recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Najznámejšia a najvýznamnejšia pamiatka - Pražský hrad
**Národná kultúrna pamiatka Českej republiky** (čes. Národní kulturní památka České republiky) je nehnuteľná či hnuteľná kultúrna pamiatka v Česku, ktorá je najvýznamnejšou súčasťou kultúrneho bohatstva národa. V Česku vyhlasuje národné kultúrne pamiatky svojím nariadením vláda Českej republiky a len so súhlasom vlády Českej republiky je možné národnú kultúrnu pamiatku vyviezť mimo územia Česka.

Ich zoznam je v publikácii s názvom *Ústřední seznam kulturních památek ČR*.

Procesy schvaľovania a odnímania štatútu
----------------------------------------

Prvých niekoľko desiatok národných kultúrnych pamiatok bolo vyhlásených v roku 1962, ďalšie pribudli v rokoch 1969 (Modrá), 1971 (budějovická konská železnica), 1978 (väčšie množstvo pamiatok), 1988 (Archív Českej koruny), 1989 (väčšie množstvo pamiatok), 1991 (Břevnovský kláštor), 1992 (areál Parlamentu ČR), 1995 (veľké množstvo pamiatok), 1998 (Moravské zemské dosky), 1999 (4 pamiatky), 2001 (veľké množstvo pamiatok), 2002 (4 pamiatky), 2006 (9 pamiatok), 2008 (väčšie množstvo pamiatok) a 2010 (38 pamiatok). 

Niektorým národným kultúrnym pamiatkam bol tento štatút odňatý, napríklad smíchovskému pamätníku sovietskych tankistov po aférach s jeho opakovaným natrením na ružovo. V roku 1992 bol tento štatút odobratý historickému centru mesta Tábor na žiadosť mestských orgánov, pretože bránil reštitúciám objektov v meste. Nariadením vlády č. 147/1999 Sb. bolo zrušené množstvo národných kultúrnych pamiatok, ale mnohé z nich boli tým istým nariadením zároveň v rovnakom alebo pozmenenom vymedzení znovu vyhlásené: to sa týkalo vyhlásení, ktoré boli pôvodne a vykonané obyčajným uznesením vlády a nie nariadením vlády. 

8. februára 2010 schválila Vláda Českej republiky s účinnosťou od 1. júla 2010 nariadenie, ktoré vyhlasuje celkom 38 nových národných kultúrnych pamiatok, z toho 33 nehnuteľných a 5 hnuteľných, čím celkový počet vzrástol na 274. Zastúpená bola najmä moderná architektúra, ľudová kultúra a technika. Zároveň bolo upravené predchádzajúce vyhlásenie Budějovickej konskej železnice tak, aby zodpovedalo aktuálnemu číslovaniu parciel.

Referencie
----------

1. 1 2  Národních kulturních památek máme již 274, Deník.cz, 8. 2. 2010
2. 1 2  Česko si připíše 38 kulturních památek: vlak i Dalimilovu kroniku, Lidovky.cz, 8. 2. 2010, ČTK
3. ↑  Vláda schválila nové národní kulturní památky, vlada.cz, 8. 2. 2010, rubrika Aktuálně
4. ↑   *Stejnopisy Sbírky zákonů, Částka 19, 50-55* [PDF online]. Ministerstvo vnitra České republiky, [cit. 2010-08-27]. Dostupné online. ISSN 1211-1244. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Externé odkazy
--------------

* Národné kultúrne pamiatky ČR v aplikácii MonumNet na stránkach NPÚ

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Národní kulturní památka České republiky na českej Wikipédii.*
**Michael John Bloomfield** (16. marec 1959, Flint, Michigan, USA) je vojenský letec a kozmonaut USA. Stal sa 364. kozmonautom Zeme, v kozme strávil pri svojich troch letoch viac ako 32 dní.

Životopis
---------

Je absolventom strednej školy Lake Fenton High School v meste Fenton, potom sa prihlásil k armáde, zvládol štúdium na vojenskej akadémii v Colorado Springs (ukončil ju v roku 1981) a svoje štúdium ukončil po mnohoročnej prestávke na univerzite Old Dominion university v Norfolku.

Slúžil u armády ako vojenský letec, dva roky na základni v Nemecku, inak v USA. Oženil sa s Lori Ann Millerovou. V roku 1995 sa prihlásil k NASA, v Houstone absolvoval v rokoch 1995-1996 výcvik a bol zaradený medzi jednotku astronautov. V NASA zostal do roku 2007.

Lety do vesmíru
---------------

V rokoch 1997 až 2002 absolvoval tri lety v raketopláne do vesmíru na orbitálne stanice Mir, resp.ISS.

* STS-86, stanica Mir, štart 25. september 1997, pristátie 6. október 1997
* STS-97, stanica ISS, štart 1. december 2000, pristátie 11. december 2000
* STS-110, stanica ISS, štart 8. apríl 2002, pristátie 19. apríl 2002

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Michael Bloomfield na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Na webe Kosmo (po česky)
* Na webe MEK (po česky)
**Karosa LC 957** (známejší pod označením **Karosa HD 12**) je model diaľkového a zájazdového autobusu, ktorý vyrábala Karosa Vysoké Mýto v rokoch 1997 až 1999. Je pokračovateľom typu LC 757.

Konštrukcia
-----------

Autobus LC 957 je konštrukčne takmer zhodný s typom LC 757, pričom oba modely sú dokopy označované ako HD 12. LC 957 je dvojnápravový luxusný autokar so zvýšenou podlahou určený predovšetkým pre diaľkové linky alebo zájazdy. Výroba tohto vozidla prebiehala skeletovo, rovnako boli pre niektoré prvky použité lamináty. Okna, rovnako ako podlaha, strecha a oplechovanie vozidla, sú na skelet pripevnené lepením. Pod podlahou medzi nápravami sa nachádza veľký batožinový priestor s objemom 9 m³. Sedačky pre cestujúcich sú rozmiestnené 2+2, pre vstup a výstup slúžia dvoje jednokrídle výklopné dvere (prvé sú pred prednou nápravou, druhé pred zadnou nápravou). Pri druhých dverách sa nachádza spálňa vodiča.

Už základná výbava vozidla LC 957 bola bohatá. Do autobusu sú namontované systémy ABS a ASR, cestujúci môžu využívať chemický záchod, klimatizáciu, videosystém, kuchyňu, chladničku alebo kávovar.

Od vozidiel LC 757 sa typ LC 957 na prvý pohľad líši novými spätnými zrkadlami a odlišným predným čelom, ktoré sa prispôsobilo novo vyrábanej rade 900. Okrem toho má LC 957 vylepšenú konštrukciu, ktorá je odolnejšia voči korózii, ale hlavne musela byť prispôsobená prísnejším bezpečnostným normám.

Výroba a prevádzka
------------------

Autobusy LC 957 začali byť vyrábané v roku 1997, produkcia bola ukončená v apríli 1999. Za túto dobu bolo vyrobených 19 kusov, ktoré spoločne so 76 vozidlami LC 757 dosiahli počet 95 autobusov HD 12.

Vozidlá LC 957 sú prevádzkované dodnes niekoľkými dopravcami v Česku aj na Slovensku ako zájazdové a diaľkové autobusy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karosa LC 957**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karosa LC 957 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Autobusy vyrábané podnikom Karosa (teraz Iveco Czech Republic) vo Vysokom Mýte |
| --- |
| 
* Škoda 706 RO
* Tatra 500 HB
* Karosa SB
* Karosa A 30

 |
| Mestské | 
* 706 RTO MTZ
* 706 RTO MEX
* ŠM 11
* B 731
* B 732
	+ B 732.1670 Legobus
* B 831
* B 832
* B 931
* B 932
* B 951
* B 952
* Citybus 12M
* Citelis 10.5M
* Citelis 12M
* Crossway LE
* Urbanway 12M
* Urbanway 10.5M
* Streetway 12M

 |
| Prímestské | 
* 706 RTO CAR
* ŠL 11
* C 733
* C 734
* C 735
* C 834
* C 835
* C 934
* C 935
* C 954
* C 955
* C 956 (Axer)
* Récréo
* Ares
* Crossway
* Récréo
* Crossway LE

 |
| Diaľkové | 
* 706 RTO LUX
* ŠD 11
* LC 735
* LC 736
* LC 737 (HD 11)
* LC 757 (HD 12)
* LC 936
* LC 937 (GT 11)
* LC 956
* LC 957 (HD 12)
* Arway

 |
| Kĺbové | 
* 706 RTO-K
* ŠM 16,5
* B 741
* C 744
* B 841
* B 941
* B 961
* C 943
* Citybus 18M
* Citelis 18M
* Urbanway 18M
* Streetway 18M

 |
| Karosa radu Š · Karosa radu 700 · Karosa radu 800 · Karosa radu 900 |
Námorná míľa.
**Námorná míľa** je jednotka dĺžky, ktorá sa používa na určovanie vzdialeností v námorníctve a v letectve. Patrí medzi vedľajšie jednotky medzinárodnej sústavy jednotiek (SI). Často sa používa v medzinárodnom práve ako jednotka vzdialenosti.

Definícia
---------

1 NM = 1 852,0 m
V praxi sa námorná míľa delí na 10 káblových dĺžok (*cable length*, *cable*)

1⁄10 NM = 1 CL = 185,2 m
### Historická definícia

Jedna námorná míľa bola pôvodne definovaná ako vzdialenosť dvoch bodov na poludníku na hladine mora, ktorých rozdiel v zemepisnej šírke je presne jedna uhlová minúta. Z tejto definície vyplýva, že obvod Zeme na poludníku je teoreticky

60′ × 360° = 21 600 NM = 40 003 200 m = 40 003,2 km
Vzhľadom na skutočnosť, že Zem nie je ideálna guľa, rozdiel v dĺžke jednej uhlovej minúty v zemepisnej šírke na rovníku (1 842,9 m) a póloch (1 861,57 m) je približne 1 %.
Podľa IUGG je štandardná dĺžka poludníka 20 003,9314585 km, obvod Zeme na poludníku je teda 40 007,862917 km.

Definícia jednej námornej míle ako uhlového stupňa neplatí pre zemepisné dĺžky (pozdĺž rovnobežky), pretože od rovníka smerom k pólom sa obvod rovnobežiek zmenšuje. Preto je mierka vzdialenosti na námorných mapách len na ľavom a pravom okraji (pozdĺž poludníkov).

Pozri aj
--------

* míľa
O type učebnice na slovenských ľudových školách v 19. storočí pozri *školník (učebnica).*
**Školník** je pracovník v materských, základných a stredných školách pôsobiaci ako správca školy, ktorý vykonáva pracovné úlohy v pomocných (nepedagogických) procesoch. Materiálne zaisťuje prevádzku školského zariadenia, udržiava čistotu a poriadok v areáli školy, vykonáva bežnú údržbu školských priestorov a majetku školy, obsluhuje jej kotolňu a zabezpečuje najzákladnejšie materiálne potreby na vyučovanie. V zimnom období taktiež zabezpečuje odstraňovanie snehu a ľadu z chodníkov, schodísk a ciest v areáli školy. Vo väčších školách pôsobí v rámci stredného manažmentu, ako vedúci zamestnanec usmerňujúci prácu ďalších nepedagogických pracovníkov (údržbári, upratovači a pod.).

V slovenských písomných prameňoch z predspisovného obdobia sa výraz školník používa aj na označenie učiteľa mestskej školy.

Referencie
----------

1. 1 2  Sikýř, Martin; Borovec, David; Lhotková, Irena (2012), *Personalistika v řízení školy*, Praha: Wolters Kluwer, str. 29, ISBN  9788073579012
2. 1 2  Pavlík, Ondrej, ed. (1985), „školník", *Pedagogická encyklopédia Slovenska*, 2. P – Ž, Bratislava: Veda, str. 355-356, OCLC 165864997
3. ↑  „Školník", *Katalóg pracovných pozícií*, Bratislava: Profesia
4. ↑  Majtán, Milan; Kuchár, Rudolf; Skladaná, Jana, edi. (2000), „školník", *Historický slovník slovenského jazyka*, R – rab. Š – švrkotať, Bratislava: Veda, ISBN  8022406287
**Intersubjektivita** alebo **intersubjektívnosť** je (prevažná) zhoda názorov, postojov, vnímaní a správaní u väčšieho počtu jedincov v rámci určitého sociokultúrneho prostredia. 

Termín sa používa najmä vo filozofii, psychológii a sociológii. Podrobnosti chápania pojmu sa rôznia podľa odboru.

Pojem zaviedol Edmund Husserl začiatkom 20. storočia.

Fenomenológia a sociológia
--------------------------

Intersubjektivita je vo fenomenológii (a fenomenologickej sociológii) niečo, čo nie je viazané len na jeden subjekt, ale čo je vlastné, spoločné, čo je zdieľané veľa inými subjektami,
teda všetko to, čo neexistuje mimo týchto subjektov, ale v nich. 

V sociológii termín (v zmysle predchádzajúcej definície) zaviedol Alfred Schutz opierajúc sa o A. Husserla. Pojem intersubjektivity sa objavuje aj v iných filozofických a sociologických
kontextoch, napr. v textoch J. P. Sartra, M. Merleaua-Pontyho, vystupuje aj v analytickej filozofii u R. Carnapa, B. Russella a W. van O. Quinea. V sociológii napr. P. L. Berger a T. Luckmann vztiahli intersubjektivitu na procesy inštitucionalizácie, rutinizácie a habitualizácie. Tým sa intersubjektitia stala aj špecificky sociologickým termínom.

Filozofia jazyka
----------------

Intersubjektivita je skutočnosť, že rôzni ľudia používajú istý jazykový výraz v tom istom význame.

Psychológia
-----------

Intersubjektívna skúsenosť je taká, ktorú zdieľajú mnohé subjekty a je im spoločná. Nie je objektívna v zmysle predmetnej skutočnosti pozorovanej vo vonkajšom svete. Ale nie je ani subjektívna v tom zmysle, že by ju každý subjekt prežíval inak. Napríklad pri empatii a neverbálnej komunikácii ľudia intersubjektívne zdieľajú spoločný duševný stav. Niekedy sa dáva do protikladu k solipsistickej individuálnej skúsenosti.

Teória vedy
-----------

V teórii vedy je intersubjektivita objektivita chápaná ako overiteľnosť každou osobou. Vedecké tvrdenie sa má považovať vtedy za objektívne, keď ho každý môže overiť. Intersubjektívne sú teda tzv. primárne kvality vecí.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Brockhaus. Enzyklopädie in 30 Bänden. 2005 – 2006
2. ↑  intersubjektivita. In:  *Velký sociologický slovník*. Vyd. 1. Praha : Karolinum, 1996. 1627 s. ISBN 80-7184-311-3. S. 446-447. (po česky)
3. ↑  HARTL, Pavel; HARTLOVÁ, Helena. *Velký psychologický slovník*. 4. v Portálu 1. vyd. Praha : Portál, 2010. 797 s. ISBN 978-80-7367-686-5. (po česky)

Pozri aj
--------

* objektivita
* subjektivita
**Plata pestrá** (lat. Xiphophorus variatus) je druh ryby z čeľade živorodkovité (*Poeciliidae*).

Pôvod
-----

Jej domovinou je stredná Amerika.

Popis
-----

Existuje veľké množstvo farebných variácií. Plata sa môže krížiť aj s mečovkami (mečúňmi), s platom pestrou atď. ... V prírode dorastá do 7cm.

Chov
----

Tvrdosť vody v rozsahu 9 - 19°dGH, pH 7,8 a viac, teplota vody 20-25°C. Tolerantná rybka vhodná do druhovej nádrže. Potravu prijíma - niťovky, perloočky, buchanky, suché krmivo, larvy pakomárov, riasy.
Platy majú radi rastliny a úkryty, kde by sa preháňajú. Keď sa stane, že sú samci farebne veľmi výrazní a iní sú bledí, tak sa môžu naháňať samce navzájom.

Rozmnožovanie
-------------

Samce majú gonopodium. Samičky sú väčšie a hrubšie.
Podobne ako u iných plát sa samček snaží "zásnubným tančekom" zatlačiť samičku ku dnu a následne ju oplodniť. Samičky môžu mať podľa veku 20 aj oveľa viac rybičiek. Samce so samicami treba chovať tak, aby vždy počtom prevažovali samice. Inak by samci neustále bojovali a samice by mohli uhnať k smrti.

Zdroj
-----

* ROMIG, Thomas. *Akvarijní ryby*. Preklad Monika Kuprová. 1. vyd. Praha : NS Svoboda, 2002. 95 s. (Příroda do kapsy.) ISBN 80-205-1033-8. (po česky)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Plata pestrá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Plata pestrá**
Titulný list týždenníka Jüdisches Familienblatt z r. 1926.
**Jüdisches Familienblatt** bol časopis, ktorý vychádzal na Slovensku od roku 1926. 

Jüdisches Familienblatt bol časopis Židovskej strany, ktorý vychádzal v Bratislave každý piatok.

Redaktor a vydavateľ
--------------------

* zodpovedný redaktor: Moses J. Müller
* vydavateľ: Moses J. Müller
* tlač: C. F. Wigand

Periodicita
-----------

* 1926 - roč. I. - 9 čísiel - 144 strán
* 1927 - roč. II. - 52 č. - 504 s.
* 1928 - roč. III. - 25 č. - 404 s.
* 1929 - roč. IV. - 26 č. - 416 s.
* 1930 - roč. V. - 24 č. - 376 s.
* 1931 - roč. VI. - 26 č. - 336 s.
* 1932 - roč. VII. - 24 č. - 292 s.
* 1933 - roč. VIII. - 7 č. - 82 s.

Časopis v elektronickej podobe
------------------------------

* Jüdisches Familienblatt - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroj
-----

JÜDISCHES FAMILIENBLATT. In: *Bibliografia slovenských a inorečových novín a časopisov z rokov 1919 - 1938*. Zost. Kipsová et al. Martin : Matica slovenská, 1968. 1074 s.
**Svätý Cyriak** alebo **Cyriak Rímsky** zomrel v roku 309 za cisára Maximiliána mučeníckou smrťou. Je patrónom proti pokušeniu a posadnutosti. Je patrónom rádu Krížovníkov s červeným srdcom. Je jedným zo 14 svätých pomocníkov.

Býva zobrazovaný so spútaným démonom, niekedy leží spútaný diabol alebo drak pri jeho nohách, inokedy ich svätec vedie na povrázku. Máva v ruke palmu na znamenie víťazstva pri mučení. Pri jeho nohách býva zobrazované i dievčatko, pravdepodobne dcéra cisára Diokleciána.

Legenda
-------

Podľa legendy bol Cyriak rímsky aristokrat, po obrátení na kresťanskú vieru sa zriekol materiálnych vecí a svoj majetok rozdal chudobným. Odsúdencom na nútené práce stavajúcich Diokleciánove kúpele pomáhal znášať ich údel. Cyriak im odnímal bremená a povzbudzoval ich. Dozorcovia to nahlásili Diokleciánovi a ten ho uväznil. Vo väzení vyliečil niekoľko slepcov vzývajúc Kristove meno. Keď sa to Dioklecián dozvedel, dal ho priviesť, aby vyliečil jeho dcéru Artemisiu posadnutú zlým duchom. Cyriak démona vyhnal a dievča potom vyznalo vieru v Krista aj jej matka sv. Serena. Cisár síce žasol nad týmto divom, ale vieru neprijal. Cyriaka však prepustil. Vyhnal zlého ducha tiež z dcéry vládcu Perzie Šápúra I.

Po Diokleciánovi nastúpil na trón Maximilián, ktorý dal Cyriaka predviesť pred súd. Keď Cyriak odmietol obetovať rímskym bohom, sudca mu dal poliať hlavu horúcou smolou, jemu to však neuškodilo. Dal ho potom rôzne mučiť a nakoniec sťať. Miestodržiteľ zabral Cyriakov dom a na mieste, kde stálo baptisérium zriadil kúpele. Keď do kúpeľov pozval 19 svojich priateľov, pri hodovaní a kúpeli všetci zomreli.

Relikvie
--------

Po poprave bol pochovaný pri Via Salaria. Neskôr boli jeho relikvie prenesené do Santa Maria in Via Lata v Ríme. Jeho relikvie sa nachádzajú aj v opátstve Saint Cyricus v Altorfe.

Autoritné údaje: * GND: 130359726
* VIAF: 33102988
**Klavírny koncert G dur, Op. 88** je dielo francúzskeho skladateľa Maurica Ravela. 

Ravel začal na koncerte pracovať v roku 1929. Vstupná melódia koncertu mu napadla však už o rok skôr pri ceste vlakom z Oxfordu do Londýna. V tomto roku skladateľ prevzal čestný doktorát na Oxfordskej univerzite. Ravel koncert dokončil v roku 1931 po troch rokoch práce, pričom súčasne komponoval i svoj druhý klavírny koncert. Koncert G-dur pôvodne zamýšľal predstaviť na svojom špeciálnom turné, v čom mu však zabránili zdravotné ťažkosti. Koncert tak nakoniec venoval pianistke Margeruite Longovej, ktorá ho predniesla na premiére v roku 1932, za sprievodu Lamoureux Orchestra pod taktovkou Ravela. Skladba vzbudila senzáciu. Koncert je ukážkou klavírnej virtuozity, brilancie a zvukovej farebnosti, za ktorú vďači Ravelovým vynikajúcim inštrumentačným schopnostiam. Možno tu začuť i prvky jazzu, ktoré skladateľ vstrebával počas svojho amerického turné. Ravel nemal príliš rád závažné, dramatické koncerty typu Brahmsa. Pri komponovaní sa inšpiroval odľahčenými koncertami Mozarta a Saint-Saënsa. Bol presvedčený, že klavírny koncert môže byť odľahčený, nadýchaný a brilantný. Svoj cieľ dokonale naplnil.

Koncert začína "in medias res" živou melódiou hranou pikolou, ktorú doprevádza svojími figuráciami klavír. Rovnakú melódiu zopakuje potom trúbka sprevádzaná orchestrom. Nasleduje časť so snovými klavírnymi pasážami dopĺňanými orchestrom. Asi v polovici vety klavír spolu s orchestrom zopakuje úvodnú tému, ale v inej tónine. Nasleduje mysteriózne znejúca časť, klavír akoby však ale postupne ožíval a veta smeruje do ostrého zakončenia. V druhej vete, *Adagio assai* sa ozýva jednoduché a zároveň sugestívne klavírne sólo bez sprievodu orchestra. Neskôr sa zapojí i orchester a spolu s vysokými tónmi klavíra vytvárajú čaro jednej z najkrajších pomalých viet všetkých klavírnych koncertov. Poslednou vetou koncertu je energické *Presto*. Vstupné tóny patria plechovým dychovým nástrojom a tympanom, po ktorých sa hneď rozbehne klavír s vírom tónov, do ktorého rozmarne vstupuje Es klarinet, pikola a ďalšie nástroje. Tretia veta je prehliadkou klavírnej virtuozity, hoci klavír a orchester tu vystupujú ako rovnocenní partneri. Záverečné tóny opäť patria plechovým dychovým nástrojom a tympanom. 

Ravelov koncert vďaka spomínaným atribútom zostáva originálnym dielom, ktoré predstavuje prínos do klavírnej literatúry. U publika sa teší veľkej obľube.
**Talking Heads** bola americká hudobná skupina založená v roku 1975 v New Yorku. Tvorili ju David Byrne, Chris Frantz, Tina Weymouth a Jerry Harrison. Vo svojej tvorbe kombinovali prvky punk rocku, new wave, popu, funku, world music aj art rocku. Frontman a hlavný textár skupiny David Byrne sa preslávil ako autor čudných a ťažko zrozumiteľných textov, ktorých význam zdôrazňoval hereckými výkonmi počas živých vystúpení.

V roku 2002 boli prijatí do Rock and Roll Hall of Fame, štyri ich albumy zapísal časopis *Rolling Stone* na zoznam *500 najlepších albumov všetkých čias*. Platňa *Fear of Music* sa zase objavila na 76. mieste v hodnotení *100 najlepších albumov* televíznym kanálom Channel 4.

Diskografia
-----------

* *Talking Heads: 77* (1977)
* *More Songs About Buildings and Food* (1978)
* *Fear of Music* (1978)
* *Remain in Light* (1980)
* *Speaking in Tongues* (1983)
* *Little Creatures* (1985)
* *True Stories* (1986)
* *Naked* (1988)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Talking Heads na českej Wikipédii.*
**Fanarioti** (*gr. Φαναριώτες - Fanariotes, rum. Fanarioţi, bul. Фaнариоти* - Fanarioti) sú:

* a) grécki obyvatelia Fanaru (prípadne celého Konštantínopolu/Istanbulu)
* b) všetci Gréci v službách Osmanskej ríše (pôvodne najmä šľachtici z Fanaru)

Fanarioti vo význame b boli vplyvná grécka diaspora, vrátane helenizovaných Rumunov, Arumunov a ortodoxných Albáncov. Ich centrom sa stala vtedajšia prominentná konštantínopolská štvrť Fanar (*slovensky: maják*), kde mal svoje sídlo aj ekumenický patriarcha. Medzi fanariotmi boli aj potomkovia byzantskej aristokracie.

Fanarioti sa už od 17. storočia postupne presadzovali v štátnej správe Osmanskej ríše, najviac vo Valašsku a Moldavsku, kde zastávali významné úrady. Vo svojich rukách však mali, spoločne s ostatnými miestnymi Grékmi aj celkový obchod Konštantínopola. Rodiny fanariotov boli medzi sebou sobášne prepojené. Väčšina z nich stála v opozícii voči gréckemu povstaniu, ktoré prepuklo v 20. rokoch 19. storočia. Dôvodom tohto postoja bol strach zo zhoršenia postavenia gréckeho živlu v rámci Osmanskej ríše. Napriek tomu sa hlavne mladší členovia Fanariotov k tomuto povstaniu aktívne pripojili a v rámci tajného spolku Filiki Eteria sa zúčastnili aj jeho prípravy (napr. Alexandros Ypsilantis a Dimitrios Ypsilantis či Alexandros Mavrokordatos). Alexandros Ypsilantis stál na čele vôbec prvého veľkého protiosmanského povstania vo Valašsku, zatiaľ čo jeho brat Dimitrios patril medzi najvplyvnejších generálov a politikov počas gréckeho povstania. 

Priezviská hlavných fanariotských rodov:

* Argyropoulos, pôvodný byzantský rod
* Filantropenos, pôvodný byzantský rod
* Kallimachos (*Călmaşu*), pôvodne bojarský helenizovaný rod z Moldavska
* Kantakuzinos, byzantský rod pôvodne zo Smyrny
* Karatheodoros, pôvodom z Východnej Trácie, do tohto rodu patrí aj grécky premiér Antonis Samaras
* Karatzas (Caragea), byzantský rod
* Gikas (*Ghica*, *Ghyka* či *Ghika*), pôvodom z Epiru, pôvod bol buď grécky, alebo arumunský, či albánsky.
* Kavadas (Kavvadas), pôvodom z ostrova Chios
* Komninos (Komnenos), potomkovia byzantskej cisárskej dynastie
* Manos, pôvodom Gréci z mesta Kastoria
* Mavrokordatos (*Mavrocordat*), pôvodom z ostrova Chios
* Mavrogenis (*Mavrogheni*)
* Mourousis (*Moruzi*), pôvodom byzantský rod z mesta Trapezunta
* Musuros, pôvodom z Kréty
* Paleologos, potomkovia poslednej byzantskej cisárskej dynastie
* Racovitzas (*Racoviţă*), helenizovaný valašský šľachtický rod
* Rosettis (*Ruset* či *Russeti*)
* Sutzos (*Suţu* či *Sutzu*), pôvodom Arumuni z Epiru
* Ypsilantis (*Ipsilanti*), Gréci pôvodom z Trapezunty
* Vacarescu (*Vakareskos*), helenizovaný valašský rod

Literatúra
----------

* PEČENKA, Marek; LUŇÁK, Petr. *Encyklopedie moderní historie*. 2. vyd. Praha : Libri, 1998. 631 s. ISBN 80-85983-46-X. S. 135.

Externé odkazy
--------------

* Profil fanariota Alexandrose Ypsilanty.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fanarioti na českej Wikipédii.*
**Karpatske planine** (iné názvy: **Karpati**, **srbské Karpaty**, staršie **Juhoslovanské Karpaty/juhoslovanské Karpaty**, staršie [často vrátane územia až približne po Dimitrovgrad] **Východosrbské vrchy, Východosrbské rudohorie**; po srbsky *Каrpatske planine (u Srbiji)* - doslova: Karpatské pohorie (v Srbsku), *Karpati (u Srbiji)* - doslova: Karpaty (v Srbsku), zastarano *Srbsko rudogorje* - doslova: Srbské rudohorie) je skupina pohorí v Srbsku považovaná buď za najjužnejšiu časť Karpát, alebo za časť Starej planiny, alebo za samostatné pohorie. V užšom zmysle siahajú od Dunaja po Kučajske planine, v širšom zmysle siahajú až po Niš.

Poloha
------

Nachádzajú sa vo východnom Srbsku, medzi riekou Morava (Južná Morava), rumunskými hranicami a riekou Timok pri bulharských hraniciach. 

Nadväzujú na Západorumunské Karpaty (Banátske vrchy v užšom zmysle), od ktorých ich oddeľuje prielom Dunaja. 

Susedia:

* na severe s Banátskymi vrchmi v užšom zmysle, ktoré sú časťou Karpát v užšom zmysle (Banátske vrchy v širšom zmysle a Karpaty v širšom zmysle zahŕňajú aj srbské Karpaty)
* na západe s Panónskou panvou
* na východe s Dolnodunajskou nížinou
* na juhu a juhovýchode s tzv. Balkanske planine, t.j. s pohoriami Suva planina, Svrljiške planine a Stará planina

Karpatske planine spolu s Balkanske planine spolu tvoria tzv. Karpatsko-balkanske planine.

Charakteristika
---------------

Bežne presahujú 1 000 m n. m. a ich najvyššou časťou (pri širšej definícii ich rozsahu) je Rtanj planina, ktorá dosahuje vrcholom Rtanj výšku 1 560 m n. m.

Delenie
-------

Pod Karpatske planine patria okrem iného (t.j. v ich najvyššej, strednej časti) nasledujúce horské celky:

* Miroč planina (768 m n. m.)
* Homoljske planine (940 m n. m.)
* Veliki i Mali Krš (1 156 m n. m.)
* Deli Jovan
* Beljanica planina (1 336 m n. m.)
* Kučajske planine
* v širšom zmysle aj:
	+ Rtanj planina (1 560 m n. m.)
	+ Ozren i Devica (1 186 m n. m.)

Literatúra
----------

* Ladislav Jirásko, Luděk Leder, Josef Lorenc: *Jugoslávské hory.* Olympia, Praha, 1987
* Václav Král: *Fyzická geografie Evropy*. Academia, Praha, 2001. ISBN 80-200-0684-2.
* *Velký atlas světa*. Geodetický a kartografický podnik, Praha, 1988
*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Srbské Karpaty na českej Wikipédii.*
**Karpatská mohylová kultúra** bola kultúra strednej bronzovej doby na západnom Slovensku východne od Váhu (Nové Zámky, Salka), v Burgenlande a v časti západného Maďarska. Patrí medzi mohylové kultúry.

Charakteristika
---------------

Vznikla z maďarovskej kultúry (pod vplyvmi z východu a juhovýchodu) a naopak tvorila podklad pre predčakanskú a čakanskú kultúru. Bola v intenzívnom kontakte so stredodunajskou mohylovou kultúrou (a obidve spolu boli v kontakte s civilizáciami Východného Stredomoria) a bola ovplyvnená pilinskou kultúrou a kultúrou Suciu de Sus (napr. bronzové výrobky sú ako pri stredodunajskej mohylovej kultúre, ale má aj tvary pilinskej kultúry).

Predchádza jej tzv. predmohylový horizont, ktorý na Slovensku zastupuje birituálne pochovávanie a nálezy keramiky v jamách zmiešaného kultúrneho obsahu. Významné je pohrebisko Nové Zámky. Vrchol kultúra dosiahla v tzv. salčianskom stupni (Salka). Ku koncu sa začínajú používať britvy.

Zdroj
-----

* karpatská mohylová kultúra. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1986. 1032 s. S. 402.
Súradnice: 48°08′50″S 17°06′02″V﻿ / ﻿48,14726°S 17,100665°V﻿ / 48.14726; 17.100665

Slubekova záhrada
**Slubekova záhrada** je bývalá záhrada v Bratislave v Starom Meste vo vnútrobloku ulíc Palisády, Kozia, Podjavorinskej a Zochova. 

Podľa plánu okolia Kozej ulice a pri Kozej bráne od E. Fricsa z roku 1768, na rohu súčasných ulíc Kozia a Palisády sa v minulosti nachádzala budova a záhrada, ktorá patrila grófovi Jánovi Jesenákovi, ktoré v 19. storočí odkúpila rodina Slubek. Tá mala v budove obytné priestory a výrobnú časť, nachádzala sa tu Slubekova likérka, na rovnakej parcele bola aj záhrada nazývaná aj „Slubečka", ktorá je zachytená aj na katastrálnom pláne z rokov 1894-1897.

Dnes sa tu nachádza detské ihrisko.

Referencie
----------

1. ↑   *bývalá Slubekova záhrada* [online]. Mestský úrad ochrany pamiatok. Dostupné online.

Zdroj
-----

* Viera Obuchová, Štefan Holčík - Cintorín Pri Kozej bráne. Albert Marenčín, Vydavateľstvo PT, Bratislava 2006.
**Ivan Križan** (\* 18. november 1891, Štrba – † 17. júl 1977, Bánovce nad Bebravou) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár, historik a publicista.

Životopis
---------

Pochádzal z učiteľskej rodiny. Študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu v Kežmarku, teológiu v Bratislave, Šoproni a Erlangene. Po ordinácii kaplán v Sučanoch, neskôr farár v Lazoch pod Makytou, v Podlužanoch (1923), seniorálny referent SEM (Sdruženie evanjelickej mládeže), konsenior, pokladník generálnej podporovne, podpredseda Misijnej rady cikví v ČSR, administrátor Nitrianskeho seniorátu.

Aktívny na poli družstevníctva a včelárstva. Účastník protifašistického boja a SNP – väznený. Častý dopisovateľ cirkevných časopisoch, autor kázní, náboženskej práce a cestopisných reportáží (rkp.)

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Sviečkovica na smotane s knedľou a brusnicami
**Sviečkovica na smotane** (iné názvy: **sviečkovica**, **sviečková pečienka na smotane**; menej vhodne/hovorovo/nesprávne **sviečková (na smotane)** ) je české jedlo pozostávajúce z mäsa (ktorým je spravidla hovädzia falošná - zriedkavo pravá - sviečkovica či bravčová panenská sviečkovica, menej často teľacie mäso, králičie mäso, srnčie mäso a podobne ) a tzv. **sviečkovej omáčky**, ktorá sa pripravuje z koreňovej zeleniny a smotany. Podáva sa s knedľou ako prílohou, s brusnicamim, či inou sladkou marmeládou, citrónom a šľahačkou.

Referencie
----------

1. ↑  sviečkovica. In: Krátky slovník slovenského jazyka
2. ↑  ČSN 58 3806 Svíčková pečeně na smetaně. Norma jakosti
3. ↑  Pozri vysvetlenie o slove sviečková v článku sviečkovica.
4. ↑  Petr. *Rodinné recepty* [online]. stanicek.com, 2018-10-18, [cit. 2019-08-26]. Dostupné online.
5. ↑   *CzechSpecials* [online]. czechspecials.cz, [cit. 2019-08-26]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sviečkovica na smotane**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Svíčková na smetaně na českej Wikipédii.*
**William Reid „Bill" Pogue** (\* 23. január 1930, Okemah – † 3. marec 2014, Cocoa Beach) bol americký astronaut z programu Skylab.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po ukončení základnej a strednej školy nasledovalo štúdium na oklahomskej baptistickej univerzite. Stal sa leteckým inžinierom a narukoval ako vojenský letec do vojny v Kórei. Tam absolvoval 43 bojových letov. Po vojne sa vrátil do Oklahomy, v roku 1960 tam ukončil univerzitné štúdium. Potom bol tri roky na vojenskej leteckej akadémii vo funkcii docenta katedry matematiky. V roku 1963 nastúpil do školy testovacích letcov vo Farnboroughu v Spojenom kráľovstve a dva roky tu pôsobil ako testovací letec. Potom sa vrátil do USA na základňu Edwards, kde bol inštruktorom v škole testovacích pilotov. V roku 1966 bol prijatý do piatej skupiny amerických kozmonautov. Pomáhal s prípravou letov Apollo 11 a Apollo 14. Po skončení programu Apollo sa zacvičil na program Skylab. Bol ženatý a mal tri deti.

### Lety do vesmíru

V kozmickej lodi Skylab 4 odštartovala trojica kozmonautov Gerald Carr, William Pogue a Edward Gibson z kozmodrómu na myse Canaveral v novembri 1973. Leteli k orbitálnej stanici Skylab 1 a zostali tam rekordne dlho, takmer 3 mesiace pri plnení desiatok vedeckých pokusov. Na stanici boli poslednou posádkou.

* Skylab 4 (16. november 1973 – 8. február 1974)

### Po lete

Po návrate zmenil svoju uzavretosť, so ženou začal chodiť do divadiel, vyhľadával spoločnosť. V nasledujúcom roku z NASA odišiel do Colorado Springs, kde sa stal viceprezidentom Hight Flight Foundation.

Referencie
----------

1. ↑  VÍTEK, Antonín; LÁLA, Petr. *Malá encyklopedie kosmonautiky*. Praha : Mladá fronta, 1982. Kapitola Kosmonauti-piloti USA, s. 359.
2. ↑  Tim Stanley. *Sand Springs native, Skylab astronaut Bill Pogue dies at 84* [online]. 2014-03-04, [cit. 2014-03-05]. Dostupné online. (anglický)
3. ↑  PEARLMAN, Robert. *Skylab astronaut William Pogue dies at 84* [online]. collectSPACE, [cit. 2014-03-05]. Dostupné online.
4. ↑  CODR, Milan. *Sto hvězdných kapitánů*. Praha : Práce, 1982. Kapitola William Raid Pogue, s. 356.

Externé odkazy
--------------

* William R. Pogue
* Oficiálna stránka
* NASA biografia

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 8280 4651
* LCCN: n85156377
* VIAF: 93556815
* WorldCat: lccn-n85156377
**Sviniarka** je potok na Horehroní, vo východnej časti okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Hrona, meria 3,1 km a je tokom III. rádu. 

Pramení na Muránskej planine na severovýchodnom svahu Lopušnej (1 124,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 025 m n. m. Najprv tečie severoseverovýchodným smerom územím PR Zlatnica s ochranou lesných spoločenstiev na krasovom podklade, obteká rovnomennú jaskyňu na pravom brehu, zľava priberá krátky prítok spod kóty 1 072,8 m n. m. a stáča sa na severozápad. Z pravej strany priberá prítok spod kóty 1 104,7 m, následne zľava prítok z oblasti Na vrchoch. Napokon vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Heľpianske podolie, stáča sa na sever a pri osade Zlatno ústi v nadmorskej výške okolo 735 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od prameňa po Hronec) |
| --- |
| 
* Bartková
* Brezinka
* Čeremka
* Dudlavá
* Dudlavka
* Handulín
* Havraník (prítok Hrona, Šumiac)
* Havraník (prítok Hrona, Vaľkovňa)
* Heľpiansky potok
* Hlboký potok
* Hnilec
* Homoľa
* Hronček
* **Hronec**
* Hučanské
* Kopanický potok
* Kováčovský potok
* Krivuľa
* Krivý potok
* Nehovo
* Oravcová
* Postaľ
* **Rácov**
* Skalnistý potok
* Skalný potok
* Stračaník
* Strundžanícky potok
* Sviniarka
* Šumiacky potok
* Trsteník
* Úplazový potok
* Zubrovica
* Ždiarny potok
* Župkov

 |
| 
Súvisiaca šablóna
Vodné toky v povodí Hrona (2. časť)
 |
**Ivan Juraj Pivko** (\* 26. apríl 1867, Martin – † 31. október 1939, Dolný Kubín) bol národnokultúrny dejateľ a statkár zemianskeho pôvodu. 

Jeho otec Ambróz Pivko, matka Anna rod. Ballová.

Životopis
---------

V roku 1877 – 1882 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1883 – 1883 na evanjelickom lýceu v Bratislave, 1883 – 1884 absolvoval vyššiu živnostenskú školu J. Končakowského v Těšíne. Námestník správcu filiálky Tatra banky vo Zvolene. Majiteľ kaštieľa v Jasenovej a priľahlého hospodárstva. Dlhoročný pokladník Gazdovsko-potravného a úverného spolku v Jasenovej. Na svojom gazdovstve zavádzal nové metódy pri chove dobytka. Príslušník Slovenskej národnej strany, s jej programom kandidoval do uhorského snemu. Člen Matice slovenskej, Muzeálnej slovenskej spoločnosti, Slovenského národného múzea. Za národnú činnosť väznený v Segedíne. Prispieval do Národných novín a do Hlásnika. 

Pochovaný v Jasenovej.

Dielo
-----

* Môj korteš na voľbu 26. januára 1905

Referencie
----------

1. ↑  REMKO, M. *Gazdovsko-potravný a úverný spolok v Jasenovej Sonda do histórie obce*, Remedika 2020, 128s. ISBN 978-80-972954-3-1

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Martine; pokrstený ako Ivan Dord Pivko
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Bezozdobnosť** je v architektúre vlastnosť byť bez ornamentu, strohosť, jednoduchosť, vlastnosť byť bez dekorácie. 

Pomenúva určitý postoj v architektúre, ktorý odporuje prílišnému používaniu ornamentu. Objavuje sa hlavne v architektúre a dizajne. Začal sa používať na začiatku 20. storočia po napísaní eseje *„Ornament a zločin"*, ktorú sformuloval v roku 1908 rodák z Brna pôsobiaci vo Viedni Adolf Loos. Tu presadzuje architektúru zbavenú zbytočnej dekorácie.

Úryvok z eseje Ornament a zločin: 
"/ …/ potreba, ktorú pociťuje primitívny človek, aby pokrýva ornamentom svoju tvár a všetky predmety, ktoré používa, je vlastným pôvodom umenie, začiatočné ‘koktanie‘ maľby. Je to potreba pôvodu zmyselného- tá istá s ktorej vytryskujú Bethovenové symfónie. /.../ Avšak základ umenia zostáva rovnaký, mení sa výraz priebehom storočí a dnešný človek cítiaci potrebu maľovať po stenách je zločinec alebo zvrhlík. Takáto potreba je normálna u dieťaťa, ktoré začína uspokojovať svoj umelecký inštinkt, čmárajúc erotické symboly. U človeka moderného a dospelého je to príznak choroby. Vyslovujem a vyhlasujem tento zákon: Takou mierou akou sa rozvíja kultúra, ornament mizne z úžitkových predmetov."

S týmto pojmom sa môžeme častejšie stretnúť najmä v purizme. V tomto období sa dospelo k čistým geometrickým formám. Jednoduchá forma symbolizovala jednoduchosť novej architektúry, ktorá sa zbavila dekoratérskych fasád a svojím vonkajší usporiadaním priamo sprostredkúvala prehľadný a racionálny vnútorný obsah.

Referencie
----------

1. ↑  POTŮČEK, Jakub. *Ornament a zločin, Adolf Loos* [online]. www.archiweb.cz, 26-08-2008, [cit. 2009-07-22]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Ornament
* Adolf Loos
**Pravdepodobnostná logika** je logika, ktorej predmetom sú pravdepodobnostné výroky, nezávisle od toho, či sa pravdepodobnosť pokladá za vlastnosť jednotlivého výroku (vtedy sa mu
pravdepodobnosť pripisuje ako medzihodnota medzi pravdou a nepravdou), alebo za hodnotenie vzťahu dvojice normálnych dvojhodnotových vyrokov. 

Na rozdiel od teórie pravdepodobnosti nie je v pravdepodobnostnej logike hlavnou požiadavkou vymedzenie pravdepodobnosti presným číslom. Logický aparát budovaný na tomto základe sa používa na približné hodnotenie hypotéz, a to nie prostredníctvom ich porovnávania so skutočnosťou, ale prostredníctvom iných výrokov. vyjadrujúcich naše poznatky. Napríklad v závislosti od zhody hypotézy *Zajtra bude pršať* s meteorologickými údajmi možno hovoriť o vysokom alebo nízkom stupni jej pravdepodobnosti. Teda stupeň pravdepodobnosti hypotézy je funkciou dvoch argumentov: samej hypotézy a jestvujúcich poznatkov. Pravdepodobnosti zložených hypotéz, keď sú známe pravdepodobnosti výrokov, z ktorých sa
hypotézy skladajú, sa vo všetkých systémoch pravdepodobnostnej logiky počíta podľa pravidiel matematického počtu pravdepodobnosti (pozri: teória pravdepodobnosti). Prvadepodobnostná logika je teda jednou z interpretácii tohto počtu. V súčasnosti sa aparát pravdepodobnostnej logiky
najväčšmi využíva v induktívnej logike.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Plastrón korytnačky maľovanej
Vľavo - štítky a vpravo - kostné komponenty plastrónu korytnačky
**Plastrón** alebo **brušný pancier** je spodná časť panciera korytnačky, ktorá by sa dala označiť ako brucho.

Je podobný v zložení ako karapax s vonkajšou vrstvou horného materiálu, ktorá je rozdelená do plôšok, ktoré nazývame štítky. V niektorých rodoch je pánt medzi hrudným a brušným štítkom, vďaka ktorému sa korytnačka môže sama do panciera takmer úplne uzavrieť. U niektorých druhov možno rozlíšiť pohlavie korytnačky podľa toho, či je plastrón vypuklý (samička) alebo nie. To kvôli pozícii k páreniu.

Plastrónové štítky sa pripájajú pozdĺž centrálneho švu uprostred plastrónu. Rôzne dĺžky úsekov švu môžu byť použité k identifikácii druhu korytnačky. Na plastróne je priečne šesť symetrických párov štítkov: chytací, končatín, prsný, brušný, stehenný a análny (idúci od hlavy až k chvostu pozdĺž švu). Brušné a chytacie štítky sú približne rovnakej dĺžky, tiež stehenné a prsné švy sú približne rovnakej dĺžky.

Korytnačie plastróny boli používané v starej Číne pri veštení z kostí.

Vzorce plastrónu
----------------

Plastrálny vzorec slúži k porovnaniu veľkosti jednotlivých štítkov (merané pozdĺž stredného švu). Následujúce štítky sú často rozlišované s označením:

* intergulárny (intergular) = intergul
* chytací (gular) = gul
* pažný (humeral) = hum
* prsný (pectoral) = pect
* brušný (abdominal) = abd
* stehenný (femoral) = fem
* análny (anal) = an

Porovnanie vzorcov plastrónu stanovuje rozdiel medzi dvoma druhmi. Napríklad pre korytnačku karolínskou je vzorec: an > abd > gul > pect > hum >< fem.

Referencie
----------

1. ↑  C.H. Ernst, R.G.M. Altenburg and R.W. Barbour. *Terrapene carolina* [online]. Netherlands Biodiversity Information Facility, [cit. 2011-02-12]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Plastrón (korytnačka)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Plastron na českej Wikipédii.*
**AJAX** (*Asynchronous JavaScript + XML*) je súhrnné označenie pre technológie vývoja interaktívnych webových aplikácií, ktoré umožňujú meniť obsah stránok bez potreby ich kompletného znovunačítania zo servera. V porovnaní s klasickými webovými aplikáciami môžu AJAX-ové aplikácie pri vhodnom návrhu poskytovať používateľsky komfortnejšíe prostredie, vyžadujú však použitie moderných webových prehliadačov.

Používané technológie
---------------------

AJAX nie je samostatný programovací jazyk ani technológia sama o sebe. Je to kombinácia nasledovných prvkov (nie nevyhnutne všetkých):

* HTML a CSS pre značkovanie a štýlovanie informácií pri zobrazení.
* DOM spojený s JavaScriptom pre dynamické zobrazenie a interakciu s prezentovanou informáciou.
* Metóda pre výmenu dát medzi prehliadačom a serverom, bez nutnosti obnovovať zobrazovanú stránku. Najčastejšie sa používa XMLHttpRequest (XHR) objekt. Niekedy je použitý IFrame objekt alebo dynamicky pridaný `<script>` tag.
* formát pre dáta poslané prehliadaču. Bežné formáty zahŕňajú XML, predformátované HTML, plain text a JavaScript Object Notation (JSON). Tieto dáta môžu byť dynamicky vytvorené skriptom na strane serveru.

Aplikácia technológie AJAX
--------------------------

Príklad použitia asynchrónnej žiadosti na server metódou *POST*.

**AjaxJS.js**

```
// Vytvoríme XMLHttpRequest objekt na vykonanie AJAX žiadosti.
if(window.XMLHttpRequest) 
{
  var xmlhttp = new XMLHttpRequest(); 
}

else 
{
 var xmlhttp = new ActiveXObject("MICROSOFT.XMLHTTP");
}

// Pomocou udalosti onreadystatechange a analýzou stavových kódov (4- žiadosť je vykonaná a odpoveď je pripravená, 200- všetko prebehlo v poriadku) spracujeme asynchrónny dopyt.

xmlhttp.onreadystatechange = function()
{
  if((xmlhttp.readyState == 4 && xmlhttp.status == 200))
  {
    var result = xmlhttp.responseText; // Premenná result nadobúda hodnotu dát odoslaných serverom vo forme reťazca.
    console.log(result);
  }
}

xmlhttp.open('POST','AjaxPHP.php',true); // Definujeme cieľový .php súbor a HTTP metódu (GET alebo POST).
xmlhttp.setRequestHeader('Content-type','application/x-www-form-urlencoded'); // Do AJAX žiadosti pridáme header (iba v prípade metódy POST).'Content-type' reprezentuje typ štruktúry tela dopytu (MIME) a sekundárny parameter určuje formát odosielania dát (name/value pairs).
xmlhttp.send("fname=John&lname=Doe"); // Odošleme dáta serveru.

```
**AjaxPHP.php**

```
// Server spracuje prijaté dáta a odošle ich naspäť do dokumentu.

$fname = $\_POST['fname'];
$lname = $\_POST['lname'];

 echo 'Hello '.$fname.' '.$lname.'.';

```
Výsledkom je textový output v konzole:

```
"Hello John Doe."

```

Je nutné dodať, že ide iba o príklad. Odoslanie dát serveru, ktorý ich prakticky nepozmenené vráti dokumentu, v praxi nemá veľké využitie. Oveľa častejšie sa technológia AJAX používa na dynamické pozmenenie údajov v databáze.
**Motor s nasávaním** (nevhodne: **motor s prirodzeným plnením**, **atmosférický motor**) je štvortaktný piestový spaľovací motor, ktorého valce (valec) sa plní vlastným saním, teda pri tlaku nižšom ako je atmosférický tlak.

Pokiaľ je z kontextu jasné, že ide o štvortaktný motor, používa sa pre označenie motora s nasávaním ako synonymum pojem nepreplňovaný motor, ktorý sám o sebe označuje širšiu skupinu motorov.

Vlastnosti
----------

Motory s nasávaním majú v porovnaní s preplňovanými motormi niekoľko výhod:

* sú jednoduchšie - nie je potrebné zariadenie na zabezpečenie prepĺňania
* z jednoduchosti vyplýva ich menšia poruchovosť a nižšia cena
* ich súčasti sú menej zaťažené vysokými tlakmi a teplotami

Majú ale aj niekoľko podstatných nevýhod:

* pracujú s vyššou mernou spotrebou paliva
* pre dosiahnutie porovnateľného výkonu musia mať vyšší zdvihový objem
* majú nižšiu účinnosť
* produkujú viac emisíí oxidu uhličitého, čo priamo súvisí s ich vyššou spotrebou paliva
* sú citlivé na pokles atmosférického tlaku.

Motory s nasávaním boli hlavnou pohonnou jednotkou osobných automobilov cca do 90. rokov 20. storočia. Preplňované motory sa uplatňovali len pri potrebe vyšších výkonov napr. pri nákladných a pretekárskych vozidlách, plavidlách, alebo ako lietadlové motory. So sprísňovaním emisných limitov sa situácia zmenila a dnes sú hlavnou pohonnou jednotkou pre osobné automobily preplňované motory.

Referencie
----------

1. ↑   *STN 09 0022. Spaľovacie motory. Názvoslovie piestových spaľovacích motorov. Druhy motorov*. Praha : Vydavatelství Úřadu pro normalizaci a měření, 1972-1-19. 67 s. (česky)
Kodros, posledný aténsky kráľ, červenofigúrová misa
**Kodros** (starogr. *Κόδρος* – *Kodros*, lat. *Codrus*) je v gréckej mytológii syn a nástupca aténskeho kráľa Melantha.

Jeho otec Melanthos bol kráľom v messénskom Pyle, ale po v páde Dórov na Peloponéz ich náporu neodolal a odišiel do Atén, ktoré po vpáde Boióťanov zachránil a Aténčania si ho z vďaky zvolili za kráľa.

Dóri sa za vlády jeho syna Kodra dostali až k Atike a hrozilo, že Atény stihne podobný osud ako Peloponéz. Kodros preto požiadal o radu delfskú veštiareň ako sa tejto hrozbe vyhnúť. Keď sa od Pýtie dozvedel, že Aténčania odrazia útok Dórov len vtedy, ak zomrie, rozhodol sa dobrovoľne obetovať život. Prezlečený za drevorubača odišiel potom do lesa, kde vyprovokoval hádku s dórskou hliadkou a nechal sa ňou zabiť.

Atény následne skutočne odolali dórskemu útoku a Atika sa stala jednou z mála oblastí európskeho Grécka, ktorú si Dóri nepodmanili. Kodros sa potom stal otcom synov, ktorí rozšírili oblasť iónskeho vplyvu na východ do ďalších častí Maléj Azie. Syn Neileus, obsadil mesto Milét a Androklos založil mesto Efez. Po smrti Kodra sa jeho najstarší syn Medón stal vládcom v Aténach, ale už nie s titulom "basileus" (kráľ), ale iba ako "archón" (vladár), lebo Aténčania z úcty k jeho otcovi Kodrovi, ktorý hrdinsky položil za Atény svoj život, prestali tento titul udeľovať.

Podľa antického autora Hieronyma, Kodros nastúpil na aténsky trón okolo roku 1089 pred Kr. a vládol do roku 1068 pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 253.
2. ↑  Herodotos, *História*, 1,147.
3. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,185.
4. ↑  Justinus, *Historianum Philippicarum*, 2,6.
5. ↑  Lykofrón z Chalkidy, *Alexandra*, 1378.
6. ↑  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén