**Jokosuka MXY-7 *Óka*** (jap. 桜花 – *Óka*, niekedy neštandardne prepisované ako *Ohka*, po slovensky: *čerešňový kvet*) bolo japonské raketové samovražedné lietadlo používané na konci bojov druhej svetovej vojny v Tichomorí.

Vznik a vývoj
-------------

Japonci viedli po väčšiu časť vojny samovražedné letecké útoky kamikadze zväčša s radovými lietadlami. V priebehu druhého polroka 1944 však začali vyvíjať pre tento účel špeciálne stroje. Najznámejším z nich bola Jokosuka MXY-7 *Óka*, čo znamenalo *čerešňový kvet*, Američanmi nazvaný tiež *Baka* (blázon).

Jokosuka MXY-7 *Óka*, ktorú v neporušenom stave ukoristila americká námorná pechota na Okinave, 26. jún 1945
Stroj MXY-7 s kódovým označením *Óka* začala vyvíjať japonská firma Jokosuka. Námet priniesol pilot vojenských dopravných lietadiel Micuo Óhta, ktorý navrhol využitie samovražedného lietadla, vybaveného bojovou hlavicou a raketovým motorom, dopravovaného do operačnej oblasti špeciálne upraveným dvojmotorovým bombardérom. Rozpracovaný námet s krycím názvom Maru-Dai sa spolu s Óhtom ujali odborníci z Leteckého inštitútu Cisárskej univerzity v Tokiu a v auguste 1944 ju posúdil a následne prijal Generálny štáb námorného letectva. Malo ísť o pilotovanú bombu obsahujúcu 1 200 kg trhaviny. Ďalší vývoj zbrane a výroba bola zverená 1. námornému leteckému technickému arzenálu v Jokosuke. Pod vedením kapitána Tadanaó Micudžiho prijali konštruktéri Óthovu predstavu. Na začiatku sa zvažovalo použitie raketového motoru na kvapalné palivo, ale neskôr sa rozhodlo o podstatne jednoduchších a lacnejších raketových motoroch na tuhé palivo. Námorníctvo dalo novej zbrani – pilotovanej klzákovej bombe – označenie Jokosuka (Kúgišó) MXY-7 *Óka*. 

Konštrukcia lietadla-bomby bola vo svojej jednoduchosti podriadená taktike operačného nasadenia. *Óka* mala byť dopravená do vzdialenosti 20 – 35 km od cieľa čiastočne zapustená do bombovnice dvojmotorového bombardéra (G4M „Betty", resp. jej upravenej verzie G4M2e model 24J) a pri rýchlosti 280 až 325 km/h mala byť vo výške 6 000 až 8 500 m uvoľnená zo závesov. Pilot *Óky* pokračoval pri rýchlosti vyššej ako 370 km/h pod uhlom zhruba 5° v zostupnom lete až do oblasti cieľa, na ktorý zaútočil strmhlavým letom (pod uhlom 50° – 70°) pri rýchlosti 860 až 950 km/h s využitím troch raketových motorov. Motory mohli po dobu desiatich sekúnd vyvinúť statický tlak 7,8 kN (800 kp) a mali palivo na asi 3 – 5 minút letu. Tak malý a rýchlo sa pohybujúci cieľ bol ťažko zasiahnuteľný protilietadlovou paľbou prekvapeného nepriateľa.

Z technické hľadiska bola *Óka* jednoduchým dolnoplošníkom so škrupinovým trupom vyrobeným zo zliatin hliníka, krídlo a chvostové plochy boli z dreva s použitím kovových dielov. V prednej časti bola inštalovaná bojová hlavica so zapaľovačom, odisťovaným v priebehu útoku pilotom. Za prepážkou, ku ktorej sa nachádzala pripevnená hlavica, bola kabína pilota s len najnutnejším výstrojom. Za kabínou bola inštalovaná trojica raketových motorov.

Japonské cisárske námorníctvo si pre začiatok objednalo výrobu desiatich prototypov skompletovaných do konca septembra 1944 a do skúšok zaradených 23. októbra 1944. V ten istý deň bola na letisku v Sagami prvýkrát vyskúšaná *Óka* bez motora, o mesiac neskôr na letisku Kašima s motorom; chovanie lietadla bolo v oboch režimoch pilotmi hodnotené ako dobré. Súčasne sa rozbiehala sériová výroba. 1. námorný letecký technický arzenál v Jokosuke produkoval ako aj operačný model *Óky* (MXY-7 model 11), tak aj ďalšie verzie.

Verzie
------

MXY-7 *Óka* model 11
Výbušnina, ktorou boli tieto samovražedné lietajúce bomby vyzbrojené
*Óka* model 22
### *Óka* model 11

Sériový model, z ktorého vychádzali ďalšie verzie. Jedným z jeho vážnych nedostatkov bol nedostatočný dolet po odpútaní od materského lietadla, ktorý sa priblížením k nepriateľskej flotile vydalo napospas predsunutým stíhacím útvarom amerického námorného letectva. Tento nedostatok pomohol k vývoju ďalšieho modelu 22.

### *Óka* model 22

Od modelu *Óka* model 11 sa líšil predĺženým trupom a menším rozpätím krídla. Lietadlo malo byť prepravované dvojmotorovým bombardovacím lietadlom Jokosuka P1Y3 model 33, upraveným z pôvodného modelu zväčšením trupu a rozpätím krídla.

No bokoch *Óky* modelu 22 sa objavili dva lapače vzduchu, privádzajúce vzduch k motokompresorovej pohonnej jednotke TSU-11, vychádzajúceho z koncepcie talianskeho konštruktéra Campiniho, kde sa stlačený vzduch v kompresorovej jednotke využil na zvýšenie výkonu piestového motoru. Japonci k tomuto účelu použili invertný štvorvalec Hitaši GK4A Hacukaze 11 s výkonom 81 kW (110 k), celá jednotka potom dávala ťah 1,9 kN (200 kp).

V lete roku 1945 boli vykonané dva štarty. Obidva však skončili katastrofou a smrťou pilotov. Ďalší pokus bol vykonaný 12. augusta 1945 a skúšobný pilot mal pri ňom preveriť okrem funkcie pomocných vzletových raketových motorov aj účinnosť motokomresorovej pohonnej jednotky. O tri dni Japonsko kapitulovalo a z veľkorysých plánov na stavbu 200 kusov *Óky* modelu 22 mesačne zišlo. Podľa niektorých prameňov boli postavené aj dva kusy dvojmiestnej cvičnej verzie modelu 22, ale ani fotografie, ani výkresová dokumentácia nie sú k dispozícii.

### *Óka* K-1

Bolo vyrobených 45 exemplárov jednomiestnych cvičných lietadiel *Óka* K-1 bez motorov, alebo len s jedným raketovým motorom. Namiesto bojovej hlavice mali napustenú vodu. Pilot mal po odpútaní od materského lietadla získať skúsenosť s ovládaním stroja, v priebehu priblíženia na pristátie bola časť vodnej záťaže vypustená a pri rýchlosti 220 km/h pilot pristával na odpruženej lyži. Pre zvýšenie vztlaku používali vztlakové klapky u operačných modelov neinštalované.

### *Óka* K-1 KAI

Nazývali sa *Wakazakura* (z jap. mladá čerešňa) a boli vyrobené len dva exempláre. Wakazakury mali trup takmer identický s bojovou verziou, no boli dvojmiestne. Pilot-žiak sedel v kabíne umiestnenej v priestore pre bojovú hlavicu. Zvýšené nároky na ovládateľnosť si v tomto prípade vyžiadali použitie klapkami ovládaného krídla s väčším rozpätím. chvostové plochy ostali bez zmien.

### *Óka* model 33 a model 43

*Óka* Model 33 skončil iba ako papierový projekt, vychádzal z modelu 22 s turbokompresorovým motorom Micubiši Ne-20 s ťahom 5,0 kN (510 kp) a s 800 kg hlavicou. Tieto klzákové bomby mali byť nesené po dvoch, či troch kusoch pomocou štvormotorového bombardéra Nakadžima G8N Genzan.

Ten istý osud stretol aj *Óku* model 43 s motorom Ne-20 určeného pre katapulty ponoriek triedy I-400, ale z nej vychádzajúci model 43B sa dostal až do stavby drevenej makety skutočnej veľkosti. Nešlo však už o klzákovú bombu, ale o jednomiestne ľahké stíhacie lietadlo, vyzbrojené kanónom typu 5 kalibru 30 mm, uloženými v prednej časti trupu a poháňaný motorom Ne-20. Mal štartovať z jaskýň ukrytých na pobreží a k štartu mu mali pomáhať dva raketové motory.

### *Óka* model 43C

Nadväzoval na *Óku* model 43B so zväčšeným rozpätím krídla. Nebol nikdy zrealizovaný.

### *Óka* model 53

Diaľkovo navádzané klzákové bomby vychádzajúce z modelu 33. Projekt zostal iba vo fáze návrhu.

Bojové nasadenie
----------------

Bombardér G4M „Betty" vypúšťa *Óku*
*Óka* bola ťažko zasiahnuteľná pre svoju vysokú rýchlosť a malé rozmery. Rozpätie krídel mala iba 5,12 m a dĺžku 6,06 m. Podľa niektorých prameňov to boli prvé stroje, ktoré prekročili nadzvukovú rýchlosť. Pri bezchybnej funkcii motorov za ideálneho stavu počasia a správneho uhla náletu toho boli technicky schopné. Konštrukcia však nebola zvládnutá. V záverečných fázach pôsobili na riadenie také sily, že stroj bol prakticky neovládateľný. Pri rýchlosti nad 700 km/h bola už neovládateľná a nad 900 km/h sa *Óke* spravidla utrhli stabilizátory. Tým sa z neho stala neriaditeľná zrýchlená bomba. Japonské velenie vkladalo do *Óky* veľké nádeje, ktoré sa nikdy nesplnili. Hlavným dôvodom bol fakt vzdialenosti od cieľa. Radary zachytávali nosiče na vzdialenosť 100 – 120 km od možnosti odpútania sa *Óky*. V danej oblasti hliadkovali stíhači, ktorí zvyčajne bombardéry G4M „Betty" zostrelili. 

Pretože nosiče boli zvyčajne zostrelené pred odpútaním *Óky* začali útočiť z veľmi malých výšok, tesne nad hladinou. Ale vzhľadom na necitlivosť riadení veľmi často skončili v mori alebo cieľ preleteli. *Óka*-2 s doletom 300 km, ktorá mala vyriešiť tento problém, sa už nasadenia nedočkala.

Japonci použili v bojových podmienkach iba Óku model 11. Termín prvého bojového nasadenia tejto zbrane posunulo potopenie novej lietadlovej superlode Šinano 29. novembra 1944, ktorá niesla vo svojich útrobách 50 prvých exemplárov *Óky* do oblasti Filipín. K prvému použitiu samovražedného lietadla došlo 21. marca 1945 v priebehu bojov o Okinawu za prispenia stíhacej ochrany 201. Kókútai. Útokov sa zúčastnilo 18 lietadiel typu G4M2, z ktorých dve niesli klasické bomby. Americké palubné letectvo zväz zachytilo vo vzdialenosti asi 90 km od vlastnej flotily a i cez odpor asi 30 sprievodných Reisenov, nosné bombardéry zničilo. 

Podľa japonských prameňov bolo v priebehu bitky o Okinawu použitých 56 operačných bômb *Óka* model 11. Posledná akcia prebehla 22. júna 1945, kedy Japonci vyslali k americkej flotile 6 nosičov pilotovaných bômb. 

Americké pramene uvádzajú, že pilotované bomby tohto druhu zničili dva torpédoborce a poškodili sedem ďalších lodí, pričom zahynulo 150 amerických námorníkov a viac než 250 bolo zranených.

Celkom bolo vyrobených 755 kusov MXY-7 *Óka* model 11 a dokončilo sa pravdepodobne len 35 kusov *Óky* model 22.

Špecifikácie (Jokosuka MXY-7 *Óka* model 11)
--------------------------------------------

*Óka* model 22
Kokpit *Óky*
### Technické údaje

* **Posádka:** 1
* **Dĺžka:** 6,06 m
* **Rozpätie:** 5,12 m
* **Výška:** 1,16 m
* **Plocha krídel:** 6 m²
* **Hmotnosť prázdneho lietadla:** 440 kg
* **Vzletová hmotnosť:** 2 140 kg
* **Pohonná jednotka:** 3 × raketový motor Typ 4 Mark 1 Model 20, každý s ťahom 2,60 kN

### Výkony

* **Maximálna rýchlosť:** 912 km/h
* **Rýchlosť pri kĺzavom lete:** 630 km/h
* **Dolet:** 88 km
* **Plošné zaťaženie:** 356,7 kg/m²
* **Pomer ťah/hmotnosť:** 0,38

### Výzbroj

* 1 200 kg výbušniny

Referencie
----------

1. ↑  J. Novotný: *Causa kamikadze*

Zdroje
------

* SCHMID, Jaroslav. *Stíhací a bombardovací letadla Japonska - 1. díl*. 2. vyd. Plzeň: Fraus, 1998. ISBN 80-7238-041-9

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jokosuka MXY-7**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |

| * z
* d
* u
 Lietadlá Japonského cisárskeho námorného letectva počas druhej svetovej vojny |
| --- |
| Stíhacie lietadlá | 
* A4N
* A5M
* A6M
* A6M2-N
* A7M
* J1N
* J2M
* J5N
* N1K

 |
| Bombardovacie a torpédové lietadlá | 
* B5M
* B5N
* B6N
* B7A
* D1A
* D3A
* D4Y
* G3M
* G4M
* G5N
* G8N
* M6A
* P1Y

 |
| Prieskumné a spojovacie lietadlá | 
* C3N
* C5M
* C6N
* E8N
* E11A
* E13A
* E14Y
* E15K
* E16A
* F1M
* H5Y
* H6K
* H8K
* H9A
* Q1W

 |
| Transportné lietadlá | 
* L2D
* L3Y

 |
| Iné typy | 
* Baika
* MXY5
* MXY-7

 |
| Experimentálne lietadlá a prototypy | 
* J7W
* J8M
* Kikka
* R2Y

 |
| Označenie japonských vojenských lietadiel **·** Lietadlá Japonskej cisárskej armády počas druhej svetovej vojny |