recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Národný ústav detských chorôb** (skr. **NÚDCH**, do 31.12.2017 ***Detská fakultná nemocnica s poliklinikou Bratislava***; skratka *DFNsP*, hovorovo *Detská nemocnica na Kramároch*) je nemocnica v bratislavskej mestskej časti Nové Mesto, miestnej časti Kramáre (Limbová 1). Nemocnica v súčasnej podobe funguje od roku 1991. Jej budova bola postavená v roku 1989. Je najväčšou čisto detskou nemocnicou v strednej Európe.

História a poslanie
-------------------

Prvá detská nemocnica v Bratislave vznikla v roku 1853 na popud Bratislavského dobročinného ženského spolku. Ten vybudoval nemocnicu a tiež pre ňu zabezpečoval finančné prostriedky. V roku 1857 bola slávnostne otvorená prvá bratislavská detská nemocnica s 12 lôžkami na Kapitulskej ulici. V roku 1867 sa z už nevyhovujúcich priestorov presťahovala do ďalšieho provizória, do Mestského lazaretu na Dunajskej ulici, kde mala k dispozícii 22 lôžok. Od roku 1897 do roku 1990 sídlila detská nemocnica v zariadení na Lazaretskej ulici (84 lôžok).

NÚDCH bol zriadený ako štátna príspevková organizácia rozhodnutím Ministerstva zdravotníctva SR zriaďovacou listinou s účinnosťou od 1. januára 1991. V roku 1991 sa nemocnica presťahovala do nového areálu DFNsP Bratislava na Kramároch, kde sídli dodnes. V areáli sa nachádza 13 kliník a 9 oddelení. V roku 2013 predstavovala najväčšiu detskú nemocnicu v strednej Európe s kapacitou 397 lôžok. V nemocnici ročne hospitalizujú viac ako 17 000 detí a vykoná sa tam takmer 9000 operácií. V ambulantnej časti ošetria ročne približne 450 000 detských pacientov. Na urgentnom príjme, ktorý bol zrekonštruovaný v decembri 2019, ročne ošetria 55 tisíc detí.

NÚDCH je tiež výukovou bázou viacerých fakúlt Univerzity Komenského, Slovenskej zdravotníckej univerzity a iných škôl - vykonáva pregraduálnu a postgraduálnu výchovu.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *O nemocnici* [online]. nudch.eu, [cit. 2020-03-19]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5  TASR. Detská fakultná nemocnica v Bratislave má 160 rokov. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2013-12-15. Dostupné online [cit. 2020-03-19].
3. 1 2   *Národný ústav detských chorôb* [online]. finstat.sk, [cit. 2020-03-19]. Dostupné online.
4. ↑   *Rok 1989: Otvorili lôžkovú časť DFNsP na bratislavských Kramároch* [online]. Bratislava: TASR, [cit. 2018-03-04]. Dostupné online.
5. ↑  TA3 TASR. Národný ústav detských chorôb získal urgentný príjem za milióny. *TA3* (Bratislava: C.E.N.), 2019-12-20. Dostupné online [cit. 2020-03-19]. Archivované 2019-12-21 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka

Súradnice: 48°10′02″S 17°05′24″V﻿ / ﻿48,1672511°S 17,0899713°V﻿ / 48.1672511; 17.0899713
***Mrázik*** (rus. Морозко – Morozko) je farebný sovietsky film z roku 1964. Film režíroval Alexandr Arturovič Rou a scenár napísal Nikolaj Robertovič Erdman.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Film je o manželoch, ktorí majú dve nevlastné dcéry. Starčekova dcéra Nasťa je milá, pôvabná a šikovná, zatiaľ čo macochina Marfuša je nešikovná, hlúpa a o poznanie škaredšia od sestry. Nasťa je však v nemilosti macochy a musí robiť všetky domáce práce, zatiaľčo Marfuša využíva všetok čas na "parádenie sa", povaľovanie a hľadanie ženícha. Pýchou je "obdarený" aj Ivan z neďalekej dediny, ktorý stretáva krásnu Nastenku. Vyťahuje sa pred ňou, no čoskoro je potrestaný a jeho tvár sa zmení na medvediu. Túla sa krajinou a časom si uvedomuje, aký povýšenecký a namyslený bol. Cesty Nastenky a Ivana sa napokon stretnú a po zmiznutí kliatby sa stanú manželmi. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Postavy
-------

| Postava | Herec/Herečka | Slovenský dabing |
| --- | --- | --- |
| Mrázik | Aleksandr Chviľa | Alojz Kramár |
| Nastenka | Natalia Sedychová | Darina Chmúrová |
| Marfa | Inna Čurikovová | Viera Topinková |
| Ivan | Eduard Izotov | Jozef Adamovič |
| Macocha | Vera Altajská | Margita Žemlová |
| Otec | Pavel Pavlenko | Karol Skovaj |
| Baba Jaga | Georgij Milľar | Ondrej Jariabek |
| Starček hríbik | Galina Borisovová (hlas: Michail Janšin) | Ivan Krivosudský |
| Rozprávačka | Anastasija Zujevová | Viera Bálinthová |
| Ataman zbojníkov | Anatolij Kubackij | Martin Gregor |

Externé odkazy
--------------

* *Mrázik* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Mrázik* v Internet Movie Database (po anglicky)
**Millie Bobby Brownová** (\* 19. február 2004, Marbella, Španielsko) je anglická herečka, a producentka, známa z televízneho seriálu *Stranger Things* (2016 – 2024).

Detstvo a mladosť
-----------------

Brownová sa narodila v meste Marbella na juhu Španielska, ako tretia zo štyroch detí narodených britským rodičom. Brownová sa narodila sa s čiastočnou stratou sluchu na ľavom uchu a postupne v priebehu niekoľkých rokov stratila na toto ucho všetok sluch. Ako štvorročná sa presťahovala sa s rodinou späť do Anglicka a usadila sa v Bournemouthe, neskôr sa s rodinou presťahovali do Windermere na Floride.

Kariéra
-------

V roku 2013 hosťovala v televíznom seriáli *Once Upon a Time in Wonderland*. O rok neskôr, získala hlavnú úlohu v televíznom seriáli *Intruders*, po boku hercov ako James Frain a Mira Sorvino. 

V roku 2016 bola Brownová obsadená do úlohy Eleven v sci-fi hororovom televíznom seriáli *Stranger Things*. Za svoj herecký výkon získala pochvalu od kritikov a bola nominovaná na cenu Screen Actors Guild Award za vynikajúci herecký výkon v dramatickom seriáli a cenu Primetime Emmy za vynikajúcu herečku vo vedľajšej úlohe v dramatickom seriáli. Za svoj herecký výkon v televíznom seriáli získala niekoľko nominácii a ocenení. 

V roku 2019 hrala vo filme *Godzilla II: Kráľ monštier* a zahrala si aj v ďalšom pokračovaní *Godzilla vs. Kong* z roku 2021. 

V roku 2020 si zahrala hlavnú úlohu po boku Henryho Cavilla, Heleny Bohnam Carter a Fiony Shaw vo filme *Enola Holmes*, pričom sa objavila aj v druhej časti, z roku 2022. 

V roku 2024 bude mať premiéru film *Damsel*, kde stvárni hlavnú úlohu.

Súkromný život
--------------

Od roku 2021 je Brownová vo vzťahu s hercom Jakeom Bongiovi. V apríli 2023 Brownová oznámila ich zasnúbenie. Od augusta 2022 je online študentkou na Purdue University v Indiane, kde študuje zdravotníctvo a služby ľuďom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Millie Bobby Brownová**

Externé odkazy
--------------

* Millie Bobby Brownová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Millie Bobby Brownová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Millie Bobby Brown na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 178552129
* GND: 1267269529
* ISNI: 0000 0004 8003 9908
* LCCN: no2017143450
* VIAF: 53151050090433412004
* WorldCat: lccn-no2017143450
Súradnice: 48°47′S 21°19′V﻿ / ﻿48,79°S 21,32°V﻿ / 48.79; 21.32

**Toryská pahorkatina** je geomorfologický podcelok Košickej kotliny. Leží v jej východnej časti a zaberá územie Toryskej nížiny medzi Prešovom, Košicami a Slanskými vrchmi, až po hranicu s Maďarskom.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vnútorné Západné Karpaty* → *Lučensko-košická zníženina* → *Košická kotlina* → ***Toryská pahorkatina***
\*\*\*
Územie zaberá mierne zvlnenú východnú a severnú časť kotliny v povodí riek Hornád, Torysa a Olšava. Na západe nadväzuje Košická rovina, málo zvlnená časť Košickej kotliny, severnejšie potom Hornádske predhorie a Sopotnické vrchy, patriace do Čiernej hory a Šarišská vrchovina. Na severe nadväzujú podcelky Spišsko-šarišského medzihoria Šarišské podolie a Stráže, na severovýchode na kratšom úseku Záhradnianska brázda, ktorá je súčasťou Beskydského predhoria. Východne vystupujú Slanské vrchy a ich podcelky Šimonka, Makovica, Mošník, Bogota a Milič.

Chránené územia
---------------

Toryská pahorkatina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a najmä v okolí miest Košice a Prešov je krajina výrazne poznačená následkami ľudskej činnosti. Najmä centrálna rovinatá časť pahorkatiny je intenzívne poľnohospodársky využívaná, zachovaných prírodných území je teda aj tu pomerne málo. Chránené územia sa nachádzajú najmä na okraji pahorkatiny. V strednej časti je národná prírodná rezervácia Gýmešský jarok a prírodná rezervácia Mirkovská kosatcová lúka, v strednej časti leží chránený areál Nižnočajská pieskovňa a národná prírodná pamiatka Herliansky gejzír.

Doprava
-------

Pahorkatina patrí medzi dopravne najvýznamnejšie oblasti regiónu, nakoľko ňou vedú severojužné i západovýchodné tranzitné koridory. V Košiciach i Prešove sa križujú významné cestné komunikácie európskeho významu s cestami nadregionálneho významu. Metropolami vedie diaľnica D1, okrajovo tiež rýchlostná cesta R4. Zo západu na východ vedú medzinárodné cesty E 50 a E 58, zo severu na juh E 71 a E 371. Územím vedú i hlavné železničné trate zo Žiliny, z Poľska, z Maďarska i z Ukrajiny, na ktoré sa napájajú lokálne trate. Špecifickú úlohu zohráva širokorozchodná železničná trať Užhorod – Haniska, ktorá je využívaná na zásobovaní železiarní.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-03-23]. Dostupné online.
2. 1 2   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-02-20]. Dostupné online.
Dievča držiace citáty predsedu Maa (1968)
Spis **Citáty predsedu Maa,** (čín. 毛主席語錄, pchin-jin: *Máo zhǔxí yǔlù*) vďaka červenej obálke vreckového vydania všeobecne známy ako **Červená kniha**, je kompilácia prejavov, spisov a základných politických myšlienok z diel čínskeho komunistického revolucionára a predsedu komunistickej strany Číny Mao Ce-tunga (1893-1976).

Kniha je jedným z najviditeľnejších symbolov radikalizmu 20. storočia. Slúžila ako propaganda a zároveň sa stala kľúčovým rysom osobnostného kultu vodcu a ikonou Číny a komunizmu. Kniha bola použitá počas Kultúrnej revolúcie nielen na zefektívnenie ideológie a ideologickej uniformity, ale ako zbraň, ktorá má byť použitá proti vnímaným „triednym nepriateľom" alebo „kontrarevolucionárom". Počas tohto obdobia bolo prakticky povinné ju vlastniť či dokonca vedieť naspamäť určité pasáže.

Prvýkrát bola vydaná v januári roku 1964 Čínskou ľudovou oslobodeneckou armádou v Čínskej ľudovej republike. Následne bola masovo distribuovaná v období Kultúrnej revolúcie (1966-1976) až do Mao Ce-tungovej smrti roku 1976. Ako už napovedá názov, bola vydávaná v červených plastových doskách malej veľkosti, aby bola ľahko prenosná a ľudia ju mohli mať stále po ruke. Kniha obsahuje 427 citátov tematicky utriedených do 33 kapitol. V úvode je napísané, že „treba študovať citáty veľkého Maa, je potrebné učiť sa ich naspamäť." Zahrnutá je aj Maova slávna poznámka: „Každý komunista si musí osvojiť túto pravdu: ‚Z pušky vzíde moc.'"

V druhej polovici roku 1966 bola táto kniha v Číne vytlačená v približne 300 tlačiarňach. Knihy sa tlačili v takom množstve, aby každý čínsky občan jednu vlastnil. Počas obdobia Kultúrnej revolúcie tak celkový objem Citátov predsedu Maa uverejnených v Číne a v zahraničí predstavoval viac ako 5 miliárd. Celkovo existuje viac ako 500 vydaní vo viac ako 50 svetových jazykoch. Mao Ce-tungova Červená knižka je po Biblii druhou najpredávanejšou knihou na svete, celkom jej bolo predaných okolo 900 miliónov výtlačkov.

Vyšla aj v češtine (1968) a v Prahe sa dala získať na čínskej ambasáde.

Referencie
----------

1. ↑  CATHCART, Adam. *Explainer: what is Mao’s Little Red Book and why is everyone talking about it?* [online]. theconversation.com, 2015-11-26, [cit. 2023-12-25]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Who, What, Why: What is the Little Red Book?* [online]. BBC, 2015-11-26, [cit. 2023-12-25]. Dostupné online. Archivované 2019-07-16 z originálu. (po anglicky)
3. ↑  COOK, Alexander. *Mao's Little red book : a global history*. Cambridge : Cambridge University Press, 2014. 287 s. ISBN 978-1-107-05722-7.
4. ↑  MAO, Ce-tung. *Citáty z díla předsedy Mao Ce-tunga*. Peking : Nakladateľstvo cudzojazyčnej literatury, 1968. 382 s. S. 75.
5. ↑   Maova Rudá knížka - nejvydávanější kniha po Bibli. Čína chystá reedici. *Lidovky* (Praha: MAFRA), 2013-09-30. Dostupné online [cit. 2023-12-25]. ISSN 1213-1385.
6. ↑  HORÁČKOVÁ, Alice. Na Bibli nemá ani rudý Mao. *iDNES.cz* (Praha: MAFRA), 2005-08-25. Dostupné online [cit. 2023-12-25].

Iné projekty
------------

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rudá knížka na českej Wikipédii.*
**„Mein Herz brennt"** je skladba od nemeckej skupiny Rammstein, ktorá hrá industriálny metal. Skladba sa nachádza na ich treťom albume *Mutter*. Skladba bola vydaná ako singel v roku 2012 a klavírna verzia skladby bola vydaná ako singel 7. decembra 2012.

Doslovný preklad názvu skladby je „Moje srdce horí". Časť textu skladby pochádza z jedného starého nemeckého televízneho programu. Slová hovoria o detských nočných morách. Skladba je spájaná z počiatočných a záverečných scén z filmu Lilya 4-ever z roku 2002. 

Táto pieseň bola použitá v reklamnom spote firmy Mercedes-Benz a v izraelskom programe "Hachete Veonsho". Remixovanú verziu skladby nahralo so skupinou Rammstein aj ruské popové duo t.A.T.u. spolu so skladbou „Я твоя не первая" (alebo aj „Ya tvoya ne pervaya").

V súčasnosti môžeme pieseň počuť aj v americkom televíznom seriáli Saving Grace, v ktorom hrá Holly Hunter a v traileri pre film pripravovaný na distribúciu v roku 2008 pod názvom Hellboy 2: The Golden Army.

Zoznam skladieb
---------------

### CD-Maxi

1. „Mein Herz brennt" – Piano Version - 4:31
2. „Gib mir deine Augen" - 3:44
3. „Mein Herz brennt" – Video Edit - 4:18
4. „Mein Herz brennt" – Boys Noize RMX - 5:00
5. „Mein Herz brennt" – Piano Instrumental - 4:31

### iTunes Exclusive Edition

1. „Mein Herz brennt" – Piano Version - 4:31
2. „Gib mir deine Augen" - 3:44
3. „Mein Herz brennt" – Video Edit - 4:18
4. „Mein Herz brennt" – Boys Noize RMX - 5:00
5. „Mein Herz brennt" – Piano Instrumental - 4:31
6. „Mein Herz brennt" - Turntablerocker RMX - 5:23

### 7" vinyl

1. „Mein Herz brennt" – Piano Version - 4:31
2. „Gib mir deine Augen" - 3:44

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2012-11-24]. Dostupné online. Archivované 2012-11-30 z originálu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mein Herz brennt na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
*O rovnomennom rastlinnom rode z čeľade ľuľkovité pozri jazylka (rod).*
**Jazylka** (staršie: **jazylková kosť**, nevhodne: *jazyková kosť*; lat. *os hyoideum*) je kosť na krku medzi bradou a hrtanom. 

Pomocou násadcovojazylkového väzu (*ligamentum stylohyoideum*) je zavesená z oboch strán na výbežok spánkovej kosti (*processus styloideus ossis temporalis*). Jazylka podopiera jazyk a odstupujú z nej viaceré svaly. 

Skladá sa z tela jazylky (*corpus*) a z dvoch párov rohov: horné rohy sú malé – malé rohy (*cornua minora*), dolné rohy sú veľké – veľké rohy (*cornua majora*). Telo jazylky má tvar priečne postavenej platničky. Predná plocha je konvexná; hranou je rozdelená na horný a dolný oddiel a často máva aj v stredovej čiare zvislú hranu. Zadná plocha je konkávna. 

Malé rohy sú krátke, majú valčekovitý až kužeľovitý tvar. V detskom veku dlho zostávajú chrupkové a až do staroby bývajú pohyblivo pripojené k telu jazylky pomocou väziva. Na malé rohy sa upína násadcovojazylkový väz. 

Veľké rohy sú takmer pokračovaním tela jazylky; sú dlhé a na konci paličkovito zhrubnuté pre úpon štítnojazylkového väzu (*ligamentum thyrohyoideum*). Z nich smerom hore odstupujú svalové zväzky do jazyka – jazylkovojazykový sval (*musculus hyoglossus*). 

Od spodného okraja tela jazylky a od okrajov veľkých rohov sa začína väzivová blana štítnojazylková blana (*membrana thyrohyoidea*), pomocou ktorej sa na jazylku pripája najväčšia hrtanová, t. j. štítna chrupka (*cartilago thyroidea*).

Na jazylku sa upína viac svalov prebiehajúcich jednak nahor (do jazyka, k sánke, do steny hltana), jednak nadol (k chrupkám hrtana, hrudnej kosti, lopatke). Činnosťou týchto svalov sa mení poloha jazylky na krku. 

V ligamentum stylohyoideum sa v dospelom veku nachádzajú 1 – 2 kostičky, ktoré sa porovnávajú s kostičkami u niektorých cicavcov.
**Perla Bžochová** (\* 18. november 1935, Košice – † 6. január 1999, Bratislava) bola slovenská prekladateľka a dlhoročná redaktorka vydavateľstva Slovenský spisovateľ.

V roku 1953 zmaturovala na gymnáziu v Žiline. Vysokoškolské štúdium absolvovala v rokoch 1953 – 1958 na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v odbore nemčina a slovenčina. Od roku 1958 pracovala vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ ako redaktorka prekladovej literatúry.

Bola významnou prekladateľkou hlavne z nemčiny. Za svojho života preložila viac ako 50 diel najrenomovanejších nemecky píšucich autorov. Sústredila sa najmä na preklady významných autorov nemeckej, rakúskej a švajčiarskej literatúry 20. storočia. Za svoju prekladateľskú prácu jej udelil Literárny fond v roku 1988 Cenu Jána Hollého za umelecký preklad. V roku 1989 získala v Berlíne Cenu bratov Grimmovcov a v roku 1994 vyznamenanie 24. kongresu IBBY (*International Board on Books for Young People*) v Seville.

Vo svojej redaktorskej práci vo vydavateľstve bola iniciátorkou mnohých náročných projektov a prekladateľskej práce mladých prekladateliek a prekladateľov.
Slovenská spoločnosť prekladateľov umeleckej literatúry od roku 2001 udeľuje mladým prekladateľom Cenu Perly Bžochovej.

Súkromie
--------

Bola vydatá za Jozefa Bžocha a mala dcéru Janu Bžochovú a syna Adama Bžocha.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  Literárne informačné centrum. *Perla Bžochová* [online]. Bratislava: Literárne informačné centrum, 2019-03-11, [cit. 2021-03-09]. Dostupné online.
2. ↑   Günter Grass: Mačka a myš. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2004-12-31. Dostupné online [cit. 2021-03-09]. ISSN 1335-4418.
3. ↑   Za Perlou Bžochovou. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 1999-01-12. Dostupné online [cit. 2021-03-09]. ISSN 1335-4418.

Autoritné údaje: * GND: 1158699948
* LCCN: nr97045103
* NK ČR: ola2002149748
* SNK: 146998
* VIAF: 306142298
* WorldCat: lccn-nr97045103
**David Koller** (\* 27. september 1960, Praha) je český rockový spevák, skladateľ a bubeník.

Patrí k významným muzikantom strednej generácie českého bigbítu. Autor mnohých dnes už klasických hitov sa najviac preslávil ako líder rockovej skupiny Lucie, kde pôsobil v rokoch 1987 až 2005. Účinkoval aj v ďalších rockových formáciách (Kollerband, Pusa, Žentour, Jasná Páka, Blue Effect) a bol tiež hudobným producentom (Koistinen, Alice, Plexis, Oskar Petr, Walk Choc Ice, Lucie Bílá).

Spolu s Michalom Dvořákom zložili hudbu k filmom *Amerika* (1994), *Poslední přesun* (1995) a *Mrtvej brouk* (1998). Účinkoval vo filmoch *Pražákům, těm je tu hej* (1990) a *Akumulátor* (1994). Hosťoval u viacerých kapiel a interpretov (Pražský výběr, Turbo, Žlutý pes, Hudba Praha, Pavol Habera, Helena Vondráčková, Richard Müller, Anna K. či Miroslav Žbirka). Lucii prekvapivo opustil v novembri 2005 kvôli nezhodám so spoluhráčmi Robertom Kodymem a P.B.CH. Pôsobil aj ako koncertný bubeník v kapele Chinaski. Stalo sa tak po tragickej smrti bubeníka Pavla Grohmana, kedy mala kapela naplánované turné. Koller bol Grohmanov bubenícky vzor.

Spoločne s výtvarníkom Davidom Černým a filmárkou Alice Nellis stál za vybudováním kultúrneho centra MeetFactory, otvoreného v roku 2007.

Diskografia
-----------

* 1993 *David Koller*
* 2003 *Kollerband*
* 2005 *Kollerband – Dual disk*
* 2006 *Nic není na stálo*
* 2010 *Teď a tady*
* 2012 *Kollerband – Unplugged*
* 2015 *ČeskosLOVEnsko*
* 2016 *David Koller & Friends*

Referencie
----------

1. ↑  HUDEC, Marek. David Koller: Fašizmus má dôvod. Koho sme v Česku nepotrebovali, toho sme sa zbavili. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2017-01-18. Dostupné online [cit. 2017-02-04]. ISSN 1335-4418.
2. ↑   *Nellis, Černý a Koller otevírají Meet Factory* [online]. ihned.cz, 2007-10-01, [cit. 2017-02-04]. Dostupné online. (česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **David Koller**

Externé odkazy
--------------

* Osobné stránky Davida Kollera
* Zoznam diel v Súbornom katalógu ČR, ktorých autorom alebo témou je *David Koller*
* David Koller v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Česká televízia: David Koller & Band

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku David Koller na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5669 0822
* LCCN: no2018065713
* NK ČR: xx0014755
* SNK: 164150
* VIAF: 85394681
* WorldCat: lccn-no2018065713
**Boxerské povstanie** bolo dôsledkom postupného prenikania cudzích svetových veľmocí na územie Číny s cieľom zastaviť túto expanziu.

Jednotky Boxerov v Tiencine (1900)

Počiatky povstania
------------------

V roku 1900 počas vlády slabej a skorumpovanej mandžuskej dynastie Čínu ovládali súperiace európske mocnosti. Mnohé skupiny sa snažili zamedziť vplyvu západných krajín, ale Číňania si uvedomili, že budú musieť prevziať spôsoby západných krajín a zakladať nové priemyselné odvetvia. Roku 1898 získali nakrátko moc reformátori. Vydávali nové zákony, ktoré mali zmeniť Čínu na moderný štát. Usilovali sa zmeniť štátnu službu a skôr riešiť každodenné problémy, než sa spoliehať na staré a zastarané texty. V Pekingu založili univerzitu a začali reformovať armádu. Ale „sto dní reformy" sa skončilo, keď sa k moci dostala cisárovná Cch´-si. Mnohých reformátorov popravili. V roku 1900 sa v severnej Číne začalo povstanie proti aristokracii a proti všetkým cudzincom, ale hlavne proti kresťanom. Povstanie viedla tajná spoločnosť nazývaná Päsť mieru a spravodlivosti čiže "boxeri", ktorých tajne podporovala mandžuská vláda

Priebeh povstania
-----------------

V roku 1900 boxeri zaútočili na európske veľvyslanectvá v Pekingu a zabili mnohých Európanov, najmä misionárov, čínskych kresťanov. Dva mesiace boxeri obliehali európske veľvyslanectvá. Vznikol medzinárodný vojenský zbor, v ktorom boli americkí, britskí, francúzski, nemeckí, japonskí a ruskí vojaci. Prvé slabšie vyzbrojené vojsko nedokázalo obsadiť Peking, ale v lete druhá jednotka uspela a oslobodila veľvyslanectvá. Po porážke povstania, čínska vláda nebola schopná zabrániť zahraničnému zásahu. Bola nútená potrestať úradníkov, ktorí boli údajne zapletení do povstania, zaplatiť odškodné a dovoliť zahraničným jednotkám vstup na čínske územie veľvyslanectiev.

Koniec Mandžuovcov
------------------

Vzdelaní Číňania začali snovať plány na zvrhnutie mandžuského režimu. Roku 1905 Sunjatsen založil prvú čínsku politickú stranu. Ďalšie skupiny pripravovali a organizovali povstania. Mandžuská dynastia strácala kontrolu nad krajinou. Roku 1911 cisársky generál Jüan Š´-kchaj podporil povstanie. Autorita mandžuskej dynastie Čching sa zrútila a bola vyhlásená republika.

Externé odkazy
--------------

* 
* 
*
**2B16 Nona-K** je ťahaná delostrelecká zbraň kalibru 120 mm, ktorá v sebe kombinuje výhody húfnice a mínometu. Je určená na ničenie delostreleckých batérií, obranných štruktúr, veliteľských stanovísk, živej sily, delostrelectva a inej vojenskej techniky.

Vznik a vývoj
-------------

V roku 1981 bola v sovietskej armáde zavedená samohybná delostrelecká zbraň 2S9 Nona-S so 120 mm kanónom 2A51. Nová zbraň prešla čoskoro svojim bojovým krstom v Afganistane, kde sa plne potvrdili všetky jej vlastnosti a schopnosti.

Na základe týchto výsledkov z prvého bojového nasadenia 2S9 sa objavil návrh na vytvorenie vlečnej verzie kanónu 2A51. Takýto delostrelecký prostriedok mohol dopĺňať ostatné delostrelecké systémy a vylepšiť palebnú silu a manévrovateľnosť výsadkových jednotiek a pozemných síl.

Vývojom novej húfnice bol poverený Permský strojársky závod V.I. Lenina, ktorý stál aj za vznikom kanónu 2A51. Zbraň dostala označenie 2B16 a názov "Nona-K". Vzhľadom na to, že išlo o prepracovanie existujúcej zbrane, vývoj nezabral príliš veľa času. Testy prvého prototypu sa začali v roku 1984 a trvali 2 roky. V roku 1986 bola spustená sériová výroba novej húfnice a Nona-K bola zavedená do služby. Výroba prebiehala pomerne krátko, len do roku 1989 a tak sa nepodarilo vyrobiť viac ako 190 kusov.

Konštrukcia
-----------

Nona-K sa vyznačuje malými rozmermi a hmotnosťou. Jej dĺžka nepresahuje 4,6 m a hmotnosť je 1200 kg. To zjednodušuje prepravu zbrane a jej používanie na bojisku. V minulosti boli bežnými ťahačmi pre 2B16 nákladné autá GAZ-66 a Ural-4320, ale s touto úlohou sa dokáže vyrovnať aj ľahký UAZ-469/3151.

2B16 má kanón kalibru 120 mm, ktorý má námer od -10° do +80°. Nona-K je vybavená aktívnou viackomorovou úsťovou brzdou. Vďaka veľkému počtu priečnych prepážok kompenzuje asi 30 % energie spätného rázu. Zameranie sa vykonáva pomocou ručného pohonu a zameriavača 1P9.

Nona-K môže používať širokú škálu munície - vysoko výbušnej, kumulatívnej a kazetovej. Dostrel takýchto projektilov dosahuje 8-8,8 km; pri použití reaktívnej munície sa tento parameter zvyšuje na 12,8 km. Vďaka špeciálnej konštrukcii majú vysoko výbušné fragmentačné strely silu na úrovni 152 mm munície.

Používatelia
------------

### Súčasní používatelia

* Rusko  Rusko – ruská armáda v roku 2016 prevádzkovala 124 húfnic 2B16 Nona-K.

Referencie
----------

1. ↑   *Буксируемое орудие 2Б16 «Нона-К»* [online]. topwar.ru, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
2. ↑  THE INTERNATIONAL INSTITUTE FOR STRATEGIC STUDIES (IISS). *The Military Balance 2016*. [s.l.] : [s.n.], 2016. (Anglický)
**Ján Bahýľ** (\* 25. máj 1856, Zvolenská Slatina – † 13. marec 1915, Bratislava) bol slovenský konštruktér a vynálezca.

Život
-----

Ján Bahýľ sa narodil vo Zvolenskej Slatine do evanjelickej roľníckej rodiny Martina Bahýľa (v matrike písaný „Bahily") a Zuzany, rod. Chovancovej. Študoval na gymnáziu vo Zvolene, neskôr na vyššej vojenskej odbornej škole ženijno-stavebného smeru so špeciálnym zameraním na vojenské opevnenia. Ako stavebný technik pôsobil vo vtedajšej rakúskej časti Poľska, v Haliči a až do roku 1895 v Dalmácii. Neskôr sa presťahoval do Bratislavy.

Mal mimoriadne technické nadanie, zaoberal sa množstvom rôznych problémov z odboru vojenskej vedy, vojenskej stavebnej techniky, strojárstva a pod. Vypracoval celý rad návrhov na zlepšenie delostreleckej techniky i železničnej dopravy, kde sa od roku 1888 zaoberal automatickým spájaním vlakových súprav.

V roku 1894 vypracoval návrh konštrukcie helikoptéry s pohonom ľudskej sily. 13. augusta 1895 dostal patentové privilégium realizovať navrhovaný patent. Termín realizácie však nebol dodržaný. Neskôr nadväzuje kontakt s výrobcom kočov Antonom Marschallom. V rokoch 1901 – 1903 vzniká v Marschallovej dielni zlepšený model Bahýľovej helikoptéry nazvaný AVION – v máji 1905 prihlásený na uhorskú ohlasovňu v Budapešti. Uhorská ohlasovňa im vydala v januári 1906 tzv. szabadalmi leírás (popis patentu), ale ďalší osud helikoptéry nie je známy. Rovnako nie je známa skutočnosť, že spolu s A. Marschallom skonštruoval v rokoch 1895 – 1897 prvý automobil s benzínovým motorom a akumulátorom na Slovensku.

Jeho práce mali kladný prínos na rozvoj helikoptér.

V rokoch 1895 – 1914 bol predsedom vzduchoplavebnej organizácie v Martine. 
V roku 1978 bol nakrútený dokumentárny film o diele Jána Bahýľa s názvom *Premožiteľ Edisona*.

Patenty
-------

Udelili mu 17 vojenských a iných technických patentov, napr.:

* helikoptéra poháňaná benzínovým motorom
* balón so vzdušnou turbínou
* tank na parný pohon
* zariadenie na spájanie vagónov
* vynález výťahu na Bratislavskom hrade
* spolu s Antonom Marschallom zostrojili prvý automobil s benzínovým pohonom na Slovensku
* vložku do kachlí na lepšie využitie paliva
* patent na využitie spádu kanalizačnej siete na výrobu elektrickej energie

Referencie
----------

1. ↑  ANDROVIČ, Štefan. Ján Bahýľ. In: TIBENSKÝ, Ján, a kol. *Priekopníci vedy a techniky na Slovensku*. 1. vyd. Zväzok 2. Bratislava : Obzor, 1988. 1008 s. S. 776 – 780.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Bahýľ**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike (riadok 34)
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* BAHÝL, Ján Archivované 2014-10-27 na Wayback Machine
* Rozhovor s novinárkou Katarínou Hanzelovou, ktorá je z rodiny Jána Bahýľa

Autoritné údaje: * GND: 1166867943
* ISNI: 0000 0000 7966 2859
* NK ČR: ntk2017955584
* SNK: 153943
* VIAF: 121315078
**Stredoškolská študentská únia Slovenska** (ŠUS) bola nezisková mimovládna organizácia so stálym členstvom v OBESSU (Organising Bureau of European School Student Unions) v Bruseli, ktorá združovala študentov zo študentských samospráv na stredných školách na Slovensku.

Jej cieľom bolo zapojiť stredoškolských študentov do rozhodovacieho procesu ich vlastného vzdelávania, umožniť im realizáciu ich vlastných nápadov a podporovať ich všestranný rozvoj organizovaním rôznych aktivít. Organizácia je už aktuálne takmer nefunkčná.

Vznik
-----

Založená bola v roku 1998 v Bratislave pod názvom Študentská únia Slovenska (ŠuS). Jej založenie iniciovali zástupcovia troch stredoškolských organizácií (Parlament mládeže, Stredoškolská Alternatíva a Rada študentov stredných škôl), niekoľkých študentských rád a jednotlivci (Draxler, Košík, Pomothyová). Na Stredoškolskú študentskú úniu Slovenska bola pretransformovaná v roku 2006. Od roku 2006 mala sídlo v Žiline, neskôr v Šúrovciach.

Predsedovia
-----------

* 1998 – 1999 Dávid Šmidke (Bratislava)
* 1999 – 2000 Vladimír Capko (Vrútky)
* 2000 – 2001 Janka Pavelčáková (Košice)
* 2001 – 2002 Soňa Trhanová (Štúrovo)
* 2002 – 2003 Jozef Petríček (Poprad)
* 2003 – 2007 Radoslav Košík (Žilina)
* 2007 – 2009 Daniel Nikolov (Bratislava)
* 2009 – 2011 Dáša Koribaničová (Snina)
* 2011 – 2012 Peter Franík (Lučenec)
* 2012 – 2013 Slavomíra Zatrochová (Revúca)
* 2013 – 2014 Petra Lašová (Čadca)
* 2014 – 2017 Rebeka Viktória Krahulcová (Sliač)
* 2017 – 2018 Lucia Hanusová (Žilina)
* 2018 – súčasnosť Rebeka Viktória Krahulcová (Sliač)

Generálni tajomníci
-------------------

* 1998 – 2006 Ivan Draxler
* 2006 – 2007 Rastislav Mikuláš
* 2007 – 2008 Tomáš Smižanský
* 2008 – 2012 Martin Macik
* 2012 – 2013 Peter Franík
* 2013 – súčasnosť Marek Banič

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka Archivované 2017-07-12 na Wayback Machine
Súradnice: 56°54′S 172°24′V﻿ / ﻿56,9°S 172,4°V﻿ / 56.9; 172.4

Predpokladaná veľkosť kamčatského, tunguského a čeľabinského meteoritu. Postava človeka ako mierka vpravo hore.
**Kamčatský meteorit** je udalosť pádu meteoritu dňa 18. decembra 2018 nad Beringovým morom pri Kamčatke, ktorý bol zachytený ako výbuch v stratosfére. Energia dopadu bola odhadovaná na 173 kiloton TNT. Podľa NASA išlo o druhý najväčší zaznamenaný výbuch od počiatku meraní v roku 1988. Silnejší bol iba výbuch v Čeľabinsku roku 2013. Výskyt takýchto meteoritov sa predpokladá 2 – 3-krát za 100 rokov.

Meteor mal priemer cca 10 m, hmotnosť 1 500 kg a pri výbuchu letel rýchlosťou 115 200 km/h. Výbuch mal 10-krát väčšiu energiu ako Little Boy v Hirošime. Meteorit vstúpil do atmosféry nepovšimnutý, bol spozorovaný až po výbuchu.

Referencie
----------

1. 1 2   *Fireballs* [online]. cneos.jpl.nasa.gov, [cit. 2019-03-19]. Dostupné online.
2. 1 2   *US detects huge meteor explosion* [online]. bbc.com, [cit. 2019-03-19]. Dostupné online. (po anglicky)
3. 1 2  SPECKTOR, Brandon; WRITER, Senior. *Sneaky Meteor Evades Earthling Detection, Explodes with Force of 10 Atomic Bombs* [online]. livescience.com, 2019-03-18, [cit. 2019-03-19]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |
**Peter Ferdinand Drucker** (\* 19. november 1909, Viedeň – † 11. november 2005, Claremont, Kalifornia, USA) bol jeden z hlavných mysliteľov 20.storočia v oblasti riadenia a podnikania, Američan rakúskeho pôvodu. Bol vyhľadávaným poradcom v odbore manažmentu, znamenitý pedagóg a lektor. Svetoznámym sa stal predovšetkým ako autor množstva diel o manažmente a ako autor ekonomických, politologických a sociologických štúdií.

Vytvoril pojmy ako privatizácia a vedomostný pracovník (knowledge worker) a veľa pojmov a inovatívnych tvrdení z jeho diel sa stalo všeobecne uznávanými v riadiacej praxi. Jeho dielo *Practice of Management* sa svojou encyklopedickou šírkou a historickým prehľadom stalo základom manažmentu ako takého.

V politicko-ekonomickej štúdii *Post-Capitalist Society* definoval prechod od kapitalizmu k spoločnosti vedomostí a analyzoval spoločenské, ekonomické a politické predpoklady postkapitalistickej spoločnosti.

"Je prakticky isté, že nová spoločnosť bude zároveň *nesocialistická* a *postkapitalistická*. Transformácia spoločnosti sa začala po druhej svetovej vojne a nebude uzatvorená pred rokom 2010 alebo 2020, písal Drucker.

Spopularizoval pojem manažmentu podľa cieľov a zaviedol techniku analýzy aktivít, analýzy rozhodnutí a analýzy vzťahov do výskumu správania organizácie.

Podľa Druckera všetci manažéri musia vykonávať päť základných činností:

1. stanoviť ciele, ktoré treba v podniku plniť
2. organizovať prácu, rozdeľovať činnosti na čiastkové a priradiť ich k pracoviskám, vytvárať organizačnú štruktúru, vyberať vedúcich pracovníkov
3. motivovať ľudí a zabezpečovať komunikáciu medzi nimi
4. merať a hodnotiť výsledky práce, to znamená správne posudzovať kvalitu a kvantitu dosiahnutých výsledkov a spravodlivo hodnotiť a odmeňovať pracovníkov
5. zabezpečiť kvalifikačný rast pracovníkov

Referencie
----------

1. ↑  TASR. Zomrel otec moderného manažmentu Peter Drucker. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2005-11-12. Dostupné online [cit. 2020-11-19]. ISSN 1335-4418.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Peter Drucker**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peter Drucker**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 11900666f
* GND: 118527568
* ISNI: 0000 0001 2117 813X
* LCCN: n79149070
* NK ČR: jn19990001878
* VIAF: 2469565
* WorldCat: lccn-n79149070
RNDr. **Jozef Prokeš**, CSc. (\* 12. jún 1950, Nitra) je slovenský politik.

Bol jednou z ústredných postáv čulého národného pohybu začiatkom deväťdesiatych rokov a stál pri vzniku samostatnej Slovenskej republiky v roku 1993.

Je ženatý, má dve deti. V roku 1973 absolvoval štúdium teoretickej fyziky na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.

Do politiky vstúpil v roku 1989 počas generálneho štrajku. V roku 1990 sa stal poslancom Slovenskej národnej rady s osobným cieľom presadiť samostatnosť Slovenska. V parlamente pôsobil do roku 2002. V rokoch 1991-1992 bol predsedom Slovenskej národnej strany. Od júna 1992 do novembra 1993 bol podpredsedom SNR. Od 10. novembra 1993 do 15. marca 1994 bol podpredsedom vlády Slovenskej republiky. Pamätná je fotografia, na ktorej nesie Ústavu SR pri jej slávnostnom podpise. Menej známy je fakt, že to bol práve on kto viedol schôdzu SNR pri hlasovaní o Ústave a to tak aby 1. September bol štátny sviatok a ostal v pamäti Slovákov. 

V rokoch 1998-2002 bol primátorom Nitry. Za primátora svojho rodného mesta kandidoval tiež v roku 2006, kedy skončil na druhom mieste s 5 367 hlasmi.

Roku 1997 sa stal čestným občanom mesta Nitra.

Referencie
----------

1. ↑   *Osoby, ktoré získali titul na UK - Jozef Prokeš* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2023-01-25]. Dostupné online. Archivované 2023-01-24 z originálu.
2. ↑   *Ocenenia mesta Nitry - Nitra* [online]. nitra.sk, 2022-09-29, [cit. 2023-12-20]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vláda Slovenskej republiky 1992 – 1994 |
| --- |
| Predseda | 
* Vladimír Mečiar

 |  |
| Podpredsedovia | 
* prvý: Roman Kováč
* ďalší: Marián Andel
* Milan Kňažko
* Sergej Kozlík
* Jozef Prokeš

 |
| Ministri | 
* MDS SR: Roman Hofbauer
* MF SR: Július Tóth
* MH SR: Ľudovít Černák / Jaroslav Kubečka / Ján Ducký
* MKo SR: Roman Kováč¹
* MKu SR: Dušan Slobodník
* MMV SR: Milan Kňažko / Jozef Moravčík
* MO SR: Imrich Andrejčák
* MPV SR: Peter Baco
* MPSV SR: Oľga Keltošová
* MS SR: Katarína Tóthová
* MSPNM SR: Ľubomír Dolgoš
* MŠ SR: Matúš Kučera / Jaroslav Paška
* MV SR: Jozef Tuchyňa
* MZ SR: Viliam Soboňa / Irena Belohorská
* SKŽP: Jozef Zlocha²

 |
| *¹ dočasne poverený; ² predseda úradu* |

Autoritné údaje: * SNK: 153912
* VIAF: 1981156565746823500002
|  |
| --- |
|      Podpísané a ratifikované
     Podpísané, nie je v platnosti
     Nepodpísané (členovia Rady Európy)
     Od zmluvy odstúpili
     Nepodpísané (mimo Radu Európy) |

**Dohovor Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu** alebo **Istanbulský dohovor** je medzinárodná zmluva Rady Európy posudzujúca predovšetkým všetky druhy násilia voči ženám ako formu historicky a kultúrne podmienenej diskriminácie. Dohovor sa zameriava na prevenciu, ochranu obetí a stíhanie páchateľov rodovo podmieneného násilia. Dohovor tiež nanovo definuje niektoré trestné činy (napríklad: mrzačenie ženských genitálií, vynútený sobáš, nebezpečné prenasledovanie (stalking), vynútený potrat a vynútenú sterilizáciu) a požaduje od štátov, aby ich zaviedli do svojho trestného poriadku. Dňa 14.3. 2012 ako prvý ratifikovalo dohovor Turecko, ku ktorému sa k marcu 2017 pripojilo ďalších 21 štátov. Do platnosti vstúpila 1. 8. 2014.

V piatok, 29. marca 2019 NR SR prijala uznesenie zaväzujúce Slovensko dohodu neratifikovať.

V utorok, 25. februára 2020 NR SR finálne odmietla dohovor (t.j. nevyslovila súhlas s dohovorom Rady Európy). Prezidentka Slovenskej republiky už nemôže uznesenie vrátiť späť do NR SR. Odo dňa podpísania uznesenia prezidentkou Slovenskej republiky sa bude Slovenská republika reprezentovať ako krajina, ktorá neprijala Istanbulský dohovor.

Referencie
----------

1. ↑  TÓDOVÁ, Monika. Kiska: O Istanbulskom dohovore sa teraz hovorilo len kvôli prezidentským voľbám. *Denník N* (Bratislava: N Press), 2019-03-31. Dostupné online [cit. 2019-03-31]. ISSN 1339-844X.
2. ↑   Minúta po minúte - Parlament opäť odmietol Istanbulský dohovor. *Denník N* (Bratislava: N Press), 2020-02-25. Dostupné online [cit. 2020-02-25].

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránky dohovoru (Rada Európy)
* Text dohovoru po slovensky (Rada Európy)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Úmluva Rady Evropy o prevenci a potírání násilí vůči ženám a domácího násilí na českej Wikipédii.*
**Émile Durkheim** (\* 15. apríl 1858, Épinal, Francúzsko – † 15. november 1917, Paríž) bol francúzsky filozof, najvýznamnejší sociológ a tvorca francúzskej sociologickej školy, od 1902 profesor na Sorbonne. 

V Paríži vytvoril sociologické stredisko, ktoré malo vplyv nielen vo Francúzsku, ale aj v iných krajinách. Časopis *L’Année Sociologique* (1896 - 1913), ktorého bol zakladateľom a vydavateľom, uverejňoval práce vedcov všetkých krajín zo všetkých odborov sociológie a príbuzných vied, monografických prác, teoretických rozpráv, kritík a recenzií. Prvá svetová vojna toto stredisko rozbila.

Všeobecná koncepcia Durkheimovej sociológie sa opiera o pozitivistickú teóriu vedy.

Durkheim vychádza z faktu sociálnej väzby človeka, ktorá sa jednotlivcovi nanucuje. Deľba práce stavia jednotlivca do siete príčin a následkov, ktorú nemôže ovládnuť. Osobnosť jednotlivca pohlcuje osobnosť kolektívu. Durkheim zastával koncepciu kolektívnych predstáv (pozri tiež heslo sakralizácia).

Durkheim je zástancom sociologizmu, podľa ktorého je spoločnosť základnou sférou ľudského života, z ktorej sú odvodené všetky ostatné, teda biologické a psychické javy, a ktorú treba skúmať špecifickou sociologickou metódou.

Diela
-----

* *De la division du travail social: Étude sur l’organisation des sociétés supérieures.* Paris: Félix Alcan, 1893.
* *Les règles de la méthode sociologique.* Paris: Félix Alcan, 1895.
* *Le suicide: Étude de sociologie.* Paris: Félix Alcan, 1897.
* *Les formes élémentaires de la vie religieuse.* Paris: Félix Alcan, 1912.
* *« L’Allemagne au-dessus de tout »: la mentalité allemande et la guerre.* Paris: Armand Colin, 1915.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 151678
* BnF: 11901387t
* GND: 118528297
* ISNI: 0000 0001 2133 9861
* LCCN: n78092050
* NK ČR: jn19990001927
* VIAF: 56609141
* WorldCat: lccn-n78092050
**Stolica** alebo **šľachtická župa**:263 je bežný slovenský názov administratívnych jednotiek Uhorska od novoveku až do zániku Uhorska v roku 1918 a potom aj krátko v Česko-Slovensku do konca roka 1922. V slovenskej historiografii sa pojem technicky používa len ako označenie pre druhú fázu administratívnych jednotiek v Uhorsku, ktorá trvala od 13./14. storočia do roku 1849.

Išlo o jednotky šľachtickej samosprávy, na rozdiel od komitátov, ktoré boli kráľovskými jednotkami a na rozdiel od žúp, ktoré boli štátnymi jednotkami. Na čele stolice bol župan (od 15. storočia hlavný župan) a podžupan.

História
--------

V 13. storočí postupne moc kráľov upadla a (kráľovské) komitáty sa postupne zmenili na (šľachtické) stolice, v ktorých kráľom menovaní hodnostári už mali len symbolickú moc. Skutočnú moc mala šľachta prostredníctvom svojich zástupcov. Stolice si časom vydobyli značnú nezávislosť, rešpektovanú aj samotnými uhorskými kráľmi a neskôr Habsburgovcami. Na prelome 14. a 15. storočia už bolo v Uhorsku asi 70 stolíc.

Ako nové napríklad vznikli počas 14. storočia Turčianska, Liptovská a Oravská stolica, ktoré boli vyčlenené z pôvodného (územne značne rozsiahleho) Zvolenského komitátu.:347-348

Prechod od komitátov k stoliciam prebiehal v každej župe odlišným tempom, pričom prvé stolice vznikli v 13. storočí.

Okrem stolíc existovali v Uhorsku aj určité mestá či provincie, ktoré mali špeciálne postavenie. Pozri napr. Historické župy na Slovensku.

V Uhorsku sa postupne počas 15. storočia počet stolíc ustálil a s malými zmenami toto členenie pretrvalo až do roku 1918. Pri zániku Uhorska v roku 1918 tu existovalo 64 žúp.

Referencie
----------

1. 1 2   *Dejiny Slovenska*. Ed. Samuel Cambel. Vyd. 1. Zväzok I : (do roku 1526). Bratislava : Veda, 1986. 534 s.
2. 1 2  STOLICA. In: ŠKVARNA, Dušan, et al. *Lexikón slovenských dejín*. 3. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá, 2006. 381 s. ISBN 80-10-00872-9. S. 329 – 330.
3. ↑  stolica. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok V R – Š. Bratislava : Veda, 1981. 792 s. S. 604 – 605.
4. ↑  ŽUDEL, Juraj. *Stolice na Slovensku*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1984. 200 s. S. 14.

Pozri aj
--------

* Komitát
* Župa (Uhorsko po roku 1849)
* Historické župy na Slovensku
**Peter Zeman** (\* 10. január 1942 – † 16. júl 2020) bol slovenský novinár a politik, jeden zo zakladateľov Verejnosti proti násiliu a v rokoch 1990 – 1991 riaditeľ Slovenskej televízie.

Životopis
---------

Zeman začínal ako novinár v bratislavskom *Večerníku*. V roku 1963 spoluzaložil študentský časopis *Echo*, ktorý pôvodne vychádzal ako cvičný časopis poslucháčov katedry novinárstva na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Zeman bol jeho prvým šéfredaktorom, po troch číslach záujem o časopis medzi bratislavskými vysokoškolákmi narástol, s čím vznikli aj problémy s chýbajúcim povolením na vysoký náklad a kolportáž, a *Echo* dočasne prestalo vychádzať.

Časopis bol napokon januári 1966 obnovený, s novým vydavateľom (vysokoškolský okresný výbor ČSM) začal publikovať aj o širších spoločenských otázkach. Zeman sa v tom čase stal slovenským redaktorom časopisu *Student* a teda nemohol pokračovať ako šéfredaktor obnoveného *Echa*. Časopis sa čím viac stretával s cenzúrou obsahu a v auguste 1968, keď bol Zeman opäť šéfredaktorom, sa stal *Echo* neželaným časopisom; mnohí jeho prispievatelia boli neskôr perzekvovaní a nemohli vykonávať svoje povolanie. Vo svojej dobe bolo *Echo* jedným z najslobodnejších médií.

Po revolúcii začal Zeman opätovne publikovať, pôsobil ako šéfredaktor týždenníka *Život* a spoluzakladal politickú stranu Verejnosť proti násiliu. Stal sa prvým predsedom Slovenského syndikátu novinárov a v januári 1990 zasadol do Federálneho zhromaždenia do Snemovne ľudu ako kooptovaný poslanec za VPN.

Od septembra 1990 do júna 1991 pôsobil ako druhý porevolučný riaditeľ Slovenskej televízie, kde ho nominovali strany VPN, KDH a DS. Po deviatich mesiacoch Zeman rezignoval. Nato, do roku 1992 bol riaditeľom tlačového a informačného odboru Ministerstva zahraničných vecí SR ministra Pavla Demeša. V roku 1996 sa stal kancelárom Slovenského syndikátu novinárov a neskôr aj členom vedenia.

Peter Zeman bol ženatý, s manželkou Elenou mal dve dcéry Petru a Lele. Zomrel po ťažkej chorobe vo veku 78 rokov.

Referencie
----------

1. 1 2 3  BÚTORA, Martin. Peter Zeman alebo lovestory so slobodou. *dennikn.sk* (Bratislava: N Press), 2020-07-24. Dostupné online [cit. 2020-08-05]. ISSN 1339-844X.
2. 1 2 3 4  TASR. Vo veku 78 rokov zomrel novinár a politik Peter Zeman. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2020-07-17. Dostupné online [cit. 2020-08-05].
3. ↑   *Federální shromáždění ČSSR 1986 – 1990* [online]. psp.cz, [cit. 2020-08-05]. Dostupné online.
4. ↑  KOLLÁROVÁ, Jana. Čo robí Jozef Darmo? Keby mu ponúkli post šéfa STV, prijal by. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2001-10-07. Dostupné online [cit. 2020-08-05]. ISSN 1335-4418.
5. 1 2  ZAJAC, Peter. Zomrel dobrý človek. *.týždeň* (Bratislava: W PRESS), 2020-07-23. Dostupné online [cit. 2020-08-05]. ISSN 1336-653X.

Autoritné údaje: * SNK: 200227
Burger King v USA
Krajiny, kde má prevádzky Burger King
**Burger King** (BK) je celosvetový reťazec reštaurácií rýchleho občerstvenia, ktorý sa špecializuje na veľké, na ohni grilované hamburgery. Prvá reštaurácia bola otvorená 4. decembra 1954 v Miami na Floride v USA. V Austrálii je spoločnosť prevádzkovaná pod značkou Hungry Jack's. Dnes prevádzkuje Burger King 17,796 reštaurácií vo viac než 74 krajinách sveta.

Hlavným produktom je burger Whopper, ktorý sa predáva aj v iných variantoch od najmenšieho Whopper Junior až po Triple Whopper. Skladá sa z grilovaného mletého hovädzieho mäsa v žemli posypanej sezamovými semiačkami s majonézou, zeleninou a inými prísadami.

Na Slovensku bola prvá reštaurácia Burger King otvorená 26. marca 2010 v obchodnom centre Eurovea v Bratislave[chýba zdroj] a krátko na to zatvorená, následne spoločnosť odišla zo slovenského trhu.

Svoju prvú prevádzku od predošlého odchodu zo Slovenska, otvorila v bratislavskom obchodnom centre Bory Mall, spoločnosť Amrest. Druhá v poradí sa usadila v obchodnom centre Avion a tretia bratislavská pobočka je v Auparku. Prvá prevádzka Burger Kingu mimo Bratislavy, je v obchodnom centre Aupark v Košiciach. Prvá DRIVE THRU reštaurácia na Slovensku bola otvorená 7. marca 2022 pri obchodnom centre Eperia v Prešove.

Referencie
----------

1. ↑   *Form 10-K* [online]. sec.gov, [cit. 2019-05-01]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Burger King odštartoval v bratislavskom Bory Mall* [online]. gastroweb.sk, [cit. 2019-05-01]. Dostupné online.
3. ↑   Burger King v SR chystá samoobslužné kiosky či appku, zvažuje rozvoz. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2019-04-01. Dostupné online [cit. 2019-05-01].
4. ↑  CEBROVÁ, Linda. *Burger King mieri na východné Slovensko. Zverejnil prvú pracovnú ponuku* [online]. startitup.sk, 2019-04-30, [cit. 2019-05-01]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Burger King**