recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Portrét grófky Karoly* (1865)
**Jean Desiré Gustave Courbet** (\* 10. jún 1819 Ornans, Francúzsko – † 31. december 1877 La Tour-de-Peilz, Švajčiarsko) bol francúzsky maliar a jeden z hlavných predstaviteľov realizmu v 19. storočí. 

Je maliarom skutočnosti, akýkoľvek motív podáva poeticky a veľkoryso. Charakteristický je realistickými a zároveň nekonvenčnými námetmi. Jeho dielo ostro kritizovali a oficiálne neuznávali, pretože sa snažil narušiť akademické kánony. Jeho dielo veľmi ovplyvnilo maliarstvo 19. storočia a jeho základný prínos ďalej rozvíjal impresionizmus.

Život
-----

Maliarom sa stal ako samouk, sám aj uznával len školu života a prírody. V Louvri študoval obrazy starých známych maliarov (hlavne španielskych a holandských realistov). 

Bol odporcom bonapartizmu a mal socialistické zmýšľanie, preto sa aktívne zúčastnil na Parížskej komúne. Po jej porážke bol uväznený a neskôr roku 1873 utiekol do Švajčiarska, kde aj zomrel.

Dielo
-----

**Pekná Írka (Portrét Jo)**, maľba Joanny Hiffernanovej, pravdepodobného modelu pre obraz Pôvod sveta 
Na svojich najlepších dielach maľuje bohato sfarbené akty, zátišia a krajinky, všetky rozochvené vzrušením, ktoré zabraňuje, aby sa stali obyčajnou fotografiou.

V obrazoch *Štrkári* (1849) a *Osievačky obilia* (1853-54) oslavuje jednoduché gestá práce, čo je v protiklade k „veľkolepým" témam romantizmu či klasicizmu.

Obrovské nekonvenčné plátna *Pohreb v Ornanse* (1850, 7x3 m) a *Ateliér* (1855, 6x3,5 m) namaľoval, aby dokázal, že jeho realizmus je rovnocenný s veľkolepými historickými a náboženskými maľbami. Prvý obraz zobrazuje smútočný obrad s množstvom postáv v životnej veľkosti. Druhý zobrazuje maľujúceho Courbeta s nahým modelom obklopeného postavami zo všetkých vtedajších spoločenských vrstiev. 

Známy je aj obraz *Dobrý deň, pán Courbet*.

Nahá žena je zobrazená napríklad na obraze Raňajky v tráve. Ku koncu 1860-tych rokov namaľoval viacero aktov. Je napríklad autorom škandalózneho obrazu na objednávku Pôvod sveta (1866), ktorý bol v tých časoch označovaný ako pornografia.

Jeho krajinomaľby (napr. *Potok*) fungujú ako spojovací článok medzi romantizmom a impresionizmom. Romantické („veľkolepé") sú len jeho obrazy mora.

Vytvoril aj niekoľko sôch: portrétne medailóny, bustu *Helvetie*, *Chlapec loviaci ryby* a pod.

Galéria
-------

* Autoportrét s čiernym kokršpanielom (1844) Autoportrét s čiernym kokršpanielom   
(1844)
* Pohreb v Ornanse  (1849-1850) Pohreb v Ornanse   
(1849-1850)
* Osievačky obilia  (1854) Osievačky obilia   
(1854)
* Skutočná alegória, interiér môjho ateliéru  (1856) Skutočná alegória, interiér môjho ateliéru   
(1856)
* Žena s papagájom  (1866) Žena s papagájom   
(1866)
* Spánok  (1866) Spánok   
(1866)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gustave Courbet**

Autoritné údaje: * abART: 15673
* BnF: 120519068
* GND: 118522450
* ISNI: 0000 0001 2095 7430
* LCCN: n80057228
* NK ČR: jn20000700331
* ULAN: 500010927
* VIAF: 22160734
* WorldCat: lccn-n80057228
Súradnice: 44°24′40″S 8°55′56″V﻿ / ﻿44,41111°S 8,93222°V﻿ / 44.41111; 8.93222

Palazzo Rosso.
**Palazzo Rosso** je palác v v historickom centre Janova, meste na severe Talianska. 

Nachádza sa tu jedna z najvýznamnejších umeleckých galérií v meste. Palác navrhol architekt Pietro Antonio Corradi a bol postavený v rokoch 1671 až 1677. 

Zbierku galérie tvoria diela umelcov ako napríklad Anthonis van Dyck, Guido Reni, Paolo Veronese, Guercino, Gregorio De Ferrari, Albrecht Dürer, Bernardo Strozzi a Mattia Preti.

Galéria
-------

* Guido Reni – San SebastianoGuido Reni – *San Sebastiano*
* Anthonis van Dyck – Anton Giulio Brignole-SaleAnthonis van Dyck – *Anton Giulio Brignole-Sale*
* Paolo Caliari – Judith a HolofernesPaolo Caliari – *Judith a Holofernes*
* Albrecht Dürer – Portrait of a Young ManAlbrecht Dürer – *Portrait of a Young Man*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Palazzo Rosso (Genua) na nemeckej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Palazzo Rosso**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Gustáv Adolf Bežo** (\* 27. november 1890, Senica, Rakúsko-Uhorsko – † 9. jún 1952, Plavecký Štvrtok, Česko-Slovensko) bol slovenský spisovateľ, vydavateľ, kníhtlačiar a politik.

Životopis
---------

Narodil sa ako mladší syn v rodine učiteľa Jána Bežu, ktorý od roku 1888 prevádzkoval vlastnú tlačiareň v Senici. Študoval na reálke v Hodoníne a obchodnej akadémii v Prostějove a v Olomouci. Vo Viedni študoval na exportnej akadémii. Po otcovej smrti v roku 1905 prevzal spolu s matkou vedenie tlačiarne. V roku 1917 tlačiareň kvôli vydávaniu výlučne slovenských tlačovín zakázali, preto ju presťahoval do Trnavy. Viedol ju až do roku 1932, kedy ju prenajal zamestnancom a sám sa venoval len vydavateľskej činnosti. V októbri 1918 bol jedným zo signatárov Martinskej deklarácie. V rokoch 1918 – 1923 bol vydavateľom a redaktorom časopisu *Slovensko*. Bol predsedom Slovenskej národnej strany v rokoch 1922 – 1925. Od roku 1924 bol podpredseda *Grémia majiteľov kníhtlačiarní na Slovensku*, od roku 1925 podpredseda *Zväzu československých kníhkupcov*.

Tvorba
------

Vydával prevažne populárnu literatúru (dobrodružnú, náboženskú, pre mládež), učebnice, divadelné hry, hudobniny a iné. V rokoch 1924 – 1932 vydal zobrané dielo Svetozára Hurbana-Vajanského. Bol autorom detektívnej prózy a taktiež prekladal obchodné a iné príručky.

Dielo
-----

* 1920 – *Adresár mesta Trnavy*
* 1921 – *Za čo sa ľudia súdia*
* 1925 – *V driapach smrti*
* 1925 – *Vražda v dome bankárovom*
* 1925 – *Žltý gombík*
* 1926 – *Stolár a kravata*
* 1928 – *Medzinárodná výstava Pressa v Kolíne nad Rýnom*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gustáv Adolf Bežo**

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 65 - Senica

Autoritné údaje: * SNK: 169469
* VIAF: 2990156565720623500006
**Athanasios Diakos** (novogr. Αθανάσιος Διάκος, vlastným menom **Athanasios Nikolaos Massavetas**, novogr. Αθανάσιος Νικόλαος Μασσαβέτας; \* 1788 – † 24. apríl 1821) bol jeden z najvýznamnejších generálov počas Gréckej vojny za nezávislosť. Je označovaný ako novodobý Leonidas.

Rané roky
---------

Narodil sa v kraji Fokida, v Strednom Grécku, v dedine *Ano Musunitsa* (dnes Athanasios Diakos). Pochádzal zo zbojníckej rodiny kleftov. Ako mladý sa stal mníchom a neskôr kňazom (gr. *diakos*). Raz vtrhol do kláštora ozbrojený turecký paša, ktorý sa pohádal s Diakosom, ktorý ho zabil a následne utiekol do hôr a stal sa kleftom. Podľa inej verzie sa Diakos stal kleftom tak, že bol nespravodlivo obvinený z vraždy jedného Gréka a musel sa ukryť do hôr. Neskôr sa stal jedným z generálov armatolov tureckého správcu Epiru, Aliho Pašu z Tepeleny, ktorý rebeloval proti Osmanskej ríši.

Povstanie
---------

Po vypuknutí povstania Grékov na Peloponéze sa k nim okamžite pridali aj Gréci z Rumélie, ktorých viedli práve Diakos a tiež Odysseas Andrutsos. Povstalci pod Diakosovým velením dobyli 1. apríla 1821 dôležité mesto, Livadiu. Gréci zničili miestne turecké pevnosti. Turci sem nato okamžite vyslali vojská pod vedením Albánca Omera Vryonisa, ktorý mal preniknúť až na Peloponéz a poraziť miestnych Grékov pod vedením Theodorosa Kolokotronisa, ktorí ovládli celý polostrov. Ak však chcel Vryonis preniknúť na Peloponéz, musel najskôr poraziť Grékov v Rumélii.

Turecká armáda Vryonisa sa stretla s gréckymi povstalcami pod vedením Diakosa a jeho pobočníkov, Panurjasa a Dyovuniotisa v bitke pri Thermopylách, neďaleko starovekého bojiska.  
 
Turkov bolo 9 500, Grékov len 1 500. Gréci však statočne bojovali a väčšina z nich zomrela v boji. Diakosa zajal Omer Vryonis a za jeho statočnosť mu ponúkol miesto v tureckej armáde, ak prestúpi na islam. Diakos vtedy povedal: *Εγώ Γραικός γεννήθηκα, Γραικός θε να πεθάνω (Ego Grekos jennithika, Grekos the na pethano - Ja som sa Grékom narodil, ako Grék chcem aj zomrieť!)*.
Tak sa aj stalo, Diakos bol popravený v meste Lamia. Keď ho spútaného viedli na popravu povedal svoje posledné slová:  *Ja des more kero pu dialexe, o Charos na me pari, tora p´anthizun ta klaria ke vgazi i gis chortari (Pozri na čas kedy sa Cháron rozhodol odniesť ma, teraz, kedy kvitnú konáre a tráva rastie)*.

Vryonis bol odhodlaný vstúpiť na Peloponéz a zakročiť proti povstalcom, avšak prekvapil ho nový odpor Grékov, ktorých viedol Odysseas Andrutsos. Gréci Vryonisovu armádu zničili v bitke pri Vassilike a postavili tak Turkov do ťažkej pozície.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Athanasios Diakos**

Zdroj
-----

* Αγαπητός Σ. Αγαπητός (1877). Οι Ένδοξοι Έλληνες του 1821, ή Οι Πρωταγωνισταί της Ελλάδος

Autoritné údaje: * GND: 143499467
* ISNI: 0000 0001 1488 2196
* LCCN: n78076728
* VIAF: 16034136
* WorldCat: lccn-n78076728
**Gustav Hoepfner ml.** (\* 12. apríl 1872, Spišské Podhradie – † 8. apríl 1932, Budapešť) bol finančník, podporovateľ turizmu a kúpeľníctva vo Vysokých Tatrách.

Zo života
---------

Bol synom Gustava Hoepfnera, levočského finančníka. Po absolvovaní ekonomických štúdií v Budapešti pracoval v Uhorskej všeobecnej úverovej banke. Po uplynutí desiatich rokov, ktoré sa zaviazal po ukončení štúdií odpracovať v tomto finančnom ústave, a po smrti svojho otca sa v roku 1902 vrátil do Levoče a začal pracovať v Spišskej úverovej banke, ako jeho otec. Pokračoval v jeho šľapajach a zakrátko sa stal propagátorom zimných športov vo Vysokých Tatrách. Bol pri založení *Zväzu tatranských kúpeľov a sanatórií* a zastupiteľstiev tatranských stredísk cestovného ruchu v zahraničí. Pomáhal pri príprave výstavby Tatranskej elektrickej železnice a pozemnej lanovky na Hrebienok. Zaslúžil sa o výstavu Grandhotela v Starom Smokovci, sanatória Tatra, hotela Hoepfnerov dom (dnes hotel Smokovec). Projektantom bol jeho brat Quidó Hoepfner. Levočská banka jeho zásluhou financovala aj ďalšie tatranské budovy, medzi inými Grandhotel v Tatranskej Lomnici, hotely Hviezdoslav a Kriváň na Štrbskom Plese, Tatranský domov v Tatranskej Polianke, ktorý bol postavený podľa projektu jeho brata Quida.

Zomrel v Budapešti. Pochovaný je na levočskom evanjelickom cintoríne.

Galéria
-------

* Grandhotel Starý SmokovecGrandhotel Starý Smokovec
* Sanatórium Tatra v Starom SmokovciSanatórium Tatra v Starom Smokovci
* Hoepfnerov dom, dnešný hotel SmokovecHoepfnerov dom, dnešný hotel Smokovec
* Tatranský domov v Tatranskej PoliankeTatranský domov v Tatranskej Polianke
* Grandhotel Praha v Tatranskej LomniciGrandhotel Praha v Tatranskej Lomnici

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ ST. Ivan. Hoepfnerovci a Vysoké Tatry. *Tatry*, roč. LVI. čís. 6, s. 20-22.
**Paul Gustave Doré** (\* 6. január 1832, Štrasburg, Francúzsko – † 23. január 1883, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky umelec, rytec a ilustrátor. Doré primárne pracoval tiež s drevorytom a oceľorytom.

Tvorba
------

Doré sa narodil v Štrasburgu a v roku 1847 boli vydané jeho prvé ilustrované príbehy. Najprv pracoval ako literárny ilustrátor v Paríži, kde bol poverený ilustrovať práce od Rabelaisa, Balzaca, Miltona a Alighieriho. Veľký úspech zožala novo ilustrovaná *Anglická Biblia* z roku 1866, ktorá bola po prvýkrát vystavená v roku 1867 v Londýne. Doré ilustroval najrôznejšie knihy až do svojej smrti v Paríži v roku 1883. Bol pochovaný na cintoríne Cimetière du Père-Lachaise.

Za svoj život ilustroval Doré viac ako 90 kníh či iných materiálov. Medzi jeho najvýznamnejšie patrí Danteova *Božská komédia* (1861), v roku 1863 *Don Quijote* od Miguela de Cervantesa alebo v roku 1866 *Stratený raj* od Johna Miltona.

Galéria
-------

* Don Quixote de la Mancha (1863)*Don Quixote de la Mancha* (1863)
* Božská komédia (1861)*Božská komédia* (1861)
* Stratený raj*Stratený raj*
* The Bible*The Bible*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gustave Doré**

Externé odkazy
--------------

* Gallery of Illustrations by Gustave Doré

Autoritné údaje: * abART: 58867
* BnF: 119004228
* GND: 118526839
* ISNI: 0000 0001 2278 6962
* LCCN: n79089221
* NK ČR: jn19990001823
* SNK: 165093
* ULAN: 500013657
* VIAF: 41839207
* WorldCat: lccn-n79089221
**Preberanie frazeologických jednotiek** je proces, pri ktorom sa frazeologický fond jazyka obohacuje o frazémy z iných jazykov. Najčastejším spôsobom je doslovný preklad cudzích frazém, ich kalkovanie, ktoré môže byť úplné alebo čiastočné, pričom sa viac alebo menej kopíruje aj ich syntaktická konštrukcia. Iným spôsobom je preberanie cudzích frazém bez prekladu. Preberané frazémy sa buď foneticky a graficky prispôsobujú systému preberajúceho jazyka (napr. franc. *table rase* z lat. *tabula rasa*) alebo sa čiastočne prispôsobujú, čiastočne si ponechávajú svoju originálnu podobu (napr. franc. *faire fiasco* z tal. *far fiasco*), prípadne sa frazéma preberá v jej pôvodnej grafickej i zvukovej podobe (*alma mater, enfant terrible, dolce far niente*). Posledný spôsob sa niekedy nepokladá za prevzatie a takéto spojenia sa považujú za zvláštnu skupinu frazém, citátové frazémy (Mlacek, l984), inokedy sa označujú ako "čisté prevzatia" (Gvozdariov, l977). Preberaním frazeologických jednotiek vzniká v preberajúcom jazyku osobitná vrstva frazeológie – prevzatá frazeológia. Porov. frazeologické kalky, polokalky, adaptované kalky, citátové frazémy, prevzatá frazeológia

Literatúra
----------

* E. Smiešková, 1982; J. Mlacek, l984; J. A. Gvozdariov, l977; A. G. Nazarian, l976; A. M. Babkin, l97O; N. M. Šanskij, l985.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Machy* pozri *Machy (rozlišovacia stránka)*.

Životný cyklus machov
**Machy** (lat. *Bryophyta*) sú taxón (v súčasnosti oddelenie, v minulosti trieda) patriaci medzi machorasty. Majú najdokonalejšiu stavbu tela spomedzi stielkatých rastlín. Gametofyt tvorí diferencovaná stielka (pakorienky, pabyľka a palístky). Sporofyt predstavuje stopka s výtrusnicou. Palístky vyrastajú dookola celej pabyľky, nikdy nie v jednej rovine. Tam, kde ich je veľa a odumreté sa nahromadia, môže sa z nich vytvoriť rašelina.

Opis
----

Machy sú staré rastliny, ktoré sú ukážkou prechodu vodných rastlín k suchozemským. Ich telo ešte nemá vyvinutý dokonalý vodivý systém, preto nemajú pravé orgány. Vodu nasávajú povrchom celého tela. Zaraďujú sa medzi vyššie rastliny, lebo majú zložitejšiu stavbu tela ako riasy. V prírode majú veľký význam, regulujú hospodárenie s vodou, zadržiavajú vlahu a postupne ju vyparujú do okolitého prostredia. Zvlhčujú lesné ovzdušie a chránia lesnú pôdu pred zvetrávaním a vyparovaním.

Druhy
-----

Rašelinník močiarny (lat. *Sphagnum palustre*), tvoriaci husté porasty v lesoch aj na vrchoviskách, mokrých lúkach, nížinách a horách. Tieto rastliny na svojej báze odumierajú a na vrchole ustavične dorastajú a tvoria tak vrstvy rašeliny.

Okolo potokov rastie Merík vlnkatý (lat. *Plagiomnium undulatum*).

Na kamenistých, suchých a piesočnatých pôdach tvorí sivozelené vankúšiky Ploník borievkový (lat. *Polytrichum juniperinum*).

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Machy**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Machy**
**Svätý Peter z Alkantary** (\* 1499, Alcántara – † 18. október 1562, Arenas de San Pedro) bol španielsky františkánsky mních. Žil veľmi asketickým životom. Založil 12 kláštorov s prísnou rehoľnou disciplínou, v 17. storočí bol vyhlásený za svätého.

Biografia
---------

Jeho otec bol právnik a vo svojej profesii chcel vidieť aj svojho syna. Peter vedel, že by nesúhlasil s jeho vstupom do kláštora. V 16 rokoch preto odišiel tajne z domu do františkánskeho kláštora v Manxarretese v provincii Estremadura. 

V roku 1524 bol vysvätený za kňaza a v roku 1538 bol zvolený za provinciála. Od pápeža Pavla IV. získal plnú moc na zakladanie kláštorov s prísnou rehoľnou disciplínou. Peter z Alkantary bol tiež spovedníkom svätej Terézie, reformátorky karmelitánskeho rádu.

18. apríla 1622 bol pápežom Gregorom XV. blahorečený a 28. apríl 1669 bol pápežom Klementom IX. kanonizovaný. Jeho sviatok sa slávi 19. októbra.

Referencie
----------

1. ↑   *Svatý Petr z Alkantary, kněz 1.řádu* [online]. Místní bratrské společenství bratří a sester Sekulárního františkánského řádu v Plzni, [cit. 2015-06-19]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petr z Alkantary na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12381218g
* GND: 119331675
* ISNI: 0000 0001 2017 2887
* LCCN: n79074268
* NK ČR: jn19981001962
* VIAF: 18029304
* WorldCat: lccn-n79074268
**Peter „Peci" Uherčík** (\* 1965) je slovenský gitarista, skladateľ a hudobný producent.

Peter Uherčík študoval na gymnáziu v Ružinove, neskôr začal štúdium na Elektrotechnickej fakulte SVŠT, ktoré nedokončil, nakoľko uprednostnil hudobnú kariéru. Hudobné začiatky Petra Uherčíka sú spojené s Robom Grigorovom, spolužiakom zo základnej školy, s ktorým začínal zakladať prvé garážové kapely. V 80. rokoch to bola skupina Videobufet, neskôr Demikát, Midi, Mona Lisa. Po nežnej revolúcii mal vlastnú kapelu s názvom Revolver, no jeho hudobná činnosť bola zameraná najmä na štúdiovú spoluprácu s takmer všetkými známejšími slovenskými hudobníkmi. Zúčastnil sa na nahrávaní viac ako 30 hudobných albumov rockovej, popovej, ale aj vážnej hudby, je autorom hudby k viacerým filmom a reklamným spotom. Má vlastné nahrávacie štúdio, vystupuje s rôznymi hudobnými klubovými formáciami.

Filmová hudba
-------------

* *R. S. C.* (1990)
* *Rivers of Babylon* (1998) – hudobná réžia

Referencie
----------

1. ↑  Sme.sk: Peci Uherčík: Okrádajú ma o peniaze
2. ↑  KinoBox.cz: Peter Uherčík

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0129588
* VIAF: 160084628
**Atestácia** (lat.) môže byť medicínska kvalifikačná skúška lekára. Jej absolvovaním lekár získa osvedčenie odborného lekára špecialistu. Atestácia je aj preverenie odbornej spôsobilosti vedeckých pracovníkov, pedagogických a odborných zamestnancov skúškami.[1]

Atestácie v medicíne
--------------------

Atestácia v medicíne zahŕňa špecializačné štúdium lekárov a je formou ich ďalšieho vzdelávania. Po jej získaní umožňuje výkon špecializovaných lekárskych pracovných činností. Špecializačné štúdium sa ukončuje záverečnou skúškou pred skúšobnou komisiou.[2] Podrobnosti stanovuje výnos ministerstva zdravotníctva.

Atestácie v školstve
--------------------

Atestácia je štátne overenie profesijných kompetencií v školstve, pred atestačnou komisiou. Pedagogický alebo odborný zamestnanec o vykonanie atestácie žiada. Atestáciou sa získava kvalifikačný predpoklad na výkon príslušnej pracovnej činnosti a pre zaradenie do príslušného kariérového platového stupňa. Podrobnosti stanovuje zákon.[3]

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Prof. MUDr. **Bohumil Chmelík**, PhD. (\* 1938, Trnava) je slovenský zubný lekár, vysokoškolský pedagóg a politik.

Medicínska činnosť
------------------

Je absolventom stomatológie na Lekárskej fakulte Palackého univerzity v Olomouci. Pôsobil ako zubár, neskôr ako riaditeľ nemocnice v Trnave.

Pedagogická činnosť
-------------------

V súčasnosti pedagogicky pôsobí na Fakulte zdravotníctva a sociálnej práce Trnavskej univerzity, pričom sa venuje aj zdravotníckemu manažmentu.

Politická činnosť
-----------------

Je členom Kresťanskodemokratického hnutia. Vo voľbách 5. a 6. júna 1992 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za KDH a po premenovaní Slovenskej národnej rady na Národnú radu Slovenskej republiky bol poslancom do roku 1994.

Bohumil Chmelík je dlhoročným komunálnym politikom a opakovane členom mestského zastupiteľstva mesta Trnava. Pre volebné obdobie 2005 – 2009 bol zvolený za člena zastupiteľstva Trnavského samosprávneho kraja za koalíciu KDH-SDKÚ-DS.

V roku 2009 bol opätovne zvolený za poslanca zastupiteľstva Trnavského samosprávneho kraja.

Kultúra
-------

Bohumil Chmelík je okrem odborných publikácií aj literárne činný. V roku 2003 mu vyšla zbierka básní *V šere ticha*.

V oblasti kultúry sa dlhodobo zoberá tvorbou Jána Koniarka. Občianske združenie Trnavské fórum '89, kde je Bohumil Chmelík predsedom sa stalo spoluvydavateľom monografie *Sochár Ján Koniarek* (2007). Spolu s autorom podstatnej časti fotografií tejto monografie, trnavským fotografom, vysokoškolským pedagógom a členom Trnavského fóra '89 Štefanom Blažom, propaguje život a dielo Jána Koniarka.

Autoritné údaje: * abART: 47245
* ISNI: 0000 0001 0996 6205
* NK ČR: xx0092922
* SNK: 148934
* VIAF: 85921186
**Peter Vavrák** (\* 11. máj 1982), je slovenský šachový medzinárodný majster. Najvyššie ELO má dnes (október 2008): 2478.

Je posledným mladým šachistom, ktorého trénoval majster Šefc. Už na európskom šampionáte v Rimavskej Sobote 1992 v kategórii do 10 rokov na seba upozornil 4. miestom. Delil s Pčolom prvé miesto na Opene Prešov 1999, vyhral Open Banská Bystrica 2000. Na tri roky vysokoškolského štúdia získal šachové štipendium do Dallasu, USA. V zámorí vyhral napr. turnaj v Edmontone 2006. Po návrate a skončení štúdií skúšal dráhu šachového profesionála, no potom sa zamestnal. Zvíťazil na Open Galanta 2007, Open Tatry 2007. Na majstrovstvách SR 2007 v Banskej Štiavnici skončil 3. za Movsesianom a Markošom, v roku 2008 vo Zvolene sa stal majstrom Slovenska, za čo získal reprezentačnú nomináciu na olympiádu do Drážďan. Ako náhradník uhral solídnych 6/9. Na turnaji Pula 2008 skončil 2. a zároveň si uhral prvú normu veľmajstra.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peter Vavrák**

Externé odkazy
--------------

* Partie Vavráka na chessgames
* Výsledky našich na šachovej olympiáde Drážďany 2008
**Peter Smithson** (18. september 1923, Stockton-on-Tees Anglicko – 2003) a **Alison Smithson** (1928 Sheffield, južne od Yorkshire – 1993) boli anglickí architekti a autori viacerých spisov o architektúre a stavieb, ktoré ovplyvnili britskú architektúru 20. storočia. Obaja študovali na univerzite v Durhame v rokoch (1939-1942) , kde sa aj spoznali a po ukončení školy sa v roku 1949 zosobášili.

Práca
-----

V roku 1950 si spoločne založili vlastný architektonický ateliér. 
Vytvorili si vlastný revolučný štýl, ktorý bol založený na technologickom minimalizme. V ich tvorbe zohráva hlavnú rolu myšlienka miesta, čo sa týka hmotovej formy a materiálu. Diela pochádzajúce z ich tvorby , sú často radené do oblasti brutalistického štýlu. Ich tvorbu tvorí široká škála projektov od urbanistických konceptov , cez architektúru rodinných domov až po dizajn nábytku. Boli vynikajúcimi tvorcami ako malých stavieb, tak aj celých mestských centier. Ich mená sa často spájajú s Londýnskym Pop–Artom. Stali sa spoluzakladateľmi skupiny architektov s názvom Team 10, ktorá sa odčlenila od Congrès International d’Architecture Moderne (CIAM) a zaujali popredné miesta v povojnovej Britskej architektúre.

Spoločný ateliér si získal svoje meno potom , ako vyhral na návrh Hunstanton School (1954) v Norfolku. Z návrhu cítiť skorými stavbami Chicagskej školy od Mies van der Rohe. Hanstetonská škola sa stala prvým dielom nového hnutia z názvom Nový Brutalizmus(Brutalizmus) v Anglicku. Keďže budova nefungovala veľmi dobre , neskôr utrpela množstvo zmien a prestavieb. Medzi ich prvé projekty tiež patrí "streets in the sky" (ulice v oblakoch) ,kde doprava a pešie ťahy boli prísne odseparované. Nasledoval návrh Národohospodárskej budovy v Londýne (1959-1965). Ďalej navrhli Smihtsonovci ubytovaciu časť pre študentov Inštitútu Sv. Hildy v Oxforde (1970). Vďaka skutočnosti že sa angažovali v hnutí Independent Group (časť predstaviteľov Britského Pop-Artu), mali možnosť prezentovať svoje práce , ktoré tvorili avantgardný umelci, kurátori ,kritici a iný architekti.

Realizované projekty
--------------------

* Smithdon High School, Hunstanton, Norfolk (1949-1954; spadá do 2. stupňa pamiatkovej ochrany budov)
* The House of Future exhibition (v roku 1956)
* Národohospodára budova, Piccadilly, Londýn (1959-1965)
* Záhradna budova, Inštitútu St. Hildy, v Oxforde (1968)
* súkromná prístavba pre Lorda Kenneta, Bayswater, Londýn, 1968
* Komplex budov v záhrade Robina Hooda, Poplar, Východný Londýn (1969-1972)
* budovy na univerzite v Bath, vrátane školy architektúry (1988)

Robin Hood´s Garden´s boli na výstavbu príliš nákladné, čo bolo spôsobené zvoleným systémom výstavby. S výnimkou ich stavby v Bath už nenavrhli žiadnu stavbu v Británii a sústredili sa len na zahraničné objednávky. Peter Smithson taktiež písal a učil ako externista na fakulte v Bath. Od roku 1978 – 1990 učil na Škole Architektonického Spolku (Architectural Association School of Architecture).

Nerealizované projekty
----------------------

* Coventry Cathedral neúspešný súťažný návrh, 1951
* zlatá poľná cesta neúspešný súťažný návrh, 1952
* Sheffield University, neúspešný súťažný návrh
Súradnice: 44°25′00″S 17°05′00″V﻿ / ﻿44,416667°S 17,083333°V﻿ / 44.416667; 17.083333

**Mrkonjić Grad** (srb. Мркоњић Град) je mesto a opština v regióne Banja Luka v Bosne a Hercegovine.

Mesto sa rozkladá v nadmorskej výške 600 m a spolu s opštinou tu žije 18 200 obyvateľov (v roku 1991 cez 27 000). Veľká väčšina z nich sú Srbi; ich počet sa významne navýšil po roku 1995 a zaradenie mesta do Republiky srbskej.

Dejiny
------

Oblasť mesta je osídlená už od stredoveku, v osmanských časoch často menilo názvy (*Gornje Kloke, Novo Jajce (Jenidži Jajce), Varcarev Vakuf, pa Varcar Vakuf*), súčasný názov potom mesto získalo roku 1924 podľa pseudonymu vtedajšieho kráľa Petara Karađorđevića (Petar Mrkonjić). Za druhej svetovej vojny mesto oslobodili partizáni už 28. augusta 1941. V decembri 1943 sa tu konalo ich prvé zasadanie.

Mrkonjić Grad bol počas vojny v 90. rokoch niekoľkokrát ostreľovaný mínometnými granátmi, čo viedlo k stratám na civilnom obyvateľstve. Napriek tomu v meste neprebiehali podstatnejšie boje, a to až do operácie Južni potez, v ktorej 10. októbra 1995 mesto obsadili chorvátske vojská. Mesto bolo opustené a utečenci sa uchýlili do Srbmi kontrolovanej Banja Luky. Mnohí, ktorí však zostali, boli počas operácií zabití či ranení a rozšírili tak už veľmi početnú radu vojnových obetí. Samotné domy a infraštruktúra boli tiež ťažko poškodené, počet takých objektov dosahoval niekoľko stoviek až tisícok. Mesto Mrkonjić Grad bolo po uzavretí Daytonskej mierovej zmluvy pridelené republike Srbskej (ktorej pôvodne patrilo na začiatku konfliktu), oficiálne 4. februára 1996. Aj napriek tomu sa však jedná o sídlo pohraničné, lebo neďaleké Jajce je už súčasťou Federácie BiH a prevažuje chorvátske obyvateľstvo. Tento dátum sa oficiálne oslavuje ako *Deň opštiny*.

V okolí mesta sa dnes nachádzajú rôzne hrady (Prizrenac, Sokol a Bočac). Okolitá krajina je hornatá, rieka Vrbas, ktorá tečie neďaleko od Mrkonjić Gradu, sa zarezáva do hlbokého kaňonu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mrkonjić Grad**

Externé odkazy
--------------

* Portál mesta (po srbsky v latinke)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mrkonjić Grad na českej Wikipédii.*
**Bludiská čuchovej kosti** (lat. jedn. číslo *labyrinthus ethmoidalis*) sú dva (párové) útvary čuchovej kosti. 

Tvorí ich niekoľko tenkostenných dutiniek čuchovej kosti (*cellulae ethmoidales*, *sinus ethmoidales*), ktoré súvisia s nosovou dutinou. Bočné ohraničenie bludísk tvorí ako papier tenká očnicová platňa (*lamina orbitalis*), ktorá je obrátená do očnice a ventrálne sa dotýka slznej kosti, hore čelovej kosti, dorzálne malých krídel a dole čeľuste. 

Dutinky bludiska čuchovej kosti sa delia na predné dutinky čuchovej kosti (*cellulae ethmoidales anteriores*) a zadné dutinky čuchovej kosti (*cellulae etmhoidales posteriores*), a to podľa toho či ústia do nosovej dutiny pod strednou mušľou nosa alebo nad ňou. Mediálna plocha bludiska je obrátená do nosovej dutiny. Z tejto steny sa oproti nosovej priehradke vyklenujú nosové mušle - horná nosová mušľa (*concha nasalis superior*) a pod ňou väčšia stredná nosová mušľa (*concha nasalis media*). Počas vývinu je nad hornou nosovou mušľou ešte naznačená najhornejšia nosová mušľa (*concha nasalis suprema*), ktorá neskôr zakrpatie. 

Stredná nosová mušľa má na dolnom obvode štíhly háčikovitý výbežok (*processus uncinatus*), ktorý sa dotýka dolnej nosovej mušle. Z bočnej strany sa oproti háčikovitému výbežku vyklenuje jedna z predných dutiniek čuchovej kosti - čuchová bublina (*bulla ethmoidalis*).
**Maris** (starogr. *Μάρις* – *Maris*) je v gréckej mytológii syn lýkijskeho kráľa Amisódara.

Homér v epose Iliada uvádza, že bratia Maris a Atymnios, synovia lýkijskeho kráľa Amisódara, bojovali v trójskej vojne pod velením Sarpédóna, spojenca trójskeho kráľa Priama. O ich prítomnosti na bojisku sa dočítame v šestnástom speve Iliady, kde urazený Achilleus odmietol bojovať a Patroklos si obliekol jeho výzbroj a takto odetý vstúpil do boja, aby zabránil trójskemu princovi Hektorovi zapáliť achájske lode. Trójania v domnení, že sa Achilleus do boja vrátil vrátil, od lodí ustúpili, ale Patroklos nakoniec umiera rukou Hektora.

Krvavý boj si vyžiadal aj životy bratov Marida a Atymnia. Obaja padli rukami synov pylského kráľa Nestora. Marida zabil kopijou Thrasymédes a Atymnia usmrtil Antilochos.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Homér, *Iliada*, 16,317-329.
2. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 142-148.
**Mrlianov potok** je potok na hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Hybice, má dĺžku 2 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Tečie v Liptovskej kotline, v geomorfologickej časti Hybianska pahorkatina, kde pramení v lokalite Nad Peňažným v nadmorskej výške približne 810 m n. m. SSV od obce Hybe.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie severojužným smerom, na hornom toku lesnatým prostredím, ktoré na dolnom toku prechádza do podhorských lúk. Z pravej strany najprv priberá krátky prítok spod kóty 807,0 m a z ľavej strany prítok spod kóty 804,0 m. Následne preteká lokalitou Gerlachovo, kde sa esovito stáča a podteká diaľnicu D1. Severovýchodne od Hýb, pri areáli poľnohospodárskeho družstva, ústi v nadmorskej výške cca 716 m n. m. do Hybice.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-08-21]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-08-21]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hybice |
| --- |
| *Hybica* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Brtáňov potok
* Hlboký jarok
* **Hybica**
* Jariabkov potok
* Mrlianov potok
* Pasienkový potok
* Rakovský potok

 |
Keď je škrtiaca klapka otvorená na oboch stranách piestu blow-off ventilu, je tlak rovnaký ako sila pružiny, ktorá tlačí piest dole
Keď je škrtiaca klapka zatvorená, v sacom potrubí za klapkou je podtlak. V kombinácii so stlačeným vzduchom z turbodúchadla tak tlačí piest ventilu hore, a otvorí tak tlaku výstup do atmosféry alebo späť na vstup turbodúchadla
**Blow-off ventil** (**BOV**), **bypass ventil** alebo **dump ventil** je ventil uvoľňujúci tlak vo väčšine turbodúchadlom prepĺňaných motorov. Jeho účelom je zamedziť vysokému tlaku medzi turbodúchadlom a škrtiacou klapkou a znižuje tak opotrebovanie motora a turbodúchadla. Blow-off ventil pomáha vyprázdniť priestor medzi turbodúchadlom a škrtiacou klapkou tým, že stlačený vzduch vypúšťa do okolia, pričom vzniká charakteristické syčanie alebo piskot.

Princíp práce
-------------

Blow-off ventil je spojený cez podtlakovú hadicu so zberačom nasávacieho potrubia za škrtiacou klapkou. Keď je škrtiaca klapka zatvorená, relatívny tlak v sacom potrubí klesne pod úroveň atmosférického tlaku, a výsledné rozdielne tlaky ovládajú piest blow-off ventilu. Nadmerný tlak z turbodúchadla je tak uvoľnený do atmosféry alebo je spätne privádzaný na vstup turbodúchadla.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Blowoff valve na anglickej Wikipédii.*
Schéma trate
Zastávka Nový svět
Výhľad na trať
Pohľad z kabiny vodiča
**Električková trať Liberec – Jablonec** je úzkorozchodná električková trať, ktorá je jednou z troch medzimestských električkových tratí v Česku (druhá vedie z Mostu do Litvínova, tretia vedie z Ostravy-Poruby do Kyjovíc-Budišovíc).

Dejiny
------

Medzimestská trať vznikala napojením vtedajšej (dnes už neexistujícej) jabloneckej električkovej siete na libereckú trať Fügnerova – Vratislavice, kostol. Trať sa stavala smerem od Jablonca a sprevádzkovaná bola 15. februára 1955. Medzi rokmi 1973–1976 bola zrekonštruovaná. Hlavnou zmenou, ktorá nastala, bolo súčasné ukončenie trate v Jablonci nad Nisou. Uvažovalo sa aj o jej zdvojkoľajnení, bohužiaľ však na to neboli peniaze. V budúcnosti sa uvažuje o jej zrušení, električková doprava by mala tak byť prevedená na blízku železničnú trať v rámci projektu Regiotram Nisa.

Charakter trate
---------------

Celá trať je úzkokoľajová (rozchod 1000 mm), s niekoľkými výhybňami. Vo výhybniach sa jazdí vľavo, nakoľko stanice majú ostrovné nástupištia. Trať vedie z libereckého terminálu Fügnerova okolo dnes už zbúranej Textilany, ďalej centrom Vratislavíc a lesom do Jablonca nad Nisou. Platí tu iba liberecká tarifa.

Pozri aj
--------

* Električková doprava v Liberci
* Električková doprava v Jablonci nad Nisou (zrušená)
**Michal Pavlovic** (\* 1647, Horné Jaseno  –  † ?) bol náboženský spisovateľ a evanjelický kňaz.

Rodina
------

* otec: Hieronym Pavlovic

Životopis
---------

Pochádzal zo zemianskej rodiny. Základne vzdelanie získal v Martine. Šudoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1663-1668), na univerzite vo Wittenbergu. Rektor školy v Martine (1671). Spolu s ďalšími evanjelickými kňazmi a učiteľmi väznený v Leopoldove (1674), odsúdený na neapolské galeje. Už počas štúdií autor viacerých latinských dišpút, ktoré venoval teologickým otázkam. Písal aj latinskú príležitostnú poéziu, ktorú venoval svojim učiteľom.

Dielo
-----

* *Exercitatio theologica... de vocatione ministrorum*, Levoča, 1668
* *Discertatio theologica de persona Jesu Christi*, Wittenberg, 1669
* *Disputatio theologica de justificatione*, Wittenberg, 1670

Literatúra
----------

* Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Michal Patzier** (\* 25. september 1748, Krompachy – † 29. august 1811, Banská Štiavnica) bol slovenský banský odborník, chemik.

Jeho otec bol Daniel Patzir a matka Terézia Patzirová.

Životopis
---------

Navštevoval jezuitské školy, 1781 – 1783 študoval na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od roku 1774 praktikant v Smolníku, 1780 v striebornej hute v Banskej Bystrici a v sciedzacej hute v Tajove. Od roku 1786 prednášal na katedre chémie, mineralógie a metalurgie na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici, napokon vrchný hospodársky a lesný inšpektor, od roku 1791 prísediaci Hlavný komorgrófskeho úradu v Banskej Štiavnici, 1792 banský radca. Zdokonalil spracovateľské postupy pri výrobe striebra, zlata a antimónu.

Dielo
-----

* Anleitung zur mettallurgischen Chemie 1-4, Budapešť roku 1805

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5751 0010
* NK ČR: mzk2002144653
* VIAF: 84524862
**Vojtech Mensatoris** (\* 23. november 1916, Kispest - † 15. september 1986, Liptovský Hrádok) bol slovenský maliar, historik umenia a pedagóg.

Rodina
------

* otec Karol Mensatoris
* matka Elena rod. Szabadyová
* manželka Eva rod. Slezáková , Viera rod. Porubjakova

Životopis
---------

Jeho rodičia sa presťahovali na Slovensko v roku 1919.  
 
V rokoch 1932-1936 študoval na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, neskôr popri zamestnaní na Konzervatóriu, v rokoch 1942-1947 študoval kreslenie a maľovanie na Slovenskej vysokej škole technickej, dejiny umenia na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. 

V rokoch 1941-1944 pôsobil ako učiteľ a súčasne sólista spevohry Slovenského národného divadla, 1945-1951 ako referent výtvarného umenia na Povereníctve v Bratislave, 1951-1955 bol vedúcim pre súčasné umenie v Slovenskej národnej galérii. Maliarstvu sa intenzívne začal venovať po príchode do Liptovského Mikuláša, kde bol v rokoch 1955 - 1976 riaditeľom Obrazárne Petra Michala Bohúňa. Ako maliar sa venoval krajinomaľbe a zátišiam. Od olejomaľby a kresby prešiel ku gvašu a pastelom. Bol komisárom mnohých výstav a výstavných katalógov.

Dielo
-----

* Žatva v Liptovskom Hrádku (1952)
* Západ slnka pod Chočom (1956)
* Maják v Dubrovníku (1967)
* Kytica so žltým džbánom (1972)
* Kriváň so Soliskom (1980)
* Nízke Tatry (1981)

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Diela Vojtecha Mensatorisa

Autoritné údaje: * abART: 8438
* ISNI: 0000 0001 1137 8197
* NK ČR: jo2016918781
* SNK: 152736
* VIAF: 161885609
* Web umenia: 6539
**Vsevolod Michajlovič Ejchenbaum**, rus. Всеволод Михайлович Эйхенбаум (\* 11. august 1882, Voronež - † 18. september 1945, Paríž), známy ako **Volin**, bol ruský anarchista.

Narodil sa vo Voroneži, jeho rodičia boli doktori. V roku 1904 odišiel z univerzity v Petrohrade a stal sa členom Strany socialistických revolucionárov. Zúčastnil sa revolúcie z roku 1905 a podarilo sa mu prežiť Krvavú nedeľu. Aktívne sa zúčastnil vytvorenia Sankt Peterburského sovietu v tom istom roku. Bol na neho vydaný zatykač, kvôli čomu musel v roku 1907 utiecť do z krajiny. Dostal sa do Francúzska, kde sa zoznámil s ruskými anarchistami, a v roku 1911 vstúpil do miestneho anarchistického hnutia.

Zúčastnil sa Ruskej občianskej vojny, najprv na strane Ukrajinskej anarchistickej organizácie Nabat, a od augusta 1919 bojoval po boku Nestora Machnu v  Revolučnej oslobodzovacej armáde Ukrajiny. V januári 1920 ho chytili boľševici, no v októbri bol spolu s ďalšími anarchistami prepustený, keďže došlo k výmene zajatcov medzi Sovietskym Ruskom a Machnovou armádou. Čoskoro bol znovu zatknutý, Trockij rozkázal, aby bol zastrelený, no mobilizácia európskych odborárov mu zachránila život a v roku 1921 bol z krajiny vykázaný.

Usadil sa v Nemecku, kde vydal pamflet *Perzekúcia anarchistov v Sovietskom Rusku*, preložil Aršinovovo dielo *História Machnovského hnutia* a prispieval do nemeckých anarchistických novín. Po dvoch rokoch sa na pozvanie francúzskeho anarchistu Sébastiena Faureho presťahoval do Paríža, kde Faureovi pomohol s vydaním knihy *Encyclopédie Anarchiste*.

Počas Druhej svetovej vojny sa musel skrývať pred fašistami a presúvať sa z jedného miesta na druhé. Po vojne sa vrátil do Paríža, kde 18. septembra 1945 zomrel na tuberkulózu. Jeho dielo o Machnovskom hnutí, *Neznáma revolúcia*, vyšlo posmrtne.

Referencie
----------

1. ↑  FABER, Claude. *Anarchizmus – Příběh revolty*, Nakladatelství Levné knihy, 2006.

Pozri aj
--------

* Anarchizmus
* Slobodné územie

Autoritné údaje: * BnF: 12006682q
* GND: 115102515
* ISNI: 0000 0001 0906 9619
* LCCN: n82045013
* VIAF: 61556361
* WorldCat: lccn-n82045013
**Michal Pavlovič** známy tiež pod krycím menom Ing. Hron (\* 27. september 1916, Kapince - † 3. február 1945, Bratislava) bol Slovenský dôstojník a partizán v ZSSR počas druhej svetovej vojny.

Rodina
------

* otec Michal Pavlovič
* matka Eva rod. Andrášková

Životopis
---------

Po ukončení stredoškolských štúdií, študoval na Právnickej fakulte v Bratislave. Roku 1941 absolvoval Vojenskú akadémiu v Bratislave a následne v rokoch 1941-1943 pôsobil ako poručík autopráporu v Nitre. V rámci tejto jednotky bol nasadený na východnom fronte. Plánoval prechod jednotky k bieloruským partizánom, no bol odhalený a zatknutý. Poľným súdom bol následne odsúdený na trest smrti, no 29. septembra 1943 sa mu pred jeho vykonaním podarilo utiecť k partizánom. Neskôr pôsobil ako partizánsky veliteľ v Bielorusku a ako styčný dôstojník Čs. vojenskej misie v Moskve. 6. augusta 1944 bol vysadený v Nízkych Tatrách s partizánskou organizačnou skupinou. Počas SNP spolupracoval s Vojenským ústredím v Banskej Bystrici. Po potlačení povstania do hôr pôsobil na západnom Slovensku a v Bratislave. Pri zatýkaní bol zastrelený príslušníkmi POHG v konšpiračnom byte v Bratislave. Bol pochovaný v Kapiniciach.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 in memoriam povýšený na mjr. vyznamen. Radom SNP I.tr. Za chrabrosť pred nepriateľom, Čs.vojnovým krížom 1939

Pamiatky
--------

* pamätná tabuľa od A. Ferdinandy (1960) na dome v Bratislave-Novej Dobe, kde bol zastrelený
* pamätná tabuľa a náhrobný pomník v Kapinciach

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Hajdúdorožská archieparchia** je metropolitná archieparchia maďarskej gréckokatolíckej cirkvi *sui iuris* so sídlom v Debrecíne. Na jej čele stojí od roku 2015 metropolita arcibiskup Péter Fülöp Kocsis. Arcibiskupská katedrála sa nachádza v Hajdúdorogu, hoci na základe zakladajúcej buly je sídlo eparchie v Debrecíne.

História
--------

Eparchia bola založená 6. mája 1912 uhorským kráľom Františkom Jozefom a pápež Pius XI. ju potvrdil 8. júna 1912 bulou *Christifideles Graeci*. Eparchia bola vytvorená pre uhorských veriacich byzantského obradu hovoriacich maďarským jazykom. Eparchia mala pri svojom vzniku 162 farností, ktoré predtým patrili Mukačevkej, Prešovskej, Fagarašskej, Oradejskej a Gherlskej eparchie ako aj Budapeštianska farnosť Ostrihomskej arcidiecézy.

Eparchia vznikla ako reakcia na snahy maďarských veriacich na využívanie maďarčiny ako liturgického jazyka. Túto snahu síce Svätá stolica zamietla, no povolila maďarčinu pri neliturgických aktivitách. Maďarský klérus však v krátkej dobe vytvoril druhé vydanie všetkých liturgických kníh z gréčtiny. 

Eparchia, ako prvá z gréckokatolíckych cirkví v Uhorsku, prijala gregoriánsky kalendár v roku 1916. V roku 1920 stratila eparchia v rámci Trianonskej dohody 79 svojich farností.

V roku 2011 stratila eparchia časť svojho územia aby vznikol Miškovecký exarchát (neskôr Miškovecká eparchia) a v roku 2015 bola povýšená na metropolitné arcibiskupstvo a vznikla Maďarská gréckokatolícká cirkev *sui iuris*.

Zoznam biskupov a správcov eparchie
-----------------------------------

### Eparchiálny biskupi

* Antal Papp (1912 - 1913, ako apoštolský administrátor)
* István Miklósy (1913 - 1937)
* Miklós Dudás O.S.B.M (1939 - 1972)
* Imre Timkó (1975 - 1988)
* Szilárd Keresztes (1988 - 2007, predtým ako pomocný biskup, do roku 2008 ako apoštolský administrátor)
* Péter Fülöp Kocsis (2008 - 2015, neskôr ako arcibiskup)

### Archieparchiálni biskupi

* Péter Fülöp Kocsis (2015 - dodnes)

Referencie
----------

1. 1 2
2. ↑

Pozri aj
--------

* Maďarská gréckokatolícka cirkev
* Gréckokatolícka cirkev
**Vojtech Križan** (\* 1. máj 1908, Rajec  –  † 30. apríl 1975, Divinka) bol včelár.

Rodina
------

* otec: Vojtech Križan
* matka: Jozefína rod. Jakubeková

Životopis
---------

Študoval na Priemyselnej škole strojníckej v Košiciach, externe maturoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1934), absolvoval kurz učiteľov včelárstva v Liptovskom Hrádku (1934). Býval v obci Divinka, kde pracoval ako učiteľ a riaditeľ školy. Tu má aj pamätnú tabuľu. Včelársky odborník a zlepšovateľ najmä vo včelárskej a úľovej technike. Vymyslel a používal veľa technických inovatívnych riešení a pozdvihol včelárstvo, ako také, na európsku úroveň. Je autorom odborných kníh so včelárskou tématikou s názvom "VČELÁRSKA TECHNIKA" a "1000 OTÁZOK A ODPOVEDÍ ZO VČELÁRSTVA". Organizátor zväzovej činnosti včelárov. Prednášal na včelárskych sympóziách a prispieval do odborných časopisov. Nositeľ viacerých vyznamenaní. Na jeho technické riešenia sa chodili pozerať exkurzie včelárov aj zo západnej Európy, napr. aj zo Švajčiarska. 
Vo včelárskom skanzene v Kráľovej pri Senci je možné vidieť niektoré zo zachovaných exponátov.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5857 0816
* NK ČR: mzk2005266439
* SNK: 148316
* VIAF: 84602821
**Michal Lacko SJ** (\* 19. január 1920, Krásna nad Hornádom – † 21. marec 1982, Rím) bol gréckokatolícky kňaz, jezuita, vysokoškolský profesor a vzdelanec.

Život
-----

Po gymnaziálnych štúdiách v Košiciach, počas ktorých býval v jezuitskom internáte, sa v roku 1938 rozhodol vstúpiť do rehole jezuitov. Noviciát absolvoval v Záhrebe, kde sa u neho prebudil záujem o cyrilo-metodskú problematiku.

V roku 1945 odišiel na štúdiá do Ríma, kde bol 6. mája 1948 vysvätený na kňaza v byzantskom obrade biskupom Alexandrom Jevreinovom v Chráme sv. Antona Veľkého pri Pápežskom ruskom kolégiu (Russicum). Keďže sa už nemohol vrátiť na Slovensko, zostal pôsobiť v Ríme a neskôr sa stal profesorom na Pápežskom východnom inštitúte a na Pápežskej Gregorovej univerzite (Gregoriane). 
Snažil sa pomáhať Slovákom v zahraničí a neúnavne informoval o prenasledovaní kresťanov, najmä gréckokatolíkov, vo vtedajšom Česko-Slovensku. 
Bol konzultorom Kongregácie pre východné cirkvi a členom prípravnej odbornej komisie pre otázky východných cirkví počas Druhého vatikánskeho koncilu. Bol tiež spoluzakladateľom Slovenského ústavu sv. Cyrila a Metoda v Ríme a významne sa zaslúžil o zriadenie slovenskej gréckokatolíckej eparchie v Toronte.

Umrel nečakane 21. marca 1982, pochovaný bol v jezuitskej hrobke na cintoríne Campo Verano. V marci 2002 boli jeho pozostatky prevezené do Košíc a uložené na Cintoríne sv. Rozálie, vedľa hrobu p. Michala Fedora, SJ. 

Pomenovali po ňom *Centrum spirituality Východ - Západ Michala Lacka*, vysunuté vedecko-výskumné pracovisko Teologickej fakulty Trnavskej univerzity.

Dielo
-----

Michal Lacko napísal viacero kníh, vydával časopisy pre Slovákov v exile, okrem iného bol dlhý čas editorom *Slovak Studies*. Jeho najznámejšie diela sú: 

* *Pápeži a Veľká Morava v 9. storočí vo svetle dokumentov Rímskej kúrie* (1953, doktorská práca na univerzite La Sapienza v Ríme)
* *Užhorodská únia karpatských Ruténov s katolíckou cirkvou* (1955, doktorská práca na Pápežskej Gregorovej univerzite v Ríme)
* *Svätí Cyril a Metod* – širokému publiku asi najznámejšia Lackova kniha, vyšla v niekoľkých vydaniach a bola preložená do viacerých jazykov
* *Slovenská bibliografia v zahraničí*
* Michal Lacko bol aj iniciátorom a autorom prvého vydania *Oriente Cattolico. Cenni storoci e statistiche* o východných cirkvách.
* Autorsky sa podieľal aj na príprave prvého vydania trojzväzkového diela *Handbuch der Ostkirchenkunde*.

V jeho publikačnej činnosti je aj mnoho článkov s liturgickou tematikou. Zaslúžil sa aj o reedíciu knižky Chváľme Boha o. Pavla Spišáka po obnovení činnosti gréckokatolíckej cirkvi v Česko-Slovensku v roku 1968.

Zdroje
------

* Ján Krupa: Gréckokatolíci oslávia 100. výročie narodenia Michala Lacka
* Samuel Jackanič: Osobnosť Michala Lacka SJ
* František Dancák: LACKO, Michal, ThDr.
* Cyril Vasiľ: Michal Lacko a liturgická obnova gréckokatolíckej cirkvi

Autoritné údaje: * BnF: 11473738s
* GND: 124430309
* ISNI: 0000 0001 1576 2401
* LCCN: n86033376
* NK ČR: ola2008474589
* VIAF: 79498200
* WorldCat: lccn-n86033376