recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jelešnica** je potok v centrálnej časti okresu Bánovce nad Bebravou. Je to ľavostranný prítok Bebravy, má dĺžku 8 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení na okraji Strážovských vrchov, v podcelku Zliechovská hornatina, v časti Kňaží stôl, na juhojuhovýchodnom svahu Bradla (561,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 300 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na juh, vytvára oblúk prehnutý na východ a pokračuje juhozápadným smerom, pričom vstupuje do Nitrianskej pahorkatiny, do časti Bánovská pahorkatina. Tu preteká intravilánom obce Ľutov, sprava priberá prítok (1,5 km) z Bradlovej doliny, obcou ďalej preteká severojužným smerom a zľava priberá prítok z oblasti Stráne. Pod obcou sa najprv stáča na západ, potom na juhozápad a z pravej strany priberá Jelšie. Potom pokračuje severojužným smerom intravilánom obce Prusy a následne popri osade Bažantnica na ľavom brehu. Na dolnom toku sa ešte esovito stáča, vteká do geomorfologickej časti Bebravská niva, kde tečie juhojuhozápadným smerom a v lokalite Dolné lúky sa napokon stáča k ústiu na juhozápad. Na území mesta Bánovce nad Bebravou, v blízkosti sídliska Dubnička, sa v nadmorskej výške cca 199 m n. m. vlieva do Bebravy.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Bebravy |
| --- |
| *Bebrava* → *Nitra* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* **Bebrava**
* Bradliansky potok
* Bratinovský potok
* Brekovský potok
* Cebovský kanál
* Dendeš
* Dubnička
* Haláčovka
* **Hydina**
* **Inovec**
* Jelešnica
* Jelšie
* Kopanička
* **Livina**
* **Machnáč**
* Miezgovský potok
* Pravotický potok
* **Radiša**
* Rajčiansky potok
* Rybiansky kanál
* Sítenský potok
* Slamený potok
* Slatinka
* Solčiansky potok
* **Svinica**
* Timoradzský potok
* Trebichavský potok
* Vrbovský potok
* Zlobina

 |
| Vodné plochy | 
* vodná nádrž Prusy

 |
**Július Komora** (\* 9. január 1900, Motyčky – † 4. február 1982, Bratislava) bol slovenský pedagóg a včelár.

Životopis
---------

V roku 1911 – 15 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1915 – 19 na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach a v Spišskej Novej Vsi.

Pôsobil ako učiteľ v Hornej Zubrici (1919 – 1921), Partizánskej Ľupči (1921 – 1931), riaditeľ ľudovej školy v Šenkviciach (1931 – 1938), v Bratislave-Kolibe (1938 – 1960).

Od roku1929 prispieval do časopisov. Zostavoval výchovne zamerané scénky so včelárskou tematikou.

Ocenenie
--------

* 1969 – Závodníková medaila
* 1973 – Zlatá plaketa Slovenského zväzu včelárov

Dielo
-----

* *Čítanka pre 4. ročník národných škôl*, Bratislava, 1953 (spoluautor)
* *Včelársky záujmový krúžok na škole*, Bratislava, 1959
* *Mladý včelár*, Bratislava, 1963 (spoluautor)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20031124105
* VIAF: 84289164
Titulná strana rukopisu Carmina burana
**Carmina Burana** je súbor stredovekých pijáckych, ľúbostných a iných básní a piesní, pochádzajúci z 11. - 13. storočia, spísaný okolo roku 1230. Básne známe z rukopisu nájdeného v benediktínskom kláštore v Benediktbeuern, v dedinke na úpätí bavorských Álp. Rukopis je v súčasnosti uložený v Štátnej bavorskej knižnici.

Názov
-----

Latinský názov *Carmina Burana* vytvoril Johann Andreas Schmeller, nemecký lingvista v roku 1847. Odkazuje na hornonemecké *Bur* (pripomínajúce nemecký názov Bavorska: Bayern). *Carmina Burana* teda znamená „piesne z Bavorska".

Jazyky
------

Najväčší počet z asi dvesto básní je napísaný v stredovekej latinčine, ďalšie sú v tzv. *hornej nemčine*, či dialektoch francúzštiny. Zaujímavé je, že niektoré z nich sú v tzv. makarónčine, čo je kombinácia niekoľkých jazykov v jednom texte (tu latinčina a horná nemčina alebo francúzština).

Básne nie sú napísané v klasických latinských metroch hexametra či pentametra, väčšinou je použitý nepravidelný rytmus, ale verše sa zvyčajne rýmujú striedavým rýmom.

Časti rukopisu
--------------

Rukopis je rozdelený do šiestich častí:

* *Carmina ecclesiastica* (náboženské témy)
* *Carmina moralia et satirica* (satirické a moralistické piesne)
* *Carmina amatoria* (ľúbostné piesne a piesne oslavujúce jar)
* *Carmina potoria* (pijácke piesne)
* *Ludi* (náboženské hry)
* *Supplementum* (doplnky - obsahujú napr. iné varianty starších piesní)

Zhudobnenie textu
-----------------

Text bol veľakrát zhudobnený, najznámejšie zhudobnenie je bezpochyby z roku 1924, keď Carl Orff zhudobnil 24 básní.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Carmina Burana (manuskript)**

Pozri aj
--------

* Goliardi

Externé odkazy
--------------

* Bibliotheca Augustana - Kompletný text celého rukopisu
* Latinský text s anglickým prekladom 24 básní, ktoré použil Orff
Súradnice: 48°08′41″S 17°06′21″V﻿ / ﻿48,144844°S 17,105962°V﻿ / 48.144844; 17.105962

**Baštová ulica** je úzka ulica v Starom Meste v Bratislave v historickom centre mesta. Nachádza sa medzi Kapucínskou, Klariskou a Michalskou ulicou. Bola budovaná pozdĺž mestských hradieb.

Pôvodné pomenovania
-------------------

Jej prvé pomenovanie je z roku 1440, no vystriedala niekoľko názvov. Postupne sa volala v 1440 *Schlosser-Gasse (Zámočnícka)*, v 1676 *platea Seraria*, v 1740 *Henker-Gassl (Katova ul.)*, v 1742 *Häncker-gässl*, v 1757 *Freymanns-Gassel*, v 1779 *beym Freymann*, v 1792 *Zwinger Gassel (Baštová)*, v 1832 *Zwingergässchen*, v rokoch 1848 - 1850 na Halácsyho pláne *Zwinger Gässl*, v roku 1862 *Basteigasse*, v roku 1879 *Zwingergasse, Kekész utca* a od roku 1921 jej zostal súčasný názov *Baštová*, ako výsledok poslovenčenia názvu.

História
--------

Pôvodne bola obývaná najmä židovskou časťou obyvateľstva. Keď Židia v čase tureckých nájazdov ušli z mesta, mesto im až do roku 1848 zakázalo pobyt v meste. V roku 1760 bola na ulici vybudovaná studňa, v roku 1768 kanalizácia, v roku 1804 vodovodné potrubie. V roku 1880 mala ulica 10 domov a približne do súčasnej podoby sa dostala v roku 1938 regulačnou zastavovacou úpravou.

Zaujímavosti
------------

Baštová ulica je považovaná za najužšiu ulicu v Bratislave. Zaujímavá je aj tým, že v dome číslo 7 býval kedysi mestský kat.

Významné budovy
---------------

Na ulici sa nachádzajú galérie (Nova, Open Gallery), reštaurácia (Michalská brána) a sídla rôznych spoločností (Nadácia otvorenej spoločnosti) a hotel (Tower Studio Apartment).

Galéria
-------

* pohľad z Michalskej ulicepohľad z Michalskej ulice
* 
* 
* galéria Novagaléria Nova

Referencie
----------

1. ↑   *Abecedný zoznam ulíc Bratislavy a pomenovaných priestranstiev* [online]. Hlavné mesto SR Bratislava, rev. 2015-11-29, [cit. 2016-06-30]. Dostupné online.
2. 1 2 3  HORVÁTH, Vladimír. *Bratislavský topografický lexikon*. Bratislava : Tatran, 1990. ISBN 80-222-0229-0.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Baštová ulica (Bratislava)**

Externé odkazy
--------------

* Baštová ulica na mape Bratislavy
**Henrik Böhm**  (\* 10. apríl 1867, Várpalota – † 23. október 1936, Budapešť) budapeštiansky architekt, predstaviteľ monumentálneho historizmu ovplyvnený maďarskou a wagnerovskou secesiou.

Štúdium
-------

Strednú školu navštevoval v Stoličnom Belehrade a dokončil ju v Budapešti. V roku 1890 získal diplom stavebného inžiniera na Technickej univerzite v Budapešti. Ďalšie roky študoval na školách v Rakúsku, Holandsku, Švédsku, Dánsku a Nemecku.

Prax
----

V roku 1896 otvorili spolu s Hegedűs Ármin-om ateliér. Jeho najkrajšou navrhnutou budovou bolo Csáktornyai kasíno, ktoré bolo postavené v roku 1904. S Hegedűsom obaja prijímali zákazky aj samostatne. No vo väčšine prípadov navrhovali spolu.

Tvorba na území Maďarska
------------------------

* Mestský úrad Ujpest , 1899
* Török-bankház budova banky, doslovne „Turecká budova banky", Budapes – nám. Szervitta, 1905
* Mestský úrad v Pestszenterzsébet, 1906
* Vágóhíd Ujpest, 1911
* Ubytovňa v Budapesti nám. Horváth Mihály-a, prvá budova v Maďarsku z čisto oceľovej nosnej konštrukcie, 1925
* Szülőotthon (pôrodnica, domov pôrodníctva), Ujpest, 1928
* Pesti Izraelita Hitközség Alapítványi Gimnáziuma (tento projekt už bol navrhnuté, Henrik Böhm len prepracoval pôvodné návrhy Vojtecha Lajtu, Budapešť, 1931

### Mestský úrad v Pestszenterzsébet

Pri vystavení projektu Mestského úradu verejnosti sa našlo veľa kritikov. Hoci budova ešte ani nestála, mnoho ľudí sa obávalo, že budova bude o pár rokov nevhodná, príp. úzka. Iní sa zase obávali, že navrhovatelia budovy chcú prízemie prenajať podnikateľom na obchody a pod. Dokonca sa kritici obávali, že na fasáde je mnoho estetických výstrelkov, ktoré sa vplyvom počasia rýchlo zničia. A tým pádom budú nutné časté rekonštrukcie. Kritici sa však takmer vo všetkom mýlili. Budova je dostatočne široká, a čo sa týka počasia a jeho vplyvu na budovu, aj po viac ako 100 rokoch budova prijíma návštevníkov a za túto dobu nebola nutná žiadna vážnejšia rekonštrukcia. Azda jediná vec, v ktorej sa kritici nemýlili je, že prízemie je naozaj prenajaté pre rozmanité účely. 
Stavba budovy sa začala 13.5.1899. A v stavbe sa pokračovalo tak extrémnou rýchlosťou, že 28.mája toho roku sa už v denníkoch objavili prvé fotky pohľadníc s motívom tejto budovy. 
Do budovy sa mohli nasťahovať jej užívatelia už 1.8.1900.
Dnešným požiadavkám už budova nevyhovuje a preto sa po viac ako 100 rokoch postavil nový mestský úrad v Ujpesti oproti starému mestskému úradu.

Tvorba na území Slovenska
-------------------------

V Piešťanoch realizovali s architektom Árminom Hegedüsom niekoľko významných kúpeľných budov:

* Irma balneoterapia, Piešťany, Kúpeľný ostrov 4, realizácia trvala od roku 1909 do roku 1912
* Thermia Palace, Piešťany, Kúpeľný ostrov 12, realizácia projektu prebiehala v rokoch 1909 až 1912
* Kúpeľná budova Pro Patria, Piešťany, Kúpeľný ostrov 18, realizácia projektu sa začala v roku 1915 a skončila rok na to.

Zdroje
------

* Dulla, Moravčíková: *Architektúra Slovenska v 20.storočí*, Slovart 2002
* regi.ujpest.hu

Autoritné údaje: * abART: 107249
* Web umenia: 1004145
|  |
| --- |
| **Pavonis Mons** |
| topografická mapa Pavonis Mons a okolia*topografické útvary Marsu* |
| Poloha | 246,6°E × 0,8°N |
| Max. výška | 14,1 km |
| Priemer | 375 km |
| Názov | Pávia hora *(lat.)* |

**Pavonis Mons** je štítová sopka na Marse. Ide o prostrednú z troch veľkých sopiek v oblasti Tharsis na západnej pologuli Marsu. Nachádza sa na rovníku a 113° západnej dĺžky. Vulkán vyčnieva 7 km nad okolitú krajinu. Podobne ako ostatné sopky v oblasti je Pavonis Mons tvorená bazickými horninami a pyroklastickým materiálom.

Počas detailného snímkovania sopečného kužeľa bol na spodnej strane východného úbočia objavený geologický útvar, ktorý sa nazýva priekopová prepadlina, ktorá je vyplnená reťazcom eliptických jám. Ich genéza je viazaná na pohyb tektonických platní, alebo na vyzdvihnutie časti platne vplyvom magmatickej činnosti. Na vrcholku sopky je možné pozorovať pravidelnú kruhovú kalderu.

Pavonis Mons vznikol asi pred 3,9-3,6 miliardami rokov. Na základe pozorovanej početnosti kráterov sa odhaduje, že posledná erupcia nastala pred 25 miliónmi rokov.

1. Olympus Mons
2. Tharsis Tholus
3. Ascraeus Mons
4. **Pavonis Mons**
5. Arsia Mons
6. Valles Marineris

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál slnečná sústava |
Animation Logo
**Máša a medveď** (rus. Маша и Медведь – Maša i Medveď) je ruský animovaný seriál pre deti. Pojednáva o príhodách nezbedného dievčatka Maši a medveďa Mišu, bývalého cirkusového artistu.

Seriál je pripravovaný za pomoci 3D grafiky. Jeho producentmi sú Andrej Dobrunov, Oleg Kuzovkov a Dmitrij Lovejko. Po prvýkrát bol vysielaný 7. januára 2009 na ruskom kanáli Rossija 1. Vydavateľmi je zverejňovaný aj na portáli YouTube. V súčasnosti (2022) má seriál 103 epizód. Dĺžka väčšiny z nich sa pohybuje okolo 7 minút.

Postavy
-------

### Máša (Alina Kukuškinová)

Miluje lízanky, cukríky, pohyb, huncútstva, hranie sa s medveďovými trofejami, s loptou a otázky, veľa otázok.

### Medveď (Boris Kutnevič)

Bývalý populárny cirkusový medveď, ktorý v lese hľadá zaslúžený odpočinok. Táto postava nerozpráva. S Mašou komunikuje gestami.

### Vedľajšie postavy

Medvedica, králik, vlci, veverička, ježko, panda, tiger, tučniak, Dedo Mráz, a rôzne zvieratá z dvora (sliepky, kohút, koza).

Vysielanie na Slovensku
-----------------------

Seriál vysiela Slovenská televízia (RTVS) ako večerníček na Jednotke a Dvojke. Seriál sa vysiela aj na kanáli MINIMAX.

Časti
-----

### 2009

* „Prvé stretnutie"
* „Do jari nebudiť"
* „Raz, dva, tri jedlička horí"
* „Prišla jar"
* „Na rybačke"

### 2010

* „Stopy"
* „S vlkmi žiť"
* „Zavolaj mi, zavolaj!"
* „Deň varenia"
* „V škole"
* „Ľadové revue"
* „Uzavreté územie"
* „Hra na schovávačku"

### 2011

* „Na lyžiach"
* „Buďte zdraví"
* „Kaša"
* „Vzdialení príbuzní"
* „Veľké pranie"
* „Skúška orchestra"
* „Fúzatý a pruhovaný"
* „Sama doma"
* „Štikútka"

### 2012

* „Sirôtka"
* „Dobrú chuť"
* „Hókus, pókus"
* „Renovácia"
* „Olejomaľba"
* „Ťah koňom"
* „Hit sezóny"

### 2013

* „Vitamín rastu"
* „Nová metla"
* „Keď sú všetci doma"
* „Sladký život"
* „Fotografia 9x12"
* „Ťažko je byť malým"
* „Dve na jedného"
* „Výprava na cestu"
* „Dnes je všetko naopak"
* „Rozprávka na noc"
* „Krása, hotová katastrofa"

### 2014

* „Kúzelná čiapka"
* „Film"
* „Hrdinovia sa nerodia"
* „Raz za rok"
* „Sherlock Holmes"
* „Učiteľ tanca"
* „Víťazstvo"

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky v ruštine (po rusky)
* Oficiálne stránky v angličtine (po anglicky)
**Lu Sün** (pchin-jin: *Lu Xun*, vlastným menom **Čou Šu-žen**; 25. september 1881 – 19. október 1936) bol čínsky spisovateľ, prekladateľ, esejista, básnik a literárny kritik, jeden z najvýznamnejších čínskych spisovateľov 20. storočia.

Život
-----

Pochádzal zo vzdelanej rodiny, skoro sa naučil čítať. Li Süna veľmi ovplyvnila otcova smrť na tuberkulózu, kvôli ktorej sa rozhodol študovať lekárstvo. Bol ale znechutený šarlatánstvom tradičnej čískej medicíny a preto študoval v japonskom Sendai medicínu západného smeru. Na štúdiách sa naučil po nemecky a anglicky a veľa čítal, hlavne západnú literatúru. Prvé eseje v klasickej čínštine začal písať v roku 1902. V roku 1903 sa oženil s čínskym dievčaťom. V roku 1904 opustil Sendai, v roku 1906 sa odsťahoval do Tokia, kde pracoval vo vyššom školstve. Publikoval preklady z ruštiny, v esejistike sa venoval prevažne dejinám čínskej literatúry a náboženstva.

Po návrate do Číny učil na pekingských školách. V roku 1918 publikoval pod svojim pseudonymom (odvodeným z dievčenského mena svojej matky) svoju prvú významnejšiu poviedku, *Kchuang-žen ž'ťi* ("Denník šialenca"), inšpirovanú rovnomennou Gogoľovou prózou, v ktorej pomocou zveličenia kritizoval prežitky v čínskej spoločnosti. Rýchlo sa stal jedným z najvýznamnejších čínskych spisovateľov. Jeho najslávnejšou poviedkou je *A Q čeng-čuan* ("Pravdivý príbeh o A Q, 1922), publikoval ale veľa poviedok a básní v próze. V roku 1927 sa odsťahoval do Šanghaja, kde žil až do svojej smrti. Patril k popredným ľavicovým spisovateľom, písal eseje, prekladal z ruštiny (hlavne Gogoľa, ktorého veľmi obdivoval). Bol aj jedným z prvých propagátorov esperanta v Číne. V roku 1936 začal trpieť tuberkulózou, kvôli ktorej zoslabol a cítil, že umiera. Venoval tejto téme niekoľko esejí (*Smrť*, *Aj toto je život*). Je pochovaný v mauzóleu v Šanghaji.

Slovenský výber jeho diela vyšiel pod názvami *Biele svetlo* (1952) a *Oheň a kvety* (1960).

Dielo
-----

Bol všestranný spisovateľ, kombinoval čínske a európske literárne techniky. Jeho štýl je popisovaný ako "súcitne ironický". Bol tiež jedným z prvých čínskych spisovateľov, ktorý písal hovorovým jazykom zbaveným od klasických konvencií. K jeho obvyklým témam patrila kritika sociálnej situácie v Číne a analýza čínskeho "národného charakteru". Komunistickým režimom bol často propagovaný, aj keď na sklonku života bol perzekvovaný. Je ale pre svoj presný popis problémov dnešnej Číny a myšlienkovú zložitosť uznávaný aj v západnom svete.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lu Sün (spisovateľ)**

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lu Sün na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 150690
* BnF: 11913415x
* GND: 118574647
* ISNI: 0000 0003 6868 2186
* LCCN: n50047988
* NK ČR: xx0003681
* SNK: 150173
* ULAN: 500321773
* VIAF: 29537230
* WorldCat: lccn-n50047988
**Janka Bleyová** (\* 9. február 1953, Banská Bystrica) je slovenská žurnalistka a autorka námetov a scenárov v rámci televíznej dokumentárnej tvorby. 

Pochádza z rodiny ekonómky Emílie Bleyovej (rod. Harmanovej) a právnika JUDr. Ctibora Bleya, ktorý stál pri zrode slovenského filmu ako spoluzakladateľ putovných kín a ako jeden z prvých riaditeľov Slovenského filmu.

Špecializácia v oblastiach
--------------------------

* zdravotníctvo – legislatíva v zdravotníctve
* ochrana práv pacientov
* etika a etický kódex v zdravotníctve
* problematika závislostí
* záchranárstvo
* lieková politika
* policajná kynológia

Spolupráca s odbornou verejnosťou
---------------------------------

Spolupracuje s významnými odborníkmi zo všetkých oblastí zdravotníctva, sociálnej práce, policajnej kynológie, záchranárstva atď.

Vo voľnom čase sa venuje písaniu námetov a scenárov a pomoci ľuďom v núdzi. V súčasnosti pôsobí ako redaktorka v Slovenskom rozhlas. Žije v Bratislave a má tri deti.

Jej prácu v prospech skvalitnenia zdravotnej starostlivosti a zlepšenia prístupu lekárov k pacientom ocenili také osobnosti ako Viliam Fischer, Christian Barnard, MUDr. Ivan Novotný, MUDr. Pavol Kunovský, MUDr. Eva Siracká a ďalší.[chýba zdroj]

Ocenenia
--------

* Slovenský syndikát novinárov
* Slovenský syndikát novinárov – Život bez drogy 2006
* Nadácia otvorenej spoločnosti

Externé odkazy
--------------

* Pozrite si výsledky Novinárskej ceny Literárneho fondu za rok 2016
**Jewish Encyclopedia** (dosl. *Židovská encyklopédia*) je encyklopédia, ktorú v rokoch 1901–1906 vydalo newyorské vydavateľstvo Funk and Wagnalls. V dvanástich zväzkoch obsahuje 15–000 článkov o dejinách, kultúre a náboženstve Židov až do roku 1901. Dnes je táto encyklopédia voľne prístupná na internete ako public domain.

Napriek tomu, že bola vydaná pred viac ako 100 rokmi, odborníci uznávajú túto encyklopédiu dodnes pre jej vysokú akademickú úroveň. Niektoré údaje sú už zastarané, ale mnoho materiálu má pre hebraistov a judaistov stále veľkú hodnotu.

Bibliografia
------------

* Isidore Singer, Cyrus Alder (eds.) et al. *The Jewish Encyclopedia*. New York: Funk and Wagnalls, 1901-1906. LCCN: 16014703

Referencie
----------

1. ↑  University of Toronto

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jewish Encyclopedia**

Externé odkazy
--------------

* *Jewish Encyclopedia* 1901–1906: Internetová verzia; použité pravidlá transkripcie hebrejčiny a aramejčiny sú vysvetlené tu
**Zoznam slovenských jazier** zahŕňa jazerá hradené, riečne, krasové. Z ľadovcových jazier sú uvedené len tie v Nízkych Tatrách, plesá Vysokých a Západných Tatier sú spracované v samostatných zoznamoch.

Slovensko: Zoznam jazier na SlovenskuBaňur
Bezedné
Blatné
Čierny Feld
Izra
Devínske
Jazernica
Silické
Jezerské
Veľké
Vrbické
Žakýlske
Smradľavé
Tajba
Puchmajerovej
Osturnianske
Opatovské
Morské oko
Malé Morské oko
Malé jazero
Malá Izra
Kotlík
Ksenino
Lúčanské
Lukové
Poloha jazier na Slovensku

Abecedné poradie.

1. Baňur
2. Bezedné
3. Blatné
4. Čierny Feld
5. Devínske jazero
6. Izra
7. Jazierko v Jazernici
8. Jašteričie jazero
9. Jezerské jazero
10. Kotlík
11. Ksenino jazierko
12. Lúčanské jazierko
13. Lukové pliesko
14. Malá Izra
15. Malé jazero
16. Malé Morské oko
17. Morské oko
18. Opatovské jazierko
19. Osturnianske jazero
20. Puchmajerovej jazierko
21. Smradľavé jazierko
22. Tajba
23. Veľké jazero
24. Vrbické pleso
25. Žakýlske pleso

Pozri aj
--------

* Zoznam plies vo Vysokých Tatrách
* Zoznam plies v Západných Tatrách
*
VKS
**12.7 mmm VSSK** (Vintovka snajperskaja speciaľnaja krupnokalibernaja – ostreľovačská špeciálna veľkorážna puška) **Vychlop** je tichá odstreľovacia puška, najnovšia z produktov konštrukčnej kancelárie KBP. Bola vyvinutá na zvláštnu žiadosť FSB (Federálna bezpečnostná služba – nástupca KGB) koncom roku 2002. Širšej verejnosti bola predstavená na jeseň 2005, počas výstavy zbraní INTERPOLITEX v Moskve.

Pušku využívajú špeciálne zložky FSB, zamerené na protiteroristickú a protikriminálnu činnosť. Údaje k tejto zbrani sú stále čiastočné a pochádzajú z letákov dodávaných výrobcom.

Určenie
-------

VSSK 12.7mm Vychlop je určená pre zvláštne operácie, kde je požadovaná možnosť tichej streľby s omnoho vyššou prieraznosťou ako u 9 mm pušky VSS. Typickým príkladom cieľov pre ktoré je určená sú autá, teroristi v nepriestrelných vestách, či osoby skrývajúce sa za silnou prekážkou (napr. nákladný automobil či stena)

Opis konštrukcie
----------------

Základom je nový náboj SC-130 (СЦ-130) kalibru 12,7 mm s oslabenou výmetnou náplňou, ktorá urýchli strelu na počiatočnú rýchlosť 290–295 m/s. Presný rozmer nábojnice zatiaľ nie je známy, ale predpokladá sa, že je 97 mm dlhá (celková dĺžka náboja je potom 130 mm), čo je omnoho menej, než štandardný ruský náboj 12,7x108 HMG (ktorého celková dĺžka je 145 mm). Štandardná strela náboja SC-130PT (СЦ-130ПТ) má hmotnosť 59 g , "vysoko priebojná" strela náboja SC-130VPS (СЦ-130ВПС) 76 g (1170 grainov). Účinný dostrel sa udáva 600 m a strela náboja SC-13VPS na 100 m prestrelí ruskú ťažkú nepriestrelnú vestu triedy 5 (US NIJ typ III) a zaručuje prebitie 16 mm oceľovej dosky na vzdialenosť 200m.

VSSK 12.7mm Vychlop je vybavená veľkým integrovaným tlmičom, ktorý je odmontovateľný kvôli potrebe uskladnenia či prevozu. Puška sama je konštruovaná ako bullpup, má sklápaciu dvojnožku, nastaviteľnú pažbu aj lícnicu. Puška je pravdepodobne poloautomatická – podrobnosti zatiaľ nie sú známe. Schránkový zásobník je na 5 nábojov.

Externé odkazy
--------------

* Opis a obrázok zbrane Vychlop na world.guns.ru(po rusky)/(po anglicky)
**Nitriansky diadém** predstavoval atribút moci nitrianskeho kniežaťa, rovnako ako bola Uhorská koruna symbolom zvrchovanosti uhorského kráľa nad krajinou.

Dejiny
------

Pokonanie kráľa Kolomana a kniežaťa Álmoša pri konsekrácii kláštora v Dömös, Viedenská obrázková kronika
Nitriansko bolo štátnym útvarom rozprestierajúcim sa na území dnešného Slovenska, ktoré v priebehu svojej existencie figurovalo niekedy ako suverénne kniežatstvo a v istom období ako pohraničné vojvodstvo v rámci Uhorska. V rannom období Uhorského kráľovstva predstavovalo časť krajiny, ktorou sa hlavná panovnícka vetva Arpádovcov snažila uspokojiť panovnícke nároky bočnej vetvy na vládu v Uhorsku. Na nitriansky trón neskôr zasadali nástupníci na korunováciu za uhorských kráľov. Panovníci Nitrianska sa museli odlíšiť od korunovaných kráľov Uhorska a rovnako tak potrebovali symbol svojej suverenity, ktorým sa stal práve kniežací diadém. Nitriansky diadém pochádza z 11.storočia, pričom nebol vyhotovený na území Nitrianska, či Uhorska, no bol vytvorený v zlatníckej dielni v Byzantskej ríši. Bol nájdený v blízkosti sídla kniežaťa v Ivanke pri Nitre. Týmto diadémom boli korunované nitrianske kniežatá a vojvodovia od 11. storočia. V historických spisoch môžeme dohľadať aj zmienku v Bratislavských análoch o jeho použití pri korunovácií nitrianskeho vojvodu Álmoša z roku 1098, kde sa píše, že kráľovi Kolomanovi bola na hlavu položená koruna, zatiaľ čo vojvoda Álmoš bol korunovaný diadémom;

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Colomannus rex coronatur et frater eius Almus diadema induitur. | "|
| – Annales Posonienes k roku 1098 |

Znak zvrchovanosti
------------------

V polovici 11. storočia si Nitrianske kniežatstvo počínalo zvrchovane a panovníka Bela I. možno označiť za nespochybniteľného suveréna. Jeho krajina mala presne stanovené hranice, samostatnú armádu, viedla vlastnú zahraničnú politiku, ktorá bola v istom čase zameraná dokonca proti Uhorsku a kráľovi Ondrejovi I. ktorý bol Belovým vlastným bratom. Knieža nechal dokonca raziť vlastné nitrianske mince, ktoré mali veľký význam z pohľadu heraldiky a navyše mali vyššiu hodnotu ako tie uhorské. Napriek tomu, že sa jedná o predheraldické obdobie, nechal knieža na nitrianskych karolínskych minciach upraviť razbu tak, aby z dvoch nad sebou nachádzajúcich sa krížov vznikol dvojkríž, podobný aký bol neskôr vyobrazený na nitrianskej zástave, či v kráľovskom erbe. Dvojkríž bol rovnako vyobrazený aj na diadéme. Vychádzajúc zo zhody v mieste nálezu, doby vzniku a zo symbolu na diadéme aj minciach, možno usudzovať, že dvojkríž už v tejto dobe plnil politickú a reprezentačnú symboliku.

Pozri aj
--------

* Nitrianske kniežatstvo
* Uhorská koruna (klenot)
* Vlajka Slovenska

Referencie
----------

1. 1 2 3  Ladislav Vrtel. *Osem storočí slovenskej heraldiky*. 3.. vyd. Martin : Vydavateľstvo Matice slovenskej, s. r. o. 2017. 303 s. ISBN 978-80-8115-247-4. S. 32-33.
2. ↑   *11. až 12. storočie* [online]. herldica.sk, 2007, [cit. 2007-09-08]. Dostupné online.
ThDr. **Gejza Porubszky** (maď. *Porubszky Géza*; \* 12. marec 1887, Hronovce – † 6. august 1971, Várpalota) bol rímskokatolícky kňaz a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska a maďarského kráľovstva.

Životopis
---------

Teologické štúdiá ukončil na Pazmáneu vo Viedni a získal tam doktorát. Začínal ako kaplán v Nagyoroszi a v Leviciach. Počas I. svetovej vojny bol dva roky poľným kaplánom na haličskom a talianskom fronte. Za túto činnosť mu bol udelený kaplánsky záslužný kríž s mečmi, Červený kríž s mečmi a tímový kríž Károly. V roku 1918 sa nakrátko stal kaplánom v Ostrihome a v Nových Zámkoch. Od roku 1921 bol farárom v Kameníne, kde zotrval až do roku 1938. Bol členom Krajinskej kresťansko-socialistickej strany. V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený za jej poslanca. O mandát prišiel v súvislosti so zmenou hraníc Česko-Slovenska po Viedenskej arbitráži v závere roku 1938. Ešte predtým 7. októbra 1938 sa v Bratislave zúčastnil na zasadnutí Maďarskej národnej rady, kde prítomní vyhlásili odtrhnutie sa od Česko-Slovenska. Po Viedenskej arbitráži v Štúrove oficiálne vítal prichádzajúcu maďarskú armádu. Následne bol kooptovaný do maďarského parlamentu ako zástupca novopripojených území. Poslancom zostal aj po voľbách v roku 1939 do roku 1944. Po skončení II. svetovej vojny bol vysídlený z Česko-Slovenska. Následne pôsobil ako farár v Hédervári.

Referencie
----------

1. ↑  PORUBSZKY, Gejza. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok IV. M – Q. Martin : Matica slovenská, 1990. 568 s. ISBN 80-7090-070-9. S. 524.
2. 1 2   *Porubszky Géza* [online]. , 2004-04-23, [cit. 2023-06-26]. Dostupné online.
3. ↑  HAEFFLER, István. *Országgyűlési almanach. Az 1939–44*. Budapešť : [s.n.], 1940. Dostupné online. S. 286. Archivované z originálu.
**Andrea Culková** (\* 17. júl 1977) je česká dokumentaristka, scenáristka a režisérka. Absolvovala pedagogickú fakultu Karlovej Univerzity a katedru dokumentu na FAMU. Jej filmy nesú výrazne vizuálne a esejistické prvky, spracováva v nich aktuálne témy podľa subjektívnych zážitkov a skúseností.

Tvorba
------

Počas kariéry vo filmovom priemyslu sa najviac venovala réžii dokumentárnych filmov, ktoré boli premietané na filmových festivaloch ako MFDF Ji.hlava alebo Jeden svet. Podieľala sa aj na tvorbe televíznych programov a seriálov, pracovala okrem réžií aj ako scenáristka, producentka alebo kameramanka.

Jej najznámejší film, *Cukr Blog (2014)* mal medzinárodnú premiéru v Dánsku na festivale CPH:DOX a dostal sa do distribúcie v zahraničných kinách, televízii či internetu. Vo filme spracováva vlastnú skúsenosť s tehotenským diabetom, skúma dôsledky konzumácie cukru na jednotlivca a na spoločnosť. Objavuje súvislosti medzi mentálnym zdravím a konzumáciou cukru.

V 2015 režírovala film *Art detektivka* v koprodukcii s Francúzskom o osude manželskej dvojice zo štyridsiatich rokoch dvadsiateho storočia.

O úvahe o význame súčasného umenia nakrútila film *Vzrušení (2016)*, H\*art on, názov ktorého je spojením slov hard on – erekcia, heart – srdce a art – umenie.

V rámci seriálu *Český žurnál* pracovala na epizóde *Exekuce*, v ktorej sa venovala pôvodu problému ľudí v exekúcií a snaží sa o naznačenie cesty von z bludného kruhu.

Film, na ktorom sa podieľala v úlohe režisérky, autorky scenáru a taktiež ako kameramanka a strihačka je *Žal žen (2020)*. Venuje sa v ňom klimatickej kríze, skúma emócie mužov a žien a zisťuje, že ženy prežívajú klimatickú zmenu oveľa intenzívnejšie ako muži.

Filmografia
-----------

* *Interní sdělení ve věci úřední (2004)*
* *Krásna Praha olympijská (2007)*
* *Příběhy domů (2007)*
* *Vesnicopis (2010)*
* *Lise Forell – sem fronteiras (2010)*
* *Češi na misi Jižní Sudan (2013)*
* *Celnice (2013)*
* *Svoboda ve škole (2013)*
* *Celnice: Uzdravme Česko! (2013)*
* *Cukr Blog (2014)*
* *Art detektivka (2015)*
* *Rok jinak (2015)*
* *H\*art on (2016)*
* *Český žurnál (Exekuce-S04E03)*
* *Žal žen (2020)*

Externé odkazy
--------------

* Andrea Culková v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Andrea Culková na webe Filmový přehled

Referencie
----------

1. ↑   *Andrea Culková* [online]. Filmový přehled, [cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Andrea Culková* [online]. csfd.cz, [cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑   *Cukr-blog (2014)* [online]. [Cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)
4. ↑   *Art detektivka (2015)* [online]. [Cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)
5. ↑   *H\*art on (2016)* [online]. [Cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)
6. ↑   *Český žurnál - Exekuce (S04E03) (2016)* [online]. [Cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)
7. ↑   *Žal žen (2020)* [online]. [Cit. 2023-02-17]. Dostupné online. (po česky)

Autoritné údaje: * abART: 105833
Solidus Tiberia III.
**Tiberios III.** alebo **Tiberios II.** (\* † 705) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 698 – 705. Jeho pôvodné meno bolo Apsimar. Z jeho príbuzných je známy predovšetkým jeho brat Hérakleios.

Na cisársky trón vyniesla vojvodcu Apsimara vzbura námorníkov vracajúcich sa z neúspešnej výpravy do severnej Afriky, kde Arabi nedávno dobyli Kartágo. Apsimar, ktorý v tom čase zastával funkciu *drungaria* loďstva, zamieril po svojej proklamácii smerom na Konštantínopol, ovládol mesto a dal cisárovi Leontiovi odrezať nos. Sám potom pod prijatým menom Tiberios prevzal vládu v ríši.

Počas vlády Tiberia III. pokračovali boje s kalifom Abdulmalikom (685 – 705), ktoré prebiehali hlavne v Malej Ázie, kam cisár vyslal svojho brata Herakleia vo funkcii *monostratega*. Byzantská ofenzíva síce viedla k istým úspechom v Cilicii (704), ale už v roku 705 Tiberiovu vládu ukončili Bulhari, ktorí na trón dosadili bývalého cisára Justiniána II. a ten dal Tiberia onedlho po prevrate popraviť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tiberios III.**

Externé odkazy
--------------

Tiberiova biografia (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Tiberios III.**Dynastia Herakleiovcov** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Leontios II.** | **cisár**698 – 705 | Nástupca**Justinián II.** |

Autoritné údaje: * BnF: 17168986h
* GND: 1159034702
* VIAF: 5151594341905350290
Tradičné kórejské šaty Hanbok
**Kórejčania** sú východoázijskou etnickou skupinou, ktorá obýva Kórejský polostrov. Ich jazykom je kórejčina.

Etnogenéza Kórejčanov je sporná. Predpokladá sa, že Kórejčania sú potomkami altajských kmeňov (čo ich spája s Mongolmi a Tunguzmi), ktoré na Kórejský polostrov prišli z oblasti strednej Sibíri približne medzi neolitom a dobou bronzovou a zmiešali sa so starším paleoázijským obyvateľstvom a prisťahovalcami z južnej Číny a Malajského polostrova. 

Na počiatku nášho letopočtu obývalo Kórejský polostrov viacero „kórejských" kmeňov, ktoré sa neskôr zjednotili v kráľovstve Silla (신라). To dalo impulz ku postupnému zjednoteniu kmeňov do jedného národa používajúceho jeden spoločný jazyk.

Celkový počet obyvateľov na polostrove dosahuje okolo 71 miliónov. Spolu s Kórejčanmi žijúcimi v ostatných krajinách (Čína, Kazachstan, Japonsko, USA, Kanada) je to okolo 75 miliónov (asi 16. miesto na svete v počte obyvateľov).

Kórejčania (na juhu polostrova) sami seba označujú menom „ľud Han". Pôvod tohto názvu môžeme hľadať v kmeňoch, tvoriacich tzv. Samhan (삼한, „Tri Han") t. j. federácie miništátov Mahan (마한), Činhan (진한) a Pjonhan (변한), formujúcich sa na juhu polostrova – južne od rieky Han-gang (한강).
Spoločné meno týchto kmeňov (Han) je pravdepodobne odvodené od slova „han" (한) t. j. vodca, vládca. Neskôr bol k tomuto rýdzo kórejskému slovu „priradený" čínsky znak 韓 a odvtedy znamená „kórejský".

Treba mať na pamäti, že aj Číňania sami seba volajú Han (92% populácie Číny t. j. okolo 1,3 miliardy ľudí sa hlási k etniku Han). Ale čínsky znak sa líši 漢, hoci výslovnosť je tá istá. Pôvod čínskeho Han je v čínskej dynastii Han (206 pred Kr. – 220 nl.).
**Juraj Bartal** (maď. Bartal György; \* 20. september 1820, Kráľovičove Kračany – † 25. október 1875, Fadd) bol uhorský politik, minister poľnohospodárstva, priemyslu a obchodu.

Životopis
---------

Jeho otec bol Juraj Bartal st. bratislavský podžupan, člen Maďarskej akadémie vied. Štúdium ukončil na Tereziánskej akadémii vo Viedni. V roku 1842 vstúpil do štátnej služby v Tolnianskej župe ako hlavný referent. V roku 1848 ho okres Pincehely v Tolnianskej župe vyslal za vyslanca Uhorského snemu. 

Narodil sa v kaštieli Lesné Kračany, ktorý nechal postaviť jeho otec a do rodového majetku Bartalovcov patril až do 2. svetovej vojny.

Po porážke Uhorskej revolúcie bol zajatý, ale po dvoch mesiacoch prepustený. Následne sa utiahol na svoje majetky v Tolnianskej župe. V roku 1861 sa stal podžupanom Tolnianskej župy a bol zvolený za poslanca Uhorského snemu. V roku 1865 sa stal predsedom Uhorskej kráľovskej miestodržiteľskej rady. V roku 1867 vstúpil do Deákovej strany (maď. *Deák-párt*, predchodkyňa Liberálnej strany). V marci 1874 sa stal ministrom poľnohospodárstva, priemyslu a obchodu a túto funkciu zastával do marca 1875. V roku 1875 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom obvode Kővárvidék (dnešné Rumunsko).

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bartal György (politikus) na maďarskej Wikipédii.*

Referencie
----------

1. ↑  BARTAL, Juraj. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok I. A – D. Martin : Matica slovenská, 1986. 544 s. S. 153.
2. ↑   *Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990* [online]. mek.oszk.hu, [cit. 2022-12-21]. Dostupné online.
3. ↑  slovago.sk, Pike. *Kaštieľ Lesné Kračany* [online]. slovago.sk, [cit. 2022-12-21]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 1232418021
* PIM: PIM44358
* VIAF: 3225161999098844610007
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Nemecký spolok*Deutscher Bund***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Rýnsky spolok ← Rakúske cisárstvo ← Pruské kráľovstvo | **1815 – 1848****1850 – 1866** | ↓ |

|  |
| --- |
| Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Frankfurt |
| Rozloha | 630 100 km² (1815) |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 29 200 000 (1815) |
| Jazyky | nemčina, taliančina, dolná nemčina, čeština, slovinčina, poľština, limburčina |
| Náboženstvo | rímsky katolicizmus, protestantizmus, judaizmus |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | Konfederácia |
| Vznik | 8. jún 1815 |
| Zánik | 23. august 1866 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Rýnsky spolok | Rýnsky spolok |
| Rakúske cisárstvo | Rakúske cisárstvo |
| Pruské kráľovstvo | Pruské kráľovstvo |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Severonemecký spolok | Severonemecký spolok |
| Rakúske cisárstvo | Rakúske cisárstvo |
| Bavorské kráľovstvo | Bavorské kráľovstvo |
| Württemberské kráľovstvo | Württemberské kráľovstvo |
| Bádenské veľkovojvodstvo | Bádenské veľkovojvodstvo |
| Hesseské veľkovojvodstvo | Hesseské veľkovojvodstvo |
| Luxembursko | Luxembursko |
| Lichtenštajnsko | Lichtenštajnsko |

 |

 |

**Nemecký spolok** (zastarano *Nemecký Bund*) bol politický zväzok nemeckých štátov (najmä Rakúska [vrátane Česka], Pruska, Bavorska, Württemburska, Hannoverska a Saska) v rokoch 1815 - 1866. V roku 1815 sa rozkladal na 630 100 km2 a mal 29,1 milióna obyvateľov (v roku 1865 47,7 milióna).

Bol vytvorený 8. júna 1815 na viedenskom kongrese ako „náhrada" za rímskonemeckú ríšu, ktorá zanikla v roku 1806.

Pôvodne doň patrilo 38 štátov (z toho 34 kniežatstiev a 4 slobodné mestá). V Prusku a Rakúsku patrili do Nemeckého spolku len tie územia, ktoré aj predtým patrili do rímskonemeckej ríše. V roku 1863 sa v dôsledku kúp alebo dedení medzi štátmi počet štátov v spolku znížil na 35. 

Po kríze v rokoch 1848 – 1849 bol obnovený Rakúskom v roku 1850, ktoré malo stále predsedníctvo. Zanikol v roku 1866 po rakúsko-pruskej vojne.

Jeho snem zasadal vo Frankfurte nad Mohanom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nemecký spolok**
**Gabriel Kazinci** (prídomok *Kazinczy de Kazincz et Alsóredmecz*; maď. *Kazinczy Gábor*; \* 18. júl 1818, Bracovce – † 18. apríl 1864, Bánhorváti ) poslanec uhorského snemu publicista, prekladateľ, člen - korešpondent Maďarskej akadémie vied. 

Narodil sa Štefanovi Kazincimu (bratrancovi Františka Kazinciho ) a Rozálii Boronkayovej v Bracovciach. Ako sedemročný začal svoje štúdiá v Sárospataku, ale po zhoršení zdravotného stavu, mu lekár odporučil zmeniť ovzdušie a tak v štúdiách pokračoval v Kežmarku.

V rokoch 1829 až 1832 študoval v Prešove.
Pod vplyvom príbuzného Františka Kazinciho, sa zahĺbil do štúdia jazykov a prekladateľstva. Už ako 14 ročný prekladá pre Maďarskú akadémiu vied. 
Po ukončení štúdií v Sárospataku v roku 1835 pôsobil v Bratislave počas zasadnutia uhorského snemu. V rokoch 1836 až 1838 pôsobil v Pešti ako novinár a pokúšal sa vydať svoje diela, čo však znemožnila cisárska cenzúra. Po tomto neúspechu odchádza domov a zapája sa do politického života v Zemplíne. V roku 1848 bol zvolený za poslanca snemu, kde sa stal jednou z vedúcich osobností Mierovej strany. Vystupoval proti riskantným a neuváženým krokom smerujúcim k revolúcii, a vystúpil aj proti vyhláseniu nezávislosti 14. apríla 1848.

Napriek tomu, ako poslanec snemu, bol po porážke revolúcie odsúdený vojenským súdom, avšak následne bol amnestovaný. Z Budapešti odišiel zlomený a deprimovaný do vidieckeho prostredia malej obce Bánhorváti. 
V roku 1858 sa stáva korešpondentom Maďarskej akadémie vied, v roku 1860 riadnym členom Kisfaludyho spoločnosti. V roku 1861 je opätovne zvolený za poslanca uhorského snemu.

Referencie
----------

1. ↑  KAZINCI, Gabriel. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok III. K – L. Martin : Matica slovenská, 1989. 448 s. ISBN 80-7090-019-9. S. 56.
2. ↑   *História - Oficiálna stránka obce Bracovce* [online]. www.obecbracovce.sk, [cit. 2023-01-12]. Dostupné online.
3. ↑   *�al�� text (1701)* [online]. ender.mtak.hu, [cit. 2023-01-12]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kazinczy Gábor (politikus) na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12904258t
* GND: 120990989
* ISNI: 0000 0001 1029 9120
* LCCN: n2002022737
* PIM: PIM75927
* VIAF: 77160386
* WorldCat: lccn-n2002022737
Manželstvo rovnakého pohlavia uzákonené
     Manželstvo rovnakého pohlavia uznané, ak je vykonané určitou inou jurisdikciou
     Vláda/súd zverejnil snahu legalizovať registrované partnerstvá, zákon nie je platný
     Registrované partnerstvá alebo iný typ civilného zväzku
     Neregistrované spolužitie
     Zväzky rovnakého pohlavia právne neuznané
**Manželstvo rovnakého pohlavia** (tiež známe ako homosexuálne manželstvo) je manželstvo medzi ľuďmi rovnakého pohlavia, a to v sekulárnom, či náboženskom kontexte. Pojmom **rovnosť manželstva** sa myslí právna rovnocennosť manželstva rovnakého a opačného pohlavia.

Na konci 20. storočia sa manželské obrady párov rovnakého pohlavia bez právneho uznania stali čoraz bežnejšie. Prvý zákon ustanovujúci manželstvo ľudí rovnakého pohlavia v modernej dobe bol prijatý v roku 2001 v Holandsku. K 1. Januáru 2019 je manželstvo rovnakého pohlavia právne uznané (celoštátne alebo v niektorých častiach) v nasledujúcich krajinách: Argentína, Austrália, Belgicko, Brazília, Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Holandsko, Island, Írsko, Juhoafrická republika, Kanada, Kolumbia, Kostarika, Luxembursko, Malta, Mexiko, Nemecko, Nový Zéland, Nórsko, Portugalsko, Rakúsko, Spojené Kráľovstvo, Spojené Štáty, Španielsko, Švédsko, Taiwan a Uruguaj. Okrem toho, Arménsko, Estónsko a Izrael uznávajú manželstvá párov rovnakého pohlavia platne uzatvorené v iných krajinách. Verejné mienky ukazujú nárast podpory pre právne uznanie manželstva rovnakého pohlavia v Austrálii a Oceánii, severnej a južnej Amerike a väčšine západnej Európy.

Referencie
----------

1. ↑   *Poll shows growing support for same-sex marriage* [online]. Sydney Morning Herald, 15. júl 2014, [cit. 2015-05-22]. Dostupné online.
2. ↑   *For several years a majority of Australians have supported marriage equality* [online]. Australian Marriage Equality Incorporated, [cit. 2015-05-22]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* *Initiative for equal Marriage Act presented to Parliament* [online]. Helsinki Times, 13. december 2013. Dostupné online.
* *Torstain täysitunnossa kansalaisaloite tasa-arvoisesta avioliittolaista* [online]. Parliament of Finland, 20 February 2014, [cit. 2014-02-20]. Dostupné online. (Finnish)
* *Eduskunnan työjärjestys* [online]. Ministry of Justice of Finland, [cit. 2014-02-20]. Dostupné online. (Finnish)
Rotunda svätého Martina na Vyšehrade
**Rotunda svätého Martina** je najstarší zachovaná stavba v oblasti pražského Vyšehradu a súčasne i najstaršia zachovaná rotunda na území hlavného mesta Prahy.

Dejiny
------

Bola postavená za kráľa Vratislava II. (panoval v rokoch 1061 až 1092), teda v poslednej tretine 11. storočia a pravdepodobne slúžila ako farský kostol vyšehradského predhradia.

Po víťazstve husitov nad cisárom Žigmundom Luxemburským v roku 1420 boli všetky cirkevné stavby na Vyšehrade zbúrané, zachoval sa len kapitulný chrám sv. Petra a Pavla a táto rotunda.

V roku 1650 začal Ferdinand III. stavať vyšehradskú citadelu. Všetko obyvateľstvo bolo vysťahované a rotunda slúžila ako pracháreň, neskôr ako sklad.

Osudu zbúrania tesne unikla ešte raz a to v roku 1841, kedy mala ustúpiť stavbe cesty z Nového Města na Pankrác. Veľkú zásluhu na jej uchovaní má gróf Karel Chotek. Musela však byť čiastočne prestavaná, aby vchod nezasahoval do cesty.

V roku 1845 rotundu zakúpila vyšehradská kapitula a dala ju v rokoch 1878–80 obnoviť podľa návrhu architekta A. Bauma. Na južnej strane bol vytvorený novorománsky portál podľa motívov prevzatých z Vyšehradského kódexu. Z tej istej inšpirácie vychádzali i Antonín König a Jan Heřman v nástennej maľba Krista vo vnútri rotundy. Novorománsky oltár je zo sliveneckého mramoru a oltárny obraz vytvoril František Sequens.

Pozri aj
--------

* Zoznam pražských pamiatok
* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rotunda svätého Martina (Vyšehrad)**

Súradnice: 50°03′49″S 14°25′18″V﻿ / ﻿50,063659°S 14,421552°V﻿ / 50.063659; 14.421552

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rotunda svatého Martina (Vyšehrad) na českej Wikipédii.*
**Krajná ľavica** (alebo aj **Strana krajnej ľavice**, maď. **Szélsőbal**) bola politická strana v Uhorsku, ktorá vyvíjala činnosť v rokoch 1861 až 1870 s programom obnovy štátoprávnej a ústavnej samostatnosti Uhorska a obnovy občianskych práv a slobôd na základe zákonov z roku

História
--------

Svoju činnosť strana začínala ako frakcia Rezolučnej strany, aj keď pred voľbami v roku 1861, keď jej kandidáti vystupovali s programom štátnej samostatnosti Uhorska pod názvom Krajná ľavica. Formálne to nebola samostatná strana a v uhorskom sneme jej poslanci boli členmi poslaneckého klubu Rezolučnej strany a tvorili ju prívrženci politiky Ľudovíta Košuta. Po rozpustení uhorského snemu v roku 1861, rovnako ako ostatné politické strany utlmila svoju činnosť a do volieb v roku 1865 opäť išla pod vlastným názvom, avšak stále ako frakcia pokračovateľky Rezolučnej strany - Strany ľavého stredu. Čelnými predstaviteľmi frakcie boli Ignác Helfy a Ernő Simonyi, aj keď Helfy nikdy nefiguroval ako oficiálny predseda strany.

Strana sa aj formálne osamostatnila v roku 1868 a do volieb v roku 1869 už išla ako samostatná politická strana. Predsedom strany sa stal Jozef Madarász a následne Daniel Irányi, ktorý viedol stranu aj v jej ďalšej fáze, keď sa v roku 1870 premenovala na (krajinskú) Osemaštyridsiatnickú stranu (maď. (Országos) 1848-as Párt, alebo 48-as Párt, slovensky aj (krajinská ) strana 1848, alebo Strana roku 48). 

### Výsledky volieb do uhorského snemu

| Voľby | Počet mandátov | Podiel mandátov | Parlamentná úloha |
| --- | --- | --- | --- |
| 1861 | 20 | 4,88% | opozícia |
| 1865 | 20 | 6,35% | opozícia |
| 1869 | 41 | 9,92% | opozícia |

Referencie
----------

1. ↑  ED. LIPTÁK, Ľubomír. *Politické strany na Slovensku 1860 - 1989*. 1. vyd. Bratislava : Archa, 1992. ISBN 8071150290. S. 68.
Súradnice: 62°36′S 29°45′V﻿ / ﻿62,600°S 29,750°V﻿ / 62.600; 29.750

**Joensuu** je hlavné mesto provincie Severná Karélia ležiaca vo východnej časti Fínska. Mesto založil v roku 1848 ruský cár Mikuláš I. a v súčasnosti v ňom žije 58 000 obyvateľov.

Vzdialenosť od Helsínk je približne 400 km.

V meste sídli známa Univerzita v Joensuu (angl. University of Joensuu, fín. Joensuun Yliopisto), ktorá bola založená v roku 1969. Taktiež kvôli prítomnosti tejto univerzity je Joensuu populačne veľmi mladé mesto, takmer 20 000 obyvateľov sú žiaci a študenti.

Joensuu býva prezývané aj hlavné mesto Európy v lesníctve, lebo blízke univerzity a ďalšie inštitúcie sa špecializujú na lesníctvo, ktoré bolo a je významným priemyselným zdrojom tohto regiónu.

Zaujímavosti
------------

Športová hala v Joensuu (Joensuun Areena) je najväčšou drevenou stavbou Fínska.

Partnerské mestá
----------------

* Germany  Hof, Nemecko
* Iceland  Ísafjarðarbær, Island
* Sweden  Linköping, Švédsko
* Norway  Tønsberg, Nórsko
* Lithuania  Vilnius, Litva

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Joensuu**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fínsky portál |
**Rutil** je minerál kryštalizujúci v tetragonálnej sústave, chemicky oxid titaničitý - TiO2.

Vlastnosti
----------

Rutil sa vyskytuje vo forme dlhostĺpcovitých, prizmatických alebo ihličkovitých kryštálov, vertikálne ryhovaných. Niekedy vytvára ihličky v kryštáloch kremeňa. Býva červeno, žlto, hnedo alebo čierno sfarbený. Väčšinou je nepriehľadný alebo priesvitný. Lesk rutilu je diamantový.

Nepôsobia naň kyseliny a má vysoký bod tavenia.

Vznik
-----

Vzniká predovšetkým ako akcesorický minerál v magmatitoch, žulách syenitoch, dioritoch, prípadne v metamorfitoch ako rula, svor. Pekne kryštalizovaný býva v žilách alpského typu. U nás je veľmi vzácny, aj keď bol prvýkrát opísaný (pod názvom bazaltový rubín) v roku 1772 z lokality Veľká Revúca (dnes Revúca).

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rutil**

Externé odkazy
--------------

* Rutil na www.mindat.org