recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
PhDr. **Štefan Hajdin** (\* 20. december 1917, Sekule - † 2. apríl 1989, Modra) bol slovenský spisovateľ, kultúrny pracovník a pedagóg.

Životopis
---------

Narodil sa na Záhorí v obci Sekule v rodine roľníka Jozefa Hajdina a Heleny, rodenej Švecovej. V roku 1946 – 1951 pôsobil ako pracovník Oblastného riaditeľstva ČSD a Povereníctva dopravy. Pomáhal zakladať Dobrovoľný zväz ľudového letectva, zastával funkciu predsedu celoštátnej rady DOSLET-u, nositeľ leteckého ocenenia FAI - Medzinárodná letecká organizácia / Paul Tissandieur Diploma 1956 č. 1362/ za rozvoj športového letectva. Vysokú školu pedagogickú absolvoval v roku 1960 v Bratislave. V rokoch 1969 –1978 bol riaditeľom Mestskej správy pamiatkovej starostlivosti v Bratislave, od roku 1979 bol odborným asistentom Vysokej školy ekonomickej v Bratislave. 

V druhej polovici 50-tych rokov a začiatkom 60-tych rokov bol predsedom hokejového klubu Slovan ÚNV Bratislava v ktorom v tom čase hrávali známi hokejisti ako Golonka, Starší, Fako, Horský, Jančuška a iní.

Spolu s akademickým maliarom Jankom Alexym sa zaslúžil o rekonštrukciu bratislavského hradu a tiež o umiestnenie pamätných tabúľ v Bratislave obetiam invázie armád Varšavskej zmluvy v roku 1968 za čo bol vylúčený z KSS.

Dielo
-----

* *Išeu Macek* – Vydavateľstvo Príroda 1980,1982
* *Ej Macejku, Macejku* – Vydavateľstvo Príroda 1985
* Slavín - Vydavateľstvo Obzor,n.p. 1975
* Pamiatky Bratislavy, 1978
* Pamiatky - Kultúrne bohatstvo Bratislavy, Vydavateľstvo Pallas 1976

Referencie
----------

* PhDr.Eva Bartková, r.Hajdinová
* Hajdin, Štefan. In: *Pedagogická encyklopédia Slovenska* 1 A-O. 1. vyd. Bratislava: Veda, 1984. s. 289.
* 

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0027744
* VIAF: 16783452
Základný stavebný diel stavebnice fischertechnik
**Artur Fischer** (\* 31. december 1919, Tumlingen, Nemecko – † 27. január 2016, tamže) bol nemecký vynálezca, podnikateľ a zakladateľ firmy *Artur Fischer GmbH & Co.KG*.

Životopis
---------

Narodil sa ako najstarší syn v rodine krajčíra. Vyučil sa za stavebného zámočníka. V roku 1948 založil malú dielňu *Artur Fischer GmbH & Co. KG* známu aj dnes ako *Fischerwerke*. Bol držiteľom 1 080 patentov a 5 867 chránených vzorov (stav k 31. decembru 2003, firma *Fischerwerke* má registrovaných viac než 8 700 patentov). Thomas Alva Edison, ktorého by Artur Fischer rád prekonal, má na svojom „konte" 1 093 patentov.

K najznámejším vynálezom Artura Fischera patrí *Fischer S* nylonová príchytka z roku 1958, stavebnica *fischertechnik* (1965 obdoba Lega, ale viac technicky zameraná).

V roku 2001 dosiahli pobočky Fischer Group po celom svete obrat 400 miliónov eur, väčšinou vďaka produkcii kotvenia a upevňovacej techniky. Spoločnosť, ktorú vedie od roku 1980 syn *Klaus Fischer*, produkovala v roku 2004 len v jedinom závode vo Waldachtale sedem miliónov príchytiek každý deň.

V roku 1990 bolo Arturovi Fischerovi udelené významné nemecké vyznamenanie Werner-von-Siemens-Ring.

Literatúra
----------

* Helmut Engisch / Michael Zerhusen: *Die Fischers: Eine schwäbische Dübel-Dynastie*. Theiss, ISBN 3-8062-1341-0
* Kathrin Wilkens: *Der Herr der Dübel* v: Technology Review (nemecké vydanie), máj 2004, strana 92.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky firmy (po nemecky)
* Virtuálne múzeum fischertechnik (po nemecky)
* Artur Fischer Erfinderpreis (po nemecky)

Autoritné údaje: * GND: 118533207
* ISNI: 0000 0000 9314 8901
* LCCN: n80054680
* VIAF: 5488122
* WorldCat: lccn-n80054680
**Karol Wojtyła** starší (\* 18. júl 1879, Lipnik, teraz štvrť mesta Bielsko-Biala – † 18. február 1941, Krakov) bol poručík rakúsko-uhorskej armády a poľskej armády medzi svetovými vojnami. Otec Karola Józefa Wojtyłu, neskoršieho pápeža Jána Pavla II.

Životopis
---------

Karol bol synom Macieja Wojtyłu a jeho prvej ženy Anny Przeczekovej. Oženil sa s Emiliou Kaczorowskou, presný dátum svadby nie je známy, pretože sa nezachovali matričné knihy. Súdi sa však, že by mohlo ísť o rok 1904, všeobecne sa má za to, že to bolo v období 1903 – 1906. Karol a Emilia spolu mali tri deti, Edmunda (1906 – 1932), Oľgu (1914 – 1914) a Karola Józefa mladšieho (1920 – 2005).

Karol bol dôstojníkom rakúskej armády počas prvej svetovej vojny a slúžil v Hraniciach na Moravě. Po získu poľskej nezávislosti sa stal dôstojníkom 12. pešieho pluku, ktorý sídlil vo Wadowiciach. Vyznamenal sa počas poľsko-sovietskej vojny v rokoch 1919 – 1920. V roku 1924 slúžil na okresnom veliteľstve vo Wadowiciach v kancelárskej administratíve v hodnosti staršieho poručíka. Po ukončení vojenskej kariéry zostal aj naďalej úradníkom.

V roku 1938 sa po smrti svojej ženy a syna Edmunda presťahoval s dospievajúcim synom do Krakova, kde o tri roky neskôr zomrel počas nemeckej okupácie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karol Wojtyła st.**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karol Wojtyła st. na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * VIAF: 739145858105523022183
**Richard Oswalt Covey** (\* 1. august 1946, Fayetteville, Arkansas, USA) je bývalý americký kozmonaut z letov s raketoplánom, neskôr riadiaci pracovník NASA.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

V roku 1964 ukončil strednú školu (Choctawhatchee High School, Salimar), absolvoval Purdueovu univerzitu (Purdue University), v roku 1969 tam získal hodnosť majstra leteckých a astronautických vied. V armáde sa po zaškolení v akadémii a na základni Edwards Air Force Base stal veliteľom testovacej letky v Air Force Center Detachment 2 Raglin na Floride. Je ženatý (manželka Covey, Kathleen rodená Allbaughová) a má dve deti. V čase, keď bol prijatý medzi kozmonautov (1978), bol už v hodnosti majora vojenského letectva. Používal prezývku Dick.

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát vzlietol vo svojich 39 rokoch. Bolo to z Kennedyho vesmírneho strediska na myse Canaveral na palube raketoplánu Discovery. Posádka: veliteľ plk. Joseph Engle, pilot pplk. Richard Covey a trojica letových špecialistov: James van Hoften, John Lounge a William Fisher. Počas letu STS-51-I vypustili tri družice a to *ASC-1*, *Aussat 1* a vojenskú *Leasat 4*, známu tiež pod názvom Syncom. Potom zachytili na obežnej dráhe družicu Leasat 3 a podarilo sa im ju opraviť a vrátiť na orbitu. Pristáli na základni Edwards.

O tri roky neskôr letel po druhýkrát, opäť raketoplán Discovery z kozmodrómu na Floride. Posádka: Frederick Hauck, pilot plk. USAF Richard Covey a traja letoví špecialisti: pplk. David Hilmers, John Lounge a George Nelson. Počas štvordenného letu STS-26 vypustili družicu typu TDRS. Aj tentokrát pristáli na základni Edwards.

V roku 1990 letel po tretíkrát, tentokrát v raketopláne Atlantis a bol jej veliteľom. V posádke vojenskej misie STS-38 boli s ním dôstojníci Frank Culbertson, Charles Gemar, Carl Meade a Robert Springer. So sebou vyniesli a vypustil desaťtonovú tajnú družicu typu AFP-658. Kvôli nevhodnému počasiu na základni Edwards bol švordenný let ukončený na myse Canaveral.

Po štvrtýkrát letel v decembri 1993 v najnovšom raketopláne Endeavour v misii STS-61, jej hlavnou (a splnenou úlohou) bolo opraviť na obežnej dráhe Hubbleov vesmírny ďalekohľad (HST). Posádka: plk. Richard Covey, kpt. Kenneth Bowersox, dr. Franklin Musgrave, dr. Kathryn Thorntonová, západoeurópsky astronaut švajčiarskeho pôvodu Claude Nicollier, dr. Jeffrey Hoffman a Thomas Akers. Štartovali na Floride, let trval 10 dní, pristáli na základni Edwards.

Počas svojich štyroch letov strávil vo vesmíre 26 dní. Je zapísaný ako 179 kozmonaut Zeme.

* STS-51-I Discovery (27. august 1985 – 3. september 1985)
* STS-26 Discovery (29. október 1988 – 3. október 1988)
* STS-39 Atlantis (15. november 1990 – 20. november 1990)
* STS-61 Endeavour (2. december 1993 – 13. december 1993)

### Po letoch

V roku 1994 z tímu kozmonautov NASA odišiel, avšak v Houstone na rôznych veliteľských postoch zostal aj naďalej (okrem obdobia 1998 – 2006 vo firme Boeing) a to doteraz.

Zdroje
------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* Richard Covey v encyklopédii SPACE-40
* Covey, R.O. v Malej encyklopédii kozmonautiky

[[Kategória:]]
**Náruživosť** je prudká citová náklonnosť k niečomu, k niekomu, prudké citové zanietenie, vášeň.

Georg Wilhelm Friedrich Hegel pod náruživosťou rozumel činnosť človeka motivovanú partikulárnymi záujmami, špeciálnymi cieľmi, alebo, ak chcete, sebeckými úmyslami, a to v tom zmysle, že do týchto cieľov vkladajú celú energiu svojej vôle a charakteru, obetujú im niečo iné, čo tiež môže byť cieľom, alebo skôr všetko ostatné. Tento partikulárny obsah sa natoľko kryje s vôľou človeka, že tvorí celú jeho určenosť a je od neho neoddeliteľný. Ním sa človek stáva tým, čím je. Lebo indivíduum je niečím, čo existuje. Nie je to človek vôbec, lebo ten nejestvuje, ale určitý človek. Charakter tiež vyjadruje túto určenosť vôle a inteligencie. No charakter zahrnuje vôbec všetky partikulárnosti, spôsob chovania sa v súkromí atď. a nie je účinnou a aktívnou určenosťou. Budem teda hovoriť o náruživosti a rozumieť tým partikulárnu určenosť charakteru, pokiaľ tieto určenosti vôle nielen nemajú súkromný obsah, ale sú hybným a účinným momentom všeobecných činov. Náruživosť je predovšetkým subjektívnou, a teda formálnou stránkou energie, vôle a aktivity, pričom obsah alebo cieľ zostáva ešte neurčitý. Práve tak je to s vlastným presvedčením, podstatným poznaním a svedomím. Záleží vždy na tom, čo obsahuje moje presvedčenie, aký cieľ sleduje moja náruživosť, či je obsah alebo cieľ pravdivejší. No naopak, keď je pravdivý, musí existovať, musí byť skutočným.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Náruživosť**

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Tonalit** je hlbinná vyvrelá hornina, patriaca medzi granitoidy. Obsahuje kremeň, zo živcov plagioklas a menej andezín a tmavé minerály. 

Pomenovanie dostala podľa priesmyku Tonale na severe Talianska zaviedol v roku 1864 G. Roth.

Vlastnosti
----------

Tonalit v QAPF diagrame
Tonalit má faneritickú textúru. Zo živcov obsahuje hlavne plagioklasy (obvykle oligoklas alebo andezín) a všeobecne iba 10% alebo menej percent alkalických živcov. Kremeň tvorí viac než 20% horniny. Amfiboly (hornblend) a pyroxény sú pomerne bežnými akcesóriami.

Staršie členenia niekedy termín tonalit zamieňali s kremenným dioritom. Súčasná klasifikácia IUGS považuje za tonalit horninu s obsahom kremeňa nad 20%, zatiaľ čo kremenný diorit má obsah kremeňa od 5 do 20%.

Trondhjemit je na oligoklas bohatá varieta tonalitu s malým obsahom biotitu ako jediným mafickým minerálom. Variety naopak bohaté na ortoklas, sú označované kremenné monzonity alebo adamellity.

Výbrus tonalitu v polarizačnom mikroskope, pri skrížených nikoloch. Viditeľné amfiboly, plagioklas a kemeň

Vznik
-----

Tonality vznikajú diferenciáciou granitoidných intrúzií. Ak ide o M-typ granitoidov, môžu vznikať frakčnou kryštalizáciou bazaltovej magmy v oblastiach ostrovných oblúkov. Zväčša ide o amfibolické tonality a trondhejmity. Niekedy sú všeobecne označované aj ako „plagiogranity" (podľa IUGS klasifikácie ide o leukotonality). Horniny tzv. tonalit-trondhjemitovej skupiny sa významnou mierou podieľajú na zložení prekamibrickej zemskej kôry.

Výskyt
------

Na Slovensku sú biotitické leukotonality (biotitický tonalit až granodiorit) známe ako typ Sihla. Typová lokalita je v Nízkych Tatrách (Sihla). Nachádzajú napríklad v modranskom masíve Malých Karpát a bojnianskom masíve Považského Inovca, tiež v Tribeči a Čiernej hore, Malej Fatre.

V Českom masíve sa nachádza napríklad v stredočeskom plutóne (Benešovsko).

Referencie
----------

1. ↑   *Přehled názvů hornin* [online]. geologie.estranky.cz, 3.5.2009. Dostupné online.
2. ↑  Broska, I. Petrík, I. 1993: *Tonalit typu Sihla sensu lato: variský plagioklasovo-biotitcký magmatit I-typu v Západných Karpatoch.* Mineralia Slovaca, 25, s. 23-28

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tonalit**
**Eurytos** (starogr. *Εὔρυτος* –  *Eurytos*) je v gréckej mytológii syn spartského kráľa Hippokoóna.

Eurytos bol syn Hippokoóna z Amyklaie, ktorý mal okrem neho ešte ďalších jedenásť synov, Doryklea, Skaia, Enarofora, Euteicha, Boukola, Lykaitha, Tebra, Hippothoa, Hippokorysta, Alkinoa a Alkóna. Jeho otec Hippokoón sa stal kráľom Sparty, keď svojho brata Tyndarea vyhnal z krajiny.

Jedného dňa prišiel do Sparty hrdina Hérakles s bratrancom Oiónom a pri dome Hippokoóna ich napadol strážny pes, ktorého Oiónos v sebaobrane zabil. Eurytos so svojimi bratmi stáli obďaleč a keď to uvideli, na Oióna a Hérakla zaútočili. V tejto bitke potom Oiónos zomrel a zranený Hérakles bol nútený ustúpiť. Héraklova pomsta ale nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Héraklov brat Ifikles, Hérakles Hippokoóna a všetkých jeho synov pobil a Tyndareós sa mohol vrátiť do Sparty a ujať sa vlády.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 464.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,4.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,3.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,5.
**Tomčany** sú časťou mestskej časti mesta Martin, nachádzajú sa v jeho východnej časti. V minulosti boli Tomčany samostatnou osadou a neskôr obcou. Súčasťou mesta Martin sú od roku 1949.

Tomčanmi preteká Sklabinský potok (nazývaný aj Jordán) a v ich katastrálnom území sa nachádza športové letisko Martin.

Dejiny
------

Na územie dnešných Tomčian zasahoval chotár dnes už zaniknutej dediny Jordán, z ktorej v roku 1249 vyčlenil kráľ Belo IV. časť pôdy ako dar potomkom vojakov za ich služby. Jedným z obdarovaných bol aj Tomáš, od ktorého sa následne odvodzovalo aj pomenovanie tohto územia. Prvýkrát sa označenie Tomčian v podobe „*Thomkaháza*" objavuje koncom prvej polovice 15. storočia, prvý poslovenčený názov „*Thomchyn*" je doložený v roku 1521 ako prímenie občana Juraja Tomku.

V súpise turčianskej šľachty z roku 1709 sa uvádza, že v osade Tomčany sa nachádza jedna zemianska kúria. V roku 1785 mali Tomčany 18 domov a žilo tu 21 rodín. Postupne však obec upadala a v roku 1910 tu žilo iba 86 obyvateľov.

V rokoch 1949 - 1955 bolo v súlade s plánom vytvorenia tzv. „veľkého Martina" k mestu Turčiansky svätý Martin pripojených niekoľko susedných obcí vrátane Tomčian.

V súčasnosti sú Tomčany súčasťou najväčšej mestskej časti mesta Martin s názvom „Ľadoveň-Jahodníky-Tomčany".

Referencie
----------

1. ↑   *Martin - Centrum národnej kultúry Slovákov*. 1. vyd. Martin : Vydavateľstvo Matice slovenskej, 1996. ISBN 80-7090-390-2. Kapitola Okienko do histórie, s. 27.
2. 1 2 3 4 5   *Martin - z dejín mesta*. 1. vyd. Martin : Vydavateľstvo Neografie, 2000. ISBN 80-88892-34-1. Kapitola Stručné dejiny dnes aglomerovaných obcí Martina do roku 1918, s. 189 - 190.
3. ↑   *Martin - z dejín mesta*. 1. vyd. Martin : Vydavateľstvo Neografie, 2000. ISBN 80-88892-34-1. Kapitola Stavebný vývin mesta od stredoveku po dnešok, s. 483.

Súradnice: 49°03′44″S 18°56′31″V﻿ / ﻿49,062238°S 18,941975°V﻿ / 49.062238; 18.941975

  


| * z
* d
* u
 Mestské časti Martina (7) |
| --- |
| 
* Košúty
* Ľadoveň-Jahodníky-Tomčany
* Podháj
* Priekopa
* Sever
* Stred
* Záturčie

 |  |
**Filinos** (starogr. *Φιλίνος* – *Filinos*) bol päťnásobný olympijský víťaz v bežeckých disciplínach v 3. stor. pred Kr.

Filinos, syn Hégepolida z ostrova Kos, bol v starovekom Grécku päťnásobným olympijským víťazom na troch po sebe idúcich hrách, a to v rokoch 264 a 260 pred Kr. v behu na jedno stadion a behu na dve stadiá a v roku 256 pred Kr. v behu na dve stadiá. V bežeckých disciplínach sa presadil aj na ostatných celogéckych hrách, z pýtických a z nemejských hier si odniesol po štyri víťazné vence a z isthmických hier až jedenásť. V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval *periodonikés* (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos* (pravidelný obeh).

Filina v staroveku ospieval básnik Theokritos zo Syrakúz, ktorý prežil časť svojho života na ostrove Kos. Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, uvádza, že sochu Filina videl v posvätnom okrsku olympijskej *Altidy*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 133
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,17,2.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 297.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**František Weiss** (\* 16. marec 1717, Trnava – † 10. január 1785, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský matematik a astronóm.

Životopis
---------

Jeho otec bol František Vajsz a matka Mária Šajčinová. Študoval na univerzite v Trnave, kde získal doktorát z filozofie a v roku 1770 sa stal univerzitným profesorom. Spočiatku vyučoval na jezuitských gymnáziách v Skalici, Rábe a v Košiciach.

Na trnavskej univerzite prednášal matematiku a astronómiu (od 1752). Na svojej alma mater bol tiež dekanom filozofickej fakulty (1770 – 1772) a rektorom (1775). Podľa plánov Maximiliána Hella postavil v Trnave hvezdáreň (1756) a od 1762 bol jej riaditeľom. V roku 1777 sa spolu s univerzitou presťahoval do Budína, kde vybudoval nové observatórium a prednášal praktickú astronómiu. Weiss ako prvý rozvíjal na Slovensku a v Budíne astronómiu na vedeckej úrovni. Konal pravidelné pozorovania a výsledky uverejňoval v zahraničí i v ročenke, ktorú sám vydával. Bol to vlastne prvý odborný prírodovedecký časopis v Uhorsku. František Weiss presne vypočítal polohu trnavského observatória, dlhodobo sledoval východy a západy obežníc Jupitera, konjunkcie planét a ich mesiacov, prechod Venuše popred slnečný kotúč a roku 1761 aj zatmenie Slnka. V sedemdesiatych rokoch 18. storočia bol Weissovým asistentom Juraj Šajnovič, ktorý neskôr sprevádzal Maximiliána Hella na ceste do Wardö. Na observatóriu sa konali aj pravidelné meteorologické pozorovania, merala sa teplota, tlak vzduchu, zrážky, oblačnosť a sila vetra.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portálAstronomický portál |

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Trnava; pokrstený ako Franciscus Vajsz
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 119201976
* ISNI: 0000 0001 1633 4337
* LCCN: n91030035
* NK ČR: mzk2007417262
* PIM: PIM217526
* VIAF: 45937406
* WorldCat: lccn-n91030035
*Scéna predstavuje svadbu Peirithoa a Hippodameie, ktorej sa zúčastnili Kentauri*, nástenná maľba z Pompejí
**Eurytión** (starogr. Εὐρυτίων – Eurytión, lat. *Eurytion*) je v gréckej mytológii Kentaur žijúci v horách Tesálie, bol najsilnejší z Kentaurov.

Eurytión bol jedným z Kentaurov, divokých poloľudí či polokoní, ktorí žili v horách Tesálie. Medzi Kentaurami bol Eurytión považovaný za najsilnejšieho.

Na pozvanie kráľa Lapithov Peirithoa sa spolu so svojimi druhmi zúčastnil jeho svadby. V priebehu hostiny sa však Kentauri opili a vyvolali bitku. V priebehu bitky sa Eurytión vrhol na novomanželku Hippodameiu a pokúsil sa ju uniesť. Kentauri potom nasledovali jeho príklad a pokúsili sa uniesť ostatné prítomné lapithské ženy. Grécki hrdinovia, ktorí boli tiež pozvaní na túto svadbu ale tomu zabránili a v krvavom boji väčšinu Kentaurov pozabíjali.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Ovidius, *Metamorphoses*, 12,210.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eurytión na českej Wikipédii.*
Pápežský palác v Avignone
**Avignonské zajatie** je obdobie rokov 1309 – 1378, keď pápeži sídlili namiesto Ríma v Avignone vo Francúzsku. 

Tomuto kroku predchádzal spor francúzskeho kráľa Filipa IV. s pápežom Bonifácom VIII. potom ako pápež vydal bulu Unam sanctam, v ktorej požadoval prioritu duchovnej moci nad svetskou. Spory vyvrcholili pápežovou smrťou. Filip IV. následne presadil v kardinálskom zbore zvolenie Klementa V. za nového pápeža.

Týmto krokom sa v 14. storočí pápežský štát dostal pod silný vplyv Francúzska a došlo k veľkému úpadku katolíckej cirkvi. Sídlo v Avignone si vybudoval, vraj kvôli lepším podmienkam pre chatrné zdravie, Klement V. ktorý bol úplne závislý od francúzskeho panovníka. Jeho nasledovníci tiež zostávali úplne vo vleku francúzskej politiky a pápežský dvor sa luxusným životným štýlom nijako nelíšil od svetských panovníckych dvorov. 

Urban V. sa v roku 1367 pokúsil znovu usadiť v Ríme, ale kvôli nepriateľskej až nebezpečnej situácii sa v roku 1370 vrátil do Avignonu. O prenesenie pápežského stolca sa usiloval aj jeho nástupca Gregor XI. ktorý sa nakoniec v Ríme objavil v roku 1377. 

Urban VI. bol pre podozrenie z duševnej choroby zosadený a namiesto neho bol zvolený Klement VII. Tým začal dlhý rad vzdoropápežov, keď sa obaja muži vzájomne exkomunikovali a Klement VII. sa presídlil opäť do Avignonu. Aj po ich smrti trvalo zostávali dvaja pápeži, jeden v Ríme a druhý v Avignone. Európske štáty sa rozdelili podľa toho, ktorému pápežovi stranili. Bolo to škandálne obdobie súčasne vládnucich pápežov, kedy prestíž pápežského úradu klesla na dno. Jednota cirkvi bola obnovená až na kostnickom koncile v roku 1417 voľbou Martina V.

Literatúra
----------

* Gelmi, J. 1994: *Papežové. Od svatého Petra po Jana Pavla II.* Praha.
* Mawxell - Stuart, P. G. 1998: *Papežové, život a vláda. Od sv. Petra k Janu Pavlu II.* Praha.
* Rendina, C. 2005: *Příběhy papežů, dějiny a tajemství*. Praha.

Referencie
----------

1. ↑  BUDAJ, Marek. *Dejiny sveta od A po Z*. Bratislava : Príroda, 2013. ISBN 978-80-07-02138-9.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Avignonské zajetí na českej Wikipédii.*
**Gaius Avidius Cassius** (\* cca 130 – † júl 175) bol rímsky veliteľ, správca provincie a uzurpátor, ktorý v roku 175 krátko vládol Egyptu a Sýrii.

Informácie o jeho živote sa dochovali v dielach rímskeho historika Cassia Diona. Bol to významný vojenský veliteľ, ktorý sa za vlády Marca Aurelia zúčastnil na vojne proti Partom (v rokoch 161 – 166 po Kr.). Po skončení vojny zostal v Sýrii ako vojenský veliteľ a správca provincie Sýrie. V roku 175 po Kr. sa rozšírila správa o tom, že Marcus Aurelius zahynul v počas markomanských vojen. Manželka Marca Aurelia – Faustina ml. údajne vyzvala Avidia Cassia, ako jedného z najschopnejších vojenských veliteľov, aby sa chopil moci. Správa o smrti Marca Aurelia bola falošná, Marcus Aurelius začal pripravovať výpravu proti Avidiovi Cassiovi, ale toho zabil stotník centúrio jeho vojska a pokus o uzurpáciu skončil.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Avidius Cassius na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 118848631
* ISNI: 0000 0003 9905 3323
* LCCN: n84056206
* VIAF: 50622155
* WorldCat: lccn-n84056206
**Amebóza** je infekčné ochorenie spôsobené prvokmi z rodu *Entamoeba*, hlavne *Entamoeba histolytica*.

Ide o jedného z najrozšírenejších ľudských parazitov. Vyskytuje sa po celom svete, najviac v rozvojových krajinách, kde je rozšírená vďaka zlej hygiene a vlhkému podnebiu. Pôvodne sa predpokladalo, že Entamoeba histolytica je infikovaných asi 10 % celosvetovej populácie, ale 90 % z toho tvorí *Entamoeba dispar*.

Krajiny s vysokým výskytom infekcie sú napríklad Mexiko, Vietnam, India či Egypt.

Nákaza
------

Zdrojom nákazy je chorý človek alebo bezpríznakový nosič. Choroba sa prenáša zažívacím traktom, najčastejšie požitím kontaminovanej vody alebo potravín, ale aj kontaktom s chorým človekom. Inkubačná doba je 2 – 4 týždňov.

Priebeh ochorenia
-----------------

Amebóza sa prejavuje ťažkými hnačkami, kŕčovitými bolesťami brucha a výrazným nutkaním na stolicu. Stolica môže obsahovať krv a hlien. Horúčka sa vyskytuje asi u tretiny chorých. Medzi komplikácie patrí predovšetkým krvácanie do zažívacieho traktu, rektálny prolaps a zápal slepého čreva. Neliečené ochorenie môže prejsť do chronickej fázy. Tá je charakterizovaná opakujúcimi sa bolesťami brucha, plynatosťou a úbytkom telesnej váhy. Okrem postihnutia čreva môže dôjsť k infekcii ďalších orgánov. Najčastejšie je vznik pečeňového abscesu. Sprevádza ho horúčka s triaškou, bolesť brucha a zväčšenie pečene.

Liečba
------

Základom liečby sú antibiotiká, všetky prípady ochorenia sa liečia na infekčnom oddelení. Pečeňové absces sa tiež lieči antibiotikami, v prípade neúspechu je nutný chirurgický zákrok. Prevenciou je dodržiavanie základných hygienických pravidiel. Osoby, ktoré žili dlhú dobu v rizikových oblastiach, by mali byť po návrate vyšetrené a prípadne liečené.

Referencie
----------

1. ↑  FARRAR, Jeremy; HOTEZ, Peter; JUNGHANSS, Thomas. *Manson's Tropical Diseases*. [s.l.] : Elsevier Health Sciences, 2013-10-26. ISBN 9780702053061. S. 664–671.
2. ↑   Amoebiasis. *Releve Epidemiologique Hebdomadaire*, April 1997, s. 97–9. Dostupné online. PMID 9100475.
**Zákon z 27. apríla 1976 o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon)** (iné názvy: **Stavebný zákon**, **zákon č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku**) je zákon, ktorý právne vymedzuje základné úlohy a povinnosti účastníkov stavby. 

Na stavebný zákon naväzovali vyhlášky č. 105/1981 Zb.(1981-1987), č. 5/1987 Zb. (1987-1990), č. 43/1990 Zb. (1990-1992) a zmenou stavebného zákona č. 262/1992 Zb. boli stanovené podmienky o dokumentácii stavieb. Tieto predpisy určovali náležitosti dokumentácie pre prípravu, schvaľovanie a realizáciu stavby. Uvádzajú základné pojmy, druhy dokumentácie, schvaľovanie prípravnej a projektovej dokumentácie, štátnu expedíciu, autorský dozor a záverečné technicko-ekonomické vyhodnotenie stavieb. Územné plánovanie určuje ciele a úlohy, podklady, druhy a obsah, obstarávanie, územné konanie a územné rokovanie. Stavebný poriadok obsahuje predpisy pre oprávnenie projektovej a inžinierskej činnosti, predpisy pre používanie výrobkov pre stavbu, povolovanie nových stavieb, žiadosti o stavebné povolenie, vytýčenie stavieb, užívanie a kolaudáciu, zmeny v užívaní, údržbe a odstraňovaní stavieb. Obsahuje tiež predpisy pre štátny stavebný dozor.

Základné pojmy
--------------

* *Stavba* – zahŕňa všetky práce a dodávky stavebných materiálov a zariadení potrebných na vybudovanie nových prostriedkov.
* *Súbor stavieb* – tvorí viac stavieb vzájomne súvisiacich a budovaných pre spoločenský cieľ.
* *Stavebný objekt* – je priestorovo-ucelená časť stavby.
* *Unifikácia* – je zjednotenie rozmerov prvkov a technologických postupov pred stavebný objekty.
* *Modulová koordinácia* – je to dohovor o rozmeroch pre stavené objekty.
* *Technická normalizácia* – súhrn predpisov a pravidiel pre kreslenie a projektovanie stavebných výkresov podľa typov konštrukcií.

Zdroj
-----

* HÁJEK, V. *Pozemné staviteľstvo I pre 1. roč. SPŠ stavebných*. Bratislava : Alfa, 1989.
Súradnice: 49°04′05″S 20°12′18″V﻿ / ﻿49,068°S 20,205°V﻿ / 49.068; 20.205

**Popradská rovina** je geomorfologickou časťou Popradskej kotliny. Nachádza sa v jej juhozápadnej časti, západne od mesta Poprad.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vnútorné Západné Karpaty* → *Fatransko-tatranská oblasť* → *Podtatranská kotlina* → *Popradská kotlina* → ***Popradská rovina***
\*\*\*
Územie sa nachádza v strednej časti Podtatranskej kotliny, v juhozápadnej časti podcelku Popradská kotlina. Zaberá rovinaté územie v okolí rieky Poprad, približne od Mengusoviec po východný okraj Popradu. Na južnom okraji leží mesto Svit, v severnej časti leží obec Batizovce. Západným smerom susedí Štrbská pahorkatina, severne nadväzuje Lomnická a juhovýchodne Vrbovská pahorkatina, všetky patriace do Popradskej kotliny. Juhozápadný okraj ostro vymedzuje Dúbrava, podcelok pohoria Kozie chrbty.

Vysoko položenou rovinou pretekajú od západu na východ viaceré vodné toky, pričom os územia tvorí riečka Poprad. Na tomto pomerne neveľkom území priberá Mlynicu, Háganský potok a v Poprade i Velický potok, ktorý neďaleko letiska priberá Batizovský potok.
Územím roviny vedú významné dopravné koridory; Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice), cesta I/18 (Liptovský Mikuláš – Levoča) i železničná trať Žilina – Košice. V Poprade cestné ťahy križuje I/66 (Rožňava – Kežmarok) a z mesta vedie i dopravné spojenie so Starým Smokovcom – cesta II/534 a železničná trať Poprad – Starý Smokovec. Na východnom okraji mesta sa na hlavnú železnicu pripája i regionálna trať do Starej Ľubovne a severozápadne od mesta leží medzinárodné letisko.

Ochrana územia
--------------

Prevažná časť Popradskej roviny leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít v tejto časti Popradskej kotliny leží prírodná rezervácia Jelšina a juhozápadného okraja sa dotýka prírodná rezervácia Baba.

Turizmus
--------

Juhozápadná časť Popradskej kotliny s mestom Poprad je dôležitým prestupným miestom turistov a návštevníkov, smerujúcich do Tatier. Tie patria k najvýznamnejším turistickým destináciám krajiny a práve z Popradu vedú najkratšie spojenia do centra pohoria. Samotná Popradská rovina je pomerne husto osídlená a neponúka významnejšie turistické zaujímavosti, s výnimkou historického centra mestskej časti Spišská Sobota. Obľúbeným je tiež akvapark AquaCity Poprad. 

Zo značených turistických trás vedie  zelená značka:

* z Popradu cez Gánovce do Kvetnice
* zo Svitu do *Lopušnej doliny*

Referencie
----------

1. ↑   Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2019-06-03]. Dostupné online.
2. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2019-06-03]. Dostupné online.
3. 1 2 3   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-06-03]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Popradská kotlina
* Podtatranská kotlina
* Geomorfologické členenie Slovenska
Brunichilda
**Brunichilda**, prípadne **Brunhilda**, (\* asi 545/550 – † 613, zavraždená) bola franská kráľovná.

Bola dcéra vizigótského kráľa Athanagilda a Goiswinthy. Od jari roku 566 manželka kráľa Sigiberta I. východofranského kráľa z Remeša, ktorý bol roku 575 zavraždený. Potom si vzala Merowecha († 577), druhého syna kráľa Chilpericha I..

Brunichilda získala vládu v Austrázii a po smrti Fredegundy v celej Franskej ríši ako regentka za svojho syna Childeberta II. (571–596) a po jeho smrti roku 696 sa stala regentkou za svojich vnukov Teudeberta II. a Teudericha II.. Za jej vlády sa posilnila moc majordomátu. Jej moc sa rozpadla, keď musela vykúpiť vpád Avarov v Durínsku.

Ďalšie roky strávila väčšinou v Chalon-sur-Saône na dvore vnuka Teudericha, až kým ju vládca Neustrie Chlotar II. nedal roku 613 rozštvrtiť, pretože ju považoval za zodpovednú za všetky ukrutnosti, ktoré sa od roku 575 prihodili Merovejovcom. Pochovaná je v kostole Sv. Martina v Autune.

Dejepisci ju tradične považujú za vzor zlomyseľnej, ale ráznej panovníčky. Niekedy sa považuje sa predlohu Brunhildy, prípadne Kriemhildy, v Piesni o Nibelungoch.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brunichilda**

Autoritné údaje: * BnF: 12496021d
* GND: 11947204X
* ISNI: 0000 0001 1850 0861
* LCCN: n90724321
* VIAF: 8198676
* WorldCat: lccn-n90724321
**Ichthyosaurus** (v preklade *rybí jašter*) je vyhynutý rod spodnojurského morského plaza z čeľade Ichthyosauridae. Je jedným z najlepšie preštudovaných rodov ichtyosaurov a celej skupine dal aj názov. Ichtyosaurus bol tiež prvým fosílnym stavovcom, ktorého takmer kompletná kostra bola objavená v Anglicku začiatkom 19. storočia Mary Anningovou.

Charakteristika
---------------

Ichtyosaurus bol jediným a pomerne malým zástupcom svojej čeľade (jeho dĺžka sa pohybovala okolo 2 metrov). Mal špicatú zužujúcu sa hlavu s množstvom drobných ostrých zubov a krátkym krkom. Nozdry mal umiestnené blízko očníc. Namiesto párov nôh mal vždy po stranách tela dve krátke plutvy a s ďalšou dorzálnou plutvou na chrbte. Týchto päť plutiev používal na kormidlovanie. Štúdiom pigmentov zo zachovaných zvyškov jeho kože sa zistilo, že bol hnedastej alebo tmavozelenej farby.

Spôsob života
-------------

Tento tvor bol dravec, loviaci predovšetkým ryby a hlavonožce (sépie). Spoliehal sa pritom na svoj skvelý zrak a tiež dobrý sluch. Mláďatá sa rodili najprv chvostom napred, čím sa zabránilo riziku utopenia počas pôrodu.

Nálezy
------

Jeho fosílne pozostatky boli objavené na území dnešného Belgicka, Veľkej Británie, Nemecka a Švajčiarska. Za najväčšie nálezisko ichtyosaura sa pokladá Holzmaden (obec v Bádensko-Württembersku), kde sa našli stovky jeho kostier. Boli tu objavené aj kostry ešte nenarodených mláďat a napríklad aj vzácne odtlačky obrysu tela.

V kultúre
---------

Obrí ichtyosaurus sa objavuje v slávnej knihe Julesa Verna, *Cesta do stredu Zeme*, kde zápasí a nakoniec vyhrá nad plesiosaurom. V tomto románe sa zdá byť ichtyosaurus väčší, než tomu bolo v skutočnosti.

Druhy
-----

* †*Ichthyosaurus breviceps*
* †*Ichthyosaurus communis*
* †*Ichthyosaurus conybeari*
* †*Ichthyosaurus intermedius*

Galéria
-------

* Lebka druhu Ichthyosaurus intermedius.Lebka druhu *Ichthyosaurus intermedius*.
* Veľkostné porovnanie ichtyosaura s človekom.Veľkostné porovnanie ichtyosaura s človekom.

Referencie
----------

1. ↑  MAISCH, M.W. MATZKE, A.T. The Ichthyosauria. *Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde Serie B (Geologie und Paläontologie)*, 2000, roč. 298, s. 1 - 159.
2. ↑  MAISCH, M.W. REISDORF, A.G.; SCHLATTER, R.; WETZEL, A. A large skull of Ichthyosaurus (Reptilia: Ichthyosauria) from the Lower Sinemurian (Lower Jurassic) of Frick (NW Switzerland). *Swiss Journal of Geosciences*, 2008, roč. 101, s. 617 - 627.
3. ↑  BÖTTCHER, R.. Neue Erkenntnisse über die Fortpflanzungsbiologie der Ichthyosaurier. *Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde Serie B (Geologie und Paläontologie)*, 1990, roč. 164, s. 1 - 51.
**Id, ego a superego** sú podľa Freudovej psychoanalýzy tri základné časti osobnosti človeka. Tento model ľudskej osobnosti prvýkrát popísal Sigmund Freud vo svojej knihe *Das Ich und das Es* z roku 1923.

Id
--

**Id** alebo tiež **„ono"**, je jedna z troch zložiek teórie osobnosti podľa Freuda. Psychoanalytik tvrdí, že všetko je založené na uspokojovaní slasti a **id** tento rys ľudského nevedomia predstavuje a zastupuje. Je zložkou vrodenou, primárne je preň dosahovať slasť; funguje iracionálne v oblasti podvedomia (alebo tiež nevedomia), a to bez výnimky.

V modernej psychológii označuje *id* vášeň, pudy, priania, túžby, spontánnosť. Jeho protiváhou je *ego*. Ak dôjde k nejakému vážnemu narušeniu vo vývoji osobnosti (s krátkodobým alebo dlhodobým trvaním), následkom môže byť rozpoltenie osobnosti na osobnosť, kde prevažuje *id* a osobnosť, kde prevažuje ego (napr. bipolárna afektívna porucha).

Ego
---

Pojem **ego**, alebo tiež **„Ja"**, sa riadi princípom reality a vyrovnáva pôsobenie zložky sociálnej *(superego)* a pudovej *(id)*. Je vedomé i predvedomé a výsledkom jeho činnosti je naše správanie. Je to vedomie seba, uvedomenie si svojej identity, s odlíšením seba od okolitého prostredia.

V modernej psychológii [chýba zdroj] sa týmto pojmom označuje nielen *ego* podľa Freuda, ale aj zložka, ktorú vyčlenil ako *superego*. Ide o racionálnu zložku, ktorá sa riadi princípmi svedomia, povinnosti a sociálnych istôt. Jej opakom je stále *Id*. Ak dôjde vo vývoji človeka k nejakej chybe (krátko aj dlhodobo vznikajúcej), môže nastať porucha rozpoltenia osobnosti (napr. schizofrénia).

Freudovský pojem „ego" nie je úplne totožný so všeobecným významom slova „ja", ktoré sa chápe ako označenie ľudskej jedinečnosti a odlišnosti od ostatných ľudí.

V Ego-analýze (Rapport, Hartman), ako zložke neofreudizmu, sa hovorí o *Ego-funkciách*, ku ktorým sa zaraďuje vedomie, pozornosť i myslenie.

Superego
--------

**Superego**, alebo tiež **„Nadja"**, je ďalšia z troch zložiek osobnosti podľa Freuda. Riadi sa princípom dokonalosti: „chce" byť dokonalé z hľadiska spoločnosti a pôsobí vedome i nevedome. Vzniká vplyvom výchovy alebo okolia, ktoré na nás má vplyv a snaží sa nás civilizovať v súlade so štandardami spoločnosti, v ktorej vyrastáme. Je našou zažitou vnútornou morálkou alebo tiež svedomím.

V dnešnej modernej psychológii sa už pojem *superego* nepoužíva a nahradil ho pojem *ego*, ktoré však podľa Freuda tiež existuje a má vlastný a odlišný význam.

Zdroje
------

* Ďurič, L. Bratská, M.: *Pedagogická psychológia: Terminologický a výkladový slovník*, SPN - Mladé letá, 1997, ISBN 80-08-02498-4
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ego, superego a id na českej Wikipédii.*
Rodový erb
**Karol Sentiváni** (staršie: Szentiványi, \* 16. január 1802, Banská Bystrica – † 26. január 1877, Budapešť) bol politik, krajinský hodnostár, statkár a významný člen šľachtického rodu z Liptovského Jána.

Jeho otec bol Ladislav Sentiváni, matka Helena rod. Serdaheliová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Pešti, právo na reform. akadémii v Sárospataku. Statkár na rodovom majetku, župan gemersko-malohontskej župy. Roku 1839 a 1847 vyslanec na uhorskom stavovskom sneme, prívrženec reformného hnutia uh. strednej šľachty a maď. revolúcie 1848-1849, vládny komisár v Sedmohradsku. Stúpenec maďarsko-rakúskeho vyrovnania. Poslanec uhorského snemu za Deákovu stranu, 1865 predseda poslaneckej snemovne.

Dielo
-----

* *Országgyűlesi beszéde*, Budapešť roku 1861

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karol Sentiváni**

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 35 - evanjelická cirkev Banská Bystrica; pokrstený ako Vilhelmus Carolus Szent-Ivány
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * PIM: PIM71436
Arnulf Korutánsky na romantickom portréte
**Arnulf Korutánsky** (\* 850 – † 8. december 899, Rezno) bol vládca Bavorska, neskôr Východofranskej ríše a neskôr cisár. Viedol časté vojny proti Veľkej Morave.

Život v dátumoch
----------------

* 876. 887: vojvoda Korutánska a „Panónie" [„od Koceľovej smrti" (876) „spravoval Panóniu" (teda Blatenské kniežatstvo); roku 884 stratil celú túto Panóniu v prospech Veľkej Moravy]
* 887 – 899: východofranský kráľ
* 888 – 899: vojvoda Bavorska
* 894 – 895/899?: kráľ Talianskeho kráľovstva
* 896 – 899: cisár

Arnulf a Veľká Morava
---------------------

Bol nemanželským synom východofranského kráľa Karolmana, od ktorého dostal v roku 876 Korutánsku marku a v tom istom roku po smrti Koceľa aj Panóniu (teda Blatenské kniežatstvo). 

Zo začiatku udržiaval dobré vzťahy s veľkomoravským kráľom Svätoplukom.

Východnú marku vtedy spravoval markgróf Aribo, spojenec Svätopluka. V roku 882 sa Východnej marky zmocnili Wilhelmovci (synovia Wilhelma a Engelšalka), ktorí odtiaľ vyhnali Ariba. Svätopluk ich odtiaľ v tom istom roku vyhnal a spustošil im majetky. Wilhelmovci v roku 883 utiekli k Arnulfovi a stali sa jeho vazalmi. Zároveň v roku 882 do juhovýchodnej oblasti Veľkej Moravy vpadli Bulhari a Svätopluk dostal informácie, že sa tak stalo so súhlasom Arnulfa, a že Arnulfovi ľudia "stroja úklady o" Svätoplukov život. Keď Arnulf na Svätoplukovu výzvu odmietol podporovať Wilhelmovcov a odprisahať, že nepodporuje Bulharov a úklady o Svätoplukov život, Svätopluk ešte v roku 883 spustošil a obsadil Arnulfovu Panóniu a zostal tam celý rok. Výpravu zopakoval v roku 884, čím bolo územie od Viedenského lesa na západe po Drávu na juhu pripojené k Veľkej Morave. V roku 884 sa Svätopluk stretol s cisárom Karolom III. Tučným a dohodli sa, že hranicou ich ríš bude Viedenský les. Na to v roku 885 uzavrel so Svätoplukom mier aj Arnulf. 

V roku 887 Arnulf povstal proti svojmu strýkovi východofranskému kráľovi Karolovi III. Tučnému a v tom istom roku sa sám dal v Tribure zvoliť za východofranského kráľa. Výprava kráľa Arnulfa proti polabským Slovanom, ktorú podnikol v roku 889, bola neúspešná, preto sa usiloval zlepšiť vzťahy s kráľom Svätoplukom. No po víťazstve nad Normanmi v bitke pri Löwene v roku 891 začal získavať spojencov pre vojenskú výpravu proti Veľkej Morave. V lete v roku 892 za podpory maďarských jazdeckých družín vtrhol na veľkomoravské územie. Franské vojsko sa však muselo stiahnuť, pretože vo Východnej marke vypukli nepokoje. V nasledujúcom roku znovu zaútočil proti Svätoplukovi, ale utrpel porážku a sotva si zachránil život.

V roku 894 zomrel kráľ Svätopluk. Jeho syn Mojmír II. uzavrel s Arnulfom mier, pričom mu postúpil Panóniu, územie terajšieho Maďarska. V roku 895 uznali zvrchovanosť kráľa Arnulfa aj české kniežatá. O rok neskôr bol Arnulf korunovaný za rímskeho cisára. Neskôr podnikol ďalšie výpravy proti oslabenej Veľkej Morave, no Mojmír II. sa ubránil. Arnulf zomrel v Regensburgu, kde je aj pochovaný.

Autoritné údaje: * BnF: 162970466
* GND: 118650440
* ISNI: 0000 0000 7970 4588
* LCCN: nb2004000816
* NK ČR: xx0187486
* VIAF: 266365345
* WorldCat: lccn-nb2004000816
**Vince Gilligan** (rodné meno: **George Vincent Gilligan, Jr.**; \* 10. február 1967 Richmond, Virgínia, USA) je americký scenárista, producent a režisér. Pracoval na seriáli *Akty X* ako scenárista a producent. Známy je hlavne ako tvorca seriálu *Breaking Bad (Perníkový tatko)* a aktuálne aj jeho spin-off *Better Call Saul*.

Kariéra
-------

### Akty X

Gilliganovi sa podarilo presadiť, keď sa stal členom štábu seriálu *Akty X*, ktorý vysielala americká stanica Fox od 10. septembra 1993 do 19. mája 2002. Pôvodne len ako fanúšik seriálu, poslal televízii svoj scenár, z ktorého sa nakoniec vyvinula epizóda "Soft Light" počas druhej série seriálu. Gilligan dokopy napísal ďalších 29 častí.

### Breaking Bad

V roku 2008 sa začal vysielať Gilliganov vlastný seriál *Breaking Bad (Perníkový tatko)*, pre ktorý občas písal scenáre a robil režiséra. Dokopy napísal scenár ku 13 častiam a režíroval 5, vrátane prvej a poslednej epizódy. Seriál napriek nízkej sledovanosti počas prvých štyroch sérií začal postupne získavať ocenenia a fanúšikov a od jeho skončení v roku 2013 je považovaný za jeden z najlepších televíznych dramatických seriálov všetkých čias. Seriál taktiež vstúpil do Guinessovej knihy rekordov ako najlepšie hodnotený seriál všetkých čias.

### Better Call Saul

V apríli 2013 AMC prejavila záujem o spin-off populárneho *Breaking Bad (Perníkový tatko)*, ktorý by bol zameraný na právnika Saula Goodmana. Seriál *Better Call Saul* mal premiéru 8. februára 2015 a AMC si objednala druhú sériu, teda 13 častí, ešte pred premiérou prvej série.

Referencie
----------

1. ↑   *Why AMC's Breaking Bad beats Mad Men, The Sopranos, and The Wire.* [online]. Grantland, 2.8.2011. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vince Gilligan**

Autoritné údaje: * BnF: 14101375v
* GND: 140545832
* ISNI: 0000 0001 0859 6775
* LCCN: n99032272
* NK ČR: xx0186183
* VIAF: 107230905
* WorldCat: lccn-n99032272
Rieka Arno vo Florencii, Taliansko
Tok rieky Arno
**Arno** je rieka tečúca cez Toskánsko v Taliansku.

Rieka pramení v údolí Casentino v Apeninách a tečie smerom na juh. Pri meste Arezzo sa stáča na západ a preteká napríklad Florenciou a Pisou. S dĺžkou 241 kilometrov je to najväčšia rieka v regióne. 

Medzi jej prítoky patria rieky: 

* Sieve (60 kilometrov)
* Bisenzio (49 kilometrov)
* Era
* Elsa
* Pesa

Prietok Arno je veľmi premenlivý. V mieste, kde opúšťa Apeniny, sa pohybuje medzi 0,56 m³ za sekundu a 3 540 m³ za sekundu.

Na rieke boli v minulosti často povodne, ale nové priehrady postavené v posledných rokoch situáciu značne upokojili. Povodeň v roku 1966 prerazila násypy vo Florencii, zabila najmenej 40 ľudí a úplne zničila alebo poškodila milióny umeleckých diel a vzácnych kníh. Aj 40 rokov po povodni čakajú ešte stovky diel na reštauráciu.

Arno v Pise, neďaleko Ponte della Fortezza

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Arno (rieka)**
**Stavcovorebrové skĺbenie** (lat. *articulatio costovertebralis*) - je pohyblivé spojenie rebra so stavcom. Keďže rebrá sú párové kosti, i skĺbenie je symetrické. Tvoria ho dva samostatné kĺby:

* *skĺbenie hlavičky rebra* (lat. *articulatio capitis costae*)
* *priečnorebrové skĺbenie* (lat. *articulatio costotransversalis*)

Pohľad na stavcovorebrové skĺbenie zhora. (Gray´s Anatomy, 1918.)

Articulatio capitis costae
--------------------------

Spája kĺbnu plôšku hlavičky rebra (*facies articularis capitis costae*) s kĺbnou jamkou na tele stavca (*fovea costalis*). Jamku v skutočnosti tvoria dve susediace foveae costales priľahlých stavcov a okraj medzistavcovej platničky - výnimkou sú I. XI. a XII. rebro, ktoré majú samostatnú jamku na príslušnom hrudnom stavci. Kĺbne puzdro na povrchu spevňuje väz, tzv. *ligamentum capitis costae radiatum* a kĺbnu dutinu rozdeľuje na dve časti ďalší väz, *ligamentum capitis costae intraarticulare*, ktorý spája hlavu rebra s medzistavcovou platničkou (teda chýba u I. XI. a XII. rebra).
  
Kĺb inervujú vetvičky z medzirebrových nervov a zásobujú vetvičky z medzirebrových tepien.

Articulatio costotransversalis
------------------------------

Spája tuberculum costae s processus transversus príslušného stavca. Kĺbne puzdro spevňuje väz, *ligamentum costotransversale*. Nervové a cievne zásobenie kĺbu je z rovnakého zdroja ako pri predchádzajúcom kĺbe.

| * z
* d
* u
Oporná sústava |
| --- |
| Základné termíny | 
* kosť
* okostica
* spojenie kostí
	+ kĺb
	+ synchondróza
	+ synostóza

 | Kostra hrudníka zozadu |
| Chrbtica | 
* stavce
* krížová kosť
* kostrč
* spojenia chrbtice

 |
| Kostra hrudníka | 
* rebrá
* sternum
* spojenia hrudníka

 |
| Lebka | 

|  |  |
| --- | --- |
| Tvárová časť | 
* nosová kosť
* slzná kosť
* dolná nosová mušľa
* lícna kosť
* podnebná kosť
* čeľusť
* čerieslo
* sánka

 |
| Mozgová časť | 
* záhlavná kosť
* spánková kosť
* čelová kosť
* čuchová kosť
* klinová kosť
* temenná kosť
* vomer

 |

 |
| Panva | 
* panvová kosť
	+ bedrová kosť
	+ sedacia kosť
	+ lonová kosť

 |
| Kostra končatín | 
* kostra hornej končatiny
* kostra ruky
* kostra dolnej končatiny
* kostra nohy

 |
| Kĺby | 
* kĺby trupu
* kĺby hornej končatiny
* kĺby dolnej končatiny

 |

| * z
* d
* u
Anatómia človeka |
| --- |
| 
* dýchacia sústava
* endokrinná sústava
* krycia sústava
* miazgová sústava
* nervová sústava
* obehová sústava
* oporná sústava
* pohybová sústava
* rozmnožovacia sústava
* tráviaca sústava
* vylučovacia sústava

 | Ľudská lebka |
**American Museum of Natural History** alebo **Americké prírodovedné múzeum** je jedno z najväčších múzeí sveta. Nachádza sa v Upper West Side na ostrove Manhattan v New Yorku v Spojených štátoch amerických. Pozostáva z 25 prepojených budov, ktoré ukrývajú 46 sál so stálymi výstavami, výskumné laboratória a renomovanú knižnicu. Zbierky múzea obsahujú viac ako 32 miliónov exemplárov, z ktorých môže byť vystavený len malý zlomok. Múzeum zamestnáva viac ako 200 vedcov a každý rok sponzoruje viac než 100 špecializovaných vedeckých expedícií.

História budovy
---------------

Múzeum bolo založené roku 1869. Než bolo postavené jeho súčasné sídlo, bolo umiestnené v starej budove Arsenal v Central Parku. Múzeum založili Theodor Roosevelt st. otec prezidenta Theodora Roosevelta, John David Wolfe, William T. Blodgett, Robert L. Stuart, Andrew H. Green, Robert Colgate, Morris K. Jesup, Benjamin H. Field, D. Jackson Steward, Richard M. Blatchford, John Pierpont Morgan, Adrian Iselin, Moses H. Grinnell, Benjamin B. Sherman, AG Phelps Dodge, William A. Haines, Charles A. Dana, Joseph H. Choate, Henry G. Stebbins, Henry Parish a Howard Potter. Uskutočnil sa tak sen prírodovedca Alberta S. Bickomora, ktorý za založenie prírodovedného múzea v New Yorku loboval po niekoľko rokov. Jeho žiadosť, zaštítená mocnými sponzormi, získala podporu guvernéra štátu New York Johna Thompsona Hoffmana, vďaka ktorému bolo múzeum 6. apríla 1869 oficiálne založené.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **American Museum of Natural History**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku American Museum of Natural History na anglickej Wikipédii.*