**Latinské písmo** (iné názvy: **latinská abeceda**, **rímske písmo**, **rímska abeceda**; novoveký variant sa volá aj **latinka, latinkové písmo**) je najpoužívanejšie hláskové písmo na svete, pôvodne vyvinuté pre jazyk Latinov.

Rozšírenosť
-----------

V súčasnosti existuje vyše 150 písiem (abecied) zostavených na základe latinky: 40 európskych, vyše 30 ázijských, asi 40 afrických, viac ako 20 amerických a viac ako 10 oceánskych. Spolu všetky tieto abecedy používa približne 30 % obyvateľstva Zeme. Počet abecied na latinskom základe stále rastie. Okrem toho sa latinkou zapisujú aj umelé jazyky (esperanto, ido, interlingua...). Slúži aj ako základ pre IPA a napr. pre čínsky pchin-jin.

Latinskú abecedu používajú tak románske jazyky (francúzština, španielčina, taliančina, portugalčina, rumunčina, katalánčina...), ako aj germánske (angličtina, nemčina, holandčina...) a západoslovanské jazyky (poľština, čeština, slovenčina) a veľa iných, neindoeurópskych jazykov (vietnamčina, jávčina, turečtina, swahilčina, filipínčina...).

Rozšírenie latinky vo svete, tmavozelená je s úradným jazykom v latinke a svetlozelená s jazykmi aj v latinke aj iným (napr. cyrilika, azbuka...)

Písmená
-------

Archaické latinské písmo (presnejšie archaická kapitála) obsahovalo 21 písmen: A B C D E F Z H I K L M N O

P Q R S T V X. Chýbalo teda G, J, U, W a Y, písmená U a V, I a J sa začali dôsledne rozlišovať až v 17. storočí.

Od 1. stor. pred Kr. do stredoveku písmo obsahovalo 23 písmen (pribudlo G a Y). Od stredoveku bolo písmen 26 (pribudlo J, W a U).

Do niektorých národných abecied (napríklad v talianskej, poľskej, maďarskej, fínskej, estónskej, lotyšskej, litovskej) neprešlo všetkých 26 písmen. Na druhej strane však tieto a iné jazyky používajú okrem samotných písmen jednak zložky (digrafy (napr. slovenské CH), trigrafy (napr. nemecké SCH) atď.) a jednak diakritické znamienka (pozri aj nižšie).

Vo väčšine latinských písmnových systémov (vrátane anglického, nemeckého, francúzskeho, talianskeho) sa zložky ani písmená s diakritickými znamienkami nezačleňujú do abecedy (chápanej ako usporiadaný súbor grafických znakov písma). V iných písmových systémoch (napr. v dánskom, nórskom, vo švédskom, v španielskom, českom, slovenskom, poľskom, maďarskom, vo fínskom, v rumunskom) sa písmená s diakritickými znamienkami a najdôležitejšie dvojpísmenové zložky začleňujú do abecedy, aj keď treba dodať, že sa toto začlenenie nie vždy rešpektuje (napr. aj v slovenskej abecede). Z týchto dôvodov je výsledný počet písmen v rozličných európskych abecedách rozdielny.

Pôvod
-----

Písmo je nesporne odvodené zo západogréckeho písma. Vidno to na zhode latinskej abecedy so západogréckou, najmä na používaní písmena chí vo význame [ks], neprítomnosti písmen ksí a ómega a prítomnosti písmen vau (digamma), koppa v obidvoch týchto abecedách, ako aj na podobnosti tvaru latinských písmen C, D, I, P, R, S, V so západogréckymi ekvivalentami. Zo západogréckej abecedy do najstaršieho latinského písma neboli prevzaté len písmená théta, fí a psí. Éta bola do latinského písma prevzatá s archaickým znením [h], písmeno ypsilon v zmenenom význame [u] – [v].

Otázne zostáva, či bolo západogrécke písmo prevzaté priamo od gréckych kolonistov v Itálii alebo nepriamo cez etruské písmo. V prospech priameho prevzatia hovorí existencia písmen O, B, D, K, Q v najstaršom latinskom písme, pričom v etruských nápisoch sa tieto písmená nevyskytujú. Na druhej strane v najstarších etruských
abecedách tieto písmená zastúpené boli. V prospech etruského pôvodu hovorí fakt, že do 4. storočia pred Kr. sa používalo v latinskom písme písmeno C vo význame [g] aj [k], čo by bola prax prirodzená pre Etruskov, ktorí nerozlišovali hlásky k a g, a zároveň to bola prax neprirodzená (ale napriek tomu ako vidno prítomná) u Rimanov, pretože títo tieto hlásky rozlišovali. Druhým argumentom v prospech etruského pôvodu ja fakt, že hoci v latinskom jazyku mal protiklad krátkych a dlhých samohlások fonologický význam, a hoci toto rozlišovanie je prítomné v západogréckej abecede, v latinskom písme nebolo (spočiatku) prítomné, čo by bolo prirodzené pre Etruskov, pretože tí dĺžky nerozlišovali.

Vývoj latinského písma
----------------------

Keďže latinčina na rozdiel od gréčtiny nerozlišovala medzi C, K a Q, všetky tri tieto písmená sa používali na označenie hlásky k. Neskôr sa hláska k začala v latinskom písme reprodukovať prevažne písmenom
C, písmeno K sa používalo už len niekoľkých prípadoch a písmeno Q sa začalo používať v spojení s písmenom U.

V roku 312 pred Kr. bolo z abecedy vylúčené nepotrebné písmeno Z. V 3 stor. pred Kr. naopak pribudlo nové písmeno G pre hlásku [g]. Stopy po tejto premene sa zachovali v skratkách rímskych mien (C = Gaius, Cn = Gnaeus). Od teraz už písmeno C znamenalo len [k].

V 2. až 1. storočí pred Kr. vznikla vďaka vplyvu gréčtiny snaha vrátiť do jazyka písmená pre grécke zvuky. Preto sa do latinskej abecedy vrátilo Z (umiestnili ho tentoraz na koniec abecedy) a Y (Y bolo potrebné na zápis gréckeho [ü]; takisto je zaradený na koniec abecedy). Neskôr písmeno Y stratilo význam zápisy gréckej hlásky a začalo označovať i. Bolo to jednak preto, lebo v latinskom jazyku hláska ü nebola, a jednak preto, že v neskorogréckom jazyku sa zmenila na hlásku i. Grécky vplyv sa prejavil aj tým, že grécke aspirované spoluhlásky sa 
začali zapisovať skupinami písmen PH, CH, TH a RH.

Od 2. storočia sa dĺžka niekedy označovala zdvojením. Od prelomu letopočtov sa dĺžka niekedy označovala apexom, teda zvislou čiarkou.

V čase zániku Západorímskej ríše latinské písmo existovalo v štyroch základných grafických variantoch:

* kapitálky (na monumentálnych nápisoch),
* unciála (majuskulné písmo používané v literatúre),
* polounciála (prechodné písmo k minuskulnému, používané v literatúre),
* kurzívy (staršie – majuskulné a mladšie – minuskulné, používali sa v úradnej, obchodnej a bežnej korešpondencii).

So sťahovaním národov vznikli tzv. národné písma, čo je v súvislosti s latinkou termín pre ranostredoveké písma používané v Španielsku, Taliansku, vo Francúzsku, v Írsku a Anglicku.

V roku 789 sa v celej ríši Karola Veľkého zaviedlo tvarovo nové, zreteľné, elegantné a okrúhle písmo, ktoré dostalo pomenovanie karolovská minuskula. Toto písmo postupne šírilo aj v Taliansku a (od 11. stor.) aj v Anglicku.

V 12. – 13. storočí vzniká tzv. gotické písmo, ktoré síce zaniklo s koncom stredoveku, ale ktorého nemecké varianty (švabach, fraktúra a pod.) prežili až do polovice 20. storočia, Písmo sa vyznačuje tým, že je hranatejšie, lomené, početné.

V stredoveku ešte do latinskej abecedy pribudli písmená J a W a písmeno V bolo „rozdelené" na písmená V a U podľa výslovnosti.

Od renesancie, t. j. od 14. – 16. storočia, latinské písmo znova nadobúdalo zaoblené tvary. Toto nové písmo nazývame humanistické písmo (alebo renesančné písmo). Vzniklo z činnosti talianskych
humanistov. Rýchlo sa šírilo z Talianska do iných európskych krajín. Toto písmo je už blízke
súčasnej latinke. Od druhej polovice 15. storočia sa popri humanistických písmach vyvíjali aj novogotické písma. V období renesancie sa zavŕšilo aj rozdelenie písma na veľké a malé písmená.

Od začiatku novoveku sa používa moderné latinské kurzívne písmo, ktorá nazývame aj latinka či okrúhle písma. Vyvinulo sa z humanistickej kurzívy s prímesami gotického písma. Rozlišujú sa 4 základné tzv. rody latinky: antikva, medieval, grotesk a egyptienka, ktoré majú viacero podtypov. Dnešné bežné tlačové písma majú v rámci svojich rodových skupín vlastné osobné mená (podľa výtvarného tvorcu alebo podľa prvého tlačiara), prípadne obchodné názvy.

Oddeľovanie slov
----------------

Slová sa pôvodne vôbec neoddeľovali (tzv. scriptura continua), potom sa častejšie oddeľovali bodkami,
neskôr rozlične štylizovanými (lístočky a podobne). Systematické oddeľovanie slov medzerami sa zaviedlo až v 15. storočí po Kr.

Diakritické znamienka
---------------------

Moderné latinky často používajú nadriadkové a/alebo podriadkové diakritické znamienka. Diakritické znamienka 
obyčajne slúžia na spresnenie alebo úpravu základného hláskového významu písmen (napr. ô v slovenskom
písme). Diakritické znamienka sa z európskych jazykov najviac používajú v českom, slovenskom, francúzskom, portugalskom, poľskom, maďarskom, lotyšskom písme, a inak prirodzene najviac v písmach "exotických" jazykov ako vietnamčina či navaho. Vôbec sa nepoužívajú v anglickom a málo sa používajú v nemeckom písme. 
Používanie diakritických znamienok sa pri samotnom písaní často pociťuje ako príťaž. Ich výhodou je spresnenie údaja o výslovnosti, nevýhodou je že ich používaním niektoré základné písmená latinskej abecedy dostali
v rozličných písmových systémoch nerovnaký hláskový význam.

Veľké a malé písmená
--------------------

Od renesancie sa začali rozlišovať veľké a malé písmená. Veľké sú odvodené od rímskej kapitály a unciály a malé od karolínskej minuskuly. V dôsledku týchto rozdielnych zdrojov má v súčasnej latinke až 13 z 26 písmen (a, b, d, e, f, g, h, l, m, n, q, r, t) rozdielne veľké a malé písmeno, pri i, j je rozdiel iba v bodke.
Od renesancie sa veľké písmená systematicky používajú na vyznačenie začiatku viet; ich použitie na iných miestach (napríklad na vyznačenie vlastných mien) závisí od pravopisu daného jazyka.

Klasifikácia
------------

### Historické delenie

* latinské písmo archaického obdobia (do 2 stor. pred Kr.)
* latinské písmo rímskeho obdobia (do 4. stor. po Kr.)
* stredoveké latinské písmo v širšom zmysle
	+ latinské písmo obdobia včasného stredoveku (do 12. stor.)
	+ stredoveké latinské písmo v užšom zmysle (do 15. stor.)
* novoveké latinské písmo (od 16. stor.)

### Geografické delenie

Toto je delenie podľa jednotlivých jazykov (písem), ktoré latinku používajú. Zoznam pozri napr. tu .

### Typograficko-historické delenie

Porovnaj aj vyššie uvedený text o vývoji latinského písma:

Latinské písmo:

* rímska kapitála (rímske kapitálne písmo)
	+ archaická kapitála
	+ rímske všedné klasické písmo
	+ rímske monumentálne písmo – t. j. capitalis quadrata a capitalis rustica
	+ staršia rímska kurzíva
* rímska unciála
* rímska polounciála
* mladšia rímska kurzíva
* (tzv.) národné písma
	+ vizigótske písmo – v Španielsku
	+ talianske písma
	+ merovejské písmo – v kancelárii Merovingovcov a prvých Karolovcov
	+ inzulárne písmo (ostrovné písmo, írsko-anglosaské písmo)
		- írske písmo
		- anglosaské písmo
* karolínska minuskula (karolína)
* gotické písmo
	+ gotická minuskula
	+ gotická majuskula
	+ gotická kurzíva
	+ bastardy
	+ lomené písma
		- švabach
		- textúra
		- fraktúra
		- ďalšie
* humanistické písmo (renesančné písmo, humanistika)
	+ majuskulné humanistické písmo
	+ minuskulné humanistické písmo (antikva)
	+ kurzívne humanistické písmo
* novogotické písmo
* moderné kurzívne latinské písmo (latinka, latinkové písmo/písma, okrúhle písma):
	+ antikva
		- benátska antikva
		- staršia antikva
		- prechodná antikva
		- moderná antikva (novodobá antikva)
	+ medieval
	+ grotesk
	+ egyptienka

Referencie
----------

1. 1 2  abeceda latinská. In: *Encyklopedie antiky* / Zpracoval kolektiv za vedení Ludvíka Svobody. 1. vyd. Praha: Academia, 1973. 741 s. s. 31. (po česky)

Externé odkazy
--------------

*

Zdroj
-----

* KRUPA, Viktor; GENZOR, Jozef. *Písma sveta*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1989. 358 s. (Malá moderná encyklopédia.) ISBN 80-215-0011-5. S. 251 – 267.

| * z
* d
* u
Latinka |
| --- |
| Latinská abeceda\* | 
* **Aa**
* **Bb**
* **Cc**
* **Dd**
* **Ee**
* **Ff**
* Gg
* **Hh**
* **Ii**
* Jj
* **Kk**
* **Ll**
* **Mm**
* **Nn**
* **Oo**
* **Pp**
* **Qq**
* **Rr**
* **Ss**
* **Tt**
* Uu
* **Vv**
* Ww
* **Xx**
* Yy
* Zz

 |
| S diakritickým znamienkom | 
* Áá
* Àà
* Ăă
* Ââ
* Åå
* Ää
* Ãã
* Ąą
* Ćć
* Čč
* Ďď
* Éé
* Ěě
* Ęę
* F̄f̄
* Ǵǵ
* Ğğ
* Ǧǧ
* Íí
* Ĺĺ
* Ľľ
* Łł
* Ńń
* Ňň
* Óó
* Ôô
* Öö
* Őő
* Ŕŕ
* Řř
* Śś
* Šš
* Şş
* Șș
* Ťť
* Ţţ
* Țț
* Úú
* Ůů
* Üü
* Űű
* Ŵŵ
* Ýý
* Źź
* Žž
* Żż

 |
| Iné písmená | 
* ɐ
* ɑ
* ᶐ
* ɒ
* ẚ
* Ææ
* Ǽǽ
* Ǣǣ
* ʙ
* Ↄↄ
* Ðð
* ȸ
* ʣ
* ʥ
* ʤ
* Ǝǝ
* Əə
* ᶕ
* Ɛɛ
* ᶓ
* ɘ
* ɚ
* ɜ
* ᶔ
* ɝ
* ɞ
* ʚ
* ɤ
* ʩ
* Ⅎⅎ
* ɡ
* ᵹ
* ɢ
* ʛ
* ᵷ
* Ɣɣ
* Ƣƣ
* ʜ
* Ƕƕ
* ɦ
* Ⱶⱶ
* ɧ
* ɪ
* Ɩɩ
* ᵼ
* ʞ
* ʪ
* ʫ
* ʟ
* ɮ
* ƛ
* ʎ
* ɴ
* Ŋŋ
* Œœ
* ɶ
* Ɔɔ
* ɷ
* Ȣȣ
* ɸ
* ⱷ
* ȹ
* Kʻĸ
* Ʀʀ
* ɹ
* ɺ
* ɻ
* ɿ
* ʁ
* ß
* Ʃʃ
* ᶋ
* ƪ
* ʅ
* ᶘ
* ʆ
* ʨ
* ᵺ
* ƾ
* ʦ
* ʧ
* ʇ
* ᵫ
* Ʉʉ
* ɥ
* ʮ
* ʯ
* Ɯɯ
* ɰ
* Ʋʋ
* Ʊʊ
* ᵿ
* Ʌʌ
* ʍ
* ƍ
* Ʒʒ
* Ǯǯ
* Ƹƹ
* ᶚ
* ƺ
* ʓ
* Ȝȝ
* Þþ
* Ƿƿ
* ƻ
* Ƨƨ
* Ƽƽ
* Ƅƅ
* Ɂɂ
* ʔ
* ʕ
* ʡ
* ʢ
* ʖ
* ǀ
* ǁ
* ǂ
* ǃ
* ʗ
* ʘ
* ʬ
* ʭ
* Зз
* Чч
* Ꜭꜭ

 |
| Digrafy | 
* Aa aa
* Ae ae
* Ai ai
* Ao ao
* Au au
* Aw aw
* Ay ay
* Bh bh
* Ch ch
* C̱h c̱h
* Ck ck
* CÖ cö
* Cs cs
* Cz cz
* Cu cu
* Dd dd
* Dh dh
* Dj dj
* Dx dx
* Dz dz
* Dž dž
* Ea ea
* Ee ee
* Ei ei
* Eu eu
* Ew ew
* Ey ey
* Ff ff
* Fh fh
* Gb gb
* Gh gh
* Għ għ
* Gi gi
* Gj gj
* Gn gn
* Gy gy
* Hs hs
* Hu hu
* Ie ie
* IJ ij
* Jö jö
* Kh kh
* Kp kp
* Ku ku
* Lh lh
* Lj lj
* Ll ll
* Ly ly
* Mb mb
* Mh mh
* Mp mp
* Nd nd
* Ng ng
* Nh nh
* Nj nj
* Nk nk
* Ns ns
* Nt nt
* Ny ny
* Nz nz
* Oa oa
* Oe oe
* Oi oi
* Oo oo
* Ou ou
* Ow ow
* Oy oy
* Ph ph
* Qu qu
* Rd rd
* Rh rh
* Rl rl
* Rn rn
* Rr rr
* Rt rt
* Sh sh
* Sv sv
* Sy sy
* Sz sz
* Th th
* Tj tj
* Tr tr
* Ts ts
* Tx tx
* Ty ty
* Tz tz
* Ue ue
* Ui ui
* Wh wh
* Xh xh
* Xö xö
* Yh yh
* Yk yk
* Zh zh
* Zs zs
* Zv zv

 |
| Trigrafy | 
* Dzi dzi
* Dzs dzs
* Eau eau
* Ghw ghw
* Ill ill
* Ngb ngb
* Ngh ngh
* Ngk ngk
* Nkp nkp
* Nth nth
* Nyk nyk
* Rnd rnd
* Sch sch
* Tsh tsh

 |
| Tetragrafy | 
* Dsch dsch
* Ough ough
* Tsch tsch
* Zsch zsch

 |
| Pentagrafy | 
* Tzsch tzsch

 |
| Ďalšie | 
* okrúhle r (ꝛ)
* dlhé s (ſ)
* karolínske G
* inzulárne G (ᵹ)
* inzulárne D (ꝺ)
* inzulárne F (ꝼ)
* inzulárne R (ꞃ)
* inzulárne S (ꞅ)
* inzulárne T (ꞇ)

 |
| \* tučne sú zvýraznené pôvodné písmená latinskej abecedy |