recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sikuli** alebo **Sikulovia** alebo staršie **Sekulovia** (po maď. *székelyek*, po rum. *sicui*, po nem. *Szekler*) sú skupina Maďarov v Rumunsku najmä v tzv. Sikulskej oblasti. 

Žijú v Sedmohradsku, hlavne v župách Covasna, Mureș a Harghita. Podľa väčšinového názoru ide o hungarizovaný kmeň turkického pôvodu (pomaďarčili sa v 12. storočí), v Maďarsku prevláda názor, že ide o vetvu Pramaďarov azda už z čias príchodu Pramaďarov do Panónskej panvy. 

V minulosti sa často hlásili k osobitnému sikulskému pôvodu, čo má historické dôvody, pretože Sikulsko malo kedysi značnú autonómiu. 

V župách Čická župa a čiastočne Udvarheľská župa a Háromsecká župa sa hlásili a aj hlásia k rímskym katolíkom. V ostatných oblastiach sú prevažne reformovaní (Mureș) alebo evanjelici a. v. a grécki katolíci. Ich centrom je mesto Târgu Mureș.

Genetické výsledky
------------------

V roku 1990 na nich Endre Czeizel vykonal genetický výskum, ktorý ukázal, že sú veľmi úzko spojení s iránskym ľudom a ukazujú strednú vzdialenosť so slovanskými národmi.

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Marek, M.: Národnosti Uhorska, 2011 Archivované 2016-10-19 na Wayback Machine
**Stredná priemyselná škola strojnícka a elektrotechnická Levice** je stredná odborná škola, ktorá sa nachádza na ulici Františka Hečku 25 v Leviciach. Poskytuje úplné stredoškolské vzdelanie s maturitou v štyroch študijných odboroch: strojárstvo, technické a informatické služby so zameraním na strojárstvo, elektrotechnika a mechatronika.

História
--------

Stredná priemyselná škola Levice sa dnes nachádza v priestoroch bývalého Poľnohospodárskeho odborného učilišťa, ktoré fungovalo od školského roku 1967 – 68. Dňa 10. 9. 1976 bolo Poľnohospodárske odborné učilište v Leviciach zrušené a v jeho budovách a priestoroch dňom 1. 9. 1976 bola zriadená Stredná priemyselná škola strojnícka v Leviciach.

SPŠS mala v šk. r. 1976/77 prvé štyri triedy, v ktorých bolo spolu 125 žiakov. Riaditeľom školy sa stal Ing. Viktor Orgonáš, povereným zástupcom riaditeľa školy bol Karol Hubka.

V septembri 1990 škola pripravila pre uchádzačov o štúdium dve nové študijné zamerania:

* technický manažment
* diagnostika a servis

Obe zamerania boli študované v študijnom odbore STROJÁRSTVO.

V septembri 1992 boli na škole zriadené dva celkom nové študijné odbory:

* slaboprúdová elektrotechnika
* technické a informatické služby

Zároveň škola zmenila svoj názov na „Stredná priemyselná škola Levice".

Vedenie školy
-------------

Vedenie školy je tvorené nasledovnými zamestnancami:

* riaditeľ školy: Ing. Roman Karaffa, PhD.
* zástupca riaditeľa pre teoretické predmety: PaedDr. Peter Mizerák

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka školy

Referencie
----------

1. ↑  Informácie o štúdiu, spslevice.sk
2. 1 2 3 4  Z histórie školy, spslevice.sk
3. ↑  Zamestnanci školy, spslevice.sk

Súradnice: 48°12′56″S 18°37′07″V﻿ / ﻿48,215557°S 18,61849°V﻿ / 48.215557; 18.61849
Ambato
**Ambato** (plným menom **San Juan de Ambato**) je mesto v strednom Ekvádore, leží na brehoch rieky Ambato. Je hlavným mestom provincie Tungurahua, leží vo výške 2 600 m n. m. Počet obyvateľov 154,095 (INEC, 2001).

Mesto je vedúcim obchodným a dopravným centrom úrodnej oblasti blízko severného úpätia sopky Tungurahua, ktorá je stále ešte aktívna a vyvrhovala v auguste 2006. V pondelky sa tu organizuje jeden z najväčších trhov ovocia, zeleniny a vyberaného mäsa v celej krajine. Navyše Ambato usporadúva známy "*Fiesta de las Flores y de las Frutas*" (Festival kvetov a ovocia) vo februári. Aby sa spamätalo z tragického zemetrasenia 5. augusta 1949, začalo Ambato so svojou tradíciou festivalu ovocia a kvetín. A dodnes to je veľkou turistickou atrakciou mesta. V tomto čase školy a podniky zatvárajú z dôvodu rozličných pochodov a show a taktiež prebieha voľba "Queen of Ambato" spomedzi zástupkýň škôl, niektorých úradov vlády a policajných síl. 

Zemetrasenie 5 augusta 1949 zničilo väčšinu mesta a zostalo iba niekoľko budov z koloniálnych čias.

Význačné sú mauzóleum Juan Montalvo, panstvo Juan León Mera a biela katedrála Ambato.

Ambato je tiež miestom, kde 12 novembra 1821, dosiahol Antonio José de Sucre veľké víťazstvo nad španielskou kráľovskou armádou v boji za nezávislosť. Tento deň je teraz oficiálnym sviatkom mesta.

V poslednom čase bolo dobudované nové nákupné stredisko s kinom (2005) nazývané "El Mall de Los Andes".

Významné osobnosti
------------------

* Aníbal Villacís - maliar

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **San Juan de Ambato**

Externé odkazy
--------------

* Ambato municipality Archivované 2006-04-26 na Wayback Machine
* Official page of the annual fruits and flower festival
* El Heraldo, Ambato based daily newspaper
Mapa ostrova
Satelitná snímka ostrova
Pohľad na severnú časť ostrova
**San Salvador** je ostrov na Bahamách. Všeobecne sa predpokladá, že ide o miesto, kde Krištof Kolumbus 12. októbra 1492 prvýkrát pristál na americkom kontinente.

Ostrov má rozlohu 163 km² a žije na ňom okolo tisícky obyvateľov. Tvorí jeden z tridsiatich dvoch dištriktov Bahám, správnym centrom je Cockburn Town. Reliéf ostrova je plochý, vnútrozemie vypĺňa rad jazier so slanou i sladkou vodou. Sídli tu biologická výskumná stanica *Gerace Research Centre*. Množstvo pláží láka na San Salvador turistov, ostrov má vlastné letisko, ktoré využíva pravidelná linka z letiska Fort Lauderdale-Hollywood v Hollywoode.

Ostrov sa pôvodne volal **Watling Island** podľa anglického piráta Johna Watlinga, ktorý tu mal v 17. storočia svoju základňu. V roku 1925 komisia historikov vyhlásila, že ide s najväčšou pravdepodobnosťou o miesto, ktoré Kolumbus vo svojom denníku nazýva *San Salvador*, preto dostal ostrov oficiálne toto pomenovanie. Kolumbus priplával pochopiteľne od východu, ale koralové útesy mu neumožnili pristáť na východnom pobreží, preto oboplával severný výbežok ostrova a vylodil sa na mieste známom ako *Riding Rock*, kde dnes stojí kamenný kríž. Domorodí Taínovia ostrov nazývali **Guanahaní**, Kolumbus ho pomenoval *San Salvador* (čo znamená „Svätý Spasiteľ"). Niektoré teórie však Guanahaní stotožňujú s ostrovmi Samana Cay, Cat Island alebo Grand Turk.

Literatúra
----------

* Richard Halliburton: *Za novými svety*. Orbis, Praha 1970.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  http: // www. geographia.com/bahamas/bsssin01.htm
6. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-10-12]. Dostupné online. Archivované 2015-08-06 z originálu.
7. ↑
8. ↑

Externé odkazy
--------------

* 
*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku San Salvador (Bahamy) na českej Wikipédii.*
**Simon & Garfunkel** je americké spevácke a skladateľské duo, ktoré je zložené z Paula Simona a Arta Garfunkela. 

V roku 1957 spolu založili Simon a Garfunkel skupinu Tom and Jerry. Nahrali svoj prvý singel „Hey, Schoolgirl"/„Dancin' Wild", ktorého „A" strana sa dostala na 49. miesto v rebríčkoch Billboardu. Garfunkel mal pseudonym Tom Graph (priezvisko pochádzalo z jeho záľuby písať popové rebríčky na milimetrový - *graph* - papier) Simonov pseudonym bol Jerry Landis, ktorý používal aj na svojich raných sólových nahrávkach zo 60. rokov. Duo Tom and Jerry koncertovalo spolu 18 mesiacov. 

V roku 1963 začali spolu vystupovať pod názvom Simon & Garfunkel. Stali sa slávni v roku 1965 vďaka ich hitu „The Sounds of Silence" a hudbe k filmu *The Graduate*. V 60. rokoch toto duo patrilo medzi najpopulárnejších hudobných umelcov, nahrali spolu niekoľko ďalších hitov ako napríklad „I Am a Rock", „Homeward Bound", „The Boxer", „Scarborough Fair", no najznámejšie sú skladby „Mrs. Robinson", či „Bridge over Troubled Water".

Duo Simon & Garfunkel je známe svojim harmonickým spievaním a niekedy aj dosť labilnými vzájomnými vzťahmi, vďaka ktorým sa napríklad viacnásobne odložilo vydanie ich posledného spoločného štúdiového albumu *Bridge over Troubled Water*. Od skončenia kariéry v roku 1970 sa viackrát spolu objavili na koncertných pódiách. Pri ich spoločnom vystúpení v roku 1981 na koncerte v Central Parku v New Yorku hrali pred 500-tisícovým diváckym publikom.

Skupina získala viacero ocenení Grammy, bola uvedená do Rokenrolovej siene slávy, v roku 2007 do ďalšej siene slávy s názvom Long Island Music Hall of Fame. V roku 2004 sa v časopise *Rolling Stone* umiestnili na 40. mieste v zozname stovky najväčších umelcov všetkých čias.

Diskografia
-----------

* 1964 - *Wednesday Morning, 3 A.M.*
* 1966 - *Sounds of Silence*
* 1966 - *Parsley, Sage, Rosemary and Thyme*
* 1968 - *Bookends*
* 1970 - *Bridge over Troubled Water*
* 1981 - *The Concert in Central Park*

Referencie
----------

1. ↑   *Simon and Garfunkel* [online]. Rolling Stone. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Simon & Garfunkel**
**SlovBus SB 135** je dvojnápravový, vysokopodlažný autobus, určený na diaľkové linky a zájazdy.

Konštrukcia
-----------

Konštrukcia vozidla vychádza z príbuzného typu SB 134, hlavným rozdielom je výkonnejší motor a batožinový priestor o zväčšenom objeme 5,5 m3, čo sa dosiahlo zvýšením podlahy vozidla oproti prímestskej verzii. Interiér je prispôsobený dlhšej preprave použitím komfortnejších sedačiek a veľkých políc na batožinu nad sedadlami. Vozidlo mohlo byť osadené klimatizáciou s individuálnym rozvodom vzduchu.

Pôvodne sa tento typ vyrábal s jednokrídlovými dverami pred prednou nápravou a núdzovými dverami za zadnou nápravou.

V inovovanej verzii 135.02, predstavenej na Autosalóne Nitra 2002, boli miesto núdzových dverí umiestnené plnohodnotné v strednej časti vozidla. Batožinový priestor sa zväčšil na 9,3m3 ďalším zvýšením podlahy vo vozidle. Sedačky dodala poľská firma Ster.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2001-06-26]. Dostupné online. Archivované 2001-06-26 z originálu.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-10-19]. Dostupné online. Archivované 2016-10-20 z originálu.
3. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-10-19]. Dostupné online. Archivované 2016-10-19 z originálu.
Sukhoi Superjet 100 (Campeche, Mexico) 2015
**Suchoj** (rus. ПАО «Компания „Сухой"» – *PAO Kompanija „Suchoj"*; doslova: *PAO Spoločnosť „Suchoj"*) je ruská letecká konštrukčná kancelária, založená v roku 1934 v Moskve. V roku 2006 ruská vláda spojila Suchoj so spoločnosťami Iljušin, Irkut, OKB Jakovleva, MiG a Tupolev do novej štátnej akciovej spoločnosti, ktorá nesie názov Zjednotená korporácia pre stavbu lietadiel.

História
--------

OKB Suchoj bola založená Pavlom Osipovičom Suchojom v roku 1934, ktorý predtým pracoval pre kanceláriu Andreja Tupoleva. Do roku 1949, kedy J.V. Stalin zrušil samostatnú kanceláriu OKB Suchoj, sa P. Suchojovi okrem návrhu a výrobe modelu Su-2 podarilo len málo. Činnosť samostatnej kancelárie mohla byť obnovená až po smrti Stalina, v roku 1953, odkedy ju Pavel Suchoj viedol až do svojej smrti v roku 1975.Do roku 1954 boli v OKB Suchoj navrhnuté najmenej 2 prúdové nadzvukové stíhačky. Ich označenie bolo "S" a "T". Prototyp "S" mal šípovité krídlo, zatiaľčo model "T" mal krídlo trojuholníkové. Prototyp "S" bol vypracovaný do neskoršieho stroja Su-7 a prototyp "T" poslúžil ako základ pre neskorší Su-9. Od polovice 50. rokov 20. storočia bola OKB Suchoj, spolu s OKB MiG zodpovedná za návrhy takmer všetkých významných sovietskych stíhačiek a útočných lietadiel v povojnovom období. Napriek tomu, že OKB Suchoj nezískala na Západe takú slávu ako OKB MiG, jej stíhačky a bojové lietadlá boli široko nasadené v sovietskych vzdušných silách a v zahraničí. Vývoj ďalších nových a vylepšených lietadiel pokračuje v OKB Suchoj aj dnes, s dôrazom kladeným najmä na cenu a profitabilitu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Suchoj (spoločnosť)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka

Zdroj
-----

* *Jenkins, Dennis R. & Miller, Jay*: Sukhoi Su-27, The Soviet Union´s most advanced air combat aircraft in detail. Specialty press, 1991, USA. ISBN 0-942548-51-5


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvoRuský portál |

| * z
* d
* u
Lietadlá Suchoj |
| --- |
| Stíhacie lietadlá | 
* Su-27
* Su-30
* Su-35
* Su-57

 | Logo |
| Prepadové stíhacie lietadlá | 
* Su-9
* Su-11
* Su-15

 |
| Palubné stíhacie lietadlá | 
* Su-33

 |
| Stíhacie bombardéry | 
* Su-7
* Su-17
* Su-20
* Su-22
* Su-34

 |
| Bojové lietadlá | 
* Su-25
* Su-39

 |
| Bombardovacie lietadlá | 
* Su-2
* Su-4
* Su-24

 |
| Prieskumné lietadlá | 
* Su-12

 |
| Cvičné lietadlá | 
* Su-26
* Su-28
* Su-29
* Su-31

 |
| Dopravné lietadlá | 
* Su-38
* Su-80
* S-21
* KR-860
* Superjet 100

 |
| Poľnohospodárske lietadlá | 
* Su-38

 |
| Experimentálne lietadlá | 
* Su-1
* Su-3
* Su-5
* Su-6
* Su-7 (1944)
* Su-8
* Su-9 (1946)
* Su-10
* Su-11 (1946)
* Su-13
* Su-15 (1949)
* Su-17 (1949)
* Su-37
* Su-47
* P-1
* T-3
* T-4
* T-405
* T-431

 |
Paralympiáda 2016
Paralympiáda 2016
**Sarah Louise Rungová** (nór. Sarah Louise Rung; \* 8. október 1989, Stavanger) je nórska plavkyňa.

Životopis
---------

S plávaním začala vo veku 7 roku rokov. Invalidný vozík začala používať po zranení chrbta v roku 2008. V roku 2009 debutovala na európskom šampionáte. Vyštudovala University of Stavanger.

Paralympiáda
------------

### 2012

Na Letných paralympijských hrách 2012 získala 2 zlaté medaily: 200m voľným štýlom S5 a 50m motýlik S5 a dve strieborné medaily: 100m prsia SB4 a 200m Individual Medley SM5.

### 2016

Na Letných paralympijských hrách 2016 získala 2 zlaté medaily: 100m prsia SB4, 200m Individual Medley SM5, striebornú 50m motýlik S5 a dve bronzové: 200m voľným štýlom S5 a 50m znak S5.

Na záverečnom ceremoniáli bola vlajkonosičkou nórskej výpravy.

Referencie
----------

1. ↑  SOLHEIM, Tor Håkon. *Sarah Louise Rung* [online]. Store norske leksikon, [cit. 2022-01-22]. Dostupné online. (po nórsky)
2. 1 2 3 4 5 6   *Athlete Bio* [online]. ipc.infostradasports.com, [cit. 2022-01-22]. Dostupné online.
3. 1 2   *Sarah Louise Rung* [online]. paralympic.org, [cit. 2022-01-22]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sarah Louise Rungová**

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Medzinárodného paralympijského výboru
Otvor v nádrži na LPG
**Skvapalnený ropný plyn** (iné názvy: **skvapalnený uhľovodíkový plyn**, **kvapalný/skvapalnený vykurovací plyn**, menej presne: **ropný plyn** alebo **skvapalnený/kvapalný plyn**; po angl. *liquefied/light petroleum gas* - LPG) je plyn, ktorý sa získava pri ťažbe zemného plynu a ropy alebo ako vedľajší produkt pri spracovaní ropy v rafinériách, a ktorý sa v podstate skladá z niektorých z nasledujúcich uhlovodíkov: propán, propén, (propylén), bután, izobután, izobutylén a butén (butylén). Používa sa ako palivo.

V našich podmienkach je to zatiaľ spravidla zmes propán-butánu (tzv. propán-bután) podľa STN 65 6482.

EINCS definícia
---------------

Pod pojmom LPG sa v príspevku rozumie chemický prípravok s číslom CAS 68476-85-7. Pojem LPG je však prípustný aj pre látku s CAS 106-97-6, teda 
bután. Podľa EINCS (European INventory of Existing Commercial chemical Substances) sa LPG s číslom CAS 68476-85-7 (s anglickým názvom *Petroleum gases, liquefied*) definuje ako: *Komplexná zmes uhľovodíkov vyrábaných destiláciou surovej ropy pozostávajúca predovšetkým z uhľovodíkov s uhlíkovým číslom (počtom atómov uhlíka) C3 až C7, ktorá vrie v rozsahu teplôt -40 °C až 80 °C.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* www.autoplyn.sk/lpg.htm - Článok o pohone na LPG, technický popis autosplynovačov Archivované 2010-12-23 na Wayback Machine

Pozri aj
--------

* Skvapalnený zemný plyn - LNG
* Stlačený zemný plyn - CNG

| * z
* d
* u
Fosílne palivá |
| --- |
| Ropa | 
* LPG
* nekonvenčná ropa
* dechtový piesok
* ropná bridlica
* benzín

 |
| Zemný plyn | 
* CNG
* LNG

 |
| Uhlie | 
* čierne uhlie
* hnedé uhlie
* drevné uhlie
* antracit
* koks

 |
| ostatné | 
* vodný plyn
* drevoplyn
* koksárenský plyn
* svietiplyn

 |
**Slovenské divadlo tanca** je, podľa spoluzakladateľa Jána Ďurovčíka, „tanečno-divadelné teleso zájazdového charakteru, ktorého hlavnou úlohou bude privážať tanečno-divadelné umenie do miest celého Slovenska, ale aj za jeho hranice." SDT je „založené na projektovom systéme bez trvalej umeleckej prevádzky„. Divadlo bolo založené v roku 2005. Nadväzovalo na činnosť súborov Torzo a Bratislavské divadlo tanca.

Projekty
--------

Prvým projektom bolo *Bolero – Príbeh matky*. Skúšanie inscenácie prebehlo v Kultúrnom dome v Trnávke. Premiéra bola 17. a 18. mája v Divadle Aréna. Dielo je inšpirované hudbou skladby Mauricea Ravela *Bolero* a skutočnou udalosťou indonézskych cunami. Matka musela vykonať Sofiinu voľbu.

V roku 2008 SDT uskutočnilo spoločné turné s kapelou IMT Smile. Počas turné odohrali 15 predstavení v 14 mestách okolo Slovenska.

Plagáty predstavenia *Carmen* boli kontroverzné, zaoberala sa nimi aj Rada pre reklamu, ale nezistila neetickosť.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Slovenské divadlo tanca bez sponzorov* [online]. Slovenské divadlo tanca, 01.04.2005, [cit. 2014-10-28]. Dostupné online. Archivované 2014-10-28 z originálu.
2. 1 2   *O SDT* [online]. Slovenské divadlo tanca, [cit. 2014-10-28]. Dostupné online.
3. ↑   *Ján Ďurovčík zakladá Slovenské divadlo tanca* [online]. Petit Press, 1.3.2005, [cit. 2014-10-28]. Dostupné online.
4. ↑   *IMT Smile a Slovenské divadlo tanca sa rozhodli spojiť sily* [online]. soubiznis.sk, 2008, [cit. 2014-10-28]. Dostupné online. Archivované 2014-10-28 z originálu.
5. ↑   *21 (04-03) Slovenské divadlo tanca, s.r.o. - Predstavenie Carmen* [online]. Rada pre reklamu, 15.04.2010, [cit. 2014-10-28]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Slovenské divadlo tanca

Súradnice: 48°08′29″S 17°07′39″V﻿ / ﻿48,141445°S 17,127514°V﻿ / 48.141445; 17.127514
**SkyCity Challenge** je dvojročná architektonická súťaž.

SkyCity Challenge 17
--------------------

Založená v roku 2016, séria súťaží začala spustením „SkyCity Challenge 17" s viac ako 400 registrovanými tímami z celého sveta. Cieľom súťaže bolo navrhnúť interiéry átrií 57-podlažného Mini Sky City postaveného spoločnosťou Broad Group za 19 dní. 

Porotu SkyCity Challenge 17 tvorili lídri z oblasti architektúry a dizajnu vrátane: Zhang Yue (predseda Broad Group ), Daniel Zhang [Ceo Broad Sustainable Building Co. Ltd], Richard Hsu (TEDxShanghai, Škola dizajnu a inovácií na Univerzite Tongji ), Du Peng (riaditeľ čínskej rady CTBUH), Gábor Szentpétery [architekt, zakladateľ K-56], David McConville ( Buckminster Fuller Challenge ), Song Xinlin (zakladateľka laboratória StreetSmart), Wei Chunyu (dekan Školy Architektúry na Hunanskej Univerzite). 

Porota vybrala 17 víťazov z 89 predložených projektov z 54 rôznych krajín a pozvala všetkých členov víťazných tímov (cca 50 účastníkov) na Týždeň Rezidencie SkyCity, ktorá sa konala v Broad Town v marci 2018. Medzi víťazmi boli: 1. Ziad Zaki / Amr Auf / Mohamed Mamdouh (Egypt) 2. Artur Zakrzewski / Konrad Weka (Poľsko) 3. Anna Andronova (Rusko) a další.

SkyCity Challenge 19
--------------------

SkyCity Challenge 19 „Budúcnosť Bývania" je súťaž, ktorú reprezentuje porota zložená z Daanom Roosegaardom, Carlom Rattim, Liu Xiaodu a ďalšími. Cieľom tejto súťaže je nájsť výnimočnú prefabrikovanú stavebnicu pre účely bytovej výstavby, ktorá sa dá ľahko zostaviť a prepravovať v kontajneroch do ktorejkoľvek časti sveta. Uzávierka súťaže bola 1. októbra 2019.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* Oficiálny účet SkyCity na Instagrame
* SkyCity Challenge 17 víťazi[nefunkčný odkaz]
* SkyCity Challenge 17 na Treehugger
* SkyCity Challenge 17 na Archdaily
ThDr. **Ľudovít Francisci** (maď. Franciscy Lajos; \* 25. september 1862, Sokolníky † 6. apríl 1933, Nitra) bol maďarský katolícky kňaz, teológ, pedagóg a verejný činiteľ v období medzivojnového Česko-Slovenska. 

Stredoškolské štúdiá absolvoval v Nitre. V roku 1884 bol študentom na kňazskom inštitúte Augustinum vo Viedni. V roku 1887 bol vysvätený za doktora náboženských štúdií a v tom istom roku bol vymenovaný za kaplána na fare v Nitre-Kalvárii. V roku 1889 bol učiteľom teológie, v roku 1911 kanonikom a v roku 1912 rektorom veľkého seminára v Nitre.

Jeho politická kariéra má korene v starej maďarskej ľudovej strane. Bol redaktorom jej oficiálnych novín Nyitramegyei Szemle. Tomuto smeru slúžil aj ako člen Krajinskej kresťansko-socialistickej strany po vzniku Česko-Slovenska. V strane predstavoval konzervatívne cirkevné krídlo.

V parlamentných voľbách v roku 1925 bol v XI. volebnom kraji (južné Slovensko) zvolený za senátora Národného zhromaždenia. V senáte bol členom klubu nemeckých kresťanských sociálov (nemecky: Deutsche Christlichsoziale Volkspartei) (DCHS). V septembri 1929 sa vzdal mandátu pre konflikt s predsedom strany Gézom Szüllőom. Neskôr sa postavil aj proti Szüllőovi, vo svojich novinách Nyitramegyei Szemle ostro napadol prístup strany k Maďarskej národnej strane. V roku 1932 bol zvolený za čestného predsedu strany. Keď novú kandidatúru neprijal, ponúkol celú sumu svojho štvorročného senátorského platu, (200 000 vtedajších korún), maďarskému kňazskému vzdelávaciemu ústavu. 

Bol aj známy pre svoju dobročinnosť. Nezanechal po sebe žiadne bohatstvo, keďže ho počas života rozdával. Rok pred svojou smrťou daroval svojej rodnej obci 100 000 korún a 50 000 korún rodisku svojej matky M. Hyndice s tým, že úroky budú rozdelené medzi chudobných v obci. Vo svojom závete, ktorého prípravou bol poverený neskorší biskup Andrej Škrábik, zariadil, aby celá suma z predaja jeho hnuteľných vecí bola odovzdaná chudobným v Nitre.

Referencie
----------

1. ↑  FRANCISCI, Ľudovít. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok II C – F. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2004. 696 s. ISBN 80-89023-44-4. S. 627.
2. 1 2  ANGYAL, Béla. *Dokumentumok az Országos Keresztényszocialista Párt történetéhez 1919-1936*. Somorja-Dunaszerdahely : LILIUM AURUM, 2004. ISBN 80-8062-195-0. S. 489.
3. ↑   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2023-01-06]. Dostupné online.
4. ↑  LŐWY ÉS FIAI, Antal. *Nyitrai fejfák*. Nitra : [s.n.], 1940. Dostupné online. S. 4-5. Archivované z originálu.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6295 4900
* SNK: 147656
* VIAF: 88908151
Schéma bežnej základnej dosky v PC s integrovanou podporou mnohých zariadení na doske i s možnosťou rozšírenia pomocou slotových konektorov rôznych zberníc
ITE Super I/O čip
SMSC Super I/O čip na základnej doske IBM
**Super I/O** je skupina komunikačných zariadení (I/O kontrolérov), ktoré sa začali používať na základných doskách osobných počítačov na konci 80. rokov. Pôvodne išlo o prídavné karty, ktoré boli postupne integrované na základnú dosku. 

Super I/O čip v sebe kombinuje rozhranie pre rôzne zariadenia s nízkou prenosovou rýchlosťou. 

Zvyčajne obsluhuje komunikáciu s týmito perifériami:

* Obsluha disketovej mechaniky
* Paralelný port (zvyčajne pre pripojenie tlačiarne)
* Jeden alebo viac sériových portov
* Obsluha klávesnice a myši na porte PS/2
* Teplotné snímače a snímanie rýchlosti ventilátorov

Super I/O čip môže obsluhovať aj rozhranie pre ďalšie zariadenia ako je gameport alebo infra port. V niektorých čipoch je tiež zabudovaná kontrola otvorenia počítača. Obsluhou mnohých zariadení v jednom čipe je redukovaný počet súčiastok osadených na základnej doske a tým je zlacňovaná výroba základnej dosky.

Pôvodné super I/O čipy používali komunikáciu priamo s CPU pomocou ISA zbernice. S tým ako sa v PC začala miesto ISA zbernice používať zbernica PCI, stával sa zo super I/O čipov jediný dôvod používania ISA zbernica na základnej doske.

Moderné super I/O používajú pre komunikáciu s CPU tzv. LPC zbernicu miesto ISA. LPC zbernica je bežne pripojená na južný mostík základnej dosky.

Existuje mnoho spoločností, ktoré vyrábajú tieto super I/O čipy, napríklad Nuvoton, ITE, Fintek, and SMSC. 

National Semiconductor vyrábal super I/O do roku 2005, kedy túto časť výroby predal firme Winbond.

Externé odkazy
--------------

* Zoznam super I / O čipov
* Superiotool je linuxový nástroj pre detekciu super I / O čipu s podrobnými informáciami o jednotlivých typoch.
* Lm-sensors Archivované 2009-02-28 na Wayback Machine obsahuje nástroje pre detekciu super I / O čipu inštalovaného na základnej doske.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Super I/O na českej Wikipédii.*
Desaťdielny cyklus Slovenský bigbít je podľa autorov výpoveďou o životných postojoch a pocitoch generácie, ktorú inšpirovali veľké idoly vznikajúcej bítovej hudby či ich predchodcovia: Chuck Berry, Little Richard, Elvis Presley, The Shadows,The Beatles, The Rolling Stones a ďalší. 

Tvorcovia **Dušan Rapoš** (produkcia a réžia filmu), **Ľuboš Jurík** (kniha a scenár filmu) a **Jozef Šuhajda** (kniha a scenár filmu) sa snažili zhromaždiť čo najviac dobových svedectiev, výpovedí, názorov, príhod a historiek bývalých bigbiťákov žijúcich dnes nielen na Slovensku, ale aj v zahraničí. O tejto slobodnej neslobodnej ére porozpráva najslávnejší manažér bratislavských bigbiťákov Peter Tuchscher, svoje zážitky a spomienky pridajú Peter Lipa, Ľubo Belák, Miro Žbirka, Pavol Hammel, Braňo Hronec, Janko Lehotský, Jožo Barina, Jano Baláž, Laco Lučenič, Vasko Velčický, Stano Herko, Marián Varga, Kamil Peteraj. Obohatia ich aj výpovede kolegov z Česka: Petra Jandu, Viktora Sodomu (The Matadors), Radima Hladíka a Jiřího Černého. 

Záver cyklu, tvorí záznam koncertu z PKO Legendy '60, na ktorom sa po vyše štyridsiatich rokoch stretli bývalí bigbiťáci a znovu oživili hity tejto éry. 

oficiálna stránka Archivované 2007-07-09 na Wayback Machine
Súradnice: 48°09′18″S 17°06′52″V﻿ / ﻿48,154869°S 17,114513°V﻿ / 48.154869; 17.114513

Sídlo na Benediktiho 5 v Bratislave
**Slovenský paralympijský výbor (SPV)** je občianske združenie, ktoré riadi paralympijské hnutie na Slovensku. SPV je členskou organizáciou Medzinárodného paralympijského výboru (MPV) (od 3. júna 1995) a Európskeho paralympijského výboru (EPV).

Združenie vzniklo iniciatívou Slovenského zväzu telesne postihnutých športovcov, Sekcie nevidiacich a slabozrakých športovcov Slovenska, Slovenského zväzu športovcov s mentálnym postihnutím a Slovenského zväzu nepočujúcich športovcov. Organizácia reprezentuje viacero športov a športovcov s rôznymi druhmi postihnutia. 

Medzi letné paralympijské športy na Slovensku patria: atletika, basketbal, boccia, cyklistika, futbal, goalball, jazdectvo, lukostreľba, plávanie, stolný tenis, streľba, tenis, volejbal stojacich a vzpieranie. Bežecké a zjazdové lyžovanie, ľadový hokej, biatlon a curling patria pod zimné paralympijské športy. Zatiaľ bez zastúpenia sú na Slovensku tieto paralympijské športy: volejbal v sede, šerm, ragby, jachting, džudo, rýchlokorčuľovanie na sánkach a snowboard.

Od roku 1994 do roku 2010 získali slovenskí športovci na 9 paralympijských hrách celkom 79 medailí, z toho 18 zlatých.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Slovenský paralympijský výbor* [online]. Bratislava: Slovenský paralympijský výbor, [cit. 2012-08-16]. Dostupné online.
2. ↑   *Kontakt* [online]. Bratislava: Slovenský paralympijský výbor, [cit. 2012-08-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Organizačná štruktúra SPV* [online]. Bratislava: Slovenský paralympijský výbor, [cit. 2012-08-16]. Dostupné online.
4. 1 2   *Paralympijský šport na Slovensku* [online]. Bratislava: Slovenský paralympijský výbor, [cit. 2012-08-16]. Dostupné online.

Externé stránky
---------------

* Domáca stránka
* Slovenský paralympijský výbor v registri občianskych združení Ministerstva vnútra SR
**Slough** je mesto a jednostupňový celok v South West England. Historicky patrila veľká časť územia okresu Slough do grófstva Buckinghamshire a malá časť do grófstva Middlesex. Na území grófstva Slough sa nachádza priemyselná oblasť Slough Trading Estate, ktorá s rozsiahlou dopravnou štruktúrou tvorí dôležité obchodné centrum. V Sloughu sa nachádza univerzita Thames Valley University.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka o tomto sídle, pod názvom Slo, pochádza z roku 1196, neskôr z roku 1336 ako Sloo a v roku 1437 ako Le Slowe, Slowe alebo Slow. Rozvoj mesta nastal v polovici 19. storočia, keď bola v roku 1840 otvorená železničná stanica, spájajúca Slough s Londýnom. Od roku 1831 do roku 1841 sa počet obyvateľov zdvojnásobil a v roku 1891 žilo v Sloughu 7 700 občanov.

Po druhej svetovej vojne sa tu usadili noví obyvatelia, ktorí prišli zo zbombardovaného Londýna. Ďalší prílev obyvateľov priniesol rozvoj priemyslu okolo roku 1960. V súčasnosti žije v Sloughu okolo 119 000 obyvateľov.

Partnerské mestá
----------------

* Francúzsko  Montreuil, Francúzsko
* Lotyšsko  Riga, Lotyšsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Slough**

Referencie
----------

1. ↑   *Slough* Dostupné online

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Slough na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta (po anglicky)
Slonovinové tabernákulum (Eleusa, Francúzsko)
**Slonovina** (iné názvy: **slonová kosť**, **ebur**) je zubovina sloních klov. Kly sú pri koreni duté a v špici plné. 

Slonovina je ako materiál veľmi tvrdá, hutná a pružná, farbu má bielu, neskôr mierne žltne. Poskytuje ju najmä slon ázijský a slon africký. Vyrezávajú sa z nej ozdobné predmety, šperky, figúrky, gombíky, intarzie. Používala sa už v staršej dobe kamennej (paleolit). Slonovinou sa niekedy nazýva aj nepravá slonovina, tzv. rastlinná slonovina, ktorá sa získava zo semien palmy slonovinovec.

Pytliactvo
----------

Od 70. do 90. rokoch 20. storočia poklesla populácia afrických slonov z 2 miliónov na 600 tisíc jedincov, hlavným dôvodom bolo pytliactvo. V roku 1989 bol globálny obchod so slonovinou dohovorom CITES zakázaný .

Zákaz obchodu so slonovinou je stále predmetom diskusií. Podľa jednej štúdie by legalizácia obchodu so slonovinou africké slony neochránila.

Galéria
-------

* prierez klom slonaprierez klom slona
* prierez klom mamutaprierez klom mamuta

Referencie
----------

1. ↑  HOAGSTROM, Carl W.. *Magill's Encyclopedia of Science : Animal Life: Estivation-learning*. [s.l.] : Salem Press, 2002. 1820 s. ISBN 978-1-58765-021-5. S. 526.
2. ↑   *Appendices* [online]. cites.org, [cit. 2019-02-04]. Dostupné online.
3. ↑   *To trade or not to trade? Breaking the ivory deadlock* [online]. phys.org, [cit. 2019-02-04]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  MORELL, Virginia. *Legalizing ivory trade won't save elephants, study concludes* [online]. sciencemag.org, 2016-09-14, [cit. 2019-02-04]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑  David Lusseau, Phyllis C. Lee: *Can We Sustainably Harvest Ivory?*, Institute of Biological and Environmental Sciences, University of Aberdeen, Faculty of Natural Sciences, University of Stirling,

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Slonovina**

Externé odkazy
--------------

 
* UNESCO-Welterbe im Museum der Universität Tübingen MUT: Presseinformationen, Fotos und 3D-Animationen der Objekte Archivované 2017-10-01 na Wayback Machine (po nemecky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Slonovina na českej Wikipédii.*
Súradnice: 51°03′32″S 14°57′53″V﻿ / ﻿51,0588364°S 14,96468°V﻿ / 51.0588364; 14.96468

**Smědá** (nem. *Wittig*, poľ. *Witka*) je pravostranný prítok Lužickej Nisy v okrese Liberec v Libereckom kraji. Na území Poľska preteká Dolnosliezskym vojvodstvom. Celková dĺžka toku činí 51,9 km. Plocha povodia meria 331 km².

Priebeh toku
------------

Pramení ako **Bílá Smědá** v rašeliniskách medzi Smědavskou horou a Jizerou v Jizerských horách. Ďalšími zdrojnicami Smědej sú **Černá Smědá** prameniaca na predele v oblasti rašeliniska Černá jezírka a **Hnedá Smědá** prameniaca v rašelinisku *U Studánky*. Ako Smědá sa označuje od chaty na Smědave, kde sa všetky Smědé stekajú.

Pôvodný lužickosrbský názov rieky uvádzaný už v roku 1539 bol *Wietew* alebo *Vietev*, ukazujúc na skutočnosť, že je rieka pravostranným prítokom Lužickej Nisy. Z tohto mena bolo najprv odvodené jej nemeckej meno nem. *Wittig* a ešte len z neho staré české meno *Vítka*. Dnešné meno českej rieky je pripomienkou smědej, tmavej rašelinovej vody v nej.

V Česku má dĺžku 46 km a povodie má plochu 238 km² s priemernou nadmorskou výškou 573 m. Na tomto povodí spadne ročne 1 180 mm zrážok, priemer odtoku je 736 mm a je teda jedným z najvodnatejších povodí Česka. Pri svojom toku na českom území prekonáva prevýšenie 600 metrov. Na rieke leží prírodná rezervácia Meandry Smědé.

Na poľskom území bola asi kilometer od hraníc postavená rozľahlá *vodná nádrž Witka* (nazývaná tiež poľ. *Jezioro Niedów*). Asi dva kilometre pod hrádzou sa Smědá vlieva do Lužickej Nisy.

### Mestá

Bílý Potok, Hejnice, Raspenava, Frýdlant, Spytków, Niedów, Ręczyn, Radomierzyce

### Väčšie prítoky

* Ľavé - Biely potok, Černý potok, Sloupský potok, Holubí potok, Větrovský potok, Višňovský potok, Boreček
* Pravé - Hájený potok, Libverdský potok, Pekelský potok, Lomnice, Řasnice, Bulovský potok, Kočičí potok

Vodný režim
-----------

Priemerný prietok v Předlánciach činí 4,27 m³/s.

**Hlásne profily:**

| Miesto | Riečny km | Plocha povodia | Priemerný prietok | Storočná voda |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Bílý Potok | 40,00 | 26,53 km² | 0,94 m³ / s | 162 m³ / s |
| Frýdlant | 24,7 | 30,6 km² | 3,18 m³ / s | 357 m³ / s |
| Předlánce | 10,60 | 243,98 km² | 4,27 m³ / s | 488 m³ / s |

Referencie
----------

1. ↑   *Hlásný profil Bílý Potok* [online]. [Cit. 2016-05-05]. Dostupné online.
2. ↑   *Hlásný profil Frýdlant* [online]. [Cit. 2016-05-05]. Dostupné online.
3. ↑   *Hlásný profil Předlánce* [online]. [Cit. 2016-05-05]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Smědá**

Externé odkazy
--------------

* Předlánce - aktuálny vodný stav
* Na infoglobe.sk

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Smědá na českej Wikipédii.*
**Svančina** (svansky ლუშნუ ნინ/შკა̈ნ, *lušnu nin/šḳän*; gruzínsky სვანური ენა, *svanuri ena*) je juhokaukazský jazyk, ktorým hovorí asi 15 000 – 30 000 ľudí v Gruzínsku v údolí riek Enguri, Cxenis-c̣q̇ali a Ḳodori, v horách v Svaneti v okrese Mestia a Lentekhi. Odhaduje sa, že asi 2500 Svanov žije v Abcházsku. 

Svančina je najviac vyhradený juhokaukazský jazyk a nie je zrozumiteľná s ďalšími jazykmi patriacich do tejto jazykovej skupiny (gruzínčina, lazčina, mergelčina). Predpokladá sa, že svančina sa izolovala 2000 rokov pred naším letopočtom, teda asi o 1000 rokov skôr než sa diferencovala gruzínčina.

Svančina je ohrozeným jazykom, nemá žiadny písomný štandard a nie je oficiálne podporovaný. Svanovia používajú svančinu len v ústnom styku v rodinnom kruhu, inak hovoria gruzínsky. Počet ľudí ovládajúcich svančinu prudko klesá, ovláda ju iba veľmi málo mladých ľudí.

V roku 1864 bola vytvorená svanská azbuka, ktorá sa však v praxi nikdy nepoužila. Svančina sa môže písať gruzínskym písmom.

а б в г ҕ д е ж ђ з ӡ h i к ӄ л м н о п ҧ q р с т ꚋ у х х́ ц წ f ш ѵ

Dialekty (nárečia)
------------------

Svančina sa delí na tieto nárečia a podnárečia. Medzi jednotlivými nárečiami sú značné rozdiely v syntaxe a morfológii.

* Hornobalské nárečie (asi 15 000 ľudí): Ushgul უშგულური, Kal კალუღი, Ipar იფარული, Mulakh მულახური, Mesṭia მესტიური, Lenǯer ლენჯერული, Laṭal ლატალური
* Dolnobalské (asi 12 000 ľudí): Bečo ბეჩოური, Cxumar ცხუმარული, Ecer ეცერული, Par ფარული, Čubekh ჩუბეხეური, Laxam ლახამულური
* Laškické
* Lentešské: Xeled ხელედური, Xopur ხოფურული, Rcxmelur რცხმელურული, Čolur ჩოლურული

Literatúra
----------

* Kevin Tuite, *Svan*. Université de Montréal. ISBN 3-89586-154-5.

Externé odkazy
--------------

* Webstránka o Svanoch (v ruštine)
* Svančina na Ethnologue
* Svančina v databáze TITUS
* ECLING - Svančina (audio a video nahrávky)
* Svanovia, svančina, svanské piesne Archivované 2007-03-11 na Wayback Machine
Bývalý líder strany Olexandr Moroz v roku 2003
**Socialistická strana Ukrajiny** (ukr. Соціалістична партія України) je v súčasnosti neparlamentná ukrajinská socialistická strana. Predsedom strany je Serhij Čeredničenko. SSU je členom Socialistickej internacionály.

Charakteristika a zapojenie do politického systému
--------------------------------------------------

Strana vznikla v roku 1991 po zákaze Komunistickej strany a do roku 1993, kedy došlo k obnoveniu KSU bola najsilnejšou stranou. Postupom času sa strana posunula z ľavicových k stredo-ľavicovým pozíciám. Hlavným bodom programu je *sociálna spravodlivosť*. V 90. rokoch bola v opozícii voči Leonidovi Kučmovi. Počas Oranžovej revolúcie najprv spolupracovala s „oranžovým táborom", následne ale uzavrela koalíciu zo Stranou regiónov a KSU. V parlamentných voľbách 2007 sa nedostala do parlamentu, k prekročeniu 3% bariéry jej chýbalo 0,14 %.

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Socialistická strana Ukrajiny**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Socialistická strana Ukrajiny na českej Wikipédii.*
**Satra** je projekt modernizácie sarajevských električiek. V rámci neho sú dodávané do Sarajeva modernizované električky typu Tatra K2. Na ich úprave sa podieľajú firmy Pars nova zo Šumperka a Siemens AG. Vozidlá jazdia vždy v modro-žltom mestskom nátere. Existujú dva varianty, označené podľa počtu článkov.

Električka Satra II

Satra II
--------

Satra II je modernizovaná električka K2. Vychádza z brnianskych rekonštruovaných vozidiel typu Tatra K2R. Čelá boli vymenené za nové podľa návrhu návrhu Ing. arch. Patrika Kotasa, v interiéri boli použité nové materiály a namiesto štvorkrídlových skladacích dverí boli použité nové dvojkrídlové výklopné. Premenou prešla aj kabína, pridaná bola klimatizácia. Novú elektrickú výbavu dodala firma Siemens AG. Prvé vozidlo tohto typu sa verejnosti predstavilo v roku 1998 a od tej doby ich dopravný podnik JKP GRAS nasadzuje do bežnej prevádzky. Celkom bolo modernizovaných 25 vozidiel K2.

Technické parametre vozidla Satra II
------------------------------------

* Dĺžka: 20 400 mm
* Šírka: 2 500 mm
* Maximálna rýchlosť: 60 km/h
* Počet dverí: 4
* Šírka dverí: 1 300 mm
* Hmotnosť: 39 700 kg
* Miesta na sedenie: 49
* Miesta na státie: 171 (pri obsadení 8 osôb/m²)

Satra III
---------

Oproti predchádzajúcemu typu bol do tohto variantu vložený stredný nízkopodlažný článok, prakticky predchodca električiek Tatra K3R-N, Tatra K3R-NT a Tatra KT3UA vrátane nájazdovej plošiny pre invalidov. Inak je vozidlo modernizované podobným spôsobom ako Satra II. Na tento typ bolo rekonštruovaných 12 vozidiel K2.

Externé odkazy
--------------

* Predvedenie električky Satra II v Sarajeve
* Informácie o električke Satra III na stránkach výrobcu
* Článok o vozidle Satra III na stránkach 46. medzinárodného strojárskeho veľtrhu
* Obrázky električky Satra II v Sarajeve s reklamným náterom
**Slovenská železná cesta** (skratka SŽC) je kultúrna trasa spájajúca miesta ťažby železných rúd, výroby a spracovania železa a ďalších kovov. Je súčasťou Stredoeurópskej železnej cesty, jednej z kultúrnych trás registrovaných Európskym inštitútom kultúrnych trás so sídlom v Luxemburgu, čo je technický orgán Rady Európy. Organizačne ju zastrešuje občianske združenie „Slovenská železná cesta" so sídlom v Slovenskom technickom múzeu v Košiciach, ktoré na projekte participuje. Slovenská železná cesta (SŽC) úzko spolupracuje so Slovenskou banskou cestou (SBC).

Lokality
--------

Slovenská železná cesta spája miesta súčasnej alebo bývalej ťažby a spracovania železa a ďalších kovov. K takýmto významným miestam sa zaraďujú Košice a okolie (Košické Hámre), Medzev, Jasov, Štós, Smolník, Prakovce, Gelnica, Rožňava, Betliar, Nižná Slaná, Vlachovo, Dobšiná, Stratená, Tisovec, Sirk - Červeňany, Štítnik, Pohorelská Maša, Podbrezová, Brezno, Hronec, Jarabá, Ľubietová, Banská Štiavnica, Kremnica, Banská Bystrica, Špania Dolina, Staré Hory atď.

Referencie
----------

1. ↑  stanovy združenia "Slovenská železná cesta" (dokument PDF)[nefunkčný odkaz]
2. ↑  projekty Slovenského technického múzea
3. ↑  Erik Sombathy: Historické banské cesty v strednej Európe, prezentácia PPT na webe OMBKE

Pozri aj
--------

* Stredoeurópska železná cesta
* Slovenská banská cesta
* Gotická cesta

Literatúra
----------

* Kunhalmi G.; *Slovenská železná cesta*, Halo TU, 2009/2010, č.4. s. 11
* Malák L. *Projekt Európskej železnej cesty aj na Slovensku*, Košický denník, 31. mája 1999

Externé odkazy
--------------

* zeleznacesta.sk – oficiálna stránka


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Sväteniny** (lat. *sacramentalium*) sú v latinskej cirkvi nábožným úkonom a viditeľným posvätným znakom, ktorým sa vyprosuje Božia milosť. Pri sväteninách sa často používa liturgická kniha Rímsky rituál, alebo z neho odvodený Benedikcionál (modlitebník). Sväteniny sú Cirkvou založená ustanovizeň a väčšinou sa skladajú z modlitby a gestá (napr. znak kríža, kropenie sv. vodou, okiadzanie a iné). Niektoré sväteniny sú však samostatným a dlhším obradom.

Rozdelenie svätenín
-------------------

### 1. Obradné sväteniny

Sú spojené s dlhším obradom. Ide napríklad o posvätenie príbytku, pohreb, či exorcizmus.

### 2. Požehnania

Ide o požehnanie osôb, alebo predmetov pri rozličných príležitostiach. 

### 3. Gestá

Nábožné gesto, ktorým sa má sprostredkovať Božia milosť. Napríklad značenie popolom na popolcovú stredu, či poklona sv. krížu na Piatok utrpenia Pána.

### 4. Príležitostné

Tu spadajú všetky sväteniny, ktoré sa vykonávajú len pri určitých príležitostiach. Napríklad požehnanie hromničných sviec, alebo svätoblažejské požehnanie hrdla.

### 5. Ľudová zbožnosť

Rozdiel medzi Sviatosťou a sväteninou
-------------------------------------

Kým Sviatosti sú ustanovené samotným Kristom, sväteniny sú ustanovené len Cirkvou. Z toho dôvodu aj vysluhovanie svätenín nie je také prísne, ako vysluhovanie Sviatosti. Pri Sviatosti máme istotu o jej účinku, a to bez ohľadu na aktuálnu disponovanosť vysluhovateľa i prijímateľa, pri sväteninách však nie. Pôsobenie Božej milosti totiž závisí od dispozície prijímateľa (napr. či je v stave ťažkého hriechu).

### Príklady svätenín

* Požehnanie príbytku
* Požehnanie nového kostola, oltára, ambóny, organu
* Požehnanie nového vozidla
* Požehnanie matky pred pôrodom
* Požehnanie devocionálií (náboženských predmetov), napr. ruženca, kríža, náboženského medailónu, škapuliara, modlitebnej knižky,...
* Požehnanie ratolesti (na Palmovú nedeľu)
* Požehnanie úrody, bylín a kvetov
* Značenie popolom (na popolcovú stredu)
* Eucharistické požehnanie
* Poklona sv. krížu (na Piatok utrpenia Pána )
* Žehnanie sa svätenou vodou
* Osobný (malý) aj slávnostný (veľký) Exorcizmus
* Kresťanský pohreb

Referencie
----------

1. ↑  Sväteniny, zvolen-zapad.fara.sk
2. ↑  Svätenia - požehnania, zapotocky.sk
3. ↑  Sväteniny a sviatosti, Časopis Slovo, marec 2017
4. ↑  Materiály na štúdium – Sviatosti a sväteniny, faraslatina.sk
5. ↑  Sväteniny, prepozitura.sk

* Farnosť Svit - Sväteniny
* Katechizmus katolíckej cirkvi - 2. časť, 2. oddiel, 4. kapitola, 1. a 2. článok §1667 - 1690

Externé odkazy
--------------

* Sväteniny, časopis Prameň, 1/2002
* Čo sú sväteniny?, časopis Blumentál, 2003
* Sväteniny - „Malé sviatosti", farnost.hladovka.net
**Slovenský ústav technickej normalizácie** (SÚTN) bola organizácia založená v roku 2000, ktorá mala v pôsobnosti úlohy v oblasti technickej normalizácie (tvorba, vydávanie, aktualizácia a preberanie národných, európskych a medzinárodných technických noriem). Po 13 rokoch pôsobenia bol SÚTN k 31. decembru 2013 zrušený  a jeho úlohy a záväzky prevzal Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky.

Slovensko je od roku 2014 jedinou krajinou EÚ, v ktorej oblasť technickej normalizácie priamo riadi vládny úrad, takže nie je možné zabezpečiť základné princípy (politická a finančná nezávislosť od štátnej moci) podľa vnútorných predpisov Európskych normalizačných organizácií CEN a CENELEC, ktorých je úrad členom. Tieto základné princípy sú v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1025/2012 o európskej technickej normalizácii. Podobná situácia bola len v Česku, kde technickú normalizáciu do roku 2017 riadil Úřad pro technickou normalizaci, metrologii a státní zkušebnictví, ktorý patrí pod ministerstvo priemyslu a obchodu. Táto skutočnosť bola dlhodobo kritizovaná aj zo strany samotných vedúcich zamestnancov ÚNMZ. Od 1. januára 2018 úlohu českého národného normalizačného orgánu prevzala Česká agentura pro standardizaci (ČAS), ktorá bola zriadená ako príspevková organizácia.

Referencie
----------

1. ↑   *ÚNMS SR* [online].. Dostupné online.
2. ↑   *Oznámenie o zrušení SÚTN* [online].. Dostupné online.
3. ↑   *Vnútorné predpisy CEN-CENELEC* [online].. Dostupné online.
4. ↑   *Odsek (2) úvodu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1025/2012 o európskej technickej normalizácii* [online].. Dostupné online.
5. ↑   *ÚNMS SR* [online].. Dostupné online.
6. ↑   *List riaditeľa odboru technickej normalizácie ÚNMZ* [online].. Dostupné online.
**Slovník ruskej literatúry 11.-20. storočia** je slovenská jednozväzková špecializovaná encyklopédia, ktorú vydalo vydavateľstvo Veda v roku 2007. Slovník obsahuje 550 hesiel ruských spisovateľov, anonymných textov a vecnú časť zameranú na špecifiká ruskej literatúry. Vedúcou dvanásťčlenného autorského kolektívu bola Oľga Kovačičová, práce na slovníku trvali 7 rokov.

Okrem hesiel spisovateľov, textov a vecných hesiel slovník obsahuje „Stručný náčrt dejín ruskej literatúry 11. — 20. storočia", ktorý začleňuje ruskú literatúru do historického procesu i európskych dejín 11.-20. storočia. Všetky heslá o autoroch obsahujú bibliografiu s údajmi o najdôležitejších vydaniach, slovenských aj českých prekladoch, vrátane významných časopiseckých, a o domácej ruskej, slovenskej, českej a západnej kritickej reflexii. Na konci slovníka je výberová bibliografia, ktorá obsahuje prehľad najdôležitejších textov, dejín ruskej literatúry, slovníkov, monografií a ďalších materiálov, ktoré sú dôsledne delené podľa jednotlivých literárnych období; nechýbajú ani internetové adresy pre literatúru, ktorá je iba na internete.

Ide o „prvý komplexný slovenský slovník inonárodnej literatúry"; hlavný recenzent Ivo Pospíšil: „[slovník] označil za dobrý príklad aktívneho a kreatívneho prístupu k literatúre, zároveň však reflektuje aj na slovenskú špecifiku pôsobenia ruskej literatúry. Pritom však kvalita a význam slovníka presahuje rámec slovenského literárneho prostredia".

Získal Cenu Literárneho fondu za rok 2007 v kategórii „slovníková a encyklopedická literatúra".

Autorský kolektív
-----------------

* Oľga Kovačičová (vedúca autorského kolektívu)
* Ivana Branská
* Andrej Červeňák
* Ildikó Drugová
* Anton Eliáš
* Oľga Guzyová
* Valerij Kupko
* Mária Kusá
* Eva Maliti
* Ľubor Matejko
* Natália Muránska
* Soňa Pašteková

Referencie
----------

1. 1 2  KŠICOVÁ, Danuše. Bohatá úroda syntetických prací. *Slavica litteraria*, 2008, roč. 11, čís. 1, s. 141-145. Dostupné online. ISSN 1212-1509. (po česky)
2. ↑  ZAMBOR, Ján. Živá syntéza ruskej literatúry. *Romboid*, 2008, roč. 43, čís. 4, s. 79-80. Dostupné online. ISSN 0231-6714. [nefunkčný odkaz]
3. ↑  ŠMIHULA, Vladimír. *Slovník ruskej literatúry* [online]. SAV, 2008-03-18, [cit. 2013-06-18]. Dostupné online.
4. ↑  ŠMIHULA, Vladimír. *Ceny Literárneho fondu za rok 2007* [online]. SAV, 2008-10-01, [cit. 2013-06-18]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Krátky slovník ruských spisovateľov

Bibliografický odkaz
--------------------

* KOVAČIČOVÁ, Oľga, a kol. *Slovník ruskej literatúry 11.-20. storočia*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2007. 581 s. ISBN 978-80-224-0967-4.

Externé odkazy
--------------

* veda.sav.sk


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |