recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Románsky kostol v Llívii
**Llívia** je španielska exkláva v južnom Francúzsku. Leží v Pyrenejách v regióne Cerdaña, 20 km východne od hraníc Andorry a len 2 km severne od španielskych hraníc. Je administratívnou súčasťou Katalánska a provincie Girona. Vo Francúzsku je územie obklopené teritóriom oblasti Languedoc-Rousillon a departementu Pyrénées-Orientales. Na úzkom území medzi exklávou a španielskou hranicou ležia francúzske obce Uz a Bourg-Madame, najbližším španielskym mestom je Puigcerda. 

*Základné údaje:*

* Rozloha: 12,84 km²
* Počet obyvateľov: 1 252 (r. 2005)
* Hustota zaľudnenia: 97,5 obyvateľov/km²
* Geografická poloha: 42° 27' 45 *s. g. š. 1° 58' 44* v. g. d.

Súčasťou Llívie je aj rozsiahle územie severne od nej, ktoré získala do užívania od Francúzska, ako kompenzáciu za existujúci status enklávy v rámci francúzskeho teritória. Nachádza sa na západnom brehu jazera Lac de les Bouillouses a je využívané prevažne na poľnohospodárstvo a lesné hospodárstvo. Po vybudovaní francúzskeho hotela na tomto území (l'Hôtel Bones Hores) došlo k viacerým súdnym sporom medzi Francúzskom a Španielskom. Bolo dohodnuté, že hotel prejde do vlastníctva Llívie v roku 2030. Ďalšie územie na východnom brehu jazera stratila Llívia v prospech Francúzska súdnym rozhodnutím z roku 1831.

V rímskom období stálo na území dnešnej Llívie iberské oppidum, ktoré ovládalo celý priľahlý región Cerdaña a bolo jeho hlavným centrom. Rimania ho nazývali „Julia Libica". V stredoveku sa hlavným strediskom stal neďaleký Hix (dnešná francúzska obec Bourg-Madame), avšak na vrchu nad Llíviou bol vybudovaný hrad s obrannou funkciou (dodnes sa zachovali len ruiny), preto aj naďalej zostala strategicky významným sídlom. V neskoršom období sa najvýznamnejším centrom oblasti stalo mesto Puigcerda (dnes v Španielsku), ktoré spravovalo oblasť Cerdaña ako súčasť Španielskeho kráľovstva. V roku 1528 Llívia získala mestské práva od španielskeho kráľa. V roku 1659 bola podpísaná tzv. Pyrenejská dohoda medzi Španielskom a Francúzskom, ktorou bola ustanovená spoločná hranica, ktorá však rozdelila región Cerdaña na dve časti. Severná časť s 33 obcami pripadla francúzskej korune, ale Španielsko sa odmietlo vzdať Llívie z dôvodu mestských práv (v zmluve sa spomínajú len vidiecke obce). 

Exkláva je spojená s územím Španielska neutrálnou cestou D68, ktorá bola do roku 1995 uzavretá pre zahraničné automobily. Neskôr bola vybudovaná mimoúrovňová križovatka, ktorá zabránila odbočeniu na francúzske územie, na cestu N20. Podobný problém sa vyskytol aj na križovatke s cestou D30, čo vyriešilo vybudovanie kruhového objazdu.

Presná demarkácia hranice exklávy sa začala v roku 1868. V teréne bolo osadených približne 600 hraničných kameňov, pričom číslom 1 bol označený najstarší zachovaný hraničný kameň nazvaný Pedra Detra. Na llívijskej strane sú kamene označené písmenami LL, na francúzskej strany v závislosti od príslušnej obce, ktorej katastrálne územie susedí s Llíviou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Llívia**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Llívie (po španielsky)
* Článok a mapa (po anglicky)
**Erik Thorvaldsson** (950 – 1003 nášho letopočtu) známy ako **Erik Červený** bol vikingský moreplavec, ktorý objavil a preskúmal južné pobrežie Grónska.

Život
-----

Otec Erik Červeného (Thorvald Asvaldsson) bol vykázaný z Nórska za zločin zabíjania, keď Erik mal asi 10 rokov. Neskôr sa plavil na západne od Nórska so svojou rodinou a usadil sa v Hornstrandire na severozápade Islandu. Islanďania neskôr odsúdili Erika k exilu na tri roky za zabitie Eyolfa Foula okolo roku 982. Erik sa potom presťahoval na ostrov Öxney. Keď dokončil svoj nový dom, vrátil sa, aby získal dedičstvo svojho otca, ale nezískal ich. Erik potom odišiel do Breidabolstadu a vzal ich.

Referencie
----------

1. ↑  Erik Červený. In:  *Malá slovenská encyklopédia*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Goldpress Publishers, 1993. 822 s. ISBN 80-85584-12-3. S. 186.

Iné projekty
------------

CommonsCommons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Erik Červený**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Erik Červený**

Autoritné údaje: * GND: 118999508
* ISNI: 0000 0000 8705 0086
* LCCN: n80017784
* NK ČR: xx0173408
* VIAF: 27871957
* WorldCat: lccn-n80017784
**Davis-Monthan Air Force Base** (skratka: **Davis-Monthan AFB** alebo **DM AFB**; doslova: *Davisova-Monthanova základňa vzdušných síl*) je letecká základňa amerického vojenského letectva (*United States Air Force*), ktorá sa nachádza približne 8 km juhovýchodne od centra mesta Tucson v Arizone. Ide o domovskú základňu 355. stíhacieho krídla (*355th Fighter Wing*), ktoré patrí pod 12. leteckú armádu (*Twelfth Air Force*) v rámci Veliteľstva vzdušného boja (*Air Combat Command*).

Krídlo je vyzbrojené bojovými lietadlami Fairchild Republic A-10 Thunderbolt II, ktorých hlavnou úlohou je poskytovanie blízkej palebnej podpory (*close air support*) jednotkám pozemných síl, pričom 355. stíhacie krídlo má k dispozícii aj upravenú pozorovaciu/bojovú verziu OA-10A. Jednotka navyše poskytuje aj špecializovaný výcvik začínajúcim aj pokročilým pilotom a členom posádok lietadiel A/OA-10.

Základňa bola uvedená do prevádzky dňa 1. novembra 1925, vtedy pod názvom Davis-Monthan Landing Field (*Davisova-Monthanova pristávacia plocha*). Pomenovaná bola na počesť miestnych rodákov Samuela H. Davisa (1896 – 1921) a Oscara Monthana (1885 – 1924), pilotov bojujúcich v prvej svetovej vojne.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Davis-Monthan Air Force Base**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Davis-Monthan Air Force Base

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Davisova–Monthanova letecká základna na českej Wikipédii.*
**Eriwan** je opereta, ktorú zložil Oskar Nedbal. Premiéra sa konala 29. novembra 1918 vo Wiener Kömödienhaus. Libreto napísal F. Dörmann. Pre dej operety sú charakteristické ľudové scény, čo bol pre Nedbala veľmi vhodný námet. Opereta vo Viedni slávila úspech, ale do zahraničia neprenikla.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### I. dejstvo

Irene je dcéra kniežaťa Jermolina a v dievčenskom penzionáte sníva o šťastí. Otec ju chce vydať za princa Gogiho. Ten sa tajne vkradne do penzionátu, aby si prehliadol svoju nastávajúcu, tam však stretne jej kamarátku Nelli, ktorá sa začne vydávať za Irenu. Irena sa zahľadí do Eriwana, syna zosadeného panovníka, v ktorom spoznáva svoj ideál. Jej otec však trvá na svojom rozhodnutí.

### II. dejstvo

Pripravuje sa teda svadba, napriek Ireninej nevôli. Ani ženích Gorgi nie je nadšený, oveľa viac sa mu páči Nelli. Eriwan využíva ľudovú slávnosť na podnietenie vzbury. Rozvášnený ľud vtrhne do Jeronimovho paláca. Vyhlasuje sa sloboda.

### III. dejstvo

V dôsledku prevratu už Eriwanovi a Nelli nič nestojí v ceste a aj Gorgi si môže pokojne vziať Nelli.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Súradnice: 47°56′40″S 17°34′24″V﻿ / ﻿47,9444°S 17,5734°V﻿ / 47.9444; 17.5734

**Konopiská** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2009 na rozlohe 7,5153 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Účelom vyhlásenia chráneného areálu je zabezpečenie ochrany biotopov európskeho významu: Prirodzené eutrofné a mezotrofné stojaté vody s vegetáciou plávajúcich a/alebo ponorených cievnatých rastlín typu Magnopotamion alebo Hydrocharition (3150), Oligotrofné a mezotrofné vody s bentickou vegetáciou chár (3140) a druhov európskeho významu: čík európsky (Misgurnus fossilis), lopatka dúhová (Rhodeus sericeusamarus) a blatniak tmavý (Umbra krameri).*

Referencie
----------

1. ↑  Konopiská. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Konopiská v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konopiská na českej Wikipédii.*
**Erin Everly** ( \* 8. november 1965) je bývalá manželka speváka skupiny Guns N’ Roses Axla Rosa. Jej otcom je spevák Don Everly, zo skupiny Everly Brothers a matka Venetia Stevenson. Hit Guns N’ Roses Sweet Child o’ Mine bol napísaný o nej.

Rose a Everly sa stretli v roku 1986, chodili spolu niekoľko rokov a Axl sa priznal, že by sa pokúsil zabiť ak by ho odmietla. Vzali sa v Las Vegas v apríli roku 1990. O mesiac neskôr požiadal Rose o rozvod, ale pár sa uzmieril a rozhodol sa zostať spolu. Everlyn potrat priniesol napätie do ich vzťahu a v roku 1991 sa rozviedli. 

Erin tvrdila, že Axl bol veľmi nahnevaný, ťahal ju hore po schodoch, kde ju vyzliekol a zamkol na pár hodín do skrine. Neskôr sa vrátil späť, vytiahol ju zo skrine, hodil na posteľ a análne znásilnil. 

V roku 1994 Erin zahájila súdny proces proti Axlovi, tvrdila, že ju Rose fyzicky aj psychicky týral. Dohodli sa urovnať prípad mimosúdne. Erin žije v Atlante a odvtedy sa už neukazuje na verejnosti. Vydala sa za prominentného obyvateľa Atlanty Jacka Portmana a má dcéru Eres.
*Boreas unáša Óreithyiu*, autor:Peter Paul Rubens (1577–1640)
**Óreithyia** (starogr. Ὠρείθυια – *Óreithyia*, latinsky *Orithyia*) bola v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Erechthea, stala sa manželkou boha severného vetra Borea.

Boreas, boh vetra, bol synom Astraia – boha hviezd a vetrov a bohyne Éós, bohyne ranných zôr. Boreas sa dlho uchádzal o kráľovskú dcéru Óreithyiu, ale ona sa bála jeho zúrivosti a prudkosti. Jej otec tiež Borea neustále vyhýbavo odmietal. Nakoniec sa Boreas zmocnil Óreithyie násilím a uniesol ju do krajiny Kikonov.

Zdá sa, že sa Boreova zúrivosť neskôr trochu zmiernila, alebo je možné, že si na neho manželka zvykla. Mali spolu dvoch synov menom Kalais a Zétes a dcéry Chioné a Kleopatru.

Synovia boli nerozlučné dvojčatá, ktorým v dospelosti narástli krídla. Všetko podnikali a prežívali spoločne. Preslávili sa v gréckych bájach tým, že zahnali dravé a žravé Harpye z dosahu svojho švagra Finea, tráckeho kráľa. Stalo sa to počas slávnej výpravy Argonautov pre zlaté rúno do ďalekej Kolchidy.

Odraz v umení
-------------

* Zachovala sa staroveká váza s krásnou maľbou *Boreas a Óreithyia* na amfore z Vulci (asi z rokov 480 – 460 pred Kr.), dnes je umiestnená v Britskom múzeu v Londýne
* Z novoveku je najznámejší obraz  *Únos Óreithyie* od Francesca Solimena (dnes vo Viedenskej štátnej galérii)

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. 4. vyd. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Óreithýia na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Óreithyia**
**Konopa siata** (*Cannabis sativa* resp. *Cannabis sativa* subsp. *sativa* alebo *Cannabis sativa* subsp. *sativa* var. *sativa*) je druh (resp. poddruh/odroda konopy siatej) rastliny z čeľade konopovité (*Cannabaceae*).

Opis
----

Konopa je jednoročná bylina s priamou vysokou stonkou a s dlaňovito zloženými listami, s 5-7 ostro kopijovitými, na okrajoch pílkovitými lístkami. Je dvojdomá a kvitne v letných mesiacoch. Samčie rastliny odkvitajú a dozrievajú o niekoľko týždňov skôr a dávajú jemnejšie vlákno. Samičie rastliny sú statnejšie a dozrievajú neskôr. Pre pestovateľov je nesúčasné dozrievanie celkom závažné a vyžaduje celkom osobitnú zbernú prax. Samčie kvety, usporiadané do bohatého zloženého strapcovitého súkvetia, majú päť žltkastých okvetných lístkov a päť previsnutých tyčiniek. Samičie kvety sú drobučké, sedia v pazúchach listov a majú pohárikovité okvetie s jedným lístkom, ktorý obaľuje jediný semenník s vajíčkom. Plod je nažka ukrytá v obale, ktorý sa vytvoril zo zvláštneho stvrdnutého listeňa. Semená sú spravidla jednofarebné, sivo biele až svetlo hnedé. Je to návyková droga.

Využitie v priemysle
--------------------

Používa sa v priemysle pre svoj nízky obsah omamných látok (THC < 0,3%). Konopa je rozšírená po celej Európe, Amerike a Ázii. Z konopnej stonky sa získava vlákno, z ktorého sa tká textil a tiež veľmi pevné námorné laná. Pestuje sa v Európe, Ázii a severnej Amerike.

Pod konopu siatu sa niekedy ako poddruhy/odrody zaraďujú konopa hašišová a konopa rumovisková.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konopa siata**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Konopa siata**

Externé odkazy
--------------

* www.konopa.sk

Zdroj
-----

* J. Macku, J. Krejča: *Atlas liečivých rastlín*
O rovnorodom pevnom telese s pravidelnou štruktúrou pozri *kryštál.*
Krištáľ
**Krištáľ** alebo **horský krištáľ** je priehľadná a bezfarebná odroda kremeňa. Osobitným typom kryštalického kremeňa je takzvaný *holubníkový kremeň*, ktorý vzniká dôsledkom narastania kryštálov kremeňa rôznych kryštalografických tvarov.

Výskyt
------

Krištáľ sa nachádza v pegmatitoch, v žilách alpského typu, zriedkavejšie v hydrotermálnych žilách alebo v rozsypoch. Vyskytuje sa na mnohých miestach na celom svete, najväčšie kusy pochádzajú z Brazílie a Madagaskaru. Kusy suroviny dosahujú desiatky kilogramov, najväčší krištáľ nájdený v roku 1719 v Zinggenstocku vo Švajčiarsku mal hmotnosť 800 kg. Na Slovensku sa nádherné kryštalické drúzy kremeňa nachádzajú napríklad v Štiavnických vrchoch a v Kremnických vrchoch.  Krásu krištáľu často rušia rôzne uzavreniny, najčastejšie rutil alebo turmalín. Číre bipyramidálne obojstranne vyvinuté kryštáliky kremeňa sa nazývajú *Marmarošské diamanty*. Ich veľkosť zriedkakedy presiahne 10 mm. Ich hlavné lokality sú Zakarpatská oblasť (Ukrajina), Sibír (Rusko) a Arkansas (USA).

História a povery
-----------------

Od stredoveku sa z veľkých kryštálov kremeňa vyrábali nádoby pre kláštorné poklady a krištáľové gule. Na Slovensku vzniklo v stredoveku dnes už nepoužívané pomenovanie[chýba zdroj] *horský krištál* na odlíšenie od, v tom čase vynájdeného, dokonale bezfarebného kusu skla. Názov krištáľ pochádza z gréckeho *krystalos*, alebo *kryos*, čo znamená ľad alebo chlad. Názov pochádza z toho, že v staroveku si ľudia mysleli, že krištáľ je tak hlboko a pevne zmrazený ľad, že sa nemôže nikdy roztopiť. Austrálski aborigénovia a prérijní Indiáni v Severnej Amerike používali krištáľ ako talizman a na veštenie. Navajovia verili, že krištáľ ako prvý spôsobil, že Slnko začalo svietiť na Zem. Šamani považovali krištáľ za *kameň svetla* a používali ho ako jasnovidecký nástroj na hranici medzi viditeľným a neviditeľným.

Referencie
----------

1. ↑  GURIČANOVÁ, DANA. Nie je všetko krištáľ, čo sa blyští, lesknúť sa môže aj kryštál. *Kultúra slova* (Bratislava: Jazykovedný ústav Ľ. Štúra SAV a Matica Slovenská), 2017, roč. 51, čís. 4, s. 79. Dostupné online [cit. 2017-10-10]. ISSN 0023-5202.
2. ↑  R. Ďuďa, D. Slivka: *Minerály Slovenska*
3. ↑  Rudolf Ďuďa a Luboš Rejl, 2001. *Kameny z celého světa*, Praha: Granit
4. ↑  R. L. Bonewiz, M. Konzultanti, R. E. Carruthers, 2007. Kamene a drahokamy. Bratislava: Slovart

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Loren James Shriver**  (\* 23. september 1944, Jefferson, Iowa, USA) je americký letec a bývalý kozmonaut z raketoplánov.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval vojenskú leteckú akadémiu (USAF Academy) a v roku 1967 tu získal titul inžiniera. Majstrom v odbore astronautických vied sa stal v roku 1968 (Purdue University). Zostal v armáde a na vojenskej základni Edwards Air Force Base pracoval ako testovací pilot. Odtiaľ bol vybraný do tímu kozmonautov NASA ako astronaut – pilot. V tom čase bol kapitánom amerického vojenského letectva, ženatý a mal štyri deti.

### Lety do vesmíru

Svoj prvý let absolvoval v roku 1985 a bola to expedícia vojenská. Na palube raketoplánu Discovery s ním leteli štyria vojaci – Thomas Mattingly, James Buchli, Gary Payton a Ellison Onizuka. Novinári ani nemali, kvôli utajeniu, prístup k miestu štartu. Jedným z dosiahnutých cieľov bolo vypustenie špionážnej družice typu Magnum nad Indický oceán. Štartovali z Kennedyho vesmírneho strediska. Pristáli na základni Edwards. 

Po druhýkrát letel v raketopláne Discovery na jar 1990. Počas päťdenného letu vypustili Hubbleov vesmírny ďalekohľad. Posádka: Loren Shriver, Charles Bolden, Bruce McCandless, Steven Hawley a Kathryn Sullivanová. Štartovali na Floride, pristáli na základni Edwards v Kalifornii.

Tretím letom bola sedemdenná misia STS-46 raketoplánu Atlantis. Sedemčlenná posádka bola v zložení Loren Shriver, Andrew Allen, Jeffrey Hoffman, Marsha Ivinsová, Franklin Chang-Diaz, Claude Nicollier a Talian Franco Malerba. Počas letu na obežnú dráhu vypustili družicu Eureka a na vlečnom lane družicu TSS. Tu potom stiahli naspäť na palubu a pristáli na Floride.

* STS-51-C Discovery (21. január 1985 – 27. január 1985)
* STS-31 Discovery (24. apríl 1990 – 29. apríl 1990)
* STS-46 Atlantis (31. júl 1992 – 8. august 1992)

Loren je v histórii zapísaný ako 156. kozmonaut Zeme. Vo vesmíre strávil 16 dní.

Po letoch
---------

Aj po ukončení aktívnej služby v tíme kozmonautov v NASA ostal v rôznych funkciách a to ako v Houstone, tak aj na myse Canaveral.

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Loren Shiver v encyklopédii SPACE-40
* (po česky) Shiver, L.J. v Malej encyklopédii kozmonautiky
**Ľubica Švantnerová** (\* 23. jún 1954, Brezno) je ekonómka a vysokoškolská pedagogička.

Životopis
---------

Po maturite na SVŠ v Brezne, absolvovala v roku 1972 – 1977 štúdium na Národohospodárskej fakulte VŠE v Bratislave, 1988 PhD. 1995 doc. Pôsobila na Strednej hotelovej škole v Brezne ako stredoškolská profesorka (1977 – 1980) a vo Výskumnom ústave služieb VŠE v Banskej Bystrici ako výskumná pracovníčka (do roku 1989), od roku 1990 na Ekonomickej fakulte UMB v Banskej Bystrici ako prodekanka pre rozvoj (1994 – 1999) a od roku 2000 ako dekanka fakulty. 

Jej vedecké projekty sú zamerané na problematiku podmienok fungovania ekonomického systému z aspektu priestorových štruktúr, ekonomiky a politiky municipalít regiónov. V roku 1994 – 1999 pracovala v KEGA (komisia pre celoživotné vzdelávanie pri MŠ SR). Od roku 1991 je členkou medzirezortnej komisie pre vzdelávanie vo verejnej správe MV SR. Zúčastnila sa na vedeckých konferenciách, publikovala vedecké a expertízne štúdie, je autorkou monografie a učebných textov.

Dielo
-----

* Predpoklady rozvoja municipálnej ekonomiky, Banská Bystrica roku 1997

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0003 8471 7385
* NK ČR: jx20061220016
* SNK: 162659
* VIAF: 277259121
**Juraj Chladný** (Chladni, Chladenius) (\* Špania Dolina – † 1692, Hauswald) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, od roku 1664 na univerzite vo Wittenbergu. Od roku 1666 pôsobil ako rektor na evanjelickej škole v Španej Doline, od roku 1667 bol evanjelickým farárom v Kremnických Baniach, v rokoch 1673 – 1680 žil vo Wrocławe a v Görlitzi, a od roku 1680 pôsobil ako farár v Hauswalde, kde aj zomrel.

Tvorba
------

Z baníckeho prostredia Španej Doliny si na univerzitné štúdiá doniesol záujem o prírodné vedy, obhajoval dizertáciu o kovoch. Jeho cirkevná rozprava obsahuje aj stručné dejiny evanjelický cirkvi v Uhorsku, vydal i príležitostnú báseň.

Dielo
-----

* 1665 – *Disputatio physica de metallis in specie dictis...* (Wittenberg)
* 1675 – *Nuptiarum neglectarum poena. Das ist: Hochzeit-Straffe...* (Merseburg)
* 1678 – *Invertarium templorum continens...* (Görlitz)

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 12362231X
* ISNI: 0000 0000 1510 7995
* VIAF: 77226972
**David Shore** (\* 3. júl 1959, London, Ontário, Kanada) je kanadský režisér a scenárista známy svojou produkciou pre televízne spoločnosti. Pôvodným povolaním je právnik. Bol producentom mnohých epizód kultového televízneho seriálu *Smer juh* a spolupracoval taktiež na seriáloch *Rodinné právo* alebo *Polícia New York*. Jeho pravdepodobne najznámejší režisérsky počin je televízni seriál z lekárskeho prostredia *Dr. House*, za ktorého získal niekoľko prestížnych ocenení.

Biografia
---------

Ako jediný z rodiny je súčasťou televízneho priemyslu. Jeho mladší bratia, dvojčatá, sú rabíni. Vyštudoval University of Toronto, kde študoval právo. Predtým, než sa odsťahoval do Los Angeles a dal sa na dráhu televízneho scenáristu, producenta a režiséra, vykonával v Kanade advokáciu. 

Predtým než sa stal producentom úspešného televízneho seriálu *Polícia New York* (pre ABC), za ktorý dostal dve ceny Emmy, bol producentom seriálu Smer juh. Jeho zrejme najvýznamnejší počin bola réžia, scenár a produkcia k televíznemu seriálu Dr. House (pre FOX). 

S manželkou Judy a tromi deťmi žije v Kalifornii.

Externé odkazy
--------------

* David Shore v Internet Movie Database (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 15570545h
* GND: 1025252357
* ISNI: 0000 0001 0884 0598
* LCCN: no2006052519
* VIAF: 29848396
* WorldCat: lccn-no2006052519
**Ľuba Hornoveská** (\* 16. júl 1926, Revúca – † 11. marec 1987, Bratislava) bol redaktorka a publicistka.

Životopis
---------

Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, roku 1945 maturovala v Tisovci. V roku 1946 – 1950 študovala na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1950 – 1953 učiteľka na gymnáziu, 1953 – 1955 odborná pracovníčka pre ľudový tanec v poradni Ľudovej umeleckej tvorivosti v Banskej Bystrici, 1955 – 1958 redaktorka časopisu Ľudová tvorivosť v Martine, od roku 1958 časopisu Hudba, spev, tanec, od 1969 Rytmus v Bratislave. Spočiatku sa venovala záujmovej umeleckej činnosti, neskôr sa zamerala na publicistiku. Založila dievčenský zbor na internáte, pôsobila v Speváckom akademickom združení, roku1949 spoluzakladateľka Lúčnice. Na gymnáziu v Banskej Bystrici založila súbor piesní a tancov Trávnica. Ako redaktorka publikovala najmä 
príspevky o ľudovej a komornej hudbe, zborovom speve a o folklórnom tanci. Roku 1982 Zaslúžilá pracovníčka kultúry.

Literatúra
----------

* HORNOVESKÁ, Ľuba. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 91.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 174361
* VIAF: 7635156565733923500005
Účastník olympijských hierÚčastník olympijských hier
**Lord Killanin** známy tiež ako **Michael Morris, tretí barón Killanin** (\* 30. júl 1914, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 25. apríl 1999, Dublin, Írsko) bol írsky novinár a športový funkcionár, šiesty predseda Medzinárodného olympijského výboru.

Životopis
---------

Narodil sa v Londýne do starostavovskej rodiny. Vzdelanie získal v Eton College, na Sorbonne v Paríži a Cambridgeskej univerzite. Koncom 30. rokov začal pracovať ako novinár, ale kariéru prerušil počas druhej svetovej vojny, keď slúžil ako dobrovoľník.

V roku 1950 sa stal šéfom Írskeho olympijského výboru a od roku 1952 bol zástupca Írska v MOV. Prvým podpredsedom organizácie sa stal v roku 1968 a po letnej olympiáde v Mníchove, ktorá bola poznačená teroristickým útokom namiereným proti izraelským športovcom, sa v roku 1972 stal predsedom MOV.

Počas jeho funkčného obdobia prechádzalo olympijské hnutie zložitým obdobím, muselo sa vysporiadať s finančnými stratami Olympiády v Montreale (1976) a bojkotom Olympiády v Moskve (1980) zo strany krajín západného bloku. V tom období boli dokonca mestá Lake Placid a Los Angeles "vybrané" pre ďalšie olympiády, miesto toho, aby prebehol výber z viacerých kandidátov, ako to dovtedy bolo bežné.

Lord Killanin rezignoval na funkciu predsedu MOV po moskovskej Olympiáde a nahradil ho Juan Antonio Samaranch.

Lord Killanin sa okrem olympijského hnutia venoval vedeniu viacerých spoločností a pohyboval sa aj v prostredí filmového priemyslu.

Zomrel v Dubline vo veku 84 rokov.

| * z
* d
* u
Prezidenti Medzinárodného olympijskeho výboru |
| --- |
| 
* Demetrius Vikelas (1894 – 96)
* Pierre de Coubertin (1896 – 1925)
* Henri de Baillet-Latour (1925 – 42)
* Sigfrid Edström (1942 – 52)
* Avery Brundage (1952 – 72)
* Lord Killanin (1972 – 80)
* Juan Antonio Samaranch (1980 – 2001)
* Jacques Rogge (2001 – 2013)
* Thomas Bach (2013 – súčasnosť)

 |

Autoritné údaje: * BnF: 12616269n
* GND: 120864282
* ISNI: 0000 0001 1897 9139
* LCCN: n79129118
* NK ČR: jo20010081706
* VIAF: 46880569
* WorldCat: lccn-n79129118
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Ómi
Toto ukijo-e od Hirošigea zobrazuje plachetnice v Jahaši, jeden z *Osem pohľadov na Ómi*.
**Ómi** (jap. 近江国 – Ómi no kuni) alebo **Góšú** (江州) bola stará japonská provincia, bola jedna z provincií v Tósandó, na ktorej území sa dnes rozkladá prefektúra Šiga.

Starobylé hlavné mesto bolo neďaleko Ócu, ktoré bolo tiež dôležité hradné mesto. 

Tokimasa Hódžó (北條　時政, 1138-1215), prvý *šikken* Kamakurského šógunátu, bol menovaný daimjóm provincie Ómi v 10. mesiaci *Šódži* 2 (1200).

V období Edo, sa tu nachádzalo päť zastávok Tókaidó. V období Sengoku, severná časť provincie bolo panstvom Micunaria Išida, protivníka Iejasua Tokugawu v bitke pri Sekigahare, ktorý strávil väčšinu času na hrade Ósaka, spravujúc panstvo malého syna Hidejošiho Tojotomiho. Po porážke Išida, Tokugawa pridelil panstvo svojim spojencom, klanu Ii, ktorý postavil hrad a mesto Hikone na ruinách Sawajama.

Referencie
----------

1. ↑  Titsingh, Isaac. (1834). *Annales des empereurs du japon,* str. 224.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ōmi Province na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
Levický zlatý ónyx
**Ónyxový mramor** skrátene **ónyx** sa používa ako označenie páskovaných travertínov používaných ako obkladové kamene. Takéto označenie má dve príčiny; jednak fakt, že veľké množstvo obkladových kameňov je v technickej praxi označovaných ako mramor napriek tomu, že z petrografického hľadiska sa o mramor nejedná. Druhá časť označenia je odvodená od páskovanej textúry, akú má minerál ónyx. Ónyx je mineralogicky chalcedón (mikrokryštalický SiO2), ónyxový mramor je zmes minerálov uhličitanu vápenatého (CaCO3), konkrétne kalcitu a aragonitu. Medzi spracovateľmi a v umení je toto označenie zaužívané.

Na Slovensku sa nachádza napríklad blízko mesta Levice, kde sa v minulosti ťažil a bol distribuovaný pod značkou *Levický zlatý ónyx*.

Referencie
----------

1. 1 2  Kearey, P. 2001, *Dictionary of geology.* Penguin Books, London, s. 188

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ónyxový mramor**
Socha rímskeho vojaka; hlava nepatrila k soche (tvár bola zrejme poškodená a obnovená už v staroveku), predstavuje cisára Octavia, Louvre
**Ófelión** (starogr. *Ὠφελίων*) bol starogrécky sochár.

Sochár Ófelión, syn Aristonida, pochádzal pravdepodobne z Rodosu. Známy je len vďaka signatúre, vyrytej na zadnej strane podpery (znázorňujúcej kyrys) portrétnej sochy, nájdenej v Monte Porzio, neďaleko Tusculumu, nachádzajúcej sa v parížskom Louvri (pod ev. č. 1251, do Louvru sa dostala zo zbierky Borghese).

|  |  |
| --- | --- |
|  *Ὠφελίων  [Ἀ]ρισστωνίδα*   |   *Ófelión  syn [A]ristonida*  |

Socha, zhotovená z parského mramoru, predstavuje nahého mladého rímskeho vojaka v stoji (hlava, zrejme cisára Octavia). Na ľavej ruke má prehodený chlamys (sochár sa tu inšpiroval sochami zo 4. stor. pred Kr.) a pravou nohou sa opiera o kyrys (vojenský ochranný kryt trupu). Jej subtílna modelácia a expanzívna póza tela má stále nádych dynamických helenistických sôch podobného typu (neskorej rodoskej sochárskej školy, sôch achillovského typu). Na soche je nové (okrem niekoľkých vložených kúskov) pravé predlaktie a prsty ľavej ruky.

Taliansky archeológ Filippo Visconti uvádza, že hlava sochy bola zrejme v staroveku poškodená a neskôr obnovená (verilo sa, že v jej črtách je istá podobnosť s rímskym vojvodcom Sextom Pompeiom). Aj keď väčšina znalcov nepovažuje hlavu za pôvodné dielo, napriek tomu sochu datujú približne do polovice 1. stor. pred Kr.

Predpokladalo sa, že jeho otca by mohli stotožniť s umelcom rovnakého mena z Rodosu, ale túto hypotézu nepotvrdzuje žiadny hodnoverný prvok.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Paul Zanker. *Studien zu den Augustus-Porträts*. Göttingen : Vanderhoeck und Ruprecht, 1973. ISBN 978-35-2582-358-3. S. 25.
2. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Ophelion*
3. 1 2 3 4  R. HOFF, F. QUEYREL, E. PERRIN-SAMINADAYAR (a cura di). *Eikones*. Venosa : Osanna Edizioni, 2016. ISBN 978-88-8167-513-5. S. 62.
4. 1 2   *Papers of the British School at Rome*. New York : Johnson Reprint, 1971. S. 380.
5. 1 2  Annalisa Marzano. *Roman Villas in Central Italy*. Leiden : BRILL, 2007. ISBN 978-90-0416-037-8. S. 625.
6. 1 2   *Proceedings, American Philosophical Society*. Philadelphia : American Philosophical Society, 1997. ISBN 978-14-2238-171-7. S. 185.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions: Sicily, Italy, and the West (IG XIV) *IG XIV 1277*
8. 1 2  Johannes Overbeck. *Die antiken Schriftquellen zur Geschichte der bildenden Künste bei den Griechen*. Hildesheim : Georg Olms Verlag, 2006. ISBN 978-34-8740-184-3. S. 391.
9. ↑  Enrico Brunn. *Geschichte der griechischen Künstler*. Stuttgart : Ebner & Seubert (Paul Neff), 1889. S. 326.
10. 1 2  Gustav Friedrich Waagen. *Kunstwerke und Künstler in England und Paris*. Berlin : in der Nicolaischen Buchhandlung, 1839. ISBN 978-34-8740-184-3. S. 131.
**Základná škola Beňovského 1, Bratislava** je základná škola v bratislavskej Dúbravke, hneď za zimným štadiónom.

V novom školskom vzdelávacom programu sa škola zameriava na rozšírené vyučovanie cudzích jazykov a rozvoj komunikačných zručností v cudzom jazyku, rozšírené vyučovanie matematiky a prírodovedných predmetov, projektové vyučovanie, zvýšený počet vyučovacích hodín je aj pre slovenský jazyk a literatúru, telesnú výchovu.

História školy
--------------

Základná škola vznikla 1. septembra 1971, sídlila najprv v priestoroch na Borskej ulici, z ktorých sa presťahovala do novej budovy na Húščavovej ulici. Neskôr dostala ulica, na ktorej sídlila základná škola, nový názov a volá sa Beňovského ulica.

V roku 1980/1981 došlo k spojeniu základnej školy na Bullovej ulici so základnou školou na Beňovského ulici. V roku 2004 bola k základnej škole na Beňovského ulici pripojená Základná škola na Batkovej ulici.

Už od svojho vzniku bola škola zameraná na cudzie jazyky. Od začiatku sa okrem ruského jazyka vyučoval aj anglický jazyk. Mnohí absolventi základnej školy na Beňovského ulici sú dnes osobnosťami slovenského života. 

Počas existencie ZŠ sa žiaci aj pedagógovia pričinili o vybudovanie parku pred školou, ktorý od roku 1974 nesie názov Park Družby.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Bratislavský portál |

* Webová stránka školy

Súradnice: 48°10′52″S 17°02′54″V﻿ / ﻿48,181053°S 17,048379°V﻿ / 48.181053; 17.048379
**Erlangenská škola** (nem. Erlanger Schule) je nemecká filozofická škola blízka analyticko-filozofickej tradícii. Program erlangenskej školy možno chápať ako spojenie prvkov analytickej filozofie a prvkov kritickej teórie.

Miesto človeka vo svete tematizuje ako dialógovú situáciu. Hlavnými predstaviteľmi erlangenskej školy sú: Paul Lorenzen, Wilhelm Kamlah, Oswald Schwemmer.

Konštruktívny, teoretickovedný program školy je zameraný na metodické a kritické zdôvodnenie všetkých vied, vrátane teórie vedy samej. Forma zdôvodnenia sa chápe v intenciách Hugo Dingler. Metodickosť zdôvodnenia spočíva v úplnosti a v tom, že sa uskutočňuje bez kruhu a v zreteľne oddelených krokoch. Úplnosť znamená, že svoje vychodisko má v báze zdôvodnenia, ktorá už nevyžaduje dálšie zdôvodňovanie. Touto bázou je predvedecká prax a v nej zabehaný spôsob používania jazyka. Prax teda predchádza každej teórii. Konkrétne sa zdôvodňovanie uskutočňuje tak, že sa systematicky rekonštruujú jazykové vyjadrovacie prostriedky každej vedy. Cieľom je poskytnúť vedeckej praxi prehľadné a intersubjektívne naučiteľné jazykové prostriedky. Dospieva sa tak k uisteniu, že racionálne dialógy o vedeckych tvrdeniach možno viesť so spoločným vedením o tom, ako možno dovoleným spôsobom argumentovať za alebo proti týmto tvrdeniam. Táto rekonštrukcia má svoje východisko vo Ludwig Wittgenstein idei jazykovych hier. Keďže jazyk a skutočnošť nemožno radikálne rozlíšiť, stáva sa rekonštrukcia jazykových prostriedkov vied
zároveň konštrukciou ich predmetov. Preto sa erlagenská teória vedy označuje ako konštruktívna.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Pierre Balmain oblieka modelku Ruth Ford (1947)
**Haute couture** (slovenský preklad: *vysoké šitie* alebo *vysoké krajčírstvo*) je francúzsky, medzinárodne používaný, termín z oblasti módy označujúci oblečenie šité na mieru a vyrobené v Paríži, a imitované v ostatných mestách módy ako sú: New York, Londýn a Miláno. Oblečenie haute couture nie je šité iba na mieru pre určitého zákazníka, ale pri jeho výrobe sú použité vysoko kvalitné a drahé látky a je šité rukou s extrémnym dôrazom na detail a zakončenie. Ušitie jedných šiat môže trvať od 100 do 400 hodín, pričom ich cena sa môže vyšplhať na neuveriteľných 780 000 Sk (25 891,26 €) až 3 000 000 Sk (99 581,76 €). Na mieru šitý pánsky oblek stojí okolo 480 000 Sk (15 933,08 €).

**Termín „haute couture" môže označovať:**

* módne domy a návrhárov, ktorí vytvárajú exkluzívne oblečenie, ktoré neraz udáva svetové módne trendy
* samotné výrobky týchto domov
* v prenesenom (a veľmi nepresnom) význame samotnú francúzsku módu

Vo Francúzsku je označenie haute couture chráneným názvom. Spoločnosť uchádzajúca sa o tento prívlastok musí splniť určité a veľmi prísne podmienky, aby jej mohlo francúzske Ministerstvo priemyslu udeliť toto označenie. Napr. návrhár musí navrhnúť 50 nových a originálnych návrhov na denné i večerné nosenie pre každú kolekciu. Zároveň musí predstaviť dve kolekcie do roka. Taktiež musí zamestnávať na plný úväzok minimálne 20 technických zamestnancov, v aspoň jednom ateliéri alebo krajčírskej dielni.

Zároveň majú zo zákona nárok na reklamu zadarmo v štátnej francúzskej televízii. Tieto spoločnosti sa potom združujú do zväzu *Chambre Syndicale de la Haute Couture*. V súčasnosti je týchto spoločností jedenásť. V roku 2002 opustil Haute Couture Yves Saint Laurent, Versace (2003), Emanuel Ungaro (2004) a Valentino (2008). Patria sem napríklad:

* Anne Valrie Hash
* Chanel
* Christian Dior
* Christian Lacroix
* Armani Privé
* Jean Paul Gaultier
* Givenchy

Referencie
----------

1. ↑   *HAUTE COUTURE: Co znamená a kdo smí označení používat?* [online]. 2019-01-22, [cit. 2022-03-13]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* prêt-à-porter

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Haute couture**

Externé odkazy
--------------

* Metropolitní múzeum umenia – Haute couture
**Kolektivizácia poľnohospodárstva** alebo **kolektivizácia** je premena individuálneho súkromného hospodárstva na kolektívne. Historicky sa uskutočňovalo buď dobrovoľným združovaním roľníkov do družstiev alebo vytváraním štátnych poľnohospodárskych podnikov či znárodňovaním. Jej cieľom bolo vo väčšine prípadov odstrániť prežité historické vzťahy (feudalizmus). Kolektivizácia preto prebiehala aj v nekomunistických krajinách (Taiwan).

Najrozsiahlejšia kolektivizácia prebehla v Sovietskom zväze na prelome 20. a 30. rokov 20. storočia (Kolektivizácia v Sovietskom zväze). Všetka pôda bola vtedy sústredená do kolchozov a sovchozov. Samostatne hospodáriaci roľníci (tzv. kulaci) boli ako vrstva obyvateľstva prenasledovaní a takmer celkom zlikvidovaní. Niektorí z nich boli vysídlení do Gulagov na Sibír a do Kazachstanu.

V Česko-Slovensku kolektivizácia prebiehala v dvoch etapách. Prvá prebiehala v rokoch 1949 - 1955, druhá v rokoch 1955 - 1960. Pôda sa stávala súčasťou jednotných roľníckych družstiev (skr. JRD). Prvé zákony boli prijaté 23. februára 1949. Z kultúrneho hľadiska predstavovala kolektivizácia na Slovensku výraznú diskontinuitu. V tradične poľnohospodárskej krajine obyvatelia vidieka začali vo väčšej miere pracovať v mestských fabrikách, čo podporilo výraznú industrializáciu krajiny.

Referencie
----------

1. ↑  kolektivizácia poľnohospodárstva. In:  *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska 1*. Vyd. 1. Bratislava : Veda, 1995. 484 s. ISBN 80-224-0234-6. S. 243.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kolektivizace na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Bušel** (zastarané názvy: **bushel**, **merica**; po anglicky *bushel*) je anglo-americká objemová a hmotnostná miera, 35,23907017 litrov (niekde sa udáva aj britská objemová jednotka predstavujúca 36,369 litra). U niektorých poľnohospodárskych plodín je dnes využívaná ako jednotka hmotnosti.

Používa sa prevažne ako merná jednotka pre obilniny na angloamerických komoditných burzách.

1 bušel je:

* pšenica – cca 27,216 kg
* ovos – cca 14,5 kg
* kukurica – cca 25,4016 kg
* sójové bôby – cca 27,216 kg

V USA uvádzajú dva druhy bušelov s rozdielnou hmotnosťou. Kukurica sa meria v kukuričnom bušeli (maize bushel), ktorý má 25,4016 kg (56 libier). Pšenica a sójové bôby sa potom obchodujú v pšeničnom bušeli (wheat bushel), ktorý váži 27,216 kg (60 libier).

Zdroje
------

1. ↑  bušel. In: Slovník súčasného slovenského jazyka
2. ↑  měřice. In: Masarykův slovník naučný IV, 1929, S. 885
3. ↑  LICHARD, Daniel G.. *Slowenský Kalendár*. [s.l.] : [s.n.], 1878. 578 s. Dostupné online. S. 42.
Súradnice: 52°46′0″S 52°16′0″V﻿ / ﻿52,76667°S 52,26667°V﻿ / 52.76667; 52.26667

**Buzuluk** (rus. Бузулук) je mesto v západnej časti Orenburskej oblasti v Rusku. Roku 2007 malo 87 700 obyvateľov.

Mesto sa zapísalo do čs. histórie počas druhej svetovej vojny, kedy slúžilo ako základňa pre 1. československý samostatný poľný prápor, ktorý bol v Buzuluku sformovaný a vycvičený pod velením plukovníka Ludvíka Svobodu a bojoval po boku Červenej armády proti nemeckým jednotkám. Jedna z ulíc je pomenovaná po hrdinovi bitky pri Sokolove kapitánovi Otakarovi Jarošovi.

Významné osobnosti narodené v Buzuluku
--------------------------------------

* Dmitri Dobroskok (\* 1984), športový potápač
* Alexandr Jegorov (1883–1939), sovietsky maršal

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Buzuluk**

Externé odkazy
--------------

* Bitva dvakrát znásilněna (O pobyte čs. vojsk v Buzuluku) (po česky)
**Jaroslav Holík** (\* 3. august 1942, Havlíčkův Brod – † 17. apríl 2015), medzi spoluhráčmi prezývaný „Starej", bol česko-slovenský hokejista (stredný útočník) a tréner.

Život
-----

V rokoch 1961 - 1979 pôsobil ako hráč armádneho klubu Dukla Jihlava, za ktorú nastúpil k 602 zápasom, v ktorých nazbieral 641 kanadských bodov (266 + 375). S týmto klubom vybojoval sedem titulov majstra republiky. Ďalšie štyri ligové prvenstvá neskôr pridal ako tréner. Pravidelne štartoval za česko-slovenskú reprezentáciu, s ktorou na svetových šampionátoch získal šesť medailí (vrátane zlatej z MS 1972). Zúčastnil sa tiež Zimných olympijských hier 1972, odkiaľ si česko-slovenské družstvo odviezlo bronz. Je členom Klubu hokejových strelcov denníka Sport.

Ako hlavný tréner priviedol v rokoch 2000 a 2001 českú reprezentáciu do 20 rokov k titulom majstrov sveta.

V roku 2010 bol vyšetrovaný políciou kvôli údajnej korupcii, kedy mal vyžadovať ako tréner reprezentačného mužstva do 20 rokov 50 000 korún za zaradenie obrancu Jana Platila do tímu. Denník *Sport* tiež uviedol, že získal nahrávku inkriminovaného rozhovoru. Polícia následne prípad odložila, pretože nezistila skutočnosti, ktoré by nasvedčovali spáchaniu trestného činu.

Od roku 2011 trpel gangrénou, prišiel kvôli nej o časť nohy.

V marci 2012 prevzal v Prahe od Českého klubu fair play Hlavnú cenu za celoživotný postoj.

Jeho bratom je bývalý hokejista Jiří Holík. Má syna Roberta (takisto bývalého hokejistu) a dcéru Andreu (bývalá tenistka).

Zomrel po dlhej chorobe vo veku 72 rokov 17. apríla 2015.

Referencie
----------

1. 1 2  Sport. Zemřel Jaroslav Holík. Hokejové legendě bylo 72 let. *Aktuálně.cz*, 2015-04-17. Dostupné online [cit. 2015-04-17].
2. ↑  ČTK. *Holík požadoval jako trenér hokejové dvacítky úplatek za nominaci hráče* [online]. Idnes.cz, 2010-09-11, [cit. 2014-12-07]. Dostupné online.
3. ↑  MICHAEL, Mareš. *Holíkovi trest za úplatek už nehrozí, policie zastavila vyšetřování* [online]. Ihned.cz, 2011-01-03, [cit. 2014-12-07]. Dostupné online.
4. ↑  ČTK. Odešla hokejová legenda. V 72 letech zemřel Jaroslav Holík. *iDNES.cz*, 2015-04-17. Dostupné online [cit. 2015-04-17].

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jaroslav Holík (lední hokejista) na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: jo20000074805
* SNK: 153561
* VIAF: 84113174
Titulný list významnej práce o chrobákoch od Edmunda Reittera (Edmund Reitter, 1906)
**Koleopterológia** je náuka o chrobákoch (koleoptérach). Je to súčasť entomológie. Osoba venujúca sa koleopterológii je **koleopterológ**. 

Štúdiom chrobákov sa zaoberá najväčší počet zberateľov zo všetkých entomológov. Koleopterológia nie je iba krásny a zaujímavý koníček, ale je aj vedným odborom, ktorý sa zaoberá radom chrobákov, ako škodcami lesov, poľnohospodárskych plodín, dreva, potravín a pod.

Niektorí významní koleopterológovia
-----------------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Karol Brančík
* Charles Nicolas Aubé
* Ernest Marie Louis Bedel
* Karl Wilhelm von Dalla Torre
* Charles Darwin
* Charles De Geer
* Johann Christian Fabricius
* Franz Faldermann
* Johann Friedrich Wilhelm Herbst
* Leopold Heyrovský
* Carl Gustav Jablonsky
* Karol Kočí
 | * Ernst Gustav Kraatz
* Jean Théodore Lacordaire
* Pierre André Latreille
* Carl Linné
* Carl Gustaf Mannerheim
* Viktor Ivanovič Močuľskij
* Gustaf von Paykull
* Louis Jérôme Reiche
* Edmund Reitter
* Giovanni Antonio Scopoli
* Embrik Strand,
* Josef Rudolf Winkler
 |
**Jaroslav Kejzlar** (pseudonym: **Emil Martoň**; \* 17. marec 1887, Červený Kostelec – † 9. september 1973 alebo 24. august 1977, Praha) bol spisovateľ a prekladateľ literatúry pre deti a mládež a vydavateľ, ktorý počas prvej Československej republiky na Slovensku pracoval ako učiteľ. Spolu s Jozefom Cígerom-Hronským založil vydavateľstvo Mládež v Kremnici a angažoval sa vo viacerých spolkoch.

Život
-----

Absolvoval štúdium na učiteľskom ústave v Hradci Králové a od roku 1920 pôsobil ako riaditeľ na meštianskych školách v Námestove a v Kremnici a v rokoch 1929 – 1938 v Pezinku, pričom po roku 1938 sa vrátil do Čiech a napokon pôsobil v Prahe.

Počas pôsobenia v Kremnici spolu s Jozefom Cígerom-Hronským založil a viedol vydavateľstvo Mládež, pričom bol tiež predsedom Okresnej jednoty zväzu slovenského učiteľstva v Kremnici. Počas pôsobenia v Pezinku sa angažoval v spolkoch Slovenská liga, Sokol a v Matici slovenskej.

Tvorba
------

Venoval sa tvorbe literatúry pre deti a mládež. Vo vydavateľstve Mládež publikoval pôvodné aj upravené knihy rozprávok a povesti *Dve rozprávky* (1925), *Predavač čínskeho vetra a iné čínske pohádky* (1925), *Povesti z Podkrkonošia* (1927), *Kytka rozprávok* (1929), *Štedrý večer...* (1929), *Tajomstvo záhrady* (1930). Na Slovensku vydal aj román o osudoch vlastenecky cítiaceho slovenského chlapca *Janko Budiš* (1938). Okrem toho prekladal detskú literatúru z nemčiny a francúzštiny od Alphonsa Daudeta či Alfreda Assollanta.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  „KEJZLAR, Jaroslav", *Biografický lexikón Slovenska*, IV CH – Kl, Martin: Slovenská národná knižnica, Národný biografický ústav, 2010, str. 469, ISBN  978-80-89301-57-7

Odporúčaná literatúra
---------------------

* Sliacky, Ondrej; Klátik, Zlatko; Pifko, Henrich; Noge, Július; Kopál, Ján; Predmerský, Vladimír; Poliak, Ján (1978), *Slovník slovenských spisovateľov pre deti a mládež* (2. rozš. a opr. vyd.), Bratislava: Mladé letá, str. 179
Budova múzea Bejt ha-Tfucot
**Bejt ha-Tfucot** (hebr. בית התפוצות‎, doslova *Dom diaspóry*, tiež Múzeum diaspóry, angl. *Diaspora Museum* alebo *Beit HaTefutzot*) je múzeum v meste Tel Aviv v Izraeli.

Geografia
---------

Leží na severnom okraji Tel Avivu, v areáli Telavivskej univerzity blízko štvrti Ramat Aviv..

Popis múzea
-----------

Bolo otvorené roku 1978. Jeho zriadenie inicioval Nachum Goldmann, bývalý prezident Svetovej sionistickej organizácie. Cieľom inštitúcie je dokumentovať život Židov v diaspóre, teda v krajinách, kam boli Židia v posledných 2000 rokov rozptýlení. V roku 2005 prijal izraelský parlament (kneset) zákon, ktorý toto múzeum definuje ako ústrednú inštitúciu na tento účel (*Národné centrum židovských komunít v Izraeli a vo svete*). Riaditeľom múzea je Avino'am Armoni.

Referencie
----------

1. ↑   *Diaspora Museum, Tel Aviv, Israel* [online]. Mapy Google, [cit. 2011-07-03]. Dostupné online. (anglicky, hebrejsky)
2. ↑   *amudanan.co.il* [online]. amudanan.co.il, [cit. 2011-07-03]. Dostupné online. (hebrejsky)
3. ↑   *www.bh.org.il* [online]. www.bh.org.il, [cit. 2011-07-03]. Dostupné online. (anglicky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bejt ha-Tfucot na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bejt ha-Tfucot**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky múzea
**Damaretos** (starogr. *Δαμάρετος* – *Damaretos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 344 pred Kr.

Damaretos z Messénie si na 109. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v boxe dorastencov. Zápasenie dorastencov (*palé paidón*) zaviedli v Olympii na 41. hrách v roku 616 pred Kr.

Socha olympionika Damareta stála kedysi na posvätnej pôde Olympie. Ešte neporušenú ju v druhom storočí videl cestovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Silanióna z Atén.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 460.
2. 1 2  Hugo Förster, *Die Olympischen Sieger bis zum Ende des 4. Jahrhunderts v. Chr*, str. 27
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,14,11.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku