recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Józef Jerzy Kukuczka** (\* 24. marec 1948, Katovice, Poľsko – † 24. október 1989, južná stena Lhoce, Nepál), "Jurek", bol poľský horolezec, jeden z najvýznamnejších horolezcov 20. storočia. 

18. septembra 1987 sa stal druhým človekom v histórii krátko po Messnerovi, ktorý stál na všetkých štrnástich osemtisícovkách.

Pochádzal zo skromných pomerov a jeho výstroj v horách (ručne šité, second hand) sa nedala porovnať s tým, čo mali k dispozícii lezci zo západu. Spolu s faktom, že na všetkých 14 osemtisícoviek vystúpil za 8 rokov (Messner za 16), pričom mal viac prvovýstupov aj zimných výstupov, to sú dôvody, prečo práve on je znalcami často považovaný za najlepšieho výškového horolezca 20. storočia. Zaostával vari len v schopnosti medializovať svoje výkony.

V Alpách 1973 prvovýstup na Petit Dru, 1975 na Grandes Jorasses. Mount McKinley zdolal v roku 1974. V Hindukúši Kohe Tez a Tirič Mír. Prvý, neúspešný pokus v Himalájach mal v roku 1977 na Nanga Parbate. Zoznam 14 úspechov je samostatne.

Na zimnej olympiáde v Calgary 1988 udelili R. Messnerovi a J. Kukuczkovi strieborné olympijské medaily (presnejšie Strieborné olympijské kruhy - ako ocenenie od MOV). Messner ju odmietol, Kukuczka svoju prijal.

Po dokončení zbierky osemtisícoviek na ne neprestal liezť. V roku 1988 vystúpil s A. Hajzerom alpsky a prvovýstupom na východný vrchol Annapurny. Zahynul v roku 1989 v dodnes len raz zlezenej južnej stene Lhoce v Himalájach - vo výške 8 200 m n. m. mu nevydržalo lano, ktoré predtým kúpil z druhej ruky v Káthmandu. Zahynul po 2000m dlhom páde do priepasti.

Výstupy na osemtisícovky
------------------------

* 1979 — Lhoce - normálka
* 1980 — Mount Everest - prvovýstup južným pilierom (s Andrzejom Czokom)
* 1981 — Makalu - prvovýstup, sólo
* 1982 — Broad Peak - normálka, alpský štýl
* 1983 — Gašerbrum II - prvovýstup, alpský štýl (oba Gašerbrumy s W. Kurtykom)
* 1983 — Gašerbrum I - prvovýstup, alpský štýl
* 1984 — Broad Peak - prvovýstup, alpský štýl (s W. Kurtykom)
* 1985 — Dhaulágirí - prvý zimný výstup (s A. Czokom)
* 1985 — Čho Oju - prvý zimný výstup, zároveň prvovýstup (so Z. A. Heinrichom)
* 1985 — Nanga Parbat - prvovýstup
* 1986 — Káčaňdžunga - prvý zimný výstup
* 1986 — K2 - prvovýstup, alpský štýl
* 1986 — Manaslu - prvovýstup, alpský štýl
* 1987 — Annapurna - prvý zimný výstup (s A. Hajzerom)
* 1987 — Šiša Pangma - prvovýstup, alpský štýl

Zdroj
-----

* I. Dieška a kol.: *Horolezectvo - Encyklopédia*, Šport 1989.
* M. Vranka: *Horolezectvo na prelome tisícročí*, 2003.

Autoritné údaje: * BnF: 121837703
* GND: 118964453
* ISNI: 0000 0000 7140 4775
* LCCN: no93024544
* NK ČR: jo2017949363
* VIAF: 12351711
* WorldCat: lccn-no93024544
Klinová kosť, pohľad zhora. (Gray´s Anatomy, 1918)
**Telo klinovej kosti** (lat. *corpus ossis sphenoidalis*) tvorí centrálnu časť klinovej kosti. Je časťou lebečnej bázy a je uložené pred telom záhlavnej kosti. Má tvar nepravidelného kvádra, ktorý je zadnou plochou spojený synchondrózou s telom záhlavnej kosti. Synchondróza sa okolo 20-ho roku života mení na synostózu.
Z bočných strán tela odstupujú veľké krídla, z hornej prednej strany malé krídla a zo zadnej dolnej strany krídlové výbežky klinovej kosti.

* klinové prínosové dutiny (*sinus sphenoidales*) - párová dutina v tele klinovej kosti s otvormi v prednej časti, ktoré ústia do nosnej dutiny; rozdeľuje ju často asymetrické kostené septum
* turecké sedlo (*sella turcica*) - priehlbina na hornej strane tela, v ktorej je uložená podmozgová žľaza - hypofýza. Po bokoch prebieha párová *arteria carotis interna* a pred sedlom sa krížia zrakové nervy (*chiasma opticum*)
* optický kanál (*canalis opticus*) - hlavná vstupná "brána" do očnice

Na prednej a dolnej ploche tela v strednej čiare prebieha lamela, ktorá sa vpredu spája s nosnou priehradkou (tu sa nazýva *crista sphenoidalis*), na dolnej strane na ňu nasadá radličná kosť (tu sa nazýva *rostrum sphenoidale*).

Zdroje
------

* Čihák R. *Anatomie 1.*
* Feneis H. *Anatomický obrazový slovník.*
Markianove mince na oslavu jeho víťazstva.
**Markian** (iné mená: **Markián, Markianos, Marcianus, Flavius Marcianus, Imperator Caesar Flavius Marcianus Augustus**; \* okolo 390 – † január 457) bol v rokoch 450 až 457 cisárom Byzantskej ríše.

Markian sa narodil v Trákii alebo v Ilýrii. Mladosť strávil rovnako ako jeho otec v armáde ako obyčajný vojak. Slúžil pod veliteľom vojska Asparom a zúčastnil sa na vojnách proti Peržanom a Vandalom. V roku 431 bol blízko Hippa Regia zajatý Vandalmi. Bol predvedený pred kráľa Geisericha, ktorý ho nakoniec prepustil, ale pod podmienkou, že už nikdy nezdvihne zbraň proti Vandalom.

Vďaka Asparovmu vplyvu sa stal veliteľom cisárskej gardy a neskôr dokonca získal titul senátora. Po smrti cisára Theodosia II. ho vybrali za manžela Theodosiovej staršej sestry a dedičke, Pulcherii. Na jej podnet bol potom Markian vyhlásený senátom, ľudom a armádou za cisára.

Hoci bol pod silným vplyvom Aspara, robil celkom úspešnú politiku. Prestal platiť hunskému náčelníkovi Attilovi každoročný tribút. Pretože Attila nemal dosť síl na dobytie Konštantínopola, hneď nato odtiahol na západ do Galie (451) a Itálie (452).

Markian uskutočnil finančné reformy a nechal zaľudniť vydrancované oblasti na Balkáne. V roku 452 odrazil útoky na Sýriu a Egypt a potom stabilizoval aj front v Arménii. Cirkevne, politicky a historicky bolo za Markianovej vlády veľmi dôležité odsúdenie monofyzitizmu na koncile v Chalcedóne v roku 451.

Čo sa Markianovi najmä vytýka, je jeho nezáujem o udalosti na západe, ktorý tak ponechal svojmu osudu. Nijako nezasiahol počas Attilových kampaní na západe. Rovnako nijako nebránil Geiserichovi vo vydrancovaní Ríma v roku 455.

V roku 453 sa znova oživil konflikt medzi Attilom a Markianom. Skôr ako vypukla vojna, však mocný hunský kráľ zomrel. Hovorí sa, že Markian vraj mal sen, v ktorom videl Attilov luk zlomený. O niekoľko dní neskôr jeho veľký nepriateľ zomrel. Po Attilovej smrti sa hunská ríša v následných zmätkoch rýchlo rozpadla a definitívne tak prestala predstavovať hrozbu pre východné cisárstvo.

Aj napriek krátkej vláde sa Markian pokladá za najúspešnejšieho a najlepšieho neskoroantického cisára. Poukazuje na to aj neskoršie zvolanie počas korunovácie nových cisárov: "Nech je tvoje panovanie rovnako úspešné ako Markianovo!"

Referencie
----------

* ZÁSTĚROVÁ, Bohumila, et al. *Dějiny Byzance*. 1. vyd. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8.

Pozri aj
--------

* Huni

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Markian**

Externé odkazy
--------------

* Rodokmeň valentiniánsko-theodosiovskej dynastie

  


|  |
| --- |
| Markian**Theodosiovská dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Theodosius II.** | **cisár**450 – 457 | Nástupca**Lev I.** |

Autoritné údaje: * GND: 102398291
* ISNI: 0000 0000 8052 8446
* LCCN: nb2010016337
* VIAF: 122025773
* WorldCat: lccn-nb2010016337
Vľavo keramická trojnožka (tripus) pod kuchynský hrniec (chytru), vpravo chytra s pieckou, 6. až 4. stor. pred Kr. Múzeum Agory v Aténach
Tvar
**Chytra** (starogr. *Χύτρα* – *chytra*) je typ starogréckej keramickej nádoby.

Chytra (hrniec), široký otvorený guľovitý džbán bez podstavca s jedným alebo dvomi uchami na okraji, bola keramická (aj bronzová ) nádoba na varenie. Niektoré z nich mali aj pokrývku. Chytra sa pred varením položila na keramickú piecku v tvare valca (piecka mala aj iné tvary) alebo okrúhlu trojnožku, pod ktorú sa založil oheň (mimo obydlia ju mohli položiť i na rozžeravené uhlíky).

Na aténskej agore sa počas archeologických vykopávok našlo takmer 500 fragmentov týchto kuchynských nádob. Mnohé rozdiely ich tvarov ale sťažujú vypracovať uspokojivý systém ich prezentácie. Väčšina z nich však bola guľatého tvaru, mala jedno ucho alebo dve uchá, ktoré boli orientované vertikálne alebo horizontálne.

V starovekých Aténach sa v mesiaci Anthestérión slávil (11. až 13. dňa) k pocte boha Dionýza sviatok *Anthestéria*. Posledný deň tohto sviatku sa nazýval *Chytrai* („*Hrnce*"), pretože boli Hermovi Chtioniovi (podsvetnému Hermovi) obetované hrnce obsahujúce strukoviny, aby sa tak uzmierili mŕtvi. Bol to zlovestný deň, keď sa po meste potulovali duchovia, ktorých obyvatelia mesta na konci dňa vyhnali s výkrikmi „*Preč, strašní duchovia, je koniec Anthestérií.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 380.
2. 1 2   Ritual, *Chytra*
3. ↑  Maxwell George Kanowski. *Containers of Classical Greece: A Handbook of Shapes*. New York : University of Queensland Press, 1984. ISBN 978-07-0221-744-9. S. 153.
4. 1 2  Susan I. Rotroff, American School of Classical Studies at Athens. *Hellenistic Pottery: The Plain Wares*. Princeton : ASCSA, 2006. ISBN 978-08-7661-233-0. S. 135.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 367.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chytra**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
O zvyšku po niečom pozri *Troska.*
Súradnice: 50°30′59″S 15°13′51″V﻿ / ﻿50,51639°S 15,23083°V﻿ / 50.51639; 15.23083

**Trosky** sú zrúcanina hradu v severných Čechách v Českom raji medzi mestami Turnov a Jičín. Leží v katastrálnom území obce Troskovice v okrese Semily v Libereckom kraji. Hrad je viditelný na veľkú vzdialenosť (prakticky z celej oblasti Českého raja) a je vizuálnou dominantou širokého okolia.

Umiestnenie
-----------

Z geologického hľadiska stojí hrad na kopci, vytvorenom dvojitým sopúchom z čadiča z obdobia treťohôr. Veže boli postavené na vrcholoch týchto sopúchov, nádvorie a samotné priestory hradu medzi nimi. Hrad a jeho okolie je v súčasnosti vyhlásený za prírodnú pamiatku, nakoľko steny tejto čadičovej hory obývajú vzácne druhy rastlín a živočíchov.

Dejiny
------

Hrad bol založený niekedy v druhej polovici 14. storočia. Prvým majiteľom hradu bol Čeněk z Vartemberka z rodu Markvarticovcov. Ten sa počas svojho života zadĺžil a panstvo aj s hradom prepadlo jednému z jeho veriteľov Václavovi IV. v roku 1394. Václav IV. po čase hrad predal rodu Bergovcov, ktorý ho vlastnili až do roku 1455.  

Počas vlády Bergovcov hrad ovládli dvaja "lúpežníci" Kryštof Šof a jeho druh Švejkar s približne 200 mužmi. Títo sa až do roku 1444 úspešne bránili obliehaniam zemanského vojska a terorizovali z hradu široké okolie.  
 
Ďalším majiteľom hradu sa stal Jan Zajíc z Hazemburgu. V tomto období dôležitosť hradu postupne klesala aj z dôvodu, že on aj ďalší majitelia obývali pohodlnejšie obydlia v okolí, napr. zámok Hrubá Skála. Od tohto obdobia hrad postupne pustol.  

V roku 1821 sa stal majiteľom hradu podnikateľ Jan Lexa z Aehrenthalu, ktorý sa snažil zachrániť okolité pamiatky, niekedy však nie veľmi citlivým prístupom. Jedným z takýchto projektov bolo aj vybudovanie vyhliadkovej veže (resp. prístupu na jednu z veží hradu na čadičovom masíve) z materiálu niektorých zrútených častí hradu, ktorá však zostala nedokončená.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Trosky**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Trosky na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
Limský záliv
Začiatok Limského zálivu
**Limský záliv** (chorv. *Limski zaljev*) alebo **Limský fjord** (*Limski fjord*) alebo **Limský kanál** (*Limski kanal*), je úzky, do pevniny hlboko zarezaný záliv na západnom pobreží polostrova Istria v Chorvátsku. Pri jeho ústí do mora ležia mestá Vrsar na severe a Rovinj na juhu.

Vznikol v dobe ľadovej zatopením časti krasového údolia. Geomorfologicky to teda nie je fjord, hoci sa tak často nazýva.

Zasahuje do pobrežia do hĺbky viac ako 10 km, v najširšom mieste je jeho šírka takmer 600 m. Po oboch stranách je lemovaný strmými skalami, ktoré presahujú výšku 100 m. V skalách sú početné jaskyne. Archeologické nálezy odkryli stopy po človeku z doby neolitu.

Názov je odvodený z latinského slova limes, ktoré znamená hranica. V antickej dobe bol záliv prirodzenou hranicou medzi dvoma rímskymi provinciami, Dalmáciou a Talianskom.

Turisticky významná je Romualdova jaskyňa, pomenovaná po sv. Romualdovi, zakladateľovi benediktínskeho kláštora sv. Michala neďaleko od Limského zálivu.

Záliv a jeho okolie je prírodnou rezerváciou. Plávajú sem výletné lode, pre športové a rybárske lode je záliv uzatvorený.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Limský záliv na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Limský záliv**

Súradnice: 45°07′53″S 13°40′53″V﻿ / ﻿45,13137°S 13,681412°V﻿ / 45.13137; 13.681412
**Wochentlich zweimal neuankommender Mercurius** (Dva razy do týždňa znova prichádzajúci posol) alebo skrátene nazývané **Ofnerischer Mercurius** (Budínsky posol) boli prvé nemecké noviny v Uhorsku. 

Noviny vznikli v Budíne v decembri roku 1730. Ich posledné číslo pochádza z roku 1738, ale zdá sa, že vychádzali aj neskoršie, približne do roku 1750. 

Vychádzali dva razy do týždňa v takej istej vonkajšej podobe, ba aj s takým istým zostavením rubrík, ako Nova Posoniensia. V niečom sa predsa len od týchto latinských novín odlišovali. Kým Nova Posoniensia boli takmer celé vyplnené zahraničným spravodajstvom a z domova mávali len veľmi skromné informácie na konci čísla, redakcia novín Ofnerischer Mercurius na prvé miesto kládla domáce spravodajstvo, ktoré bolo pomerne rozsiahle, napriek tomu, že sa pre malý počet dopisovateľov týkalo len niekoľkých významnejších miest Uhorska. Správy z Viedne a informácie zo zahraničia preberala výlučne z Wiener Zeitung. Okrem domáceho a zahraničného spravodajstva nachádzame tu na poslednej strane oznamy o nových knihách, lekárske rady a pod. Redaktora týchto novín nepoznáme, no je pravdepodobné, že jeho úlohy vydával sám vydavateľ, ktorým bol budínsky kníhtlačiar Ján Juraj Nottenstein.
**Max Christian Friedrich Bruch** (\* 6. január 1838, Kolín nad Rýnom – † 2. október 1920, Friedenau) bol nemecký hudobný skladateľ a dirigent.

Životopis
---------

Hudobné vzdelanie získal v Kolíne nad Rýnom u skladateľa a klaviristu Ferdinanda Hillera. Bruch bol činný ako učiteľ hudby, skladateľ a dirigent v mnohých nemeckých mestách: Mannheime (1862-1864), Koblenzi (1865-1867), Sondershausene (1867-1870), Berlíne a v Bonne (1870-1878). V čase, keď bol na vrchole svojej slávy pôsobil tri sezóny ako dirigent Liverpool Philharmonic Society (1880-1883). Od roku 1890 do konca svojej hudobnej činnosti v roku 1910 vyučoval kompozíciu na berlínskom konzervatóriu *Berlin Hochschule für Musik*.

Dielo
-----

Bruchova hudba pokračuje v nemeckom štýle hudobného romantizmu a vyznačuje sa tradičnou štruktúrou hudobných foriem. Tým sa Bruch radí k skladateľom tzv. klasicko-romantickej syntézy, podobne ako napríklad Johannes Brahms, v kontraste s predstaviteľmi „Novej hudby" (Ferenc Liszt, Richard Wagner). Vo svojej dobe bol Bruch známy predovšetkým ako autor zborovej hudby.

Bruchove dielo zahrňuje viac ako 200 opusov z ktorých najznámejšie sú:

* Husľový koncert č. 1 g mol, Op. 26
* *Škótska fantázia* pre husle a orchester, Op. 43
* *Kol Nidrei* - variácie pre violončelo a orchester
* tri symfónie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Max Bruch**

| * z
* d
* u
Skladatelia romantizmu |
| --- |
| Anglickí | 
* Elgar

 |
| Českí | 
* Dvořák
* Fibich
* Smetana
* Suk

 |
| Francúzski | 
* Berlioz
* Bizet
* d’Indy
* Fauré
* Franck
* Chausson
* Chabrier
* Gounod
* Offenbach
* Saint-Saëns

 |
| Maďarskí | 
* Liszt

 |
| Nemeckí | 
* Brahms
* Bruch
* Kreutzer
* Marschner
* Mendelssohn Bartholdy
* Schumann
* Spohr
* Strauss
* Wagner
* Weber

 |
| Poľskí | 
* Chopin

 |
| Rakúski | 
* Bruckner
* Mahler
* Schubert
* Strauss ml.
* Wolf

 |
| Ruskí | 
* Balakirev
* Borodin
* Čajkovskij
* Glazunov
* Glinka
* Musorgskij
* Rachmaninov
* Rimskij-Korsakov
* Skriabin

 |
| Slovenskí | 
* Bella
* Suchoň
* Cikker
* Schneider-Trnavský

 |
| Škandinávski | 
* Grieg
* Sibelius

 |
| Talianski | 
* Bellini
* Donizetti
* Rossini
* Verdi

 |

Autoritné údaje: * BnF: 138919178
* GND: 118674501
* ISNI: 0000 0001 2118 1101
* LCCN: n81125409
* NK ČR: jn20000601045
* VIAF: 2655561
* WorldCat: lccn-n81125409
**Sebastián Pauschner** (\* ???, Levoča – † pred rokom 1554, ???) bol obchodník (?).

Bol autorom knižočky Linealis calculatio… (Počítanie na linajkách…) vydanej roku 1513 v Krakove v tlačiarni Floriána Unglera. Toto dielo bolo (podľa doterajších výskumov) prvou tlačou vydanou čisto matematickou prácou od autora pôvodom zo Slovenska. Obsahuje najmä popis v danej dobe všeobecne rozšírenej metódy numerického počítania na linajkách (algoritmus linealis), oboznamuje so základnými aritmetickými operáciami a niekoľkými poučkami obchodníckej aritmetiky. Autorov životopis je málo známy, pravdepodobne študoval na krakovskej univerzite a keďže bol členom tzv. Jeruzalémskej burzy v Krakove, môžeme predpokladať, že bol obchodníkom.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
Limonit z lokality Piesky v Starohorských vrchoch.
**Limonit** je zmes hydratovaných minerálov železa (prevažne goethitu, lepidokroitu, hematitu, maghemitu a jarositu) s približným chemickým vzorcom Fe2O3.nH2O). Známy je aj ako **hnedeľ**, obsahuje až 50 % železa a prímes fosforu.

Charakteristika
---------------

Limonit je amorfný, to znamená, že nevytvára kryštály. Vyskytuje sa celistvý, v podobe konkrécií ale aj v podobe hroznovitých a lúčovitých agregátov s lúčovitou vláknitou štruktúrou. Často vytvára pseudomorfózy po pyrite a iných mineráloch. Má žltohnedú, žltú, hnedú až takmer čiernu farbu a žltohnedý vryp. Je nepriehľadný s polokovovým, hodvábnym alebo matným leskom.

Vznik
-----

Vzniká v oxidačných zónach rúd železa, príp. vo vodnom prostredí a nájsť ho možno aj v rašeliniskách. Vyskytuje sa aj v mnohých horninách ako produkt rozkladu pyritu, hematitu a iných Fe-minerálov.

Poznávanie
----------

Limonit uvoľňuje pri zahrievaní v banke vodu. Veľmi pomaly sa rozpúšťa v kyselinách.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Hronec (pri: Brezno, okres Brezno), Krásnohorské Podhradie (pri: Rožňava, okres Rožňava), Medzev (ložisko Baňa Lucia, pri: Košice, okres Košice-okolie), Rožňava (okres Rožňava), Rudňany (okres Spišská Nová Ves), Sirk (ložisko Železník, pri: Jelšava, okres Rožňava), Tri vody (Ľubietová, pri: Banská Bystrica, okres Banská Bystrica).

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* www.mindat.org - limonit na mineralogickej databáze (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **limonit**.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Search for Extra-Terrestrial Intelligence** (skratka **SETI**, po slovensky *hľadanie mimozemskej inteligencie/inteligentného života*) je názov projektu, ktorý sa zaoberá hľadaním života na iných planétach. Ako primárna metóda hľadania sa používa *„odpočúvanie"* oblohy na širokom spektre rádiových vĺn a analýza týchto signálov. V začiatkoch bol projekt dotovaný vládou Spojených štátov, no v súčasnosti je financovaný zo súkromných zdrojov.

História
--------

Ešte v marci roku 1955 priniesol časopis *Scientific American* popis skenovania prirodzených rádiových signálov z kozmu použitím rádioteleskou s parabolickým reflektorom. Jeho konštrukcia sa začala stavať o dva roky neskôr, stavbu inicializovala štátna univerzita v Ohiu. Teleskop bol dokončený v roku 1963, nesie názov *Veľké ucho* (Big Ear) a neskôr bol zapojený do projektu SETI.

Duchovným otcom SETI je Frank Drake, ktorý v roku 1960 použil 25metrový rádioteleskop, nachádzajúci sa vo Green Bank v Západnej Virgínii na preskúmanie rádiových vĺn hviezd Tau Ceti a Epsilon Eridani. V Green Bank sa v roku 1961 konala prvá konferencia o SETI. Veľkým propagátorom hľadania bol aj astronóm Carl Sagan.

V roku 1974 bola pomocou rádioteleskopu o priemere 305 metrov v Arecibe vyslaná symbolická správa do guľovej hviezdokopy M13 v súhvezdí Herkules, obsahujúca základné informácie o Slnečnej sústave.

Kritériá na prisúdenie detegovaného signálu extraterestriálnemu inteligentnému pôvodu
-------------------------------------------------------------------------------------

* Hlavnou charakteristikou na rozlíšenie signálov pochádzajúcich z vysielačov od prírodných procesov je ich spektrálna šírka, t. j. ako veľa pásma zaberajú vo frekvenčnom spektre. Výskuminici predpokladajú že akýkoľvek signál so šírkou pásma pod 300 Hz by mal byť umelo vytvorený. Výskumný program SETI sa teda sústreďuje na takéto úzkopásmové signály.
* Zachytený signál musí byť odlíšený od potencionálne podobných interferujúcich signálov pochádzajúcich z lokálneho terestriálneho vysielania alebo od komunikačných či iných umelých družíc na obežnej dráhe Zeme. Na to slúži metóda frekvenčného posunu signálu zachyteného minimálne na dvoch vzdialených družicových anténach. Vyhodnotením frekvenčného posunu sa vylučujú lokálne vysielané signály.
* Ďalšie požadované charakteristiky zahŕňajú vyhodnotenie polarizácie signálu a prítomnosť kódovanej informácie.

SETI@home
---------

V roku 1999 bol začatý program SETI@home, ktorý pomocou distribuovaného výpočtového projektu analyzuje dáta pochádzajúce z rádioteleskopu v Arecibe.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Sebastian Newbold Coe,** barón Coe, prezývaný **Seb Coe**, (\* 29. september 1956, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský konzervatívny politik a bývalý vynikajúci atlét-bežec. 

Je dvojnásobným olympijským víťazom z Letných olympijských hier 1980 v Moskve a Letných olympijských hier 1984 v Los Angeles na trati 1500 metrov. Je tiež európskym šampiónom z roku 1986 v behu na 800 metrov. Počas svojej športovej kariéry vytvoril celkom osem nových svetových rekordov.

LOH 2012 v Londýne
------------------

Bol predsedom organizačného výboru Letných olympijských hier 2012 v Londýne.

Sebastian Coe a IAAF
--------------------

Športovej diplomacii sa venuje už od čias svojej aktívnej športovej kariéry. Od roku 2003 pôsobí v 27 člennej Rade Medzinárodná asociácia atletických federácií (IAAF) a od roku 2007 je jedným zo štyroch viceprezidentov tejto organizácie. V roku 2014 ohlásil, že chce kandidovať na funkciu prezidenta IAAF.

Osobné rekordy
--------------

| Trať | Výkon | Dátum |
| --- | --- | --- |
| *400 m* | 46.87 | 1979 |
| *800 m* | 1: 41.73 | 1981 |
| *1000 m* | 2: 12.18 | 1981 |
| *1500 m* | 3: 29.77 | 1986 |
| *Míľa* | 3: 47.33 | 1981 |
| *2000 m* | 4: 58.84 | 1982 |
| *3000 m* | 7: 54.32 | 1979 |
| *5000 m* | 14: 06.2 | 1980 |

Referencie
----------

1. ↑   The Big Interview: Seb Coe - The Times, July 2008
2. ↑
3. ↑   *Je to oficiální. Šéfem světové atletiky chce být Coe, sokem bude asi Bubka* [online]. 27.11.2014, [cit. 2015-02-14]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Biografia na sports-reference.com
* Guardian profile of Sebastian Coe
* Sebastian Coe has Revamped London 's bid for the 2012 Olympics
* Sebastian Coe promises Olympics to remember
* Sebastian Coe greatest race: the 2012 Olympics
* Why London won the games: The Sebastian Coe factor
* Video z finále na 1500 metrov na LOH 1984

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sebastian Coe na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14043425q
* GND: 118833332
* ISNI: 0000 0001 0937 9465
* LCCN: n81049438
* VIAF: 114898222
* WorldCat: lccn-n81049438
**Sebaobrana Poľskej republiky** (poľ. 'Samoobrona Rzeczpospolitej Polskiej' alebo len **Samoobrona**) je poľská politická strana založená v roku 1992 z rovnomennej odborovej organizácie. Založenie strany inicioval Andrzej Lepper, ktorý bol jej predsedom až do svojej tragickej smrti 5. augusta 2011. Do roku 2000 pôsobila pod názvom *Przymierze Samoobrona*. Považuje sa za populistickú stranu.[chýba zdroj] Organizovala protestné akcie, ktorých súčasťou bolo napríklad vysypávanie obilia na koľajnice alebo diaľnice.

Roku 2001 dostala od voličov 10% hlasov a v roku 2005 12%. Zo začiatku len ticho podporovala menšinovú vládu PiS, ale od konca apríla 2006 je vo vláde s PiS a Ligou poľských rodín. Získala 3 ministerstvá (poľnohospodárstvo, práce a sociálnych veci a budovania). Okrem ministra poľnohospodárstva sa Andrzej Lepper stal aj vicepremiérom. Pritom pred rokom 2006 bola Samoobrona vnímaná ako izolovaná strana.

Sebaobrana žiada väčšiu podporu poľnohospodárstva a zvyšovanie sociálnych výdajov. Peniaze chce získať predovšetkým zavedením dane z obratu, likvidáciou časti zbytočných agentúr a fondov, ktoré sú financované zo štátneho rozpočtu. Chce tiež znížiť finančné prostriedky určené na splácanie štátnych dlhov a uvoľniť bankové rezervy. Argumentuje tým, že „vo väčšine štátov EU verejný dlh prekračuje 60 % HDP a v niektorých krajinách (Taliansko, Belgicko) prekračuje 100 % HDP."

Podľa Sebaobrany by hlavnými sektormi poľskej ekonomiky mali byť poľnohospodárstvo, stavebníctvo, malé a stredné podniky. Je proti veľkým zahraničným investíciám do Poľska. Bola proti vstupu Poľska do EÚ. Často sa pokladá za stranu, ktorá sa chce viac orientovať na Rusko. 

Je proti eutanázii, interrupciám, rovnej dani, legalizácii tzv. mäkkých drog, odluke cirkvi od štátu, registrácii homosexuálnych partnerstiev. Žiada obnovenie trestu smrti, okamžité stiahnutie poľských jednotiek z Iraku, zachovanie bezplatného vzdelania a zdravotníctva a zverejnenie aktov poľských komunistických tajných služieb.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka (po poľsky)
prof. **Michal Demeczky** - "Demeczky de Gyergyószentmiklós" (\* 5. máj 1855, Bernátovce, dnes časť Valalík – † 15. december 1920, Budapešť) bol maďarský matematik, narodený na území dnešného Slovenska.

Život
-----

Michal Demeczky sa narodil vo Bernátovciach (dnes časť Valalík v okrese Košice-okolie) v zemianskej rodine Jozefa Demeczkého a jeho manželky Márie rodenej Tóthovej. Po absolvovaní gymnázia v Košiciach študoval matematiku, fyziku a astronómiu na budapeštianskej univerzite, resp. technike. Po študijných pobytoch v Berlíne, Jene a Paríži, získal v roku 1877 doktorát na budapeštianskej univerzite. Spočiatku pôsobil ako stredoškolský profesor vo Veľkom Varadíne (Oradea), Miskolci a Budapešti, od roku 1895 bol riaditeľom tamojšieho univerzitného gymnázia a súbežne riadil aj elitný výchovný ústav Františka Jozefa. Vybudoval si pomerne vysoké spoločenské postavenie a kontakty v politických kruhoch, získal titul dvorného radcu a od roku 1907 pracoval na ministerstve kultu a výučby. V roku 1893 sa habilitoval ako súkromný docent a roku 1912 sa stal profesorom matematiky na budapeštianskej univerzite. 

Zomrel 15. decembra 1920 v Budapešti.

Práca
-----

Venoval sa najmä teórii čísel, disciplíne, ktorá bola v Uhorsku pomerne zanedbaná ešte aj koncom 19. storočia. Skúmal otázky súvisiace s riešením systému lineárnych a vyšších kongruencií, s deliteľnosťou, s aplikáciou teórie funkcií v teórii čísel a pod. Z tejto oblasti publikoval niekoľko príspevkov v maďarských i zahraničných vedeckých periodikách, medzi nimi aj v správach parížskej akadémie vied. Udržiaval kontakty s viacerými zahraničnými, najmä francúzskymi matematikmi, napr. aj s Camilleom Jordanom. V r. 1911 v súvislosti s jednou z jeho prednášok na pôde Matematickej a fyzikálnej spoločnosti ho obvinili z plagiátu, čo vyvolalo široký ohlas najmä v bulvárnej tlači, ale aj vedeckú diskusiu, do ktorej sa zapojilo tiež niekoľko známych matematikov, medzi nimi Henri Poincaré, Charles Hermite a Richard Dedekind.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 24 – farnosť Všechsvätých; pokrstený ako Michael Sigismundus Vincentinus Demeczky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1337 1175
* SNK: 173324
* VIAF: 165557258
MUDr. **Michal Greisiger** (\* 25. december 1851, Stráne pod Tatrami – † 10. september 1912, Spišská Belá) bol slovenský prírodovedec, lekár, amatérsky entomológ – lepidopterológ, koleopterológ a ornitológ, ktorý má význam hlavne ako výskumník hmyzu a prírodných pomerov v svojom okolí.

Životopis
---------

Michal Greisiger sa narodil v Stráňach pod Tatrami, v okrese Kežmarok, v početnej rodine roľníka Michala a Márie, rodenej Faixovej. Základnú školu skončil vo svojom rodisku, potom študoval na gymnáziu v Kežmarku, kde maturoval roku 1872. Po maturite sa zapísal na Viedenskú univerzitu. S veľkým záujmom študoval prírodné vedy a využíval všetky možnosti ako sa v nich zdokonaliť. Neskôr sa zapísal na lekársku fakultu v Budapešti, kde 8. decembra 1877 promoval. Po promócii sa usadil ako praktický lekár v Spišskej Belej, kde sa aj oženil a mal 4 dcéry. Pôsobil tu ako súkromný, mestský a závodný lekár tabakovej továrne v Spišskej Belej. 

Počas svojho pôsobenia sa zameral hlavne na vlastivedný výskum, prevažne okolitej zaujímavej vysokohorskej tatranskej prírody. Zaoberal sa i botanikou, faunistikou archeológiou, paleontológiou a kultúrnou históriou Spiša. Zaoberal sa i ornitológiou, pričom sa venoval hlavne štúdiu sťahovavého vtáctva. Popri práci mestského lekára sa Michal Greisiger venoval skúmaniu flóry a fauny Spiša a archeologickým výskumom v regióne. Počas svojho života sa stal jedným zo zakladajúcich členov Uhorského karpatského spolku, kde bol i jeho funkcionárom. Od roku 1881 bol tiež členom Rakúsko – uhorského ornitologického spolku. 

Pre slovenskú entomológiu majú význam hlavne jeho práce, ktoré sa zaoberajú entomofaunou tatranského regiónu. 

MUDr. Michal Greisiger zomrel v roku 1912 v Spišskej Belej v okrese Kežmarok vo veku 61 rokov. 

Jeho zbierku hmyzu odkúpilo kežmarské gymnázium a v súčasnosti je uložená v Kežmarskom mestskom múzeu.

Bibliografia
------------

* Greisiger, M.: 1884, Die Vögel von Belá und Umgebung. Jahrbuch des Ung. Karpathen – Vereins, 11, p. 70 – 95.

Zdroje
------

* Futák, J. & Domin, K.: 1960, Bibliografia k flóre ČSSR. Bratislava, p. 223.
* Houdek, I. & Bohuš, I.: 1976, Osudy Tatier. Bratislava, p. 105 – 107, 222.
* GREISIGER, Michal. In:  *Slovenský biografický slovník II E – J*. Martin : Matica slovenská, 1987. 599 s. S. 255.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike indexovaný záznam číslo 14 - farnosť Stráne pod Tatrami

Autoritné údaje: * GND: 1079934960
* SNK: 148319
* VIAF: 121145003781361341156
**Michal Dérer** (\* 18. január 1847, Háj – † 22. október 1915, Budapešť) bol slovenský hutnícky inžinier, pedagóg.

Jeho otec bol Juraj Dérer a matka Terázia rod. Grujová.

Životopis
---------

Študoval na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od 1871 banský praktikant v Podbrezovej, od 1872 prednášal na katedre hutníctva Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, od 1882 pôsobil v Podbrezovej, v Hronci, v Ľubietovej, neskôr v Budapešti (1898). Autor príručiek metrológie a chémie, početných článkov v odborných časopisoch. Člen banskoštiavnickej pobočky Uhorskej geologickej spoločnosti, Banskoštiavnickej lekárskej a prírodovedeckej spoločnosti a Krajinskej baníckej a hutníckej spoločnosti. Roku 1898 banský radca, 1903 hlavný banský radca.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 4 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Mihály Edvard Dérer

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7949 7048
* SNK: 168510
* VIAF: 121521961
**Michal Daňo** (\* 30. apríl 1920, Banská Bystrica – † 4. september 1988, tamže) bol slovenský lyžiar. Jeho brat bol Jozef Daňo a sestra Mária Daňová-Sobotová.

Životopis
---------

Michal Daňo absolvoval meštiansku a Živnostenskú školu pokračovaciu pri Štátnej odbornej škole v Banskej Bystrici (1938 – 1939). Bol priekopník lyžovania v Banskej Bystrici. Zúčastnil sa domácich i zahraničných súťaží, neskôr pracoval ako náčelník Horskej služby v Roháčoch. Pretekal v zjazdových disciplínach i v skokoch za Klub slovenských turistov a lyžiarov Banská Bystrica (40. roky 20. storočia). Bol účastníkom 1. – 4. majstrovstiev Slovenského štátu v lyžovaní v Banskej Bystrici a vo Vysokých Tatrách (1939, 1940, 1942, 1943), takisto sa zúčastnil neoficiálnych MS v zjazdovom lyžovaní v Cortine d'Ampezzo (1941) a iných súťaží.

Referencie
----------

1. ↑  Klimová, A.; Némethová, M. a kol.: Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255-2000, ŠVK, Banská Bystrica, 2002

Zdroje
------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Mienenie** alebo **doxa** je významový proces zameraný na číre zdanie. Je to poznávanie, ktoré obchádza pravdu alebo bytie. Výsledkom mienenia je mienka. Podľa Aristotela sa mienenie podobne ako vedecké poznanie o zmyslové poznanie reality, ibaže na rozdiel od vedeckého poznania predstavuje iba zhrnutie viac menej náhodných faktov. Mienenia sa preto môže vzťahovať nanajvýš k jedinečnému a náhodnému. Podľa Platona je mienenie *doxa*, teda typ druhoradého poznania, i keď môže existovať aj správne mienenie, pravdivé poznanie, ktoré však nedokážeme zdôvodniť. Mienenie môže byť buď klamná viera v spoľahlivosť zmyslov a obrazotvornosti, alebo poznanie približné, nečistá zmes omylu a pravdy na spôsob praktického a empirického poznania. Mienenie je teda v protiklade k vede, t. j. k myšlienke rozumom pochopiteľnej, ktorú vyžaduje poznanie kritické (epistémé) i poznanie racionálne (noésis), alebo ku každému filozofickému prejavu (logu) vôbec.

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
*O českom protifašistickom bojovníkovi pozri Josef Valčík*
Valčík
**Valčík** je hudobná forma, ako aj párový spoločenský tanec v 3/4 takte a rýchlom tempe, ktorý sa tancuje na tento rytmus.

Vznik valčíka
-------------

Predchodcom valčíka je hornorakúsky dedinský tanec ländler, ktorý počas 18. storočia rozšírili do Viedne potulní muzikanti. Na prelome 18. a 19. storočia sa už značne rozšíril v podnikoch viedenského predmestia. Pôvodne vyvolával pobúrenie (pri menuete sa partneri dotýkali len špičkami prstov, vo valčíku sa „objímali"). Napriek tomu sa mu vďaka masovej popularite podarilo presadiť sa. Na rozdiel od menuetu sa dal veľmi ľahko naučiť a aspoň spočiatku ho bolo ľahké aj komponovať. Bol preto veľmi vhodný pre viedenské publikum, ktoré sa chcelo baviť, ale nemalo pritom chuť ani čas učiť sa komplikované dvorné tance.

K popularite valčíka prispeli aj poprední hudobní skladatelia, hlavne Ludwig van Beethoven, Fryderyk Chopin, Anton Diabelli, Franz Schubert, alebo Karl Maria Weber, ktorí začiatkom 19. storočia povýšili valčík zo sedliackeho tanca na hudobnú formu. Takto preniesli valčík z vidieka do koncertných siení. Skladby však neboli určené na tanec, ale len na počúvanie.

Napriek pomerne prísnemu absolutizmu tej doby, Habsburgovci kultúre a zábave v celku priali. Na Viedenskom kongrese v roku 1814 bol valčík oficiálne akceptovaný. Stále sa rozširujúca mestská stredná vrstva túžila po kultúre, zábave, ktorej výsledkom bol samostaný sloh, takzvaný biedermeier. Súčasťou zábavy bol samozrejme aj tanec. Zakladali sa preto stále nové tanečné lokály a dopyt po nových skladbách stále rástol. Rozvoju aj popularite valčíku napomohol Josef Lanner, ktorý namiesto stále sa opakujúcich 8 taktov (typických pre tanečný valčík v tej dobe) začal komponovať rôzne do seba plynulo prechádzajúce hudobné motívy. Do vrcholnej podoby doviedol valčík (Johann Strauss mladší).

Viedenský valčík sa vyznačuje rýchlosťou a ľahkosťou. Stal sa aj základom viedenskej operetnej tvorby a ako tanec prenikol aj na cisársky dvor.

Podľa Marshalla McLuhana vznikol valčík ako horúci a explozívny ľudský výraz, ktorý prelomil feudálne bariéry dvorských a zborových tancov. Podľa C. Sachsa bol dôsledkom túžby po pravde, prostote, blízkosti prírode a primitivizmu, ktorá napĺňala posledné dve tretiny osemnásteho storočia.

Druhy valčíka
-------------

* Pod pojmom „valčík" sa obyčajne rozumie *viedenský valčík*, ktorý je pôvodný a vyznačuje sa rýchlym tempom - približne 60 taktov/min. Okrem 3/4 taktu môže byť niekedy aj v 6/8 takte.
* *anglický valčík* - je o polovicu pomalší ako viedenský - približne 30 taktov/min.
* *francúzsky valčík*
**Zmluva o zásadách činnosti štátov pri výskume a využívaní kozmického priestoru, vrátane Mesiaca a iných nebeských telies**, angl. *Treaty on Principles Governing the Activities of States in the Exploration and Use of Outer Space, including the Moon and Other Celestial Bodies*, skrátene nazývaná aj **Kozmický dohovor** alebo **Kozmická zmluva**, je základný právny rámec pre činnosť štátov vo vesmíre a na nebeských telesách z roku 1967. Spolu s ďalšími špecializovanými zmluvami uzákonila niekoľko významných princípov medzinárodného práva kozmického.

K podpisu bola otvorená 27. januára 1967 v troch depozitárnych vládach – Spojených štátoch amerických, Spojeného kráľovstva a Sovietskom zväze. Do platnosti vstúpila 10. októbra 1967.

Jej hlavným východiskom bola *Deklarácia právnych zásad činnosti štátov pri výskume a využívaní kozmického priestoru*, prijatá Valným zhromaždením OSN v roku 1963.

Zmluva zakazuje zmluvným štátom umiestňovať jadrové zbrane a iné zbrane hromadného ničenia na obežnú dráhu Zeme, na Mesiac alebo na iná nebeské telesá. Využitie Mesiaca a ďalších nebeských telies vyhradzuje iba pre mierové účely a výslovne na nich zakazuje stavanie vojenských základní, prevádzkovanie vojenských manévrov alebo testovanie akýchkoľvek zbraní (tzv. neutralizácia a demilitarizácia Mesiaca a nebeských telies). 

Článok 2 deklaruje kozmický priestor ako *rei communis*. Kozmický priestor patrí celému ľudstvu (čl.1) a jednotlivé štáty si ho nemôžu žiadnym spôsobom privlastniť (napr. okupáciou, prehlásením suverenity). Podobný režim platí aj pre medzinárodné vody. 

Tento koncept bol nasledovne roku 1979 potvrdený aj v článku 11 Dohody o činnosti štátov na Mesiaci a iných nebeských telesách, ktorý prehlasuje Mesiac a jeho prírodné zdroje za „spoločné dedičstvo ľudstva".

Výskum a využívanie kozmického priestoru je prístupné všetkým štátom (bez ohľadu na ich hospodársku vyspelosť) a tieto štáty sa riadia zásadou spolupráce. Kozmonauti sú považovaní za „vyslancov ľudstva". 

Zmluva ďalej stanovuje zodpovednosť zmluvných štátov za škody spôsobené ich kozmickými objektmi. Táto zodpovednosť bola upresnená a rozšírená roku 1972 v Zmluve o medzinárodnej zodpovednosti za škody spôsobené kozmickými predmetmi.

Zmluvu ratifikovalo 98 štátov a 27 ďalších ju podpísalo.

Referencie
----------

1. 1 2 3  JANKUV, Juraj, et al. *Medzinárodné právo verejné. Druhá časť*. 1. vyd. Plzeň : Vydavatelství a nakladatelství Aleš Čeněk, 2016. ISBN 978-80-7380-559-3. S. 52.
2. ↑   *Časopis pro mezinárodní právo*. Praha : Česko-slovenská akadémia vied, 1969. S. 102.
**Samopal vzor 61** prezývaný *Škorpión* je druh česko-slovenského samopalu používaného v armáde a bezpečnostných zložkách od 60. rokov.

Vzor 61 vznikol v čase, keď bola zavedená útočná puška Sa.vzor 58 ( označená ako samopal, ale konštrukciou útočná puška), ktorá mala byť náhradou za samopal 24/26. Vzor 58 bol však príliš veľký a bola potrebná zbraň s veľkosťou pištole a schopnosťami samopalu, aby ich mohli používať vojaci, ktorým by dlhá zbraň zbytočne zavadzala, ako boli napríklad prieskumníci, výsadkári, posádky tankov a špecialisti. Hlavným konštruktérom vz. 61 bol Ing. Miroslav Rybář.

Pre svoj malý dostrel je vhodný na boj v uzavretých priestoroch. Má špeciálnu konštrukciu spomaľovača kadencie, ktorý je umiestnený v rukoväti. Vďaka tomuto spomaľovaču má veľmi malý spätný ráz, je presný a dobre sa ovláda pri paľbe dávkou. Preto sa z neho dá strieľať v jednej ruke. Je malý a ľahký, takže sa dá nosiť v puzdre na opasku. Dá sa ľahko demontovať, a to bez použitia akéhokoľvek náradia. Dá sa použiť tlmič. Jeho nevýhodou je však málo výkonný kaliber 7,65 Browning, ktorý bol považovaný za slabý už v dobe vzniku vzoru 61.

Vz.61 bol vyrábaný niekoľkokrát priebežne medzi rokmi 1962 až 1993. Okrem Česko-Slovenska sa vyrábal aj v Juhoslávii pod označením model 84. Existovalo niekoľko variant, z ktorých každá mala iný kaliber. Používali strelivo 7,65 Browning, 9 × 18 mm Makarov, 9 mm Browning a 9 × 19 mm Parabellum. Celkovo bolo vyrobených 210 000 kusov.

Okrem českej a slovenskej polície a armády je používaný aj policajnými zbormi v mnohých iných krajinách. Okrem toho bolo zaznamenané jeho použitie aj zločincami a teroristami (napr. Írska republikánska armáda, Červené brigády).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Samopal vzor 61**
**Králický Sněžník** (poľ. Masyw Śnieżnika) je pohorie na hranici Česka a Poľska. Pohorie je súčasťou Krkonošsko-jesenickej sústavy. Rovnomenný najvyšší vrch dosahuje nadmorskú výšku 1 424 m n. m.

Časť pohoria je súčasťou NPR Králický Sněžník s rozlohou 1 694,67 ha (ochranné pásmo 1 371,24 ha), ktorá zahŕňa vrch Králický Sněžník, malú časť západného hrebeňa po Malý Sněžník a väčšiu časť východného hrebeňa.

Geológia
--------

Územie má zaujímavú geologickú stavbu. Tvoria ho premenené horniny (ruly a svory), v menšom rozsahu sa vyskytujú kryštalické vápence a dolomity, amfibolity, amfibolické bridlice, kvarcity a kvarcitické bridlice.

Geomorfológia
-------------

Králický Sněžník patrí do Krkonošsko-jesenickej sústavy a Jesenickej podsústavy. Od Rychlebských hôr je na východe oddelený Kladským sedlom, na západe a severe spadá do *Kladskej kotliny*. Na juhu oddeľuje pohorie od Hanušovickej vrchoviny údolie rieky Morava. Na východe Králický Sněžník strmo klesá do *Staroměstskej kotliny*, ktorá ho oddeľuje od Hrubého Jeseníka.

Vodstvo
-------

Pohorie (vrch Klepý) je miestom styku troch hlavných európskych rozvodí: južné svahy odvodňuje rieka Morava, ktorá patrí k úmoriu Čierneho mora, časť západných, severné a východné svahy pohoria odvodňuje Odra do Baltského mora a juhozápadná časť patrí do povodia Orlice, ktorej vody putujú do Severného mora.

Hlavné vrcholy
--------------

* Králický Sněžník (vrch) (1 424 m n. m.) je najvyšší a dominantný vrch pohoria
* Malý Sněžník (1 338 m n. m.) – (poľ. *Mały Śnieżnik*)
* Sušina (1 321 m n. m.)
* Hraniční skály (1 319 m n. m.)
* Podbělka (1 307 m n. m.)
* Černá kupa (1 295 m n. m.)
* Stříbrnická (1 250 m n. m.)
* Hleďsebe (1 190 m n. m.) – (poľ. *Puchacz*)
* Klepý (1 144 m n. m.) – tiež Klepáč (poľ. *Trójmorski Wierch*)
* Srázná (1 074 m n. m.)

  

Pohorie Králický Sněžník, zľava: Malý Sněžník (1 338 m n. m.), Klepý (1 144 m n. m.), zasnežený vrchol Králický Sněžník (1 424 m n. m.), hrebeň Sušiny (1 321 m n. m.) a Srázná (1 074 m n. m.)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Králický Sněžník (pohorie)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Masiv Králického Sněžníku na českej Wikipédii.*
**Kozmologická konštanta** alebo **Einsteinova konštanta** λ je konštanta hypotetickej kozmickej repulzívnej sily, ktorú zaviedol Albert Einstein pri riešení rovníc poľa všeobecnej teórie relativity na vyrovnanie gravitačného pôsobenia vo forme kozmologického člena (člena lambda), aby zachoval v tom čase prijímanú hypotézu stacionárnosti vesmíru (ak pôsobí len gravitácia, vesmír nemôže byť stacionárny, musí expandovať alebo kontrahovať). Predpokladaná repulzívna sila pôsobí proti gravitácii a usiluje sa odpudiť hmotné častice do nekonečna: úmerná je hmotnosti odpudzovanej častice a vzdialenosti, nezávisí od hmotnosti odpudzujúceho prostredia. Po objave rozpínania vesmíru (Hubblov zákon) kozmologická konštanta stratila opodstatnenie a predstavy kozmickej odpudivej sily sa vzdal aj Einstein. V niektorých kozmologických modeloch vesmíru sa však ešte zachováva (kozmológia).

Referencie
----------



|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Samolas** (starogr. *Σαμόλας*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Samolas, sochár z Arkádie, bol činný v 1. polovici 4. storočia pred Kr. Staroveký grécky cestovateľ Pausanias zaznamenal, že bol autorom votívnych sôch Trifyla a Azana v Delfách, t. j. sôch, ktoré boli zrejme súčasťou rozsiahleho pamätníka zhotoveného na pamiatku víťazstva Tegejčanov nad Spartou. Išlo tu pravdepodobne o niektoré víťazstvo Tegejčanov zo 4. stor. pred Kr. Pamätník vznikol asi po vpáde Epameinónda do Lakónie v zime roku 370 pred Kr.

V Delfách sa zo sôch Azana a Trifyla našli podstavce. Nápis na prvom z nich uvádza Azanovo meno i signatúru umelca a druhý len Trifylovo meno.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Samolas*
2. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 374.
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 832. (po nemecky)
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 283.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 412.
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 1:9*
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 1:10*
**Miera** je v matematike pojem pre funkciu, ktorá každej množine z vhodného systému podmnožín danej množiny *X* priradí reálne číslo tak, že sú splnené isté podmienky, nazývané axiómy miery. Axiómy miery zachytávajú základné vlastnosti, ktoré sa vyžadujú od funkcie vyjadrujúcej veľkosť množiny. Mieru teda možno považovať za zovšeobecnenie pojmov ako počet prvkov, dĺžka, vzdialenosť, plocha, či objem.

Miera je ústredným pojmom teórie miery, ktorej cieľom je študovať abstraktné konštrukcie umožňujúce matematicky študovať pojem kvantity. Pojem miery má množstvo aplikácií, predovšetkým v teórii integrálu a teórii pravdepodobnosti.

Definícia
---------

Nech *X* je množina, nech {\mathcal {Z}} je nejaký systém podmnožín množiny *X* taký, že platí \emptyset \in {\mathcal {Z}}. Mierou nazveme ľubovoľnú nezápornú reálnu funkciu \mu :{\mathcal {Z}}\to {\mathbb {R}}\_{0}^{{+}}, ktorá je navyše σ-aditívna, t. j. platí

1. \mu (\emptyset )=0,
2. pre každú postupnosť \{E\_{n}\}\_{{n=1}}^{{\infty }} navzájom disjunktných množín patriacich do {\mathcal {Z}} platí 
\bigcup \_{{n=1}}^{{\infty }}E\_{n}\in {\mathcal {Z}}\Rightarrow \mu \left(\bigcup \_{{n=1}}^{{\infty }}E\_{n}\right)=\sum \_{{n=1}}^{{\infty }}\mu (E\_{n}).

Definičné obory mier
--------------------

Miera sa väčšinou neštuduje na všeobecných systémoch podmnožín danej množiny, ale len na takých systémoch podmnožín, ktoré spĺňajú isté podmienky. Najbežnejšie sa miera študuje na σ-okruhoch, okruhoch a σ-algebrách, v prípade potreby väčšej všeobecnosti, najmä v kvantovej mechanike, aj na σ-triedach.

Literatúra
----------

* Švec, M. Šalát, T. Neubrunn, T.: *Matematická analýza funkcií reálnej premennej*. Alfa, 1987.

Externé odkazy
--------------

* Článok o miere - Wolfram MathWorld (po anglicky).
Sir David Bruce
**Brucella melitensis** je baktéria z rodu brucela (*Brucella*).

Je to gramnegatívna kokovitá baktéria. Je nepohyblivá, striktne aeróbna, kataláza-pozitívna baktéria, ktorá sa kultivuje na tryptonovom alebo Brucella agare pri atmosfére 10 % CO2. Prvýkrát baktériu opísal David Bruce.

Je pôvodcom brucelózy oviec a kôz. Nakaziť sa môžu ťavy, hovädzí dobytok, pes alebo človek. Vyskytuje sa v celkom 3 rôznych biovaroch, prevažujú biovary 1. Vyskytuje sa predovšetkým v Stredomorí a na Blízkom a Strednom Východe.

U oviec a kôz spôsobuje potraty, u samcov potom zápaly nadsemenníkov a semenníkov. *B. melitensis* sa u infikovaných kôz, oviec a tiav dlhú dobu vylučuje do mlieka, ktoré je potom významným zdrojom infekcie pre človeka. 
Ochorenie človeka bolo popísané už v roku 1887 u britských vojakov na Malte nakazených z kozieho mlieka. Ochorenie je charakterizované vlnitou horúčkou, ktorá prechádza do chronického štádia sprevádzaného tvorbou abscesov, bolesťami kĺbov a svalov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Brucella melitensis na českej Wikipédii.*