná dávka je u malého dieťaťa už 3 bobule (!), u dospelého 10 bobúľ.**

Ako protijed (antidotum) sa užíva fyzostigmín alebo pilokarpín.

Hlavné príznaky otravy:

* rozšírené zreničky
* vyschnutá sliznica
* sčervenanie tváre, suchá a teplá pleť
* zrýchlený tep

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhyWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ľuľkovec zlomocný**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Ľuľkovec zlomocný**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Ľuľkovec zlomocný****

Galéria
-------

* plod ľuľkovca – jedovatá bobuľaplod ľuľkovca – jedovatá bobuľa
* kvet ľuľkovcakvet ľuľkovca
* 
*

Externé odkazy
--------------

* Ľuľkovec zlomocný na botanika.wendys
* Ľuľkovec zlomocný na rostliny.nikde
* Ľuľkovec zlomocný na BioLibu
* www.abicko.cz, liečivé rastliny
**Apollónios** (starogr. *Ἀπολλώνιος* – *Apollónios*) bol olympijský víťaz v behu na dve stadiá v roku 296 pred Kr.

Apollónios zo Alexandrie bol na 121. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na dve stadiá. Olympijské víťazstvo Amfiara je zaznamenané na papyruse (P.Oxy XVII. 2082) z egyptského náleziska v Oxyrhynchu, editovanom britským papyrológom Arthurom Huntom v roku 1927. Tento papyrusový zvitok je rozpadnutý na jedenásť fragmentov. Olympionik Apollónios, jeho domovská krajina (Alexandria) a športová disciplína (diaulos) je na tomto značne poškodenom papyruse uvedená na fragmente č. 4, a to v pätnástom riadku.

Beh na dve stadiá (diaulos) zaradili do programu olympijských hier v roku 724 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Nikolaos Gialourēs, *The Eternal Olympics*, str. 292
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus XVII. 2082, *Apollónios z Alexandrie*, fr. č. 4, 15. riadok
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku