recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nesenie kríža** je obraz maliara ranej holandskej školy Hieronyma Boscha. Obraz sa vyznačuje čiernym pozadím, kde absentuje akákoľvek príroda či nebo, na ktorom sú vyobrazení prevažne maškarné karikované tváre prizerajúcich ľudí. Dnes sa nachádza v Ghente Museu voor Schone Kunsten.

Na tomto obraze sa majster odklonil od snahy o výchovné vyznenie skôr k zachyteniu motívu bláznovstva, ktorý zachytil už skôr na *Lodi bláznov* alebo *Fúre sena*.

Opis
----

Kompozíciu takmer štvorcového obrazu tvoria dve uhlopriečky, kde na ich priesečníku je potom hlava Ježiša Krista, z ktorej vyžaruje určitý pokoj v kontraste k susednej hlave so zlatou retiazkou s otvorenými kričiacimi bezzubými ústami.

Do obrazu akoby nepatrila svojim príčetným zjavom v ľavom dolnom rohu umiestnená svätá Veronika, ktorá drží rúško s obrazom Ježiša. Oproti nej v pravom rohu naopak vyniká nenávistne vyzerajúci lotor s povrazom okolo krku, ktorý na seba viaže dve zaujaté tváre. Za touto trojicou vyrastá schovaná tajomne odcudzená postava s klobúkom mnohých odtieňov a zlatými nitkami.

Hoci každá postava má úplne rozdielne oblečenie, výraz a rysy, tvoria dohromady určitú zmätenú jednotu.

Technika
--------

Bosch vytvoril obraz na dubovú dosku. Pre základ nanášal mínium, vápenné mlieko s živočíšnym lepidlom, izolujúci olej a na to druhú vrstvu mínia. Skica je vytvorená nanesením čierneho pigmentu a vodnatého spojiva. Potom používa lazúru. Niekedy sú viditeľné zásahy majstrovho pera. Je tu tiež vidieť novátorstvo v použití bele pre rozjasnenie.

Referencie
----------

1. ↑  ŽÁRY, Juraj. *Umenie*. Bratislava : Ikar, 2014. S. 156.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nesení kříže (Bosch, Gent) na českej Wikipédii.*
**Východné Karpaty** sú provincia Karpát. Zodpovedajú časti Karpát medzi Západnými Karpatmi a Južnými Karpatmi a Transylvánskou panvou.

Geografia
---------

Hranica medzi Západnými a Východnými Karpatmi prebieha na Slovensku a v Poľsku cez Lupkovský priesmyk v Laboreckej vrchovine, na východnom úpätí Ľubovnianskej vrchoviny, Čergova, na severnom okraji Slanských vrchov a južnej päte Vihorlatských vrchov. Južný koniec sa stáča k západu a v sedle Predeal v Rumunsku sa stýkajú s Južnými Karpatmi. Vo Východných Karpatoch leží najvyšší vrch Ukrajiny Hoverla (2 061 m n. m.), absolútne najvyšším bodom tejto časti Karpát je rumunský Pietrosul (2 303 m n. m.).

### Delenie

Východné Karpaty sa členia na:

* Vnútorné Východné Karpaty (vnútorná časť)
* Vonkajšie Východné Karpaty (vonkajšia časť)

Geológia
--------

Geologické členenia kladú hranicu Západných a Východných Karpát konvenčne do doliny rieky Uh, alebo hornádsky zlomový systém.

Karpatský oblúk sa v oblasti Východných Karpát zužuje do šírky 120 km. Zredukovaný je i počet hlavných tektonických jednotiek. Chýbajú predovšetkým staršie paleozoické masívy kryštalinika. Nachádza sa tu pruh flyšového pásma, bradlového pásma a tiež oblasť neovulkanitov.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-12-31]. Dostupné online.
2. ↑  Vladár, J. a kolektív, 1982: *Encyklopédia Slovenska* VI. zväzok: písmená T — Ž. Veda, Bratislava, s. 388
**Ivan Lichner** (\* 10. jún 1928, Bratislava – † 18. apríl 2007) bol slovenský tenisový hráč, rozhodca, tréner, významný funkcionár a publicista.

Hral tenis hlavne za klub Slovan Bratislava. Po skončení aktívnej činnosti v roku 1963 sa stal trénerom I. triedy a rozhodcom medzinárodných zápasov Davisovho pohára. V roku 1965 bol zvolený za predsedu tenisovej rady STZ. V roku 1968 bol zvolený za kapitána Česko-slovenskej tenisovej asociáce a v tejto funkcii bol reprezentačným vedúcim a zároveň aj trénerom Jana Kodeša.

Ako tréner pôsobil od roku 1981 do roku 1987 v Rakúsku. V roku 1990, dva roky po návrate do vlasti, ho zvolili za predsedu slovenského a českého tenisového zväzu. V roku 1993 nastúpil do funkcie medzinárodného sekretára STZ a pripravil jeho prijatie do Európskej tenisovej asociácie a Medzinárodnej tenisovej federácie.

Intenzívne sa venoval aj publikačnej činnosti. Prispieval do viacerých tenisových časopisov a vydal viacero knižných publikácii.

Referencie
----------

1. ↑   *Ivan Lichner* [online]. Slovenský tenisový zväz, [cit. 2016-06-09]. Dostupné online.
2. ↑   *Vo veku 81 rokov zomrel Ivan Lichner* [online]. SME, 8.9.2009, [cit. 2016-06-09]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0020421
* VIAF: 23598352
**Ján Albrecht** (\* 7. január 1919, Bratislava – † 20. november 1996) bol slovenský estetik, muzikológ, hudobník - violista, organizátor kultúrneho života, hudobný pedagóg, prekladateľ. 

Pedagóg na Univerzite Komenského v Bratislave, na Bratislavskom konzervatóriu a na Vysokej škole múzických umení. Mal mimoriadny vplyv na rozvoj slovenskej kultúry. Živlom Jána Albrechta bola slobodná hra asociácií, nenútenosť radosti z objavovania stretajúcich sa zážitkových či významových polí na strane tvorcu umeleckého alebo vedeckého diela i na strane jeho prijímateľa. Život Jána Albrechta bol syntézou v kultúrnej enkláve Bratislavy na brehoch Európy: zlučuje a prepája rozličné média umelecké i zdanlivo vzdialené vývinové pásma kultúry, ako matematiku a hudbu, každodenný sokratovský dialóg a čínsku kresbu, hru a starostlivú organizáciu kultúrneho diania, gruzínsky chorál a hľbkové prúdy európskeho myslenia, Noldeho a Mozarta, vedeckú akríbiu a najneviazanejšiu zábavu.

Prehľad
-------

* nar. 7. 1. 1919 Bratislava v rodine hudobného skladateľa Alexandra Albrechta.
* 1947-1955 - člen orchestra Slovenského národného divadla.
* 1950 - Albrecht absolvoval konzervatórium v Bratislave.
* 1954 - dokončil štúdium VŠMU (viola).
* od 1955 - pôsobí na Filozofickej fakulte UK v Bratislave.
* 1955-1965 - člen kvarteta A. Albrechta.
* od 1967 - pôsobí na Pedagogickej fakulte UK. Súbežne učil na konzervatóriu a VŠMU.
* 1973 - zakladá súbor Musica aeterna.
* 1993 - vychádza hlavná Albrechtova teoretická práca *Duchovný svet krásy*

Dielo
-----

* Hlavné dielo: *Podoby a premeny barokovej hudby* (1982).
* Eseje o umení, 1986
* Duchovný svet krásy, 1993

Externé odkazy
--------------

FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

* Piaček, J. Život ako apeiron umenia. Pamiatke Jána Abrechta (1919 – 1996), in: Philosophica critica 2, 2016, 2, s. 117–128. Dostupné online

Autoritné údaje: * abART: 124877
* BnF: 13331970m
* GND: 120482177
* ISNI: 0000 0001 1560 1894
* LCCN: n87923762
* NK ČR: jn19990210025
* SNK: 157573
* VIAF: 12452198
* WorldCat: lccn-n87923762
**Neskorá bronzová doba** (alebo lingvisticky nesprávne **neskorá doba bronzová**) je v niektorých deleniach posledná fáza bronzovej doby. Na Slovensku bola v rokoch 1000 – 850/800/750/700 pred Kr. Niekedy sa zaraďuje spolu s mladou bronzovou dobou (ako mladá bronzová doba v širšom zmysle).

Charakteristika pre Európu
--------------------------

V strednej Európe v tomto období pozorujeme rozvinuté orbové poľnohospodárstvo, kovové kosáky, sekery a dláta uľahčujú prácu s drevom. Ženy sa ozdobujú šperkami, vyššie vrstvy používali bronzové nádoby. Bojovníci majú dokonalé meče, kópie, prilby, panciere. Hustota obyvateľstva rastie. Kmene sa spájajú do celkov na čele s významnými vodcami (pochovávali ich do hrobiek s bohatou výstrojov).

V celej Európe prevládlo žiarové pochovávanie na rozsiahlych pohrebiskách (popolnicové polia).

V tomto období vznikajú zárodky neskôr známych národov, konkrétne Keltov a Ilýrov. Okrem toho sa na Slovensku už používalo a spracúvalo železo, ale zatiaľ ešte nie natoľko, aby sa toto obdobie zaradilo do železnej doby.

Slovensko
---------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mladá a neskorá bronzová doba na Slovensku*
Západ:

* podolská kultúra
* lužická kultúra

Východ:

* kyjatická kultúra
* gávska kultúra
Farbou kaki je vyznačený región, využívajúci východoeurópsky čas ako štandardný čas. Ostatné európske časové pásma: zelená Moskovský čas, červená stredoeurópsky čas, modrá západoeurópsky čas alebo GMT alebo UTC

**Východoeurópsky čas** (**VEČ**), angl. *Eastern European Time* (*EET*), je jedným z časových pásiem patriacich do pásma **UTC+2**, ktoré je 2 hodiny napred voči koordinovanému svetovému času. Používa sa v európskych a východoafrických krajinách. Väčšina z nich taktiež používa východoeurópsky letný čas ako letný čas.

Použitie
--------

Nasledujúce krajiny a územia používajú **východoeurópsky čas** iba počas zimy:

* Bulharsko
* Cyprus (s výnimkou Severného Cypru)
* Estónsko
* Fínsko
* Grécko
* Izrael
* Jordánsko
* Libanon
* Litva
* Lotyšsko
* Moldavsko
* Palestína
* Rumunsko
* Sýria
* Ukrajina (s výnimkou Krymu)

Rovnaký čas používajú i africké krajiny:

* Eritrea
* Etiópia
* Južný Sudán
* Keňa
* Somálsko
* Sudán
* Tanzánia
* Uganda

Pozri aj
--------

* Európsky letný čas
* UTC+2
Alsasko-lotrinské dialekty. 
Podľa francúzskeho sčítania obyvateľstva v roku 2011 v krajine žilo vyše 437 tisíc nemeckých imigrantov.

Okrem toho sa nemeckými nárečiami rozpráva v Alsasku (departement Haut-Rhin a Bas-Rhin) a Lotrinsku (severovýchodná časť departementu Moselle). V oboch oblastiach sa jedná o pôvodné autochtónne obyvateľstvo, ktoré bolo až na obdobie v rokoch (1871-1918), kedy bolo obsadené Nemeckým cisárstvom, súčasťou Francúzska. 

Ide o vyše 1,06 milióna nemecky hovoriacich (38 % obyvateľov všetkých troch departementov) - z toho každodenne jazyk využíva 750 tisíc obyvateľov a 310 tisíc ho používa príležitostne). Jedná sa o hornoalemanské, dolnoalemanské a franské nárečia nemčiny. Nadregionálny jazyk sa nevytvoril, ľudia rozprávajú dialektami, ktoré sú niekedy natoľko odlišné, že ich vzájomná zrozumiteľnosť je obmedzená. Jedná sa o jazyk plný archaizmov a výpožičiek z francúzštiny. Silné regionálne povedomie bolo spôsobené aj tým, že v minulosti sa francúzska vrchnosť vyhýbala zavedeniu spisovnej nemčiny ako regionálneho jazyka. Zato ale, pripúšťala používanie nárečí. Vplyvom politických zmien, najmä po zjednotení Nemecka, došlo k istému oživeniu, a nemčina sa začala v regióne vyučovať na školách ako cudzí jazyk (učí sa ho takmer 98 % detí).

Referencie
----------

1. ↑   *Une estimation des populations d’origine étrangère en France en 2011* [online]. [Cit. 2019-02-23]. Dostupné online.
2. ↑  MRUŠKOVIČ, Viliam. *Európa jazykov a národov na prahu tretieho tisícročia*. Martin : Matica slovenská, 2008. 517 s. ISBN 978-80-7090-858-7.
Súradnice: 48°02′03″S 23°04′08″V﻿ / ﻿48,0341832°S 23,0690242°V﻿ / 48.0341832; 23.0690242

**Ďula** (ukr. Дюла, maď. *Szőlősgyula* alebo skrátene *Gyula*, rus. Юливци (*Julivci*), rum. *Jula*) je dedina na Ukrajine, v Zakarpatskej oblasti, vo Vynohradivskom rajóne, na území bývalej Podkarpatskej Rusi.

Pôvod názvu
-----------

Podľa historikov bol názov dediny odvodený z maďarského osobného mena *Gyula* (čítaj: Ďula), ktoré bolo do ruštiny preložené ako Július. Na základe tohto zváženia bola obec v roku 1946 premenovaná na *Юливц*и (čítaj: Julivci). 

Po maďarsky sa Ďula nazýva *Szőlősgyula*. Predpona *Szőlős* znamená v preklade *hrozno*, ktorá súvisí s pestovaním hrozna a produkciou vína v Ďule od roku 1907.

Názvy
-----

* 1377 - 1396, *Giula* (maď.)
* 1396 - 1907, *Gyula* (maď.)
* 1396 *-* 1907*, Gywla* (ukr.)
* 1907 - 1946, *Szőlősgyula* (maď.)
* 1946 - 1995, *Юловцы (*Julivci) (ukr. a rus.)
* 1995 - súčasnosť, *Дюла* (Ďula) (ukr.)

Geografia
---------

Ďula leží vo Vihorlatsko-gutinskej oblasti Vnútorných Východných Karpát, konkrétne podcelku Munții Oaș.

Nachádza sa 20 km od Vynohradivu, vzdušnou čiarou asi 10 km.

Dejiny
------

Obyvatelia obce sa považujú za potomkov Pečenehov, ktorí na území Zakarpatskej oblasti žili v 9. storočí. 

Prvá písomná zmienka o Ďule pochádza z roku 1396, keď bola súčasťou Uhorska. Obec sa už vtedy volala *Gyula*, avšak podľa historikov sa o nej už skôr hovorilo ako o mieste s názvom *Giula*. 

Dedinu v roku 1867 postihla epidémia kiahní, kvôli ktorej umrelo mnoho detí. 

Po rozpade Rakúsko-Uhorska sa stala Ďula súčasťou Česko-Slovenska. Počas druhej svetovej vojny sa na základe prvej viedenskej arbitráže stala Ďula súčasťou Maďarského kráľovstva.  Po vojne patrila obec pod zriadenie Sovietskeho zväzu. V roku 1946 bola *Ďula* premenovaná na *Julivci*. Po rozpade ZSSR sa napokon v roku 1991 stala súčasťou Ukrajiny, popričom ju Ukrajinci opäť pomenovali *Ďula*.

Obyvateľstvo
------------

### Počet obyvateľov

V roku 1989 obývalo Ďulu 1360 obyvateľov (666 mužov a 694 žien).

Podľa sčítania ľudu z roku 2001 mala obec 1 421 obyvateľov. 

| Národnosť | Počet ľudí | Percentuálne (%) |
| --- | --- | --- |
| maďarská národnosť | 1365 | 96,06% |
| ukrajinská národnosť | 52 | 3,66% |
| ruská národnosť | 4 | 0,28% |

### Náboženstvo

Podľa *KMKSZ* žijú v dedine s výnimkou 10 gréckokatolíckych rodín prevažne protestanti.

Referencie
----------

1. 1 2   *Офіційний портал Верховної Ради України* [online]. w1.c1.rada.gov.ua, [cit. 2020-07-01]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *KMKSZ - Kárpátaljai Magyar Kulturális Szövetség* [online]. [Cit. 2020-07-02]. Dostupné online. (po maďarsky)
3. 1 2   *Указ Президії Верховної Ради УРСР від 25.6.1946 «Про збереження історичних найменувань та уточнення … назв … Закарпатської області» — Вікіджерела* [online]. uk.wikisource.org, [cit. 2020-07-13]. Dostupné online.
4. ↑  Prvá viedenská arbitráž
|  |
| --- |
| **Východný Berlín** |
| vlajka Východného Berlína

mestské obvodyVýchodného Berlína |

**Východný Berlín** je neoficiálne označenie východnej časti Berlína, sovietskeho sektora po druhej svetovej vojne. Oficiálny názov bol *Berlín, hlavné mesto NDR* (*Berlin, Hauptstadt der DDR*).

Krátko po rozdelení Berlína (30. novembra 1948) sa 7. októbra 1949 stal východný Berlín hlavným mestom novozaloženej NDR. Zároveň mal od 30. novembra 1948 de facto postavenie autonómnej krajiny (Nemecko sa tradične delilo na „krajiny", dnes spolkové krajiny) a to až do 22. júla 1952. 

23. júla 1952 bola NDR zmenená na centralistický štát, tradičné krajiny boli rozdelené medzi novo vzniknuté „kraje" nerešpektujúce pôvodné krajinské hranice (s výnimkou Berlína), a východný Berlín sa stal jedným z novovzniknutých krajov - **Berlín, hlavné mesto NDR** s rozlohou 413 km². Administratívne sa východný Berlín členil na 11 mestských obvodov.

Od Západného Berlína bol oddelený v roku 1961 berlínskym múrom, ktorý padol 9. novembra 1989.

**Pozoruhodnosti:** Alexanderplatz s televíznou vežou (365 m), Palác republiky *Palast der Republik*, Brandenburská brána *(Brandenburger Tor)*, berlínsky múr, …

Pozri aj
--------

* Berlín
* Berlín – rozdelené mesto
* Západný Berlín
* Štvormocenský status
* Berlínska blokáda
* Nemecká demokratická republika
*Zingiber officinale*
**Ďumbier** alebo **zázvor** (lat. *Zingiber*) je rod rastlín z čeľade ďumbierovité. 

Známy je iba ako kultúrna rastlina. Má hrubý dužinatý hľuzovitý článkovaný podzemok, z ktorého každý rok vyrastá niekoľko štíhlych, až do 1,5 m vysokých stoniek so žltofialovými kvetmi v súkvetiach. Plod je mnohosemenná tobolka. 

Podzemky ďumbiera sa konzumujú (čerstvé, sušené, konzervované) a používajú sa aj pri výrobe voňaviek a ako lieky. Ďumbier sa už od nepamäti používa ako prírodný liek na chrípku, pomáha pri brušných problémoch a zvyšuje obranyschopnosť organizmu. Dokáže utlmiť bolesti hlavy, pomáha pri migrénach. Jeho použitie je však obmedzené jeho vedľajšími negatívnymi účinkami, s ktorými treba byť oboznámený. Nie je vhodný pre deti, tehotné, diabetikov, ani pri acidóze. 

Do tohto rodu patrí veľa druhov, najznámejšie sú ďumbier lekársky, ďumbier žltý, ďumbier indický a ďumbier japonský.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ďumbier (rastlina)**

Zdroj
-----

* ďumbier. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2003. 702 s. ISBN 80-224-0761-5. Zväzok 3. (Č – Eg), s. 596-597.
**Franklin Ramón Chang Díaz** (\* 5. apríl 1950, San José, Kostarika) je bývalý vedecký, riadiaci pracovník a americký kozmonaut. Vo vesmíre bol sedemkrát.

Život
-----

Narodil sa v hlavnom meste Kostariky San José v apríli 1950. Jeho otcom je Ramón A. Chang-Morales, matkou Maria Eugenia Díaz De Chang. Je vnukom čínskeho emigranta.

### Štúdium a zamestnanie

Základnú školu absolvoval v rodnom meste, strednú školu Hartford High School už v USA absolvoval v roku 1969 a potom nastúpil k vysokoškolským štúdiám. Zakončil ich získaním doktorátu v odbore aplikovanej fyziky plazmy. Pracoval potom vo výskume, neskôr sa stal riaditeľom Jet Propulsion Laboratory pri Johnsonovom vedeckom stredisku a učil ako profesor na univerzite v Houstone.

Oženil sa v Louisiane druhýkrát s Peggy Marguerite a je otcom štyroch dcér.

### Lety do vesmíru

V máji 1980 bol vybraný v rámci 9 náboru ako letový špecialista do oddielu budúcich astronautov, v auguste 1981 ukončil výcvik. Súčasne s tým pracoval vo výskume v rôznych oddeleniach týkajúcich sa kozmu a NASA.

Na obežnú dráhu sa v raketoplánoch dostal sedemkrát a strávil vo vesmíre 66 dní, 18 hodín a 16 minút. Absolvoval 3 výstupy do voľného vesmíru (EVA) a strávil v ňom cez 19 hodín. Bol 197. človekom vo vesmíre.

* STS-61-C Columbia (12. január 1986 – 18. január 1986)
* STS-34 Atlantis (18. október 1989 – 23. október 1989)
* STS-46 Atlantis (31. júl 1992 – 8. august 1992)
* STS-60 Discovery (3. február 1994 – 11. február 1994)
* STS-75 Columbia (22. február 1996 – 9. marec 1996)
* STS-91 Discovery (2. jún 1998 – 12. jún 1998)
* STS-111 Endeavour (5. jún 2002 – 19. jún 2002)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Franklin Chang Díaz**

Externé odkazy
--------------

* Na webe Space
* Web Kosmo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Franklin Chang-Diaz na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 131929550
* ISNI: 0000 0000 3971 3682
* LCCN: n90714026
* VIAF: 1640452
* WorldCat: lccn-n90714026
**Ranavalona III.**, tiež známa ako **Ranavalo Manjaka III.** (\* 22. november 1861, Amparibe, Madagaskar – † 23. máj 1917, Alžír, Alžírsko) bola posledná kráľovná Imeriny (súčasného Madagaskaru).

Život
-----

Narodila sa v Amparibe ako princezná Razafindrehety. Jej rodičmi boli Andriantsimianatra a jeho princezný Raketaka. Za kráľovnú bola vyhlásená 30. júla, po smrti svojej predchodkyne kráľovnej Ranavalony II. Na trón nastúpila po korunovácii 22. novembra 1883 na mieste Imahamasina, v čase, keď Madagaskar viedol vojnu s Francúzskom. Rovnako ako kráľovné pred ňou, aj ona sa vydala za predsedu vlády Rainilaiarivonyho.

Počas panovania marila francúzske aj britské plány kontrolovať Madagaskar. V prvej francúzsko-madagaskarskej vojne roku 1885 utrpel ostrov porážku, kráľovná bola donútená podpísať mierovú zmluvu, ktorou Francúzsko mohlo kontrolovať zahraničné záležitosti. V roku 1886 sa kráľovná rozhodla zaistiť si podporu USA. USA však vôbec neboli naklonené nezávislosti Madagaskaru.

V roku 1894 sa kráľovná a vláda odmietli podriadiť francúzskym rozkazom a o rok neskôr Francúzsko bez veľkého odporu obsadilo Antananarivo. Jej manžel Rainilaiarivony bol uvrhnutý do vyhnanstva a zomrel nasledujúci rok, ale kráľovná vládla potom ešte do oficiálneho vyhlásenia Madagaskaru za francúzsku kolóniu do augusta 1896. 

Čoskoro nastala vzbura, ktorú vyvolal dvor bývalej kráľovnej, spolu s monarchiou ju ukončil Joseph Gallieni vo februári 1897. Ranavalona bola zosadená z trónu a donútená odísť na ostrov Réunion, potom v marci 1899 do Alžíru, kde roku 1917 zomrela. Bola pochovaná v hrobke panovníkov v Andohalo roku 1938.

Podľa niektorých štátnych dokumentov mala dcéru, ktorá sa takisto ako ona volala Ranavalona.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ranavalona III.**

Externé odkazy
--------------

* Smithsonian exhibit of Ranavalona gifts

Autoritné údaje: * BnF: 12507624n
* GND: 119479753
* ISNI: 0000 0001 1629 7177
* LCCN: n96100114
* VIAF: 42649297
* WorldCat: lccn-n96100114
**Frans Hals st.** (\* 1580 alebo 1585, Antwerpy, Holandsko - † 26. august 1666, Haarlem) bol holandský maliar.

Životopis
---------

Syn obchodníka so súknom, brat maliara Dircka Halsa. Maliarstvo začal študovať v r. 1603, v r. 1610 sa stal členom spolku sv. Lukáša. V tom istom roku sa oženil s Annetje Harmansdochter. Mali 2 synov - Harmena a Fransa ml. Po narodení druhého syna Annetje zomrela, kvôli nedostatku financií bola pochovaná na cintoríne pre chudobných. Druhýkrát sa oženil s Lysbeth Reyniers, s ňou mal ďalších 8 detí. Piati z nich boli vyučení za maliarov: Harmen, Frans II, Jan, Reynier, Nicol

Tvorba
------

Z jeho raných diel sú najdôležitejšie obrazy Streleckého spolku, neskôr maľoval predstaviteľov Haarlemskej nemocnice a starobinca. R. 1644 sa stal predsedom spolku Haarlemských maliarov. Už počas života bol známy, maľoval aj Reného Descarta. Po Rubensovej a Van Deyckovej smrti bol najdôležitejší portrétista Holandska. Medzi jeho žiakov sa radia Adriaen Brouwer, Adrien van Ostade, Philips Wouwerman, Judith Leyster a Jan Miense Molenaer. 

Vo svojej tvorbe bol inšpirovaný najmä talianskou barokovou maľbou a tvorbou svojich súčasníkov - Rubens a van Deyckom. Výstavba maľby bola klasická holandská, s podmaľbami a lazúrnymi vrstvami, čo dokázali aj röntgenové snímky. V najvrchnejších vrstvách však nanášal farby cez seba za mokra, preto jeho obrazy pôsobia ako maľované alla prima. Jeho rukopis je charakteristický viditeľným ťahom štetca, farba je nanášaná svižnými, odvážnymi ťahmi, vďaka čomu obrazy pôsobia živo. Virtuozita maľby je podčiarknutá aj jeho zmyslom vedieť, kedy dať ruky od diela preč. Nebol konzervatívny, ako veľa jeho súčasníkov, ktorí podliehali konvenciám a ktorých maľba skĺzla do nevýrazného splývavého rukopisu a šedivých tónov. Frans mal taktiež vynikajúce vedomosti o anatómii a dokázal dokonale vypracovať detaily doprevádzajúce portrét, najmä drapérie.

Hals počas svojho života tvoril výlučne samostatné a skupinové portréty. Nezameriaval sa len na vyššie spoločenské vrstvy, ale sústredil sa aj na tie nižšie. Ako u prvého portrétistu sa u neho objavuje úsmev, dovtedy bol v holandskej maľbe zaužívaný vážny výraz v tvári. Pri portrétoch ľudí z nižších spoločenských vrstiev je jeho rukopis vystupňovaný až do kresby štetcom a tváre pôsobia mimoriadne žoviálne. Vo svojej neskorej tvorbe sa jeho rukopis ešte viac uvoľnil a farebnosť bola redukovaná na hnedé a zemité odtiene.

Fransa Halsa obdivovalo množstvo maliarov, obľúbený bol medzi impresionistami. Jeho galériu v Haarleme navštívili napr. Henri de Toulouse-Lautrec, Vincent van Gogh, Pablo Picasso.

Podľa katalógu z roku 1974 vytvoril 222 obrazov, 20 jeho obrazov je nezvestných a 81 sa mu pripisuje, kritika ich však odmieta.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frans Hals**

Autoritné údaje: * abART: 14440
* BnF: 119481079
* GND: 118545221
* ISNI: 0000 0001 1453 225X
* LCCN: n78091972
* NK ČR: xx0011783
* ULAN: 500027794
* VIAF: 100165653
* Web umenia: 3542
* WorldCat: lccn-n78091972
**Taktika motti** (fínsky *mottisota*) je špecifická bojová taktika vyvinutá fínskou armádou pre boj v neprehľadnom teréne so zlým stavom komunikácií. Bola úspešne aplikovaná počas bojov s Červenou armádou za Zimnej vojny a v prvej fáze Pokračovacej vojny.

Pôvod mena
----------

Motti označuje vo fínčine hromadu zrúbaného dreva pripraveného na spracovanie a odvoz. Vo vojenskom žargóne označuje obkľúčené enklávy nepriateľov, ktoré taktika motti prechodne produkuje.

Opis taktiky
------------

Daná taktika sa ideálne hodí na ťažko priechodný terén, kde neexistencia komunikácií nepripúšťa plné rozvinutie nepriateľa a dostatočné zabezpečenie jeho pozície a krídel. Ráta sa s tým, že nepriateľ sa počas postupu vpred roztiahne pozdĺž komunikácie a že sa jeho postup nakoniec na vhodnom mieste podarí zastaviť. Potom prichádza protiúder, počas ktorého fínska armáda využije svoju vysokú mobilitu v ťažkom teréne. Za ideálny bol považovaný nočný protiúder, kedy jednotky Sissi prenikli pomedzi opevnené defenzívne posty nepriateľa, zlikvidovali hliadky a infiltrovali kľúčové pozície. Nasledoval zdrvujúci útok, ktorého výsledkom bolo rozbitie útvaru nepriateľa do jednotlivých enkláv. Potom nasledovala ich postupná likvidácia.

Historické príklady
-------------------

Za učebnicový príklad aplikácie taktiky motti je považované zničenie elitnej 44. divízie Červenej armády v bitke o Suomussalmi a niektoré časti bitiek v roku 1941 pri ofenzíve v Ladožskej a Východnej Karélii a na Karelskej úžine. 

Ďalej bola táto taktika úspešne použitá a dokončená v decembrových a januárových bojoch Zimnej vojny na severnom brehu Ladožského jazera, aj keď tu už nemôžeme hovoriť o učebnicovej ukážke, lebo taktika motti predpokladá zničenie enkláv bezprostredne po ich vytvorení – t. j. počas niekoľkých dní, zatiaľ čo tu sa ich likvidácia pretiahla na týždne, čo bolo spôsobené jednak nedostatkom mužov a ťažkých zbraní na fínskej strane, jednak tým, že rozbitie nepriateľských kolón nebolo ideálne a niektoré enklávy boli príliš veľké. Likvidácia väčšej časti z nich tak bola odložená s cieľom oslabiť ich v mraze a vyhladovať.

Príkladom nie celkom úspešnej, respektive nedokončenej taktiky motti je bitka v sektore Kuhmo, kde sa elitnú 54. divíziu Červené armády podarilo obkľúčiť, ale rozbitie jej útvaru bolo nedostatočné a nepodarilo sa dosiahnuť jej úplné zničenie. Je potrebné dodať, že situácia tu bola komplikovaná sovietskymi posilami, ktoré neumožnili Fínom uvoľniť pre likvidáciu obklúčeného nepriateľa dostatočne silné jednotky.
**Vladimír Milan Gustáv Jesenský** (\* 27. august 1879 Martin - † 8. august 1960, Bratislava) bol bankár, politik.

Rodina
------

* otec Ján Jesenský-Gašparé
* matka Adela rod. Ballová
* brat Fedor Jesenský (1877-1958) , Janko Jesenský

Životopis
---------

Narodil sa v Turčianskom Svätom Martine ako potomok šľachtického rodu Jesenský s predikátom z Horného Jasena. Jeho otec, Ján Jesenský-Gašparé, bol advokátom a významným činiteľom slovenského národného hnutia a spoluorganizátorom akcií celonárodného významu (Memorandum národa slovenského, Matica slovenská a pod.). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelický lýceu v Kežmarku a na Českoslovanskej obchodnej akadémii v Prahe. Úradník, po 1918 vedúci okr. politického úradu v Bytči, neskôr námestník hlavný riaditeľa Tatra banky v Bratislave. Po skončení štúdií sa vrátil na Slovensko, kde sa zameral na jeho hospodárske povznesenie. Člen obchodnej a živnostenskej komory, Plodinovej burzy atď.; úradujúci predseda Eskontnej a hospodárskej banky v Bratislave, podpredseda správnej rady Tatra banky, kde pôsobil 25 rokov, predseda Obchodnej a priemyselnej banky. Člen Slov. národnej strany.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 52 pokrstený ako Vladimír Milan Gustav Jesenský-Gašparé
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 158857
* VIAF: 8375156565707323500000
**Daidala** (starogr. *Δαίδαλα* – *Daidala*) bol sviatok oslavovaný na počesť uzmierenia boha Dia s bohyňou Hérou v starovekej Boiótii.

Sviatok Daidala sa na počesť Dia a Héry usporadúval v Boiótii každých 59 rokov. Daidaly boli umelecké diela drevených ženských sošiek, oblečených ako nevesty, ktoré v slávnostnom sprievode odniesli na vrchol hory Kithairón a tam rituálne spálili na hranici.

Podľa legendy, ktorá vysvetľovala túto slávnosť, sa nahnevaná Héra po hádke s Diom ukryla na vrchu Kithairón, Zeus nato odel drevenú sochu ženy ako nevestu a vyhlásil, že sa s ňou ožení. Sotvaže sa to Héra dozvedela, v okamihu bola pri Diovi, aby svoju sokyňu napadla, ale keď uvidela, že je to lesť, s Diom sa zmierila a drevenú sochu potom spoločne spálili. Na pamiatku tohto zmierenia sa potom Daidala ako sviatok oslavoval.

Pausanias uvádza, že sa oslavovali aj *malé Daidaly* (starogr. *Δαίδαλα μικρά* – *daidala mikra*), ktoré usporiadavali výlučne občania Platají a to raz za štyri roky (alebo po viacerých rokoch) a tzv. *veľké Daidaly* (starogr. *Δαίδαλα μεγάλα* – *daidala megala*), oslavovali všetky boiótske mestá na slávnosti zastúpené svojimi zástupcami a spoločne ich usporiadavali každých 59 rokov.

Pred oslavami malých Daidál prišli obyvatelia Platají do neďalekého lesa a okolo najväčších dubov poukladali kúsky vareného mäsa a potom pozorne pozorovali vrany, na ktorom strome sa usadia ako prvé. Podľa tohto vešteckého znamenia následne z dreva tohto stromu vytesali sochu ženy a potom ju odniesli k rieke Asópos, kde ju rituálne vykúpali a následne ju v slávnostnej procesii sprevádzali do mesta za zvukov flauty, jasatu a spievu. Všetky vyrobené daidaly v malých Daidalách boli postupne žrebom distribuované do boiótskych miest Platají, Koróneie, Thespeie, Tanagry, Cheronia, Orchomenu, Lebadeie a Théb, pričom menšie mestá mali svoju spoločnú sochu.

Približne po štrnástich cykloch osláv malých Daidál, keď sa vyrobilo štrnásť sôch, sa oslavovali veľké Daidaly, ktoré boli oslavované všetkými ľuďmi Boiótie. Na začiatku osláv drevené sochy odeli do rúch neviest a po rituálnom kúpeli v rieke Asópos ich ozdobené na vozoch (pozície vozov boli vyžrebované) v slávnostnom sprievode odviezli na vrchol hory Kithairón, kde boli uložené na obetný oltár (hranicu), ktorý bol vyrobený z dreva do štvorca tak, ako by stavali obydlie. Oltár bol v strede pokrytý suchým drevom. Mestá a ľudia vyššieho spoločenského postavenia potom obetovali Hére a Diovi kravu a býka, okrem toho aj veľké množstvo vína a kadidla. Tí, ktorí nemali dostatok prostriedkov ponúkli menšie obetné dary. Všetky tieto obetné dary boli potom spálené. Pausanias píše, že ešte nevidel plamene, ktoré by siahali do takej výšky.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 369.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,3,2.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,3,3.
4. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,3,6.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,3,5.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,3,7.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,3,8.
Obraz od Roberta Bradburyho, na ktorom je vidieť vežu Kostola svätého Alchmunda.
**Kostol svätého Alchmunda** bol viktoriánsky kostol, ktorý stál na georgiánskom námestí medzi Bridgegate a Queen Street v anglickom meste Derby.

Bol postavený roku 1846 architektom Henrym Isaacom Stevensom za cenu 7700 libier na mieste, kde stáli predchádzajúce kostoly (ten najstarší už od deviateho storočia). Stavba však vzbudila medzi miestnymi katolíckymi občanmi kontroverzie.

V roku 1963 plánovala mestská rada dopravnú situáciu v Derby. Plánovaná cesta však mala viesť miestami, kde stál kostol a priľahlý cintorín. Došlo k nútenému predaju a demolácia kostola začala v roku 1968. Pri prácach bol odkrytý aj pôvodný kostol s hrobkou, ktorá možno patrila svätému Alchmundovi a teraz je umiestnená v Múzeu mesta Derby. V súčasnosti sú zachované len drobné pozostatky kostola.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kostel svatého Alchmunda (Derby) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 50°51′03″S 4°20′56″V﻿ / ﻿50,850903°S 4,348778°V﻿ / 50.850903; 4.348778

**Kostol sv. Kataríny** (franc. *Église Sainte-Catherine*, hol. *Sint-Katelijnekerk*) sa nachádza v centre Bruselu na Námestí svätej Kataríny.

História
--------

Bočná strana kostola
Kostol vznikol na mieste bývalého bruselského prístavu a rybieho trhu. Vedľa neho sa nachádzal stredoveký kostol sv. Kataríny, ktorý bol pôvodne z 15. storočia a zbúraný bol v roku 1893.

Súčasný kostol vznikol v rokoch 1854 až 1874 podľa návrhu architekta Josepha Poelaerta, architekta monumentálneho Justičného paláca. Na vzniku kostola sa ďalej podieľal architekt Wynand Janssens. Obaja architekti sa inšpirovali gotickými aj barokovými kostolmi vo Francúzsku, ako je napr. Kostol St. Eustacha pri Paríži. 

V roku 1950 bola diskutovaná možnosť strhnutia kostola a rozšírenie okolitého námestia, čo však nakoniec nebolo realizované. Kostol bol v rokoch 2011-2014 uzatvorený kvôli havarijnému stavu. Hoci je nevyhnutná jeho rekonštrukcia, bol v roku 2014 opäť otvorený pre bohoslužby. 

V interiéri kostola sa nachádza kamenná socha Čiernej Matky Božej a maľovaná drevená socha svätej Kataríny. Na východ od kostola sa potom nachádza Čierna veža, ktorá je jednou z mála zachovaných častí bývalých hradieb mesta Brusel.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätej Kataríny (Brusel)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky kostola franc.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Kostel svaté Kateřiny (Brusel) na českej Wikipédii a Sint-Katelijnekerk (Brussel) na holandskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Belgický portál |
**Nerozlíšiteľné častice** alebo **identické častice** sú v kvantovej fyzike častice, ktoré nemožno vzájomne odlíšiť v rámci svojho "druhu", a to ani nie principiálne. Sú to všetky elementárne častice (napr. elektróny), atómy alebo molekuly.

Vznik pojmu nerozlíšiteľnosť
----------------------------

Kedysi sa predpokladalo, že to, že väčšie objekty rovnakého "druhu" (napr. jednotlivé zrnká piesku alebo jednotlivé bunky a podobne) sú – napr. pri pokusoch – rozlíšiteľné a teda znova identifikovateľné, platí aj pre mikrofyzikálne objekty. Moderná fyzika však dokázala, že mikroskopické objekty rovnakého druhu, sú v skutočnosti nerozlíšiteľné ("identické"). Z Heisenbergovho princípu neurčitosti a kvantovej teórie konkrétne vyplýva, že mikrofyzikálne útvary pri tesnom stretnutí a vzájomnom pôsobení nemožno považovať za rozlíšiteľné.

Dôsledok
--------

Skutočnosť, že častice môžu byť nerozlíšiteľné má dôležité dôsledky v štatistickej fyzike. Výpočty v štatistickej mechanike sa totiž opierajú o pravdepodobnostné argumenty, ktoré sú citlivé na skutočnosť, či sú študované objekty rozlíšiteľné. V dôsledku toho nerozlíšiteľné častice vykazujú výrazne odlišné štatistické správanie v porovnaní s odlíšiteľnými časticami. Napríklad existuje návrh, že nerozlíšiteľnosť častíc je riešením Gibbovho paradoxu.

Hlavným štatisticko-mechanickým dôsledkom je, že klasické Boltzmannovo rozdelenie termodynamiky treba nahradiť Boseho-Einsteinovým rozdelením resp. Fermiho-Diracovým rozdelením.

Teória
------

Uvažujme vlnovú funkciu {\displaystyle \psi (x\_{1},x\_{2})} zodpovedajúcu dvom identickým časticiam so súradnicami {\displaystyle x\_{1}} a {\displaystyle x\_{2}}. Pretože ide o identické častice, musí 

{\displaystyle \psi (x\_{1},x\_{2})}

zodpovedať rovnakému fyzikálnemu stavu. S ohľadom na lúčovú reprezentáciu stavov pri vyjadrení vlnovými funkciami to znamená, že

{\displaystyle \psi (x\_{1},x\_{2})=\lambda \psi (x\_{1},x\_{2})},

kde {\displaystyle \lambda } je nejaké komplexné číslo. Skúsme zameniť častice 1 a 2 ešte raz. Potom s použitím predošlého platí:

{\displaystyle \lambda ^{2}\psi (x\_{1},x\_{2})}.

Dvoma po sebe uskutočnenými zámenami sa musíme dostať tam, odkiaľ sme vyšli, a teda k {\displaystyle \psi (x\_{1},x\_{2})}. Z toho vyplýva, že 

{\displaystyle \lambda ^{2}=1} alebo {\displaystyle \lambda =\pm 1}.

Znamienko plus zodpovedá Boseho-Einsteinovmu rozdeleniu ("štatistike"), znamienko mínus Fermiho-Diracovmu rozdeleniu ("štatistike").

*Poznámka: Tento experiment sa nedá rozšíriť na systémy s troma a viac časticami tak jednoducho, ako by sa mohlo na prvý pohľad zdať.*
**B90 - B94: NESKORÉ NÁSLEDKY INFEKČNÝCH A PARAZITÁRNYCH CHORÔB** patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).

Tieto položky sa majú používať na označenie chorôb zatriedených pod položky A00 - A89 ako príčiny neskorých následkov chorôb, ktoré sú zatriedené inde. Medzi neskoré následky patria aj tie, ktoré sú ako také určené; patria sem aj neskoré následky chorôb zatriedených inde, ak je zjavné, že sama choroba už netrvá.

  

**B90 - NESKORÉ NÁSLEDKY TUBERKULÓZY**

B90.0 - Neskoré následky tuberkulózy centrálneho nervového systému
  
B90.1 - Neskoré následky tuberkulózy močovopohlavnej sústavy
  
B90.2 - Neskoré následky tuberkulózy kostí a kĺbov
  
B90.8 - Neskoré následky tuberkulózy iných orgánov
  
B90.9 - Neskoré následky respiračnej a nešpecifikovanej tuberkulózy

Neskoré následky tuberkulózy NS

  

**B91 - NESKORÉ NÁSLEDKY POLIOMYELITÍDY**

  

**B92 - NESKORÉ NÁSLEDKY LEPRY**

  

**B94 - NESKORÉ NÁSLEDKY INÝCH A NEŠPECIFIKOVANÝCH INFEKČNÝCH A PARAZITÁRNYCH CHORÔB**

B94.0 - Neskoré následky trachómu
  
B94.1 - Neskoré následky vírusovej encefalitídy
  
B94.2 - Neskoré následky vírusovej hepatitídy
  
B94.8 - Neskoré následky iných špecifikovaných infekčných a parazitárnych chorôb
  
B94.9 - Neskoré následky nešpecifikovaných alebo parazitárnych chorôb

Zdroj
-----

* Národné centrum zdravotníckych informácií
**Nové Zlatovce** sú súčasť trenčianskej mestskej časti Západ (Trenčín). Rozkladajú sa v priestore ohraničenom Bratislavskou ulicou, riekou Váh a Brnianskou ulicou.

Charakter mestskej časti
------------------------

Nové Zlatovce tvoria najmä priemyselné areály a prevádzky. V bytovej otázke prevláda individuálna rodinná zástavba, jediným sídliskom je Kvetná na severovýchodnom okraji mestskej časti. Na juhu je mestská časť ohraničená Váhom, popri ktorom vedie ochranná hrádza často využívaná na šport (súčasťou je aj bežecká trať) a dopravu pre peších a cyklistov do iných častí mesta.

Politika
--------

Keďže Trenčín nemá miestne úrady, ako Košice a Bratislava, spadá mestská časť pod Výbor mestskej časti Západ, ktorá má v mestskom zastupiteľstve 4 poslancov.

Školstvo
--------

V Nových Zlatovciach sídlia nasledovné školy a školské zariadenia:

* ZŠ Veľkomoravská
* Osemročné športové gymnázium
* Súkromné gymnázium Futurum
* Stredná umelecká škola Trenčín
* Spojená škola stavebná
* Stredná odborná škola podnikania
* Dopravná akadémia
* Špeciálna základná škola internátna
* Školský internát, Školská 6

Priemysel
---------

V mestskej časti sídli mnoho podnikov a závodov, ktoré sú umiestnené v bývalých podnikoch ako napríklad OZETA, KARA a pod.

Depo má na Zlatovskej ulici SAD Trenčín, ktorá zabezpečuje MHD v Trenčíne a Novom Meste nad Váhom a taktiež prímestskú a diaľkovú dopravu v Trenčianskom kraji.

Doprava
-------

Dopravu v mestskej časti zabezpečuje prieťah štátnej cesty I/61, diaľničný privádzač z D1, ktorý pokračuje po západnom okraji mestskej časti ako juhovýchodný obchvat mesta Trenčín a miestne komunikácie. Sieť liniek MHD je pomerne rozvinutá, časť obsahujú linky 5, 6, 7, 13, 17, 27 a 31.

Občianska vybavenosť
--------------------

V Nových Zlatovciach je dobrá občianska vybavenosť, nachádza sa tu obchodné stredisko ("Úspech"), zdravotné strediská, pobočky bánk, predajne odevov, obuvi, kvetinárstva, potravinové predajne, zelovoc, cukráreň a mnohé iné služby. Sídlo tu má aj OO PZ a Kriminálna polícia Trenčín.
**Príčinnosť** (iné názvy: **kauzalita**, **kauzálna súvislosť**, **kauzálny nexus**, **príčinná súvislosť**, **súvislosť príčiny a následku**, **príčinne účinkové vzťahy**) je priame, konkrétne a základné sprostredkovanie objektívnych súvislostí; jeden proces (príčina) vyvoláva druhý proces (následok alebo účinok). Príčinnosť je forma pôsobenia súvislosti medzi vecami, procesmi, systémami atď. objektívnej reality, kedy jav, nazývaný príčinou, vyvoláva nevyhnutne alebo zákonite za určitých podmienok oný jav, ktorý sa nazýva následok.

Najdôležitejším sprievodným javom zákona kauzality je časový posun vzniku reakcie (následku) na impulz akcie (príčiny). V zmysle zákona kauzality, reakcia nemôže vznikať súčasne s akciou a už vôbec nemôže sa stať, aby reakcia (následok) vznikla skôr ako akcia (ako príčina). Táto časová postupnosť príčiny a následku tvorí najdôležitejší princíp prírody.

Príčinou následkov môže byť ľudské správanie i celý rad najrôznejších iných javov.

Príčinnosť je predmetom skúmania etiológie a patrí k základným otázkam, ktorými sa zaoberá filozofia.[1]

Referencie
----------

1. ↑  Albrecht, E. et al. (1987), *Slovník filozofia a prírodné vedy*, Bratislava: Pravda, str. 576

Pozri aj
--------

* kauzálna analýza
* etiológia
* experiment
* princíp kauzality

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Honoré Daumier: Zdravý nemocný (okolo 1879)
**Zdravý nemocný** (orig. *Le Malade imaginaire*) je komédia v troch dejstvách od francúzskeho dramatika Molièra. Premiéru mala 10. februára 1673. Molière hru napísal na sklonku svojho života a hral v nej aj hlavnú úlohu, pána Argana. Pri štvrtom predstavení 17. februára 1673 však začal vykašliavať krv a o niekoľko hodín nato, ešte v kostýme, zomrel.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Boháč Argan si myslí, že je chorý. Má pri sebe viacero lekárov. Jeho dcéra Angelika ho má rada a chce, aby bol šťastný. Naopak jeho žena Belina chce, aby zomrel a pretvaruje sa, že je dobrá manželka, lebo chce zdediť jeho majetok. Argan sľúbi Angeliku Tomášovi, čím si zaistí pri sebe lekára - Tomášovho otca pána Diafoira. Argan si myslí, že onedlho umrie, tak zavolá notára, s ktorým napíše závet. Angelika však miluje šľachtica Kleanta. Kleant sa prezlečie za učiteľa a tak chodí za Angelikou, kde spolu spievajú o svojej láske. Pristihne ich Angelikina sestra Ľudka, ktorá to povie otcovi. Ten chce Angeliku hneď vydať za Tomáša. Angelikin strýko Berald a slúžka Tonka vymyslia plán. Keď Argan nevezme Diafoirove lieky, ten sa urazí a nechce viac oženiť Tomáša za Angeliku. Tonka sa nakoniec prezlečie za lekára. Presvedčila Argana, že je zdravý a poradí mu, aby sa tváril, že je mŕtvy a pozoroval okolie. Angelika s Kleantom boli veľmi smutní, ale Belina ukázala, že sa teší, že získa jeho peniaze. Argan teda nakoniec povolil Angelike a Kleantovi svadbu.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Pozadie hry
-----------

Molière v tejto hre, ako aj v mnohých iných využíva prostriedok nomen omen – meno vyjadruje charakter postavy. Napr.: Diafoirus z gr. diarrhoe – hnačka, Purgon z lat. purgare – preháňať, preháňadlo.

Prostredníctvom tejto hry Molière skritizoval vtedajších „lekárov" a samozvaných odborníkov, ktorých prestavuje doktor Pourgon so svojím synovcom; predstaviteľmi zdravého sedliackeho rozumu sú v tomto prípade slúžka Tonička a Arganov brat Berald. „Molière v tejto hre vyjadril svoj vzťah k vtedajšej medicíne. Zosmiešnil hypochondriu „zdravých nemocných", vysmial sa šarlatánstvu mnohých „liečebných metód" i vydieračstvu ich predstaviteľov."

Literatúra
----------

* HOVORKOVÁ, Vlasta a kol.: *Svetová literatúra na dlani.* Bratislava: PRÍRODA, 1998.
* MOLIÈRE, Jean Baptiste Poquelin: *Hry IV.* Praha: Státní nakladatelství krásné literatury, hudby a umění, 1953; str. 247.
**Orphanage** bola írska rocková hudobná skupina založená Philom Lynottom a Brianom Downeym koncom roka 1969 v Dubline. 

Prvú zostavu okrem Lynotta a Downeyho tvorili Pat Quigley a Joe Staunton, členovia skupiny Macbeth, a občasní členovia Terry Woods a Joe Alexander. V druhej polovici roka 1970 sa skupina po ôsmich až desiatich mesiacoch pôsobenia rozpadla, pretože Lynott a Downey založili novú skupinu Thin Lizzy.

V roku 1973 Joe Staunton skupinu Orphanage oživil s úplne novou zostavou.

Koncom roka 2006 bola nájdená páska, kde sa nachádzali stratené skladby skupiny, a to „Step Into Your Shoes" (text napísaný Brushom Shielsom), „St. Stephtens Green", „The Friendly Ranger" a „You Fool, You Fool" (nahraná na 4-stopovú pásku v štúdiu na Dominick Street).

Názov
-----

Najčastejšie sa uvádza, že názov skupiny odkazuje na dom obývaný skupinou Dr. Strangely Strange v dublinskej štvrti Sandymount, ktorý bol prezývaný „The Orphanage" (slov. *sirotinec*).

Členovia
--------

### Pôvodná zostava (1969–1970)

* Phil Lynott – spev, rytmická gitara, občas basgitara
* Joe Staunton – sólová gitara
* Pat Quigley – basgitara, spev
* Brian Downey – bicie

#### Občasní hudobníci

* Terry Woods – gitara, mandolína
* Joe Alexander – gitara

### Nová zostava (1973–?)

* Joe Staunton – sólová gitara
* Robbie Walsh – spev
* Scott Mulvey – klavír
* Carl Geraghty – saxofón
* Jimmy Lambert – basgitara
* Jim Creedan – bicie

Zdroje
------

* Orphanage na irishrock.org
* THOMSON, Graeme. *Cowboy Song: The Authorised Biography of Philip Lynott*. Hachette UK, 2016. ISBN 978-1-472-12106-6.
* *Fans' joy as Lynott demos unearthed* [online]. *RTÉ*, 2007-01-05, [cit. 2022-05-16]. Dostupné online.
**Prótolaos** (starogr. *Πρωτόλαος* – *Prótolaos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 464 pred Kr.

Prótolaos, syn Dialka z arkádskej Mantineie, bol na 79. olympijských hrách v roku 464 pred Kr. vyhlásený za víťaza v boxe dorastencov. V Olympii sa box dorastencov zaviedol na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy.

Prótolaovi sa za toto víťazstvo dostalo pocty byť zvečnený v podobe sochy umiestnenej v olympijskej Altide. Túto sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Pythagora z Rhégia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads*
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,6,1.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 440-441.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Staršia združená vstrekovacia jednotka spoločnosti Lucas
**Združená vstrekovacia jednotka** nazývaná aj **systém čerpadlo-dýza** (anglicky **UIS – Unit Injector System**, nemecky **PD – Pumpe-Düse**) je spôsob realizácie hydraulického piestového vstrekovania kvapalného paliva pre vznetové motory. Vstrekovacie čerpadlo a vstrekovacia tryska tvoria jednu jednotku. Montuje sa do hlavy valcov. Jednotka je väčšinou poháňaná vačkovým hriadeľom, t. j. riešenie je vhodné pre motory s rozvodom OHC. Absencia vysokotlakového vedenia umožňuje dosiahnuť vysoké vstrekovacie tlaky až 220 MPa. Vstrek ovláda riadiaca jednotka motora prostredníctvom vysokotlakového elektromagnetického ventilu. Tretia generácia systému používa 2 ventily, jeden na riadenie pohybu ihly (otváranie/zatváranie) vstrekovača, druhý na riadenie vstrekovacieho tlaku.

Pozri aj
--------

* vstrekovanie kvapalného paliva (vznetový motor)
* vstrekovacie čerpadlo s cudzím pohonom
* radové vstrekovacie čerpadlo

Zdroje
------

* Hromádko J.Hromádko J. Hönig V. Miler P.: *Spalovací motory*. Grada Publishing a.s. 2011.
**Andrea Leadsomová**, rodená **Andrea Jacqueline Salmon** (\* 13. máj 1963, Aylesbury, Spojené kráľovstvo) je britská politička za Konzervatívny stranu.

Od volieb v roku 2010 je poslankyňou parlamentu, od mája 2015 bola ministerkou pre energetiku a zmeny klímy v druhej vláde Davida Camerona.

Po referende o britskom členstve v EÚ v roku 2016 a potom, čo líder konzervatívcov a premiér David Cameron oznámil svoj úmysel rezignovať, vybrali konzervatívny poslanci sprvu dve jeho možné nástupkyne, Theresu Mayovú a Andreu Leadsomovou. Leadsomová však dostala oveľa menej hlasov ako jej súperka a preto 11. júla svoju kandidatúru vzdala.

Je vydatá a má tri deti. Vyštudovala politológiu a pred vstupom do politiky pracovala v bankovom sektore.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Andrea Leadsomová**

Externé odkazy
--------------

* Osobná stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Andrea Leadsomová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1105519481
* ISNI: 0000 0004 0343 1906
* LCCN: nb2013009212
* VIAF: 300243906
* WorldCat: lccn-nb2013009212