recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 50°32′21″S 14°43′13″V﻿ / ﻿50,53917°S 14,72028°V﻿ / 50.53917; 14.72028

**Bezděz** je zrúcanina gotického hradu nad obcou Bezděz v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 

Jeden z najvýznamnejších českým hradov stojí na vyššom z dvoch kopcov vulkanického pôvodu tvoriacich dvojvrchol Bezdězu (Veľký Bezděz - 604 m n. m. Malý Bezděz - 577 m n. m.) 6 km juhovýchodne od mesta Doksy.

Dejiny
------

Hrad bol vybudovaný v rokoch 1265 - 1278 a za vlády Přemysla Otakara II. cisterciánsko-burgundskou stavebnou hutou ako reprezentačné kráľovské sídlo, správne stredisko rozsiahleho kráľovského panstva a pevnosť slúžiaca k obrane dôležitej obchodnej cesty do Zittau. 

Do historického povedomia sa v roku 1279, kedy tu bol správcom Českého kráľovstva a svojim poručníkom Otom V. Brandenburským väznený mladý český kráľ Václav II. so svojou matkou Kunhutou Uhorsku.

V 1. polovici 14. storočia vlastnil hrad rod Berkovcov z Dubé.
Význam hradu vyzdvihol i Karol IV. ktorý v roku 1350 vydal majestát zabraňujúci zastavovaniu hradu. Po bitke na Bielej hore sa jeho majiteľom stal Albrecht z Valdštejna, ktorý dal hrad nanovo opevniť. V roku 1642 hrad dobyli Švédi a obsadili ho. V roku 1662 bol Bezděz osídlený rádom montserratských benediktínov a premenený na pútnické miesto. Po zániku rádu v roku 1785 hrad začal pustnúť a jeho múry slúžili ako zdroj stavebného materiálu. Takto hrad pretrval až do 40-tych rokov 19. storočia, kedy sa pristúpilo k prvým pokusom na jeho záchranu. Bola zrekonštruovaná Veľká veža a obnovené zastrešenie objektu.

Hrad pre svoju polohu býval častým námetom vychádzok romantických umelcov (napr. Karel Hynek Mácha, Josef Mánes a i.) a stal sa i dejiskom opery Bedřicha Smetanu *Tajomstvo*. V roku 1868 sa tu uskutočnil pamätný tábor českého a nemeckého ľudu.

Opis
----

Hrad je v súčasnosti v stave postupne rekonštruovaných zrúcanín. Z pôvodných objektov sa zachovali hradné múry s cimburím, štyridsať metrov vysoká Veľká veža (obvod 21 metrov, hrúbka muriva päť metrov), tzv. Čertova veža (výška 20 metrov, obvod 14 metrov, hrúbka muriva tri metre), hradný palác s ranogotickou kaplnkou v jeho východnej časti, budova purkgrófstva a časť hradieb z doby panstva Albrechta z Valdštejna. Na prístupovej ceste k hradu sa nachádzajú torzá kaplniek barokovej krížovej cesty.

Hrad bol v roku 1978 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

Referencie
----------

1. 1 2  PODHORSKÝ, Marek. *Liberecký kraj*. Praha 7 : freytag&berndt, 2002. ISBN 80-7316-032-3. Kapitola Českolipsko, s. 36 – 37.
2. 1 2   *Českolipsko a Máchův kraj*. Děčín : Česká turistika, s. r. o. 2005. ISBN 80-903410-9-8. Kapitola Máchův kraj, s. 25.
3. 1 2  ANDĚL, Rudolf; KABÍČEK, Jan. *Hrady a zámky Libereckého kraje*. Liberec : [s.n.], 1957. S. 82 – 83.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bezděz (hrad)**

Externé odkazy
--------------

* Vyhliadka z veže - virtuálna prehliadka
**Juraj Váh** (vl. m. Henrich Herzog; \* 29. august 1925, Žilina – † 3. október 1976, Žilina) bol slovenský dramatik, prozaik a prekladateľ. Pseudonym: Chleb, Ján Krimlák, Milan Sloboda, Milan Varínsky.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ignác Herzog a matka Margita, rod. Hermannová. Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Slovenskej vysokej škole obchodnej v Bratislave (nedokončil). Rozhlasový pracovník, dramaturg Novej scény SND v Bratislave, od 1958 v slobodnom povolaní v Žiline. V rokoch 1974 – 1976 pracovník Čs. rozhlasu v Banskej Bystrici. Ako dramaturg bol pôvodcom viacerých dramatizácií podľa predlôh svetových autorov. Autor prozaických prác, divadelných a rozhlasových hier, televíznych scenárov, v ktorých riešil dramatické konflikty vnútorného sveta človeka, zvlášť v tzv. krajných situáciách ohrozujúcich život. Osobitné miesto v jeho tvorbe má detektívny román. Posmrtne vyšiel román s vojnovou tematikou a zbierka rozhlasových noviel. Divadelné kritiky a recenzie uverejňoval v novinách a kultúrnych časopisoch.

Dielo
-----

* *Niekoľko ľudí*, Liptovský Mikuláš 1948
* *Osudný návrat*, Bratislava 1969
* *Poslední a prví*, Bratislava 1949
* *Na počiatku bola nuda*, Bratislava 1959
* *Romanca pre flautu*, Bratislava 1975

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 12725384X
* ISNI: 0000 0001 1719 4874
* NK ČR: ola2002157253
* SNK: 159774
* VIAF: 164892867
**Juraj Šváč** (\* 4. november 1938, Zlaté Moravce – † 18. august 1995, Banská Bystrica) bol lekár internista, biochemik a imunológ.

Životopis
---------

Primár laboratórneho odd. lekárskej imunológie. Externý prednášateľ Inštitútu pre ďalšie vzdelávanie zdravotníkov. Člen výboru Slovenskej spoločnosti pre alergológiu a klinickú imunológiu, vedecký sekretár Spolku lekárov. Viceprezident Dozornej rady Národnej poisťovne. Lekár na internom odd. NsP KÚNZ, neskôr závodný lekár v Banskej Bystrici. Vedúci organizačne metodického odd. NsP KÚNZ v Banskej Bystrici. Zakladateľ a primár laboratórneho odd. lekárskej imunológie nemocnice v Banskej Bystrici (1983 – 1995), krajského konzultačného pracoviska a odbor. doškoľovacieho strediska. Organizátor medzinárodných imunologických kongresov a manažér zdravotníctva.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0107726
* VIAF: 103135221
**Karol Mika** (\* 10. apríl 1927, Staré Hory) je slovenský lekár.

Životopis
---------

Vysokoškolské štúdium absolvoval v roku 1949 – 1955 na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. V roku 1955 – 1956 pracoval ako sekundárny lekár v KÚNZ Banská Bystrica, 1956 – 1993 ako praktický lekár pre dospelých OÚNZ v Banskej Bystrici. Od roku 1994 pôsobí ako súkromný praktický lekár pre dospelých v Banskej Bystrici. Je spoluzakladateľom a zástupcom šéfredaktora časopisu *Slovenský lekár* (od 1991). Od roku 1992 je členom redakčnej rady časopisu *Naše liečivé rastliny*. Venuje sa skúmaniu účinkov rastlinných látok na ľudské telo. Autor odborných publikácií, beletrizovanej prózy a rozhlasovej hry *Tri hlasy*. V periodikách uverejňuje rôzne odborné články, okrem iného je autorom a režisérom niekoľkých zdravotníckych amatérskych filmov. Člen a funkcionár profesných organizácií a spoločností (SČK, Regionálna lekárska komora a i.).

Dielo
-----

* *Fytoterapia*, Martin roku 1988
* *Fytoterapia pre lekárov*, Martin roku 1991
* *Malý atlas liečivých rastlín*, Martin roku 1970 (spoluaut.)
* *Všeobecné lekárstvo*, Martin roku 1988 (spoluaut.)
* *Príhody pohotovostného lekára*, Martin roku 1972, 1974
* *Pohotovostný lekár zasahuje*, Bratislava roku 1996

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Emília Mihočová, Ľubo Bechný, Terézia Rončáková: *Kristovci*, ViFO, 2013, (dvanásť rozhovorov s kresťanmi z rôznych cirkví: Karol Mika, Róbert Bezák, Michal Valčo, Terézia Lenczová, Daniel Pastirčák, Miloš Kovačka, Štefan Hríb, Ľudovít Fazekaš, Branislav Škripek, Slavomír Slávik, Daniel Hevier, Ján Grešo), ISBN 978-80-971462-0-7.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 115685588
* NK ČR: jx20050720007
* VIAF: 84332922
**Juraj Šimalčík** (\* 13. november 1895, Slanica na Orave – † 4. február 1961, Pezinok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský publicista, filozof, teológ a vysokoškolský pedagóg.

Jeho otec Karol Šimalčík, matka Alžbeta rod. Gogoľaková.

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Slanici, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1914 – 1918 teológiu na univerzite v Budapešti, 1919 vysvätený za kňaza, 1923 ThDr. Profesor filozofie a teológie, prefekt seminára v Banskej Bystrici (1924 – 1935), pápežský komorník (1933), prosynodálny sudca (1934) a duchovný správca väznice v Banskej Bystrice. Profesor na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave, člen Slovenskej učenej spoločnosti a Katolíckej akadémie. V dogmatike venoval osobitnú pozornosť učeniu o cirkvi a o milosti, zaoberal sa aj mariológiou. Autor monografockých prác, štúdií a článkov v zborníkoch, ročenkách a periodikách Bansko-bystrické noviny, Katolícke noviny, Slov. denník, denník Smer a iné.

Dielo
-----

* Zázračný Lurd... Banská Bystrica roku 1928
* Vesmír a Boh, Trnava roku 1944

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 118 – farnosť Námestovo; pokrstený ako Georgius Simalcsik

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5722 8947
* NK ČR: mzk2004261344
* SNK: 158590
* VIAF: 84599238
Mons. **Gianfranco Gallone** (\* 20. apríl 1963, Ceglie Messapica, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky titulárny arcibiskup sídla Mottola a apoštolský nuncius v africkej Zambii a Malawi.

Kňazskú vysviacku prijal dňa 3. septembra 1988 z rúk Mons. Armanda Franca, biskupa diecézy Oria v Taliansku. 

V rokoch 1990 - 1996 pôsobil ako vicerektor kňazského seminára, v rokoch 1991 - 1998 bol biskupským ceremoniárom, v rokoch 1992 - 1996 bol podpredsedom diecéznej komisie pre liturgiu. V rokoch 1993 - 1996 bol sekretárom kňazskej rady, v rokoch 1993 - 1997 bol biskupským vikárom pre trvalých diakonov a v rokoch 1993 - 1995 bol ustanovený za farského administrátora farnosti sv. Márie Goretti v Bax-Capece.

V roku 1992 dosiahol licenciát z liturgie na Pápežskom aténeu sv. Anzelma v Ríme. V roku 1998 získal licenciát z kánonického práva na Pápežskej Lateránskej univerzite v Ríme a v roku 2000 získal doktorát z kánonického práva.

Od 19. júna 2000 pôsobí v diplomatických službách Svätej stolice. Pôsobil na Apoštolskej nunciatúre v Mozambiku v rokoch 2000 - 2004. V rokoch 2004 - 2007 pôsobil v Izraeli, na Cypre a Jeruzaleme. V rokoch 2007 - 2010 pôsobil ako *chargé d’affaires* na Apoštolskej nunciatúre na Slovensku. V Indii pôsobil v rokoch 2010 - 2013 a vo Švédsku v rokoch 2013 - 2015. Od roku 2015 pôsobil na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne v sekcií pre vzťahy so štátmi. Hovorí po španielsky, anglicky, portugalsky a slovensky. 

Dňa 2. februára 2019 bol pápežom Františkom vymenovaný za titulárneho arcibiskupa sídla Mottola a apoštolského nuncia v Zambií v Afrike. Biskupskú konsekráciu prijal 19. marca 2019 v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne z rúk kardinála Mons. Pietra Parolina, štátneho sekretára Vatikánu. Spolusvätiteľom bol kardinál Mons. Fernando Filoni, prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov a Mons. Vincenzo Pisanello, biskup diecézy Oria. 

Dňa 8. mája 2019 mu bola tiež pridelená Apoštolská nunciatúra v Malawi.

Referencie
----------

1. 1 2  FRANCESCO. *Tribuna Libera* [online]. giovedì 6 aprile 2017, [cit. 2019-02-03]. Dostupné online.
2. ↑   *Rinunce e nomine* [online]. press.vatican.va, [cit. 2019-02-02]. Dostupné online.
Schematická animácia
**Retrográdna dráha** je taká obežná dráha prirodzeného alebo umelého kozmického telesa okolo iného prirodzeného kozmického telesa (planéty, hviezdy, ...), po ktorej sa toto teleso pohybuje takým spôsobom, že priemet pohybujúceho sa telesa do základnej roviny súradnicovej sústavy (napr. roviny rovníka planéty) vykonáva pohyb proti smeru otáčania planéty. Ak sa pohybuje teleso po obežnej dráhe okolo Slnka, potom sa za retrográdnu dráhu pokladá taká dráha, ktorej priemet do roviny ekliptiky sa pohybuje v opačnom smere, ako sa pohybujú planéty Slnečnej sústavy. Sklon dráhy *i* k základnej rovine je pri retrográdnych dráhach 90° < *i* ≤ 180°. Pohyb po takej dráhe sa nazýva *retrográdny* alebo *spätný*. Opakom je prográdna dráha. Výnimočné postavenie majú obežné dráhy kolmé na základnú rovinu súradnicovej sústavy, ktoré sa nazývajú polárne dráhy.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálKozmonautický portál |

* rovníková dráha
* prográdna dráha
* polárna dráha
**Cisársky dóm** alebo nepresne **cisárska katedrála** (po nemecky *Kaiserdom*) bolo pôvodne označenie katedrály na území dnešného Nemecka, ktorú dal postaviť cisár. 

Zvláštnosťou týchto stavieb je dvojitý chór. Okrem obvyklého oltárneho chóru je na opačnej strane lode ďalší, z ktorého sa účastnil bohoslužieb cisár so sprievodom. To malo predstavovať rovnováhu medzi mocou cirkví a mocou cisára.

Ako prvá dostala toto označenie katedrála v Speyeri, ktorú dal postaviť Konrád II. Sálsky okolo roku 1030 ako pohrebisko pre sálsku dynastiu a Henrich IV. ju dal prestavať. 

Neskôr boli takto označované tri rýnske dómy - v Mainzi, Wormse a Speyeri - a katedrály v Aachene a Frankfurte ako miesta korunovácii kráľov a cisárov. 

Cisárskymi dómami sú aj bazilika v Königslutteri a dóm v Bambergu.

Galéria
-------

* Katedrála v Mainzi
* Katedrála vo Wormse
* Katedrála v Speyeri
* Katedrála v Aachene
* Katedrála vo Frankfurte
* Katedrála v Bambergu
* Katedrála v Königslutteri

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Císařská katedrála na českej Wikipédii.*
Fra’ **Giacomo dalla Torre del Tempio di Sanguinetto** SMOM (\* 9. december 1944, Rím – † 29. apríl 2020, Rím) bol taliansky profesionálny rytier a učiteľ, 80. veľmajster rádu maltézskych rytierov, nositeľ viacerých čestných vyznamenaní.

Životopis
---------

Narodil sa 9. decembra 1944 v Ríme do rodiny blízkej vatikánskym cirkevným kruhom. Vyštudoval literatúru a filozofiu na Rímskej univerzite Sapienza, pričom jeho špecializáciou bola kresťanská archeológia a dejiny umenia. Následne pôsobil ako bibliotekár, hlavný archivár a učiteľ klasickej gréčtiny na Pápežskej Urbanovej univerzite. Venoval sa aj publikačnej činnosti zameranej na dejiny stredovekého umenia.

V roku 1985 vstúpil do Zvrchovaného maltézskeho rádu a v roku 1993 zložil slávnostné večné sľuby. Už o rok neskôr sa stal veľpriorom Lombardie a Benátok. Na tomto poste zostal do roku 1999, keď sa stal členom rádovej Vrchnej rady (*Sovrano Consiglio*). V roku 2004 vymenil post člena rady za funkciu hlavného komtúra (*Gran Commendatore*). V roku 2008 dočasne viedol rád Maltézskych rytierov po tom, čo zomrel 78. veľmajster Fra' Andrew Bertie a následne bol až do roku 2017 veľkým priorom Ríma.

Po tom, čo odstúpil 79. veľmajster rádu Fra' Matthew Festing bol 29. apríla 2017 Veľkou štátnou radou na jeden rok zvolený do čela rádu ako zástupca veľmajstra (*Luogotenente di Gran Maestro*), a 2. mája 2018 bol zvolený za 80. veľmajstra s kniežacím titulom (*Principe e Gran Maestro*).
Ako veľmajster rádu sa venoval dobročinnej práci a riadeniu rádu. Účastnil sa pútí maltézskych rytierov a navštevoval letné tábory pre zdravotne znevýhodnené deti. Absolvoval tiež viacero oficiálnych a štátnych návštev v Afrike a Európe. Venoval sa aj urovnaniu sporov s Vatikánom a v pomerne konzervatívnom ráde uskutočnil niekoľko reforiem. Za jeho úradu vznikla skupina, ktorej úlohou je príprava novej ústavy rádu. Zomrel 29. apríla 2020 na nevyliečiteľnú chorobu, diagnostikovanú niekoľko mesiacov skôr. Vedením rádu bol dočasne poverený hlavný komtúr Fra' Ruy Gonçalo do Valle Peixoto de Villas Boas.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Zomrel veľmajster Maltézskeho rádu Fra’ Giacomo Dalla Torre - Vatican News* [online]. Vatican News, 2020-04-29, [cit. 2020-05-19]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Zomrel 80. Veľmajster Maltézskeho rádu Giacomo Dalla Torre del Tempio di Sanguinetto* [online]. [Cit. 2020-05-19]. Dostupné online.
3. ↑   *Zomrel veľmajster Maltézskeho rádu Giacomo Dalla Torre* [online]. www.postoj.sk, [cit. 2020-05-19]. Dostupné online.
4. ↑   Order of Malta's grand master dies at 75. *BBC News*, 2020-04-29. Dostupné online [cit. 2020-05-19]. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Giacomo dalla Torre del Tempio di Sanguinetto**

Autoritné údaje: * GND: 1259890252
* VIAF: 5077165573929637800002
**Retríver** alebo **retriever**, po slovensky aj **prinášač**, je označenie pre špecifickú skupinu plemien poľovných psov, vyšľachtených s cieľom prinášania koristi lovcovi. Retrívre prinášajú korisť zabitú lovcom strelnou zbraňou. Ide predovšetkým o vtáctvo, ale aj o drobnú zver, ako napríklad zajace. Korisť prinášajú po súši i z vody. Na prinášanie koristi z vody je však vyšľachtená ďalšia skupina plemien poľovných psov, a to vodné psy.

Retriever má tendenciu vynášať z vody akékoľvek predmety
Retrívre sú vo všeobecnosti veľké plemená (cca 50 cm v kohútiku, od 30 kg), môžu byť krátkosrsté i dlhosrsté. Vyznačujú sa vysokou inteligenciou (cvičiteľnosťou) a priateľskou povahou. V súčasnosti sú niektoré druhy retrívrov, predovšetkým labradorský retríver, používané aj ako vodiace, záchranárske, asistenčné, či canisterapeutické psy.

Podľa FCI poznáme niekoľko druhov retrívrov:

* Labradorský retríver
* Zlatý retríver
* Hladkosrstý retríver
* Retríver zo zálivu Chesapeake
* Kučeravý retríver
* Nova Scotia duck tolling retríver

Retrívre (prinášače) zaraďuje FCI do skupiny číslo 8 – **Prinášače, sliediče, vodné psy**, konkrétne do sekcie číslo 1 s názvom **Prinášače**.

Na Slovensku chov retríverov zastrešuje Slovenský retriever klub.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kynologický portál |
**František Kendra** (\* 14. august 1893, Bardejovská Nová Ves – † 26. marec 1976, tamže) bol slovenský politik a významný predstaviteľ Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v období medzivojnového Československa.

Životopis
---------

Pochádzal z východného Slovenska a povolaním bol roľník v Bardejovskej Novej Vsi. Ľudovú školu navštevoval v rodnej obci. Kvôli zlej sociálnej situácii v roku 1910 odišiel do Spojených štátov amerických, kde sa popri práci venoval aj kultúrnej činnosti. Pracoval v Jersey City a v New Yorku. Bol členom rímskokatolíckej i gréckokatolíckej telocvičnej jednoty, neskôr ich dokonca aj viedol. Po štyroch rokoch sa z dôvodu zlého zdravotného stavu vrátil späť do Uhorska. Napriek tomu už 18. augusta 1914 nastúpil na vojenskú službu a o pár mesiacov už bojoval na ruskom fronte, kde bol dňa 21. marca 1915 zajatý. Domov sa vrátil po troch rokoch v marci 1918, no ešte na jeseň 1918 bojoval na talianskom fronte. Z vojny sa definitívne vrátil 3. novembra 1918. 

Politicky sa začal angažovať hneď po vzniku Československa. Bol stúpencom vzniku nového štátu a verejne vystupoval voči snahám pripojiť východné Slovensko k Maďarsku. Zakladal Slovenskú ľudovú stranu v okolí Bardejova. Bol pravidelným organizátorom a rečníkom na všetkých ľudáckych podujatiach v dvadsiatych a tridsiatych rokoch minulého storočia na severovýchodnom Slovensku. Postupne sa vypracoval na okresného predsedu strany (v rokoch 1925 - 1928). Bol aj členom obecného zastupiteľstva v rodnej obci.

V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za Autonomistický blok (formáciu, ktorú vytvorila HSĽS so SNS, AZS a PS). Kandidoval v XXI. volebnom kraji so sídlom v Prešove. V HSĽS patril k umiernenému krídlu. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938 už nekandidoval a pravdepodobne už nebol politicky aktívny. V roku 1943 sa František Kendra z Bardejova spomína ako člen správy Zväzu slovenských výrobcov a dodávateľov pražcov, družstva s ručením obmedzením v Bratislave.

Referencie
----------

1. ↑   *NS RČS 1935-1938, PS, 8. schůze, část 2/7 (5. 11. 1935)* [online]. www.psp.cz, [cit. 2021-01-28]. Dostupné online.
2. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-06-07]. Dostupné online.
3. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-06-07]. Dostupné online.
4. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
5. ↑   *František Kendra* [online]. www.psp.cz, [cit. 2021-01-28]. Dostupné online.
6. ↑  ČELKO, Vojtech. *Česko-slovenská historická ročenka*. Prvé. vyd. Praha : Masarykova univerzita v Brně, 2005. ISBN 80-210-3895-0. S. 245.
7. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-06-07]. Dostupné online.

Ďalšia literatúra
-----------------

* KENDRA, František. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok IV CH – Kl. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2010. 587 s. ISBN 978-80-89301-57-7. S. 488.
**Ofelestes** alebo **Ofelestés** (starogr. *Ὀφελέστης* – *Ofelestes*/iný prepis *Ofelestés*) je v gréckej mytológii paionský bojovník bojujúci pod velením Asteropaia v trójskej vojne.

Ofelestes bol jedným z paionských vojakov, ktorí pod velením Asteropaia bojovali po boku Trójanov vo vojne proti Achájcom. V trójskej vojne sa však všetci dočkali, len biednej smrti. Ofelestes umiera v dvadsiatom prvom speve Homérovej Iliady, v ktorom sú Trójania z údolia rieky Skamandros, arény takmer všetkých bojov, opisovaných Homérom, zahnaní Achillom do jej vôd a nemilosrdne zabíjaní. Len čo Achilles usmrtil ich zdatného vodcu Asteropaia, Ofelestes a jeho spolubojovníci už neunikli a po chvíli v rieke Skamandros, bohmi zvanej *Xanthos*, plávali ich mŕtve telá.

Hovoria o tom Homérove verše: „*Potom sa rozbehol napadnúť Paionov, výborných jazdcov, ktorí sa povedľa brehu vírivej rieky hneď na útek dali, len čo uvideli, že vodca ich v urputnom boji rukou Achilla násilne zahynul mečom. Potom sa zmocnil Thersilocha a Mydóna, Thrasia rovnako, Ainia, Astypyla, potom Ofelesta a Mnésa. Ešte by Paionov bol viac usmrtil Achilles rýchly, ale ten vírivý Xanthos sa rozhneval na neho, a v ľudskej podobe, sa z hlbinných vírov ozval: Achilles, vynikáš nad chlapmi silou, no vynikáš nad nimi tiež zlými činmi, veď bohovia sami chránia ťa vždycky. Ak už z Diovej vôle, máš všetkých Trójanov zničiť, aspoň ich vyžeň z mojich vôd a na pláni páchaj tie hrôzy, lebo už milé vlny mám plné mŕtvol, a nemá sa kadial valiť môj tok k moru, tak ma mŕtvoly tiesnia, a ty tu len zabíjaš zhubne! Prestaň už, vládca ľudu; bo hrôza ma chytá!.."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 21, 151-211
2. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 21, 205-221
3. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,4,7.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 17, 215-220
5. ↑  Homér, *Iliada*, 21, 209-211
6. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 110-111.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 432.
**Voľnomyšlienkarstvo** (starším pravopisom: *voľnomyšlienkárstvo*) alebo **sloboda mysle** alebo **libertinizmus** (angl. free spirit) je model zmýšľania ľudskej bytosti, ktorá sa spontánne cíti byť neobmedzená konvenciami a dogmami, cíti že duch slobody, vedecký skepticizmus, logika a zdravý rozum sú najdôležitejšími kapitálmi jej osobnosti. Niekedy sa odlišuje voľnomyšlienkárstvo (voľnosť myslenia) a libertinizmus (extrémne voľnomyšlienkárstvo resp. mravná neviazanosť).

Pre niekoho, kto predpokladá právo sebavyjadrenia, dokonca aj tvárou v tvár donucovacím metódam či konvenciám, sa na takýto postoj dá nahliadať ako na oslavu života.

Voľnomyšlienkara treba odlišovať od hrdinu, pretože na hrdinu sa možno pozerať ako na vodcu, možno i vojnového. Voľnomyšlienkár zvyčajne koná osamote, bez dodatku morálneho víťazstva.

Kombinácia voľnomyšlienkára a víťaza, napríklad v Olympijských hrách, existovala počas celých tisícročí. Takýto postoj možno vnímať ako protiklad autoritárstva a tyranie.

Niektorí voľnomyšlienkári:

* Isadora Duncan
* Teresa Heinz Kerry
* Richard Feynman
* Benjamin Franklin
* Giordano Bruno
**František Korbay** (\* 2. november 1895, Halič  –  † 2. október 1968, Banská Štiavnica) bol notár, úradník, vlastivedný pracovník a osvetový pracovník. Pseudonym: F. Menší

Rodina
------

* otec: Ján Korbay
* matka: Mária rod. Siebertová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Lučenci, notársky náukobeh absolvoval v Banskej Bystrici. Notár na viacerých miestach, 1923-1945 vedúci notár, potom úradník v Banskej Štiavnici. Kultúrny a osvetový pracovník v banskoštiavnickom okolí, autor turistických sprievodcov a štúdií o Banskej Štiavnici, publikoval o problémoch cestovného ruchu a i.

Dielo
-----

* *Mesto Banská Štiavnica a Banská Belá na strednom Slovensku*, Banská Štiavnica, 1938
* *Banská Štiavnica*, Banská Štiavnica, 1954

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 157480
* VIAF: 1558156565687423500002
**František Krupka** (\* 18. august 1885, Skuteč – † 4. júl 1963, Praha) bol československý architekt, predstaviteľ architektúry 20. storočia. František Krupka patril medzi predstaviteľov mnohotvárneho medzivojnového obdobia vo vývoji československej architektúry.

Život
-----

Študoval v Prahe, vo Viedni na Technickej univerzite a na Akadémii výtvarných umení u profesora Bedřicha Ohmana. Po skončení štúdií pracoval vo Viedni na dostavbe cisárskeho Hofburgu, po 1. svetovej vojne začal pôsobiť na Pamiatkovom úrade v Bratislave u Dušana Jurkoviča, s ktorým spolupracoval na projekte mohyly Milana Rastislava Štefánika. Samostatnú projektovú kanceláriu si založil v roku 1922, keď začal projektovať svoju prvú veľkú stavbu – Policajné riaditeľstvo v Bratislave.

Počas svojho života sa venoval hlavne výstavbe na Slovensku, ale jeho pole pôsobnosti siaha až na Podkarpatskú Rus, kde projektoval obchodný dom Legiodružstva a Zemský úrad v Užhorode.

Jeho architektúra má jasnú a vyváženú koncepciu, kompozičnú ucelenosť a cit pre jemný architektonický detail.

Pomenovaná je po ňom Krupkova ulica v Bratislave.

Najvýznamnejšie diela
---------------------

* 1922 – Policajné riaditeľstvo, Bratislava
* 1925 – 1935 – Univerzita Komenského, Bratislava
* 1925 – Stredoškolský internát, ulica 29. augusta, Bratislava
* 1925 – 1936 – Ústav zveľaďovania živností Martin
* 1928 – Hotel Palace, Bratislava

Galéria
-------

* Stredoškolský internát na ulici 29. augusta, BratislavaStredoškolský internát na ulici 29. augusta, Bratislava
* Policajné riaditeľstvo, BratislavaPolicajné riaditeľstvo, Bratislava
* Budova Zemského úradu, Užhorod, UkrajinaBudova Zemského úradu, Užhorod, Ukrajina

Zdroje
------

* *Architektúra Slovenska v 20. storočí*- Matúš Dulla, Henrieta Moravčíková, Slovart 2002, Bratislava
* *Projekt* č.29, 1987, č.2, s.40-42

Autoritné údaje: * abART: 19560
* LCCN: nr2004024022
* VIAF: 7341407
* WorldCat: lccn-nr2004024022
**Voľby do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938** sa uskutočnili 18. decembra 1938. Išlo o jediné voľby do Snemu slovenskej krajiny uskutočnené medzi získaním autonómie Slovenska a rozbitím Česko-Slovenska. Voľby boli realizované nedemokratickým spôsobom a boli súčasťou budovania režimu jednej politickej strany (Hlinkovej slovenskej ľudovej strany - Strany slovenskej národnej jednoty).

Príprava a priebeh volieb
-------------------------

Voľby boli vyhlásené v sobotu 26. 11. 1938. Politické strany mohli predložiť svoje kandidátky do nasledujúceho dňa, t.j. nedele 27. 11. 1938. Oficiálna vyhláška o vypísaní volieb bola publikovaná v pondelok 28. 11. 1938. V rovnaký deň Krajinský úrad oznámil, že bola podaná jediná kandidátka - jednotná kandidátka HSĽS-SSNJ.[1] V dennej tlači bola vyhláška publikovaná až v utorok 29. 11. 1938. 

Na jednotnej kandidátke dostali priestor viacerí kandidáti strán, ktoré sa s HSĽS „dobrovoľne zlúčili" a zástupcovia nemeckej, maďarskej a rusínskej menšiny. Predloženie alternatívnej kandidátky bolo skompilikované aj tým, že strany, ktoré sa s HSĽS nezlúčili boli zakázané alebo mali pozastavenú činnosť. Vyhlásenia čelných predstaviteľov HSĽS, ktoré voľbám predchádzali, dokazujú, že strana s predložením iných kandidátiek nepočítala. Podľa vyjadrenia Jozefa Tisa pre nemeckú tlač malo ísť o jedinú kandidátku HSĽS bez možnosti kandidovania Židov.[2] Volebnú kampaň sprevádzala ostrá protičeská a protižidovská kampaň. Tí, ktorí by chceli hlasovať proti jednotnej kandidátke boli dopredu označovaní za zradcov.

Voľby mali formu referenda s jedinou demagogicky formulovanou otázkou *„Chceš nové slobodné Slovensko?"*. Prebehli za asistencie Hlinkovej gardy, pričom členovia HG mali tajne zisťovať kto ako volil. Na mnohých miestach boli zriadené samostatné volebné miestnosti pre príslušníkov iných národností s cieľom zistiť ako hlasovali.

Výsledky
--------

Jednotná kandidátka získala údajne 97% hlasov. Z 63 poslancov bolo 50 členov pôvodnej HSĽS a 5 členov bývalej agrárnej strany. Ostatné zlúčené strany získali po 1 mandáte. Nemecká strana získala 2 mandáty a maďarská 1 mandát. Rusíni získali 1 mandát.[3]

Referencie
----------

1. ↑  Nižňanský 2010, s. 77
2. ↑  Nižňanský 2010, s. 75
3. ↑  Nižňanský 2010, s. 32

Literatúra
----------

* Nižňanský, Eduard (2010), *Nacizmus, holokaust, slovenský štát*, Bratislava: Kalligram, ISBN  978-80-8101-396-6
* Rychlík, Jan (2015), *Česi a Slováci ve 20. století: Spolupráce a konflikty 1914 - 1992*, Praha: Vyšehrad, ISBN  978-80-7429-631-4
Osteokalcín
**Osteokalcín** je nekolagénny proteín, ktorý možno nájsť v kostiach a v dentíne. Obsahuje kyselinu gama-karboxyglutámovú. U ľudí je osteokalcín kódovaný *BGLAP* génom.

Funkcia
-------

K sekrécii osteokalcínu dochádza výhradne z osteoblastov, pričom sa považuje za látku ktorá pôsobí ako regulátor telesného metabolizmu. Podieľa sa na stavbe kostí a kostného tkaniva, taktiež ovplyvňuje mineralizáciu kostí a homeostázu kalciových iónov.

Osteokalcín pôsobí v tele ako hormón, ktorý stimuluje beta bunky pankreasu k vylučovaniu inzulínu a tukové bunky k vylučovaniu hormónu adiponektínu zvyšujúceho citlivosť na inzulín.

Použitie ako biochemického markeru pre formovanie kostí
-------------------------------------------------------

Keďže osteokalcín je tvorený osteoblastmi, často sa používa ako marker pre proces formovania kostí. Viacero výskumov používa osteokalcín ako predbežný biomarker pri stanovovaní účinnosti daného liečiva na formovanie kostí.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Osteocalcin na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**Kremenný arenit** alebo **kremenec** alebo **ortokvarcit** je spevnená usadená hornina, typ pieskovca s viac ako 95% kremenných zŕn.

Zloženie a vlastnosti
---------------------

Kremence patria medzi zrelé sedimenty, veľkosť ich veľmi dobre opracovaných zŕn sa pohybuje od 2 do 0,05 mm. Obsahujú hlavne kremenné zrnká, ktoré tvoria až 95% všetkých zŕn. Farba je svetlá od sivej cez žltkastú po červenkastú. Štruktúra zvykne byť zubovitá až mozaikovitá. Tmel býva kremitý.

Vznik
-----

Ordovické kremence Swan Peak, blízko Tony Grove Lake, Cache County, Utah, USA.
Vznikajú v plytkom morskom - pobrežnom alebo riečnom prostredí s vysokou dynamikou alebo sú to eolické sedimenty. Podstatné je aj intenzívne prekremenenie - vylúhovanie nestabilných zŕn, vápnitých, ílovitých a kremitých sedimentov. Pri prekremenení dochádza k spojeniu kremitého cementu so zrnami kremeňa, tak že je opticky kontinuitne orientovaný. Pri silnej litifikácii kremencov dochádza k intersticiálnemu rozpúšťaniu zŕn na miestach ich vzájomného styku. Petrologická zrelosť je dôsledkom veľmi dokonalej chemickej alebo mechanickej erózie, pravdepodobne i viacnásobného prepracovania počas trasportu. K ich vzniku mohlo dôjsť viacnásobným zvetraním a opätovným usadením na inom mieste vo viacerých cykloch.

Výskyt
------

Kremenec obalovej série tatrika, Donovaly, Nízke Tatry.
Pomerne veľkú hrúbky kremenných arenitov sa nachádzajú na viacerých miestach USA a Kanady. Časté sú tiež vo viacerých oblastiach severoeurópskych a východoamerických kaledónskych pohorí. Odzrkadľujú tu dlhé etapy kratonizácie, alebo krátke obdobia tektonickej stabilizácie po orogénnych udalostiach. Známe sú ich geomorfologické prejavy v Južnej Amerike, kde tvoria známe stolové hory (tzv. tepuy). V niektorých sa vyvinuli i jaskyne. Kremence v Českom masíve tvoria skalecké a drabovské souvrstvie pražskej panvy, neogénne uloženiny pri Lounách, Moste a Zlivi.

V Západných Karpatoch sú permoskýtske (vrchný perm a spodný trias) kremence typickou horninou obalových sérií jadrových pohoriach, kde často nasadajú priamo na granitoidné masívy. Tieto svetlosivé, ružové, červené kremence, kremenné pieskovce a arkózové pieskovce tvoria lúžňanské súvrstvie. Možno ich nájsť v Malých Karpatoch, Považskom Inovci, Tribeči, Veľkej a Malej Fatre, Vysokých a Nízkych Tatrách a v západnej časti Slovenského rudohoria. Vyskytujú sa tiež v súvrství karpatského keupru (norik), v niektorých plytkovodných tatrických obalových jednotkách sa našli aj polohy vrchnotriasových a spodnojurských kremencov (tomanovské súvrstvie).

Použitie
--------

Ako pomerne tvrdá hornina sa používajú na kamenivo, betóny a pri stavbe ciest.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Vozárová, A. 2000. *Petrografia sedimentárnych hornín.* Univerzita Komenského, Bratislava, 170 s.
2. 1 2  http://www.mineraly.sk prístup 25.8.2008
3. 1 2  Veľký, J. 1979; *Encyklopédia Slovenska III. zväzok K - M.* Veda, Bratislava, s. 232
4. ↑  http://www.geologie.estranky.cz prístup 25.8.2008

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kremenec (hornina)**

Zdroj
-----

Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
**Spytihněv I.** (\* okolo 875 – † 915) bol české knieža (od r. 889) z rodu Přemyslovcov.

Životopis
---------

Ako syn Bořivoja I. a Ludmily z Pšova dedičom trónu a právoplatným nástupcom. Po smrti svojho otca sa postavil do čela protimoravskej opozície. Bolo to vlastne prirodzené, pretože z nástupníckych práv (i vzhľadom na jeho neplnoletosť) bol vytlačený veľkomoravským kniežaťom Svätoplukom I.

Zdedil otcovo dielo a jeho postavenie, ktoré si vydobyl ako v stredných Čechách, tak i v celej českej kotline. Jeho nástup na český kniežací stolec je spojený s odtrhnutím Čiech od Moravy. 

Dnešný vzhľad kostola sv. Petra a Pavla na hradisku Budeč neďaleko Prahy, založeného Spytihněvom I.
Čechy sa v roku 895 vymanili zo závislosti na Veľkomoravskej ríši. V júli 895 usporiadal cisár Arnulf Korutánsky v Regensburgu snem, na ktorý sa dostavili všetci českí vojvodovia so Spytihněvom na čele. Tu bol donútený uznať zvrchovanosť Bavorov a podriadenosť českých krajín regensburskej cirkevnej diecéze. Súčasne sa pritom sťažoval na bezprávie, ktorého sa na Čechoch dopúšťali Moravania. 

Po páde Veľkej Moravy musel čeliť náporu maďarských kmeňov. Podporoval kresťanstvo, a bol to pravdepodobne on, kto pozval do Čiech latinských kňazov západnej cirkevnej orientácie. 

Pripisuje sa mu výstavba sústavy hradísk na hraniciach pôvodného přemyslovského územia (tzv. kniežacieho rodového patrimónia) a založenie kostola sv. Petra a Pavla v Budči. Táto svätyňa dosiahla čoskoro veľkého významu; učil sa tu i mladý knieža Václav. 

Politicky spadá jeho vláda do obdobia zmätkov po rozpade Veľkomoravskej ríše, kedy sa uvoľňovali zväzky s Moravou a knieža hľadal nové spojenectvo najmä orientáciou na východofranskú ríšu. O jeho prípadných rodinných vzťahoch či potomkoch niet poznatkov.

Referencie
----------

1. ↑  Stará Morava a Počátky českého státu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Spytihněv I.**

  

  


|  |
| --- |
| Spytihněv I.**Přemyslovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Svätopluk I.** | **České knieža**889 – 915 | Nástupca**Vratislav I.** |

Autoritné údaje: * GND: 1021326550
* NK ČR: js20011212027
* VIAF: 234420504
**Odvetranie palivovej nádrže** je technika, ktorá pomáha znižovať nepriaznivý dopad vozidiel poháňaných benzínovými motormi na životné prostredie. Vzhľadom na to, že benzín obsahuje nezanedbateľný podiel ľahko odpariteľných frakcií, je potrebné pre ním poháňané vozidlá riešiť aj problém úniku uhľovodíkov (CHx) odparením z palivovej sústavy vozidla.

Princíp
-------

Odvetranie palivovej nádrže je u moderných motorov riešené za pomoci nádoby s aktívnym uhlím. Obsah nádoby absorbuje odparené uhľovodíky. Vo vhodnom prevádzkovom režime riadiaca jednotka otvorí ventil spájajúci nádobu s nasávacím potrubím a vplyvom podtlaku v nasávacom potrubí začne prúdiť cez nádobu čistý vzduch. Rozdiel koncentrácií uhľovodíkov v absorbente a vzduchu umožní ich postupné uvoľňovanie a odvedenie spolu s nasávaným vzduchom do spaľovacieho priestoru. Po regenerácii absorbenta a uzavretí odvetrávacieho ventilu sa cyklus opakuje.

História
--------

Od roku 1971 musia nové vozidlá v USA spĺňať emisné predpisy týkajúce sa vyparovania uhľovodíkov. To podnietilo zavedenie odvetranie palivovej nádrže s využitím nádoby s aktívnym uhlím.

Pozri aj
--------

* Znižovanie emisií motorových vozidiel
Logo stanice Hlas Ameriky (Voice of America – VOA)
**Hlas Ameriky** (*Voice of America*) je pôvodne rozhlasová, neskôr aj televízna a v súčasnosti aj internetová oficiálna externá stanica federálnej vlády USA, plne hradená z vládnych zdrojov.

Hlas Ameriky začal vysielať 1. februára 1942 v štyroch jazykoch (angličtina, nemčina, francúzština a taliančina). Ich počet sa čoskoro rozrástol na 40, medzi nimi bola aj čeština. Po skončení druhej svetovej vojny bol ich počet znížený, ale len dočasne.
Nové uplatnenie našiel Hlas Ameriky počas studenej vojny vysielaním do krajín komunistického bloku. Paradoxné je, že v 50. rokoch bola stanica Hlas Ameriky obvinená z podpory komunizmu a bola vyšetrovaná podvýborom Josepha McCarthyho.

Hlas Ameriky významne prispel k pádu komunistického režimu v Česko-Slovensku. Česko-Slovenské vysielanie bolo v 80. rokoch 3-hodinové, rozdelené na ranný a večerný blok. Na rozdiel od Slobodnej Európy nebol Hlas Ameriky v 80. rokoch česko-slovenskými úradmi rušený a česko-slovenská redakcia údajne dosahovala vyššiu počúvanosť než Slobodná Európa.
Po páde režimu v Česko-Slovensku stanica obmedzovala vysielanie v češtine a slovenčine. Posledné vysielanie Hlasu Ameriky v slovenčine bolo 27. februára 2004.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne webové stránky Hlasu Ameriky
**Hlasisti** boli príslušníci národne uvedomelej slovenskej inteligencie, zoskupenej okolo časopisu *Hlas* (vychádzal v rokoch 1898 – 1904) a po jeho zániku okolo časopisov *Slovenský týždenník*, *Slovenský obzor*, *Slovenský denník* a i. Hlasisti vyžadovali mravnú obrodu slovenskej spoločnosti, aktivizáciu politického, hospodárskeho a kultúrneho života, občianskeho práva a slobody, demokratické reformy správy, súdnictva a verejného života v Uhorsku, česko-slovenskú spoluprácu, vystúpili s kritikou politickej línie a ideológie Slovenskej národnej strany. 

Boli odporcovia zástancov federalizácie Uhorska a tým aj odporcovia začlenenie Slovenska do prípadnej uhorskej federácie.

Ideovým vodcom hlasistov bol Tomáš Garrigue Masaryk. Hlavnými predstaviteľmi boli Vavro Šrobár a Pavel Blaho.

Referencia
----------

1. ↑  LUKÁŠ, ROMAN,. *Rozdělení Československa : dvacet let poté : dějiny vzájemných vztahů Čechů a Slováků od vzniku společného státu až po jeho rozdělení pohledem obyvatel příhraničních oblastí*. Praha : [s.n.]. (První vydání.) ISBN 978-80-204-2864-6. S. 27,28.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**William Andrew Nosik**, M.D. (slov. *Viliam Andrej Nosik*; \* 18. máj 1911, Milwaukee, Wisconsin, USA – † 6. december 1960, Cleveland, Ohio, USA) bol americký neurochirurg slovenského pôvodu.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine slovenských imigrantov pochádzajúcich z Trenčianskych Teplíc a k svojmu slovenskému pôvodu sa verejne hlásil. Štúdium medicíny absolvoval na University of Wisconsin School of Medicine and Public Health („Fakulta medicíny a verejného zdravotníctva Wisconsinskej univerzity") v roku 1935. Po ukončení štúdia sa zaoberal neuropsychiatriou a neskôr neurochirurgiou. Pôsobil ako prednosta neurochirurgického oddelenia Huron Road Hospital („Nemocnica Huron Road") v Clevelande a ako konzultujúci neurochirurg miestnej univerzity i viacerých nemocníc. Bol súčasťou tímu lekárov záložnej jednotky United States Navy („Vojenské námorníctvo Spojených štátov"), ktorí v roku 1942, počas vojny v Pacifiku, založili Mobile Hospital No. 4 („Mobilná nemocnica č. 4"), prvú svojho druhu v južnom Pacifiku.

Nosik bol aktívnym členom American Medical Association („Americká lekárska asociácia"), Cleveland Academy of Medicíne („Clevelandská akadémia medicíny"; v nej zastával funkciu redaktora bulletinu), American College of Surgeons („Americká asociácia chirurgov"), Harvey Cushing Society („Spoločnosť Harveyho Cushinga"; dnes American Association of Neurological Surgeons, „Americká asociácia neurochirurgov"), Neurosurgical Society of America („Neurochirurgická spoločnosť Ameriky") a i. Uverejnil vyše 40 vedeckých prác. Najvýznamnejšie boli jeho príspevky o ventrikulomastoidostómii v liečbe hydrocefalu, torotraste pri myelografii, rotačnom operačnom stole pre röntgenové vyšetrenie a ošetrenie hlavy, subdurálnom hematóme pri blast syndróme a o liečbe bulóznej keratitídy tómiou nervus petrosus superficialis majus. Bol tiež spoluautorom štyroch učebníc.

Referencie
----------

1. 1 2  Čársky, Konštantín. Zomrel Dr. Viliam Andrej Nosik. In *Bratislavské lekárske listy*. 1960, roč. 40, zv. 1, s. 661.
2. ↑  NOSIK, Andrej Viliam. In  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok IV, M – Q. Martin : Matica slovenská, 1990. 562 s. ISBN 80-7090-070-9. S. 297.
3. ↑  Bunts, Alexander – Crile, George Jr. Turbulent success, 1941-1955. In Clough, John D. (ed.). *To Act as a Unit : The Story of the Cleveland Clinic*. 4th ed. Cleveland, Ohio : Cleveland Clinic Press, 2004. ISBN 1-59621-005-9, p. 70.
**Letisko Singapur-Changi** (IATA: **SIN**, ICAO: **WSSS**) je letisko v juhovýchodnej Ázii, na východnom konci Singapuru. Od roku 2011 je siedme najväčšie na svete a druhé najväčšie v Ázii. Prevádzkuje viac ako 100 leteckých spoločností a je domácim letiskom pre Singapore Airlines, SilkAir a Tiger Arways. Ročne odbaví v troch termináloch okolo 66 miliónov cestujúcich. Letisko bolo otvorené v roku 1981 s jedným terminálom, druhý bol vystavaný v roku 1990 a tretí v 2008.

História
--------

V minulosti na medzinárodné lety slúžili letiská v Paya Laber a Seletar, no hrozilo im preplnenie a preťaženie, pretože mali iba jeden terminál a jednu dráhu. Singapurská vláda mala dve možnosti: rozšíriť letiská alebo vystavať nové. Najskôr rozhodla o rozšírení letiska v Paya Laber, no v dôsledku ropnej krízy bol projekt zastavený. 

Tabuľka príletov a odletov
V roku 1975 sa rozhodlo, že sa postaví nové letisko na najvýchodnejšom cípe ostrova, pričom lietadla musia prilietať od mora na východnej strane, aby sa zabránilo prípadnému leteckému nešťastiu či okolitému hluku. Nové letisko stalo jedným z najväčších projektov v histórii Singapuru. 

Okolité močiare boli vysušené. Staviteľom letiska bola japonská firma PentaOcean. Prvý stavebný kameň bol položený v roku 1979, pričom prvý terminál stál už v roku 1981, aj s riadiacou vežou. Prvý let na nové letisko sa uskutočnil 1. júla 1981 z Kuala Lumpuru v Malajzii. Druhý terminál z roku 1990 bol vytvorený pre check-in a batožinu. S príchodom väčších lietadiel ako Boeing 747 a Airbus A380 bol vystavaný v roku 2008 tretí terminál.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Singapore Changi Airport na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Pelops** (starogr. Πέλοπας) bol kráľom Sparty približne od roku 210 pred Kr. do roku 206 pred Kr. V zoznamoch kráľov Sparty je zaraďovaný ako posledný kráľ pochádzajúci z kráľovského rodu Eurypontovcov.

Pelops bol synom a nástupcom Lykurga, ktorý okolo roku 215 pred Kr. po zosadení svojho spolukráľa Agesipola vládol v Sparte sám. Keď Lykurgos v roku 210 pred Kr zomrel, jeho syn Pelops bol ešte maloletý, preto mu bol za regenta pridelený Machanidas. Nie je známe v akom rodinnom vzťahu boli s Machanidom. Udalosti týchto rokov pokrýva tieň nejasností. Machanidas bol pravdepodobne veliteľ žoldnierov bojujúcich na strane Sparty. Historik Titus Livius ho nazval tyranom, ktorý nerešpektoval eforov a vládol pomocou svojich žoldnierov sám.

Machanidas počas prvej macedónskej vojny v boji proti Achájskemu spolku v roku 209 pred Kr. dobyl Tegeu, v roku 208 pred Kr. napadol a dobyl Argos (počas posvätného olympijského mieru). V lete v roku 207 pred Kr. v bitke pri Mantinei Machanidas padol a ďalším regentom mladého Pelopa sa stal Nabis.

Nabis po krátkom čase v roku 206 pred Kr. Pelopa zosadil, zmocnil sa trónu a neskôr v roku 205 pred Kr. ho dal popraviť. Polybios Nabida opísal ako krvilačného vládcu, ktorý potom tiež vládol prostredníctvom svojich ozbrojených síl

Zdroje
------

* Titus Livius, *XXXIV,31.*
* Polybios, *XIII,7.*

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty

  


|  |
| --- |
| Pelops**Eurypontovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Lykurgos** | **kráľ**cca 210 pred Kr. – 206 pred Kr. | Nástupca**Nabis** |
**WYSIWYM** je alternatívou k prístupu WYSIWYG.

WYSIWYM v oblasti softvéru
--------------------------

Z hľadiska aplikačného softvéru je tento akronym skratkou k anglickému **W**hat **Y**ou **S**ee **I**s **W**hat **Y**ou **M**ean - v doslovnom preklade: *To, čo vidíš, je to, čo máš na mysli*, v zmysle textového procesora LyX.
To znamená, že na obrazovke by mala byť zobrazená *informácia* v presnom význame, aký jej prináleží a nie jej *formátovanie*. Inými slovami, vizuálnu stránku necháme na konkrétne zobrazovacie zariadenie a zaujíma nás len sémantické oddelenie a opis jednotlivých častí textu.

Termín **WYSIWYM** tiež používajú XML editory[1], ktoré nezobrazujú formátovanie XML dát. Keďže XML nedefinuje formátovanie, tieto editory sú veľmi užitočné pri vizuálnom procese vytvárania dát.
Zaujímavým nástrojom v prostredí webu je WYM editor.

WYSIWYM vo výskume
------------------

V oblasti výskumu reprezentácie poznatkov a spracovania prirodzeného jazyka, **WYSIWYM** má mierne odlišný význam: **W**hat **Y**ou **S**ee **I**s **W**hat **Y**ou **M**eant - teda *To, čo vidíš, je to, čo si myslel* a vzťahuje sa na veľmi špecifické postupy umožňujúce používateľom vytvárať abstraktné reprezentácie poznatkov potrebné napríklad pre Sémantický web s rozhraním prirodzeného jazyka[2].

Tím vyvíjajúci WYSIWYM na Open University sa v súčasnosti zaoberá dopadom na *pojmové vytváranie* (Conceptual Authoring[3]).

Referencie
----------

1. ↑  XML: WYSIWYG to WYSIWYM - A brief look at XML document authoring Článok o existujúcich nástrojoch na tvorbu XML (máj 2005)
2. ↑  opis projektu WYSIWYM na Open University
3. ↑  Conceptual Authoring - výklad skupinou z Open University, zaoberajúcou sa vytváraním prirodzeného jazyka

Pozri aj
--------

* WYSIWYG
* WYSIAYG
**Winnecke 4** alebo **WNC4** (iné názvy: **Messier 40**, **M 40**) je dvojhviezda v súhvezdí Veľká medvedica. Bola objavená Charlesom Messierom v roku 1764, počas hľadania hmloviny, ktorá sa podľa Hevelia mala nachádzať na tomto mieste. Keď ju nenašiel, zahrnul do katalógu namiesto nej túto dvojhviezdu.

V roku 1863 ju Winnecke potvrdil.

V roku 1991 bola uhlová vzdialenosť medzi zložkami 51.7″, čiže zväčšenie oproti hodnote zmeranej Messierom. Všeobecný konsenzus je, že pravdepodobnejšie ide o optickú dvojhviezdu než o fyzicky spojený systém.

Spektrálna trieda primárnej hviezdy je G0. Predpokladajúc, že ide o hviezdu hlavnej postupnosti, mala by byť viac-menej rovnako jasná ako Slnko, čo dáva odhad vzdialenosti (na základe magnitúdy) asi 300 svetelných rokov.

Pozri aj
--------

* Zoznam Messierových objektov
* Zoznam NGC objektov
* Zoznam IC objektov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **WNC4**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku M40 (astronomia) na talianskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Objekty Messierovho katalógu |
| --- |
| Zoznam | 
* M1
* M2
* M3
* M4
* M5
* M6
* M7
* M8
* M9
* M10
* M11
* M12
* M13
* M14
* M15
* M16
* M17
* M18
* M19
* M20
* M21
* M22
* M23
* M24
* M25
* M26
* M27
* M28
* M29
* M30
* M31
* M32
* M33
* M34
* M35
* M36
* M37
* M38
* M39
* M40
* M41
* M42
* M43
* M44
* M45
* M46
* M47
* M48
* M49
* M50
* M51
* M52
* M53
* M54
* M55
* M56
* M57
* M58
* M59
* M60
* M61
* M62
* M63
* M64
* M65
* M66
* M67
* M68
* M69
* M70
* M71
* M72
* M73
* M74
* M75
* M76
* M77
* M78
* M79
* M80
* M81
* M82
* M83
* M84
* M85
* M86
* M87
* M88
* M89
* M90
* M91
* M92
* M93
* M94
* M95
* M96
* M97
* M98
* M99
* M100
* M101
* M102
* M103
* M104
* M105
* M106
* M107
* M108
* M109
* M110

 |
| 
* Messierov katalóg
* Galaxia
* Hmlovina
* Hviezdokopa
* Súhvezdie

 |