recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sótérichos** (starogr. *Σωτήριχος* – *Sótérichos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 72 pred Kr.

Sótérichos z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Box dorastencov (pygmé paidón) sa v Olympii zaviedol na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Filótas zo Sybaridy.

Olympijské víťazstvo Sótéricha zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Slávu v Olympii si vydobyl aj jeho syn Thaliarchos dvomi olympijskými víťazstvami v boxe v rokoch 40 a 32 pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Patrick Gouw, *Griekse atleten in de Romeinse keizertijd (31 v. Chr. - 400 n. Chr.)*, str. 140
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Sósippos** (starogr. *Σώσιππος* – *Sósippos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 388 pred Kr.

Sósippos z Atén si na 98. olympijských hrách v roku 388 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Olympijské víťazstvo Sósippa z Atén zaznamenal historik Diodoros, aby tak datoval rok, v ktorom syrakúzsky tyran Dionysios opanoval mesto Hippónion. Záznam o olympijskom víťazstve Sósippa (ale z Delf) je uvedený aj v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 14,107.
2. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2  Donald G. Kyle, *Athletics in Ancient Athens*, str. 107
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
7. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Abrahám Hrochotzky Izák 1600, Zvolen.
**Izák Abrahamides** (pseudonymy: **Hrochotius**, **Hrochotský**, **z Hrochoti**, **Abrahamffy**; \* 1557, Hrochoť – † 30. august 1621, Bojnice) bol slovenský náboženský spisovateľ, popredný predstaviteľ slovenskej reformácie, od roku 1610 evanjelický superintendant, pedagóg a organizátor slovenského protestantského školstva.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine zemana a kapitána na Zvolenskom hrade Abraháma z Hrochote a jeho manželky Anny, rodenej Čurhaiovej. Vzdelanie získaval vo Zvolene, Banskej Štiavnici, Banskej Bystrici, Bardejove a Mošovciach.

V Prahe dosiahol majstrovstva slobodných umení a získal titul magistra a v roku 1582 študoval ešte v Lipsku. V roku 1595 bol vo Wittenbergu vysvätený za kňaza.

Bol vychovávateľom vo Viedni, rektorom evanjelickej školy vo Zvolene, mestským notárom v Kremnici, učil na slovenských školách.

Pôsobil ako evanjelický farár vo Zvolene (1595-1607), potom v Bojniciach (1607-1621).

V roku 1610 sa stal jedným z prvých troch slovenských superintendentov (zvolený bol na žilinskej synode pre Tekovskú, Nitriansku a Bratislavskú župu). Zomrel v Bojniciach, kde pevne hájil záujmy reformácie a slovenského národného života v čase, keď sa iba začínal prebúdzať.

Tvorba
------

Jeho literárna činnosť bola úplne v službách evanjelickej cirkvi. V zahraničí sa preslávil ako autor historických a filozofických pojednaní písaných v latinčine začiatkom 17. storočia, ktoré podpisoval väčšinou ako „Hrochotius". Písal tiež pohrebné kázne (napr. za palatínom Jurajom VII. Thurzom) a venoval sa tiež prekladom.

Dielo
-----

* 1612 – *Katechysmus D. M. Luthera*, slovenský preklad Lutherovho Katechizmu (Levoča)
* 1617 – *Oratio exequialis… D. Georgio Thruzoni* (Levoča), pohrebná kázeň za palatínom Jurajom Turzom

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Abrahamides, Izák. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 28.

Ďalšia literatúra
-----------------

* Izák ABRAHAMIDES-HROCHOTSKÝ. In: KUZMÍK, Jozef. *Slovník autorov slovenských a so slovenskými vzťahmi za humanizmu*. 1. vyd. Zväzok I : A – M. Martin : Matica slovenská, 1976. 492 s. S. 35 – 36.
* Ján KALAJTZIDIS: SUPERINTENDENT IZÁK ABRAHAMIDES HROCHOTSKÝ A JEHO ZVOLENSKÁ POSTILA. S. 68 - 78. Dostupné na internete:
* PONGRÁCZ, Denis. *Atlas osobných pečatí I*. Bratislava : JUDr. Mikuláš Trstenský vlastným nákladom, 2019. 1010 s. ISBN 978-80-570-1194-1.
* KIŠŠ, Igor. Snahy superintendanta Izáka Abrahamidesa o výchovu ľudí k humánnejšej spoločnosti v jeho kázňach z roku 1600 a 1601. (Abrahamidesova Postilla - príspevok k dejinám Žilinskej synody 1610). In:  *Pramene k duchovným dejinám Slovenska : zborník štúdií a dokumentov k problematike vydávania edície Pramene k duchovným dejinám Slovenska*. Ed. Miloš Kovačka. [elektronický zdroj] Martin : Matica slovenská, 2011. ISBN 978-80-89301-76-8.

Autoritné údaje: * SNK: 174289
* VIAF: 1331156565715823500000
**Izák Caban** (Czaban, Zabanius, Czabányi) (\* 5. júl 1632, Brodzany – † 18. marec 1707, Sibiu, Rumunsko) bol slovenský filozof, teológ a dramatik, predstaviteľ Prešovskej školy.

Život
-----

Narodil sa v rodine evanjelického farára v Brodzanoch, okres Partizánske (niektoré zdroje udávajú ako rodisko Brezno). Po štúdiách v Prievidzi, Šoproni a na univerzite vo Wittenbergu (od r. 1655, dosiahol tu titul magister) bol rektorom reformačnej školy v Brezne, kde ako formu poznávania zaviedol dišputy. Diskutovalo sa na nich o metafyzike a teológii, ale objavovala sa tu i kritika Aristotela. Od roku 1661 pôsobil v Prešove, kde sa spolu s Jánom Bayerom zaslúžil o premenu mestskej školy na lýceum a o jeho rozkvet; pôsobil tu ako profesor. Keď do Prešova prišli jezuiti presadzovať protireformačné tendencie, musel odísť (1670). Po krátkom pobyte v Tübingene sa vydal do Sibine (dnešné Sibiu v Rumunsku), kde ho menovali za riaditeľa gymnázia. Neskôr sa tu stal aj kazateľom. Jeho syn – kráľovský sudca v Sibini – sa zaplietol do sprisahania proti kráľovi a bol popravený (1703).

Práca
-----

Je prvým predstaviteľom atomizmu na Slovensku. V spise *Existentia atomorum* (Wittenberg, 1667), ktorý obsahoval 138 listov a bol výsledkom samostatného bádania, formou otázok a odpovedí uvádza 24 argumentov na dôkaz existencie atómov. Nadväzuje na Pierra Gassendiho a svojich učiteľov D. Sennerta a J. Sperlinga. Cabanova rozprava bola síce v mnohom poplatná scholastike, ale obsahovala prvky moderného myslenia a modernej fyziky. Napríklad Caban podobne ako Descartes hlásal, že autority treba uznávať len vtedy, ak nie sú v rozpore s rozumovým poznaním sveta. Pri svojej argumentácii sa odvoláva na pokusy, menovite na Guerickeho demonštráciu vákua. Hoci v knihe zostalo veľa z Aristotelových predstáv o hmote i pohybe, Caban sa pokúsil o atomistické vysvetlenie peripatetických foriem pohybu. Odmietol skryté vlastnosti a zaviedol architectonicus spiritus ako príčinu všetkého. Jeho atomizmus nebol materialistický.

Dielo
-----

* 1661 – *Prešovské lýceum zdramatizované (Lyceum Eperiense dramaticum)*, učebná látka vo forme divadelných hier
* 1662 – *David*, zdramatizovanie biblického príbehu
* 1665 – *Víťazoslávna zástava obetovaná každročne víťaznej prešovskej Minerve (Labarum Triumphale victrici Palladi Gragariae solenne)*, súbor šiestich divadelných hier
* 1667 – *Existencia atómov (Existentia atomorum)*

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 62299
* GND: 130823503
* ISNI: 0000 0000 1738 1066
* NK ČR: hka2014825005
* SNK: 170022
* VIAF: 70044957
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Izumo
**Provincia Izumo** (jap. 出雲国 – Izumo no kuni) bola stará japonská provincia, na ktorej území sa dnes nachádza východná časť prefektúry Šimane v regióne Čúgoku. Slovo "Izumo" je odvodené od mena bohyne Izanami. Bola matkou Japonska a bola pochovaná na hore Hiba, na hranici bývalých provincií Izumo and Hóki, neďaleko súčasnej Jasugi v prefektúre Šimane.

Bol to jeden zo starodávnych regiónov Japonska, v ktorom vznikala politická moc. Mocný klan z Izumo (*Idumo* je zastaraný prepis názvu) viedol nezávislú politiku, ale počas štvrtého storočia pred Kristom bol absorbovaný expanziou štátu Jamato, v ktorom prevzal rolu v sakrálnej oblasti. Až do dneška svätyňa Izumo predstavuje (ako aj Veľká svätyňa v Ise) jedno z najdôležitejších svätých miest šintoizmu: je zasvätené *kami*, špeciálne Ókuninuši (*Ó-kuni-nuši-no-mikoto*), mýtickému potomstvu Susa-no-Ó a všetkým klanom z Izumo.

V období Sengoku stratila provincia na svojej dôležitosti. Bola dominantou klanu Mori pred bitkou pri Sekigahare a po Sekigahare sa stala nezávislým lénom s hradom v súčasnom Macue.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
Súradnice: 19°10′44″S 98°38′30″Z﻿ / ﻿19,17889°S 98,64167°Z﻿ / 19.17889; -98.64167

**Iztaccíhuatl** (z aztéčtiny *Žena v bielom*) je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v Mexiku na hraniciach federálneho dištriktu hlavného mesta a štátu Puebla. S výškou 5 230 m je to tretí najvyšší vrch Mexika – po sopkách Pico de Orizaba (5 676 m) a Popocatépetl (5 426 m). Sopka sa nachádza vo vzdialenosti asi 70 km juhovýchodne od Mexiko City, odkiaľ je, v prípade dobrých poveternostných podmienok viditeľná. Jej vrchol je permanentne zaľadnený.

Pôvod názvu
-----------

Názov pochádza z aztéckych legiend o láske princeznej Iztaccíhuatl k bojovníkovi Popocatépetl. Ten bol poslaný otcom Iztaccíhuatl do vojny s tým, že ak sa vráti, bude jeho Iztaccíhuatl ženou (s predpokladom, že sa nevráti, pretože otec neprial ich láske). Iztaccíhuatl bolo neskôr povedané, že Popocatépetl padol v boji, tak zomrela od žiaľu. Keď sa Popocatépetl vrátil a dozvedel sa o smrti milovanej, zahynul od žiaľu aj on. Bohovia ich oboch pokryli snehom a premenili na hory.

Geologický vývoj
----------------

Masív vulkánu je tvorený prevažne andezitmi a dacitmi. Vek poslednej erupcie nie je známy, no viaceré lávové prúdy neďaleko vrcholu prekrývajú fragmenty posledného zaľadnenia, čo indikuje ich vek na koniec pleistocénu, alebo začiatok holocénu. Mladý parazitický kráter sa nachádza aj na južnom úpätí sopky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Iztaccíhuatl**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – stratovulkán Iztaccíhuatl na Global Volcanism Program (po anglicky)
Detail rímsy na *Broadway Hotel* (Portland)
**Rímsa** je druh previsnutej horizontálnej konštrukcie, ktorá tvorí architektonický (dekoratívny) a ochranný článok (bráni zatekaniu vody). Môže byť na priečelí budovy alebo na okraji mosta. Je to vrchný prvok kladia (entablatúry). Každý prvok vyčnievajúci na vrchole budovy môže byť označený ako rímsa (aj vrchná časť portika).

Značný rozvoj zaznamenal tento architektonický prvok v antickej architektúre. Do Európy sa potom postupne dostal počas gotiky a udržal sa až do súčasnosti. Výnimku môžu tvoriť niektoré funkcionalistické a dekonštruktivistické domy. Najväčší rozmach používania ríms bol v európskej architektúre v období klasicismu.

Referencie
----------

1. ↑  AMBROSE, Gavin; HARRIS, Paul; STONE, Sally. *The Visual Dictionary of Architecture*. [s.l.] : AVA Publishing, 2008. 288 s. ISBN 978-2-940373-54-3. S. 93.

Literatúra
----------

* CHROBÁK, Vladimír. *Staviteľské konštrukcie I.*. 2. vyd. Bratislava : Slovenské vydavateľstvo technickej literatúry, 1964. 592 s.

Pozri aj
--------

* kordónová rímsa
* mostná rímsa

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rímsa**
Ukazovateľ priemernej spotreby v Honde Airwave, v km/l
**Spotreba automobilu** je veličina, ktorá vyjadruje, koľko pohonných hmôt, napríklad benzínu alebo nafty automobil spotrebuje na prekonanie jednotky vzdialenosti. Udáva sa pri všetkých modeloch automobilov. S rastúcou spotrebou rastú náklady na prevádzku automobilu a zvyšuje sa záťaž na životné prostredie.

Spotreba je najmenšia pre konštrukčne danú rýchlosť, obyčajne okolo 90 km/h. Pri vyšších rýchlostiach spotreba stúpa s rastúcim trením, hlavne odporom vzduchu a valivého odporu pneumatík. Pri nižších rýchlostiach stúpa kvôli menšej účinnosti spaľovacieho motora pri nižších otáčkach a nutnosti používať nižšie prevodové stupne. Pri nižších otáčkach má spaľovací motor zároveň nižší točivý moment. Motor má najvyššiu spotrebu krátko po jeho naštartovaní, postupne však klesá s dosiahnutím optimálnej prevádzkovej teploty.

Spotreba sa mení aj podľa režimu jazdy, iná je na diaľnici, kde sa jazdí plynulo počas dlhej doby a iná je v meste, kde je nutné často brzdiť a zrýchľovať. Významným faktorom pri náraste spotreby je tiež zaťaženie vozidla a výškový profil trasy.

Referencie
----------

1. ↑   *Spôsoby regulácie spotreby paliva* [online]. [Cit. 2020-11-04]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Regulácia vypínaním valcov

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Spotřeba automobilu na českej Wikipédii.*
**Bamidele Jermaine Alli** známy aj ako **Dele Alli** (\* 11. apríla 1996 , Milton Keynes, Spojené kráľovstvo) je anglický futbalový stredopoliar a reprezentant, ktorý v súčasnosti hrá za turecký klub Beşiktaş JK. Jeho postom je miesto ofenzívneho záložníka.

Klubová kariéra
---------------

V detstve hral v tíme *City Colts*. Vo veku 11 rokov odišiel do klubu Milton Keynes Dons. Vo februári 2015 podpísal kontrakt s londýnskym tímom Tottenham Hotspur, sezónu 2014/2015 však strávil na hosťovaní v pôvodnom tíme Milton Keynes. Za Tottenham nastúpil prvýkrát 8. augusta 2015 ako striedajúci hráč v ligovom zápase proti Manchestru United a prvý gól v Premier League zaznamenal o dva týždne neskôr, v zápase s Leicestrom.

Na začiatku roku 2022 prestúpil ako do Evertonu a v sezóne 2022/2023 pôsobil aj na hosťovaní v tureckom Beşiktaşi.

Reprezentačná kariéra
---------------------

Dele Alli reprezentoval Anglicko aj v mládežníckych výberoch.

V októbri 2015 ho pozval tréner Roy Hodgson do anglickej seniorskej reprezentácie, kde debutoval 9. októbra v kvalifikačnom zápase na majstrovstvá Európy 2016 proti Estónsku (výhra 2: 0).

Pod vedením trénera Roya Hodgsona sa zúčastnil EURA 2016 vo Francúzsku, kam sa Anglicko prebojovalo bez straty bodu z kvalifikačnej skupiny E.

Referencie
----------

1. ↑   *Dele Alli Profile, Stats and News | Tottenham Hotspur* [online]. Tottenham Hotspur, [cit. 2018-07-09]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  A.S. Petit Press. *Majstrovstvá Európy vo futbale - ME vo futbale, Euro 2016 - Téma* [online]. sport.sme.sk, [cit. 2018-07-09]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke klubu
* Oficiálna stránka klubu Tottenham Hotspur
**Peter Kompiš** (\* 21. máj 1886, Martin – † 12. júl 1945, Praha) bol slovenský básnik, prozaik, dramatik a publicista. Pseudonym: Čamburský, Jarabinský, Jarabúrsky, Ľubický, Malatínsky, Maurice Geléotti, Podolský Slovák, Smutnohájsky, Smutnohorský...

Rodina
------

* otec Peter Slavomír Kompiš (1859 – 1929)
* matka Bohumila rod. Hodžová
* Bratr Jána Kompiše a Boženy Eleny Kompišové
* manželka: Kompišová, rozená Havrlíková (novinářka v Praze)

Životopis
---------

  

V roku 1900 – 1905 študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici (vylúčený za panslavizmus) a v Místku. Roku 1906 – 1907 pracovník nakladateteľstva J. Ottu v Prahe, 1907 kníhkupectva F. Volckmara v Lipsku, samostatný kníhkupec v Martine, úradník Úverovej banky v Ružomberku, redaktor Slov. týždenníka v Budapešti, slov. rubriky Venkov v Prahe. Publikovať začal v krajanských kalendároch v USA, básňami prispieval do Dennice a Živeny. V poézii sprvu vychádzal z podnetov symbolizmu a parnasizmu, neskôr impresionizmu. V próze sa pokúsil o experimentovanie, zameral sa najmä na tematiku slov. malomesta s alúziami na starý Martin, kt. však podal opisnorealisticky. Presadil sa skôr ako autor dobrodružnej spisby v románoch z juhoamer. a českého prostredia, zaoberal sa aj spoločensko-politickou tematikou, politickým, agrarizmom. V dráme spracúval pseudoorientálne a folklórne motívy. Slovenské ľudové rozprávky zdramatizoval v hrách Popelvár (1923), Pamodaj šťastia, lavička (1936). V publicistike sa prezentoval viacerými brožúrami, ale väčší význam má iba dejepisecká práca Slovenské povstanie roku 1848 – 1849, z oblasti literatúry a kultúry štúdia Slovenská spisba umelecká vo svetle ideí (1931).

Pohřben v Příbrami ve Středních Čechách ve společném hrobě s manželkou.

Dielo
-----

* Zlaté lísťa, roku 1925
* Stroskotanec sférických letov, roku 1927
* Návšteva u priateľa, roku 1909
* Na slovenském bojišti, roku 1920
* Osloboditeľ, roku 1927
* Cesta do kriminálu, roku 1926
* Lovec jaguárov roku 1926
* Bludná púť veľkého čarodeja, roku 1929
* Zelený mlyn, roku 1934

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

Wikizdroje
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **Peter Kompiš ml.**
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Plné texty diel P. Kompiša

Autoritné údaje: * abART: 131559
* NK ČR: skuk0000702
* SNK: 170203
* VIAF: 85153916
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Sovietska okupačná zóna Nemecka*Sowjetische Besatzungszone DeutschlandsСоветская оккупационная зона Германии***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Nacistické Nemecko | **1945 – 1949** | Nemecká demokratická republika → |

|  |
| --- |
| Vlajka štátuvlajka |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu Sovietska okupačná zóna a sovietsky sektor Berlína |

 |
| Hlavné mesto | Východný Berlín |
| Rozloha | 107 765 km²  |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | cca 18 000 000  |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | vojenská okupácia |
| Vznik | máj 1945 (bezpodmienečná kapitulácia nacistického Nemecka a vytvorenie okupačných zón) |
| Zánik | 7. október 1949 (vyhlásenie Nemeckej demokratickej republiky) |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Nacistické Nemecko | Nacistické Nemecko |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Nemecká demokratická republika | Nemecká demokratická republika |

 |

 |

**Sovietska okupačná zóna Nemecka** (nem. Sowjetische Besatzungszone Deutschlands; rus. Советская оккупационная зона Германии) – s rozlohou 107 765 km², spravovaná Sovietskym zväzom – bola jedným zo štyroch okupačných útvarov, ktoré zriadili spojenci v máji 1945 na základe výsledkov rokovania Jaltskej konferencie na území dnešných nemeckých spolkových krajín:

* Brandenburska
* Durínska
* Meklenburska-Predpomoranska
* Saska
* Saska-Anhaltska
* malá časť Dolného Saska (moderná obec Amt Neuhaus)

Na západe a severozápade susedila s britskou okupačnou zónou Nemecka, na juhozápade a juhu s americkou okupačnou zónou Nemecka, na juhovýchode s Česko-Slovenskom na východe s Poľskom, na severe s Baltským morom; vnútri sa ešte nachádzalo územie Berlína (respektíve Západný Berlín a Východný Berlín), ktoré súčasťou tejto zóny nebolo. 

Sovietska vojenská vláda vo svojej okupačnej zóne vytvorila správne jednotky (krajiny) na území historických krajín a pruských provincií:

* Brandenbursko (od 21. júla 1947; 20. decembra 1946 - 20. júla 1947 *provincie*)
* Durínsko (od 16. júla 1945)
* Meklenbursko (od 9. júla 1945)
* Sasko (od 4. júla 1945)
* Sasko-Anhaltsko (od 21. júla 1947; 23. júla 1945 - 20. júla 1947 *provincie*).

7. októbra 1949 je na území sovietskej okupačnej zóny Nemecka a Východného Berlína vyhlásená Nemecká demokratická republika (NDR), pričom až do 22. júla 1952 to bola federácia šiestich krajín (5 vyššie uvedených krajín; šiestou krajinou bol Berlín, hlavné mesto NDR - Berlin, Hauptstadt der DDR). 23. júla 1952 boli krajiny zrušené a NDR sa stáva centralistickým štátom, jedným zo satelitov ZSSR.

Externé odkazy
--------------

* Mapa okupačných zón
* Mapa krajín

| * z
* d
* u
Okupačné zóny v povojnovom Nemecku |
| --- |
| 
* americká zóna
* britská zóna
* francúzska zóna
* sovietska zóna

 |
**Li Sien-nien** (čín. 李先念 – Li Sien-nien, pchin-jin: *Lǐ Xiānniàn*), (\* 23. jún 1909 – † 21. jún 1992) bol čínsky politik a prezident Čínskej ľudovej republiky v rokoch 1983 až 1988. Patrí medzi Osem nesmrteľných Komunistickej strany, t. j. skupinu politikov, ktorí sa podieľali na transformácii čínskej ekonomiky po smrti Mao Ce-tunga.

Sien-nien vstúpil do Komunistickej strany roku 1927 a v rokoch 1934 – 35 sa zúčastnil Dlhého pochodu ako armádny kapitán a politický komisár. Roku 1945 sa stal členom ústredného výboru Komunistickej strany. Po založení ČĽR roku 1949 sa stal guvernérom svojej rodnej provincie Chu-bej. V roku 1954 sa stal ministrom financií a od roku 1956 bol členom Politbyra.

V roku 1967 bol počas Kultúrnej revolúcie zosadený z funkcie ministra financií, a to najmä kvôli tomu, že bol blízkym spolupracovníkom Teng Siao-pchinga. Roku 1973 ho Čou En-laj opäť vymenoval za ministra financií a Li zohral dôležitú úlohu pri obnove hospodárstva po skončení Kultúrnej revolúcie. Po nástupe Teng Siao-pchinga k moci mu asistoval pri zavádzaní ekonomických reforiem.

V rokoch 1983 až 1988 bol prezidentom Čínskej ľudovej republiky. V roku 1985 navštívil Spojené štáty a stal sa tak prvým najvyšším predstaviteľom ČĽR, ktorý navštívil USA. Po svojom odchode z postu prezidenta ostával stále vplyvnou osobnosťou a počas nepokojov na Námestí nebeského pokoja roku 1989 patril k podporovateľom tvrdého zákroku voči protestujúcim študentom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Li Sien-nien**

Autoritné údaje: * GND: 124787797
* ISNI: 0000 0000 6323 9052
* LCCN: nr90003071
* VIAF: 60026088
* WorldCat: lccn-nr90003071
**Ulička** je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Levice. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 8,8 km a je tokom III. rádu.

Prameň
------

Vzniká v Štiavnických vrchoch, v podcelku Kozmálovské vŕšky, v lesnatom prostredí východne od areálu atómovej elektrárne Mochovce v nadmorskej výške približne 215 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie najprv juhovýchodným smerom, vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Hronská pahorkatina, prechodne sa stáča na severovýchod a napriameným korytom tečie popri štátnom žrebčíne Nový Tekov. Zľava priberá krátky prítok z lokality Dudok, stáča sa juhovýchodným smerom a preteká intenzívne využívanou poľnohospodárskou krajinou Hronskej tabule. Tečie západne od obce Nový Tekov, kde sa následne stáča a pokračuje severojužným smerom. Napokon sa stáča opäť na juhovýchod, sprava priberá Šándorhalmský kanál a preteká obcou Kalná nad Hronom. Na území obce sa v nadmorskej výške 155,7 m n. m. vlieva do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Hrona** (od Slovenskej brány po ústie) |
| --- |
| 
* Bajtavský potok
* Blatniansky potok
* Brutský potok
* Dolnoperecký kanál
* Dolnopialsky kanál
* Ďurský potok
* Hornoperecký kanál
* Hornopialsky kanál
* Kamenický kanál
* **Ketský potok**
* **Lužianka**
* Malianka
* Malokozmálovský potok
* Náňanský kanál
* **Nýrica**
* **Paríž**
* **Perec**
* **Podlužianka**
* **Sikenica**
* Šándorhalmský kanál
* Štúrovský kanál
* Ulička
* **Vrbovec**
* Želiarsky kanál

 |
**Peter Július Kern** (\* 31. január 1881, Liptovský Mikuláš-Palúdzka – † 25. marec 1963, Liptovský Mikuláš) bol slovenský maliar a reštaurátor.

Životopis
---------

V rokoch 1896-1901 študoval na Umelecko-priemyslovej škole v Budapešti. V rokoch 1912-1913 bol na študijnom pobyte v Mníchove. Od roku 1906 pôsobil ako štátny reštaurátor v Székesfehérváre a ďalších mestách, potom žil v Liptovskom Mikuláši - Močiaroch. V rokoch 1911-1914 pôsobil vo Važci. 

Svojho času bol jedným z mála odborne vyškolených reštaurátorov. Podieľal sa napríklad na záchrane umeleckých diel v Dóme sv. Alžbety v Košiciach alebo vo farskom kostole v Levoči. Jeho obrazy sa dodnes predávajú v aukciách nielen doma, ale aj v zahraničí. V Slovenskej národnej galérii v Bratislave sa zachovala jeho korešpondencia s ďalšími významnými umelcami a osobnosťami ako boli Janko Alexy, Martin Benka, Gašpar J. Tido, Zora Jesenská, Štefan Krčméry, Štefan Gách, Jaroslav Votruba, Vladimír Wagner či Miloš Ruppeldt.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Diela Petra Júliusa Kerna v SNG
* Životopis na www.nedbalka.sk
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 16 - evanjelická farnosť Liptovský Mikuláš

Autoritné údaje: * abART: 6509
* GND: 132136538
* ISNI: 0000 0000 7876 9419
* NK ČR: xx0117979
* SNK: 155251
* VIAF: 33151261
* Web umenia: 4830
**Strategická hra v reálnom čase** (iné názvy: **real-time strategy, stratégia v reálnom čase**, nespisovne *realtimová stratégia*), skr. **RTS**, je typ strategickej počítačovej hry, ktorej dej neprebieha v ťahoch.

Prvou počítačovou hrou typu RTS bola Dune II, ktorej autorom bol Brett Sperry.[chýba zdroj]

Systém hry
----------

Princípom stratégie v reálnom čase je ekonomický alebo vojenský súboj v rovnakom čase. Každá zo strán môže vyvíjať strategické aktivity (presun jednotiek, stavba železnice...), kým druhá strana vykonáva svoje aktivity na odlišnom mieste. Je to teda protiklad ku ťahovým stratégiám, kde sa akcie hráčov striedajú po určitom čase.

### Nástupca RTS

Za nástupcu stratégií RTS sa niekedy spomína RPS, Role Playing Strategy, kombinujúca prvky RTS a RPG. Hráč ovláda svoje jednotky, ktoré väčšinou bojom získavajú skúsenosti, otvárajúce nové možnosti a posilňujúce charakterové vlastnosti. Zástupcami tejto kategórie sú hry Warcraft 3 a Battle for Middle Earth.

Známe RTS série
---------------

### Bojové

* Age of Empires
* Glest
* Hegemony
* Starcraft
* Stronghold
* Total war (séria)

### Ekonomické

* OpenTTD
* Rollercoaster Tycoon
Marrákešské námestie Džámiʻ al-Fanáʻ, v pozadí kaviareň Café Argana.
Kaviareň Café Argana (2004)
**Teroristický útok v Marrákeši** bol teroristický útok vo štvrtom najväčšom meste Maroka Murrákuš (Marrákeš) 28. apríla 2011 o 11:50 miestneho času. Zahynulo pri ňom 17 ľudí a viacerí boli zranení.

Priebeh útoku
-------------

Teroristický útok na kaviareň Café Argana na turistami navštevovanom mieste, námestí *Džámiʻ al-Fanáʻ*, bol pravdepodobne samovražedným útokom. Po teroristickom útoku v roku 2003 v Casablance ide o najzávažnejší útok v severoafrickom kráľovstve. Explózia úplne zničila prízemie a terasu prvého poschodia budovy kaviarne. Na začiatku sa podarilo z trosiek vyslobodiť 14 mŕtvych, z toho 11 cudzincov a 23 zranených. Vláda Maroka najprv vychádzala zo scenára nehody.

Medzinárodné reakcie
--------------------

Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov tento čin odsúdila.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Terroranschlag in Marrakesch na nemeckej Wikipédii.*
Stĺpové božie muky pri obci Klentnice, Morava.
Slovenské božie muky pri obci Ohrady, Slovensko.
**Božie muky** alebo nesprávne *božia muka* je drobný náboženský stavebný objekt v tvare kamenného alebo murovaného stĺpa alebo štvorbokého murovaného a omietnutého piliera s pätou, driekom, hlavicou, ktorý nesie (často na vrchole strieškou a krížom vybavenú) schránku, v ktorej je pašiový obraz, socha (súsošie) svätca alebo reliéf. Je to druh prícestnej kaplnky. Z 18. a 19. storočia na Slovensku sú najbohatšie zastúpené v okolí Trnavy, na Orave, v okolí Stropkova a na strednom Považí.

Božie muky sú dielom ľudovej architektúry a budovali sa (na Slovensku v 15. – 19. storočí) uprostred dediny, pri rázcestiach, pri výpadových cestách, pri kostoloch alebo na iných významných a legendárnych miestach na pamiatku šťastných či naopak tragických udalostí v živote dediny, pospolitosti alebo jednotlivcov (napr. uzdravenie z ťažkej choroby, morová epidémia, uctenie mŕtvych, uzmierenie sporov o majetok a pod.). 

Pomocou súsoší, obrazov alebo krížov zobrazovali výjavy zo života Krista. Sú rozšírené po celej kresťanskej Európe.

Zdroje
------

* *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska 1*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1995. 454 s. ISBN 80-224-0234-6.
* božie muky. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2001. 686 s. ISBN 80-224-0671-6. Zväzok 2. (Bell – Czy), s. 249.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Božie muky**
*Stratios a Echefrón držia jalovicu za rohy*, ilustrácia: John Flaxman (1755–1826)
**Stratios** alebo **Stratichos** (starogr. *Στρατίος, Στράτιχος* – *Stratius, Stratichos*, lat. *Stratius, Stratichus*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)

Pylský kráľ Nestor bol otcom synov, Stratia, Aréta, Echefróna, Antilocha, Persea, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty

O Stratiovi sa zmieňuje aj grécky básnik Homér vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér uvádza, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, odišiel do Pylu ku kráľovi Nestorovi, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil, ako otca nájsť.

Nestor hosťa vrelo privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér potom opisuje obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Stratios a celá ich rodina. Stratios a Echefrón chytili jalovicu za rohy a priviedli ju na miesto obety. Arétos priniesol vodu a jačmeň a Nestor začal vykonávať predpísaný obrad a odriekať príslušné modlitby. Keď potom Thrasymédes zrazil jalovicu ostrou bronzovou sekerou, Peisistratos jej prerezal hrdlo a Perseus podložil misu pod jej vytekajúcu tmavočervenú krv. Počas obety znel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.

Ako to bolo u Grékov zvykom, bohyni obetovali tuk a kosti a nakrájané mäso začali opekať. Télemacha po dlhej únavnej ceste Polykasté okúpala a po kúpeli mu natrela telo olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
2. 1 2  Homér, *Odysea*, 3,447.
3. 1 2 3  Homér, *Odysea*, 3,430-478.
4. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 442-443.
5. ↑  Homér, *Odysea*, 3,464.
Galaktozémia je porucha metabolizmu galaktózy.
**Galaktozémia** (z gréckeho *γαλακτόζη* + *αίμα*, galaktóza + krv, hromadenie galaktózy v krvi) je vzácna dedičná metabolická porucha, ktorá ovplyvňuje schopnosť správne metabolizovať galaktózu. Je spôsobená nedostatkom niektorého z enzýmov, ktoré sa účastnia metabolizmu galaktózy. Dedičnosť galaktozémie je autozomálne recesívna. 

Friedrich Goppert (1870-1927) opísal galaktozémiu ako prvý v roku 1917. Skupina vedená Hermanom Kalckarom potom v roku 1956 zistila, že je táto porucha spôsobená poruchou v metabolizme galaktózy. Robert Guthrie vyvinul test použiteľný u novorodencov, pomocou ktorého možno odhaliť galaktozémiu.

Galaktozémia sa vyskytuje asi u 1 zo 60,000 narodených detí európskeho pôvodu. V iných populáciách sa môže tento pomer líšiť. Galaktozémia je asi stokrát bežnejšia (1:450 narodení) u írskych kočovníkov.

Referencie
----------

1. ↑  galaktóza. In:  *Encyclopaedia Beliana* [online]. Bratislava: Centrum spoločných činností Slovenskej akadémie vied, Encyklopedický ústav, [cit. 2023-03-26]. Dostupné online. ISBN 978-80-89524-30-3.
2. ↑  Goppert F.. Galaktosurie nach Milchzuckergabe bei angeborenem, familiaerem chronischem Leberleiden. *Klinische Wochenschrift*, 1917, s. 473–7.
3. ↑   Congenital Galactosemia, a single enzymatic block in galactose metabolism. *Science*, 1956, s. 635–6. DOI: 10.1126/science.123.3198.635. PMID 13311516.
4. ↑   *Robert Guthrie (1916–1995) | The Embryo Project Encyclopedia* [online]. embryo.asu.edu, [cit. 2023-03-26]. Dostupné online.
5. ↑   *Classical Galactosaemia - Ireland's Health Service* [online].. Dostupné online.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Medicínsky portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Galactosemia na anglickej Wikipédii.*
Konektor typu SCART
Pinout
**SCART** (skratka z francúzskeho ***S**yndicat des **C**onstructeurs d'**A**ppareils **R**adiorécepteurs et **T**éléviseurs*) je 21 pólový konektor pre pripojenie audio/video zariadení (videa a televízora), používaný najmä v Európe. Najväčšiu obľúbenosť dosiahol v 90. rokoch 20. storočia. S postupným prechodom na technológiu HDTV sa od neho upúšťa. SCART kábel je tienený (pól 21) a umožňuje prenášať viac druhov signálu RGB, S-video a komponentné video.

Zapojenie pinov
---------------

1. Audio výstup pravý kanál
2. Audio vstup pravý kanál
3. Audio výstup ľavý kanál
4. Audio zem
5. RGB (modrá zložka) zem
6. Audio vstup ľavý kanál
7. RGB (modrá zložka) vstup/výstup
8. Prepnutie signálu
9. RGB (zelená zložka) zem
10. D2B vstup (samica)
11. RGB (zelená zložka) vstup/výstup
12. D2B výstup (samica)
13. RGB (červená zložka) zem
14. D2B a RDB výber
15. RGB (červená zložka) vstup/výstup
16. Zatemňovací signál (0-0,4V kompozitný/1-3V RGB)
17. RGB-sync výstup zem, kompozitný signál zem, jas výstup zem
18. RGB-sync vstup zem, zatemňovací signál zem, prepínací signál zem, jas vstup zem
19. RGB-sync výstup, kompozitný signál výstup, jas výstup
20. RGB-sync vstup, kompozitný signál vstup, jas vstup
21. zem konštrukčná

D2B ("Digital Data Bus") je IEC štandard pre sériovú komunikačnú zbernicu. To je zbernica viacerých riadiacich zariadení pre komunikáciu domácich zariadení, bola vytvorená Philipsom v roku 1970.

Minimálne prepojenie
--------------------

Značná časť výrobcov dodáva SCART káble iba v tzv. minimálnom prepojení, kedy je prenášaný iba video a audio signál

* 1 >> 2, 2 >> 1 (prenos audio pravý kanál)
* 3 >> 6, 6 >> 3 (prenos audio ľavý kanál)
* 4 >> 4 (audio zem)
* 8 >> 8 (spínacie napätie 12V - spôsobí prepnutie cieľového zariadenia pre príjem video signálu)
* 17 >> 17 (prenos video zem)
* 19 >> 20, 20 >> 19 (prenos video)
* 21 >> 21 (tienenie)

Pozri aj
--------

* Komponentné video
* HDMI
* DVI
* S-video
* Cinch
* DVD
* CD

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku SCART na českej Wikipédii.*
*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku SCART na anglickej Wikipédii.*
**Şehzade Mehmed** (osm. tur. شهزاده محمد; \* 1521, Konštantínopol, Osmanská ríša – † 6. november 1543, Manisa, Osmanská ríša) bol osmanský princ (şehzade), syn sultána Süleymana I. a Hürrem Sultán.

Život
-----

Narodil sa v roku 1521 v paláci Topkapı v Istanbule, keď bol jeho otec na výprave pri obliehaní Rodosu (1522). V roku 1537 sa zúčastnil so svojim otcom na výprave pri obliehaní Korfu. A v roku 1541 sa on a jeho bratia, Şehzade Selim a Şehzade Bayezid, zúčastnili výpravy pri obliehaní Budína. Mehmed sa taktiež zúčastnil pri úspešnom obliehaní Ostrihomu v roku 1543.

V roku 1541 sa stal guvernérom Manisy, kde nahradil jeho nevlastného brata Şehzade Mustafu, ktorý bol poslaný do Amasye. Týmto Süleyman ukázal ako má viac rád Mehmeda než Mustafu, a zdalo sa, že ho sultán pripravuje na trón. Jeho jediné dieťa, Hümaşah Sultán, sa narodilo (v roku 1540 alebo 1541) v Manise.

Smrť
----

Zomrel 6. novembra 1543 v paláci v Manise, pravdepodobne na kiahne. Za zmienku stojí, že zomrel v tom istom roku, kedy išiel do boja so svojím otcom pri obliehaní Ostrihomu. Po jeho smrti bolo jeho telo prevezené do Istanbulu, aby ho pochovali. Neskôr v roku 1544 ho jeho mladší brat Selim (budúci Selim II.) nahradil v pozícii guvernéra Manisy. 

Neskôr Süleyman nariadil ríšskemu architektovi Mimarovi Sinanovi, aby postil mešitu Şehzade na počesť Mehmedovej smrti.

V populárnej kultúre
--------------------

V televíznom seriály *Sultán* zohral rolu Mehmeda herec Gürbey İleri.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Şehzade Mehmed na anglickej Wikipédii.*
**Štefan Kindernay** (\* 5. február 1914, Brezno – † 2. február 1972, Bratislava) bol slovenský lekár – ortopéd.

Rodina
------

* otec: JUDr. Štefan Kindernay
* matka: Anna rod. Kilvádyová

Životopis
---------

Navštevoval základnú školu v Brezne, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde 1933 maturoval. Štúdium medicíny absolvoval na Lekárskej fakulte UK v Bratislave kde štúdium v roku 1939 ukončil titulom MUDr. Od 1940 asistent, po roku 1945 vedúci lekár a zástupca prednostu Ortopedickej kliniky Lekárskej fakulty UK v Bratislave. Popri tom v období 1951 – 1959 pôsobil ako konziliár Výskumného ústavu reumatických chorôb v Piešťanoch, externý učiteľ na Inštitúte pre ďalšie vzdelávanie lekárov a farmaceutov a oblastný odborník pre ortopédiu. 

Počas SNP bol veliteľom zberne ranených 1. československej armády, po ústupe do hôr pôsobil v ilegalite. 

Špecializoval sa na choroby osteoartikulárneho systému. Významné boli jeho práce traumatologické, najmä o pseudoartrózach, fraktúrach collum femoris a luxačných fraktúrach bedrového kĺbu, i práce zamerané na reumatológiu o hydrokortizóne, koxatrózach, artroplastikách kĺbov, syndróme paralytického bedrového kĺbu. Autor ortopedickej časti *Vademecum medici* (1972).

Ocenenie
--------

* 1968 – zaslúžilý lekár

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0098100
* SNK: 161883
* VIAF: 90619258
**200 dní hrôzy** (po hebrjsky מאתיים ימי חרדה) je obdobie od jari 1942 do 3. novembra 1942, počas ktorého nemecké jednotky Deutsches Afrikakorps pod velením generála Erwina Rommela mierili na východ smerom na Suezský prieplav a Palestínu.

Otázka, či sa bude Jišuv musieť brániť proti nacistickej invázii sa vyskytla počas druhej svetovej vojny celkovo dvakrát. Prvú naozajstnú hrozbu predstavoval v roku 1941 nemecký útok zo severu od Sýrie a Libanonu, z územia kontrolovaného nemeckým spojencom - vichystickým Francúzskom. Toto nebezpečenstvo pominulo po úspechu operácie *Exporter*, v ktorej bolo oslobodené územie dnešného Libanonu a Sýrie.

O rok neskôr sa objavilo oveľa vážnejšie ohrozenie Židov v Palestíne. Erwin Rommel a jeho Afrikakorps hrozili obsadením britských dŕžav na Blízkom východe. Možnosť nemeckej invázie do Palestíny spôsobila výrazný nepokoj a úzkosť v miestnej židovskej komunite, ktorá trvala až do novembra roku 1942, keď bol Rommel porazený v rozhodujúcej bitke pri el-Alamejne.

Externé odkazy
--------------

* "Elimination of the Jewish National Home in Palestine"

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 200 dnů hrůzy na českej Wikipédii.*
**Štefan Kuna** (\* 29. júl 1908, Bošáca – † 3. november 1944, Pohronský Bukovec) bol slovenský dôstojník, protifašistický bojovník a účastník SNP.

Rodina
------

* otec Ján Kuna
* matka Anna rod. Kaššovicová

Životopis
---------

Príslušník čs. četníctva, po roku 1939 hlavný dôstojnícky zástupca žandárstva na rozličných miestach Slovenska. Už od začiatku roku 1944 v Martine aktívne spolupracoval s partizánmi. Na udanie Nemcov musel sám zakročiť proti partizánom, ktorých najprv zatkol ale potom ich odviedol na bezpečné miesto a prepustil. Nemcov následne ubezpečil, že je všetko v poriadku. Počas SNP styčný dôstojník Veliteľstva čs. četníctva na Slovensku v Turčianskych Tepliciach s Hlavným štábom partizánskych oddielov. Bojoval v priestore Vrútky – Martin – Banská Bystrica. Po prechode SNP do hôr zajatý pri Pohronskom Bukovci spolu s B. Žingorom a O. Vrbom a popravený. Pochovaný bol v Bystričke.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 in memoriam vyznamenaný Radom SNP I.tr. Čs. vojnovým krížom

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 45°25′41″S 12°20′37″V﻿ / ﻿45,42806°S 12,34361°V﻿ / 45.42806; 12.34361

Celkový pohľad na ostrov s dominantnou bazilikou a kampanilou
**San Giorgio Maggiore** je názov jedného z ostrovov v Benátskej lagúne.

Poloha
------

Rozlohou neveľký (0,1 km2) ostrov leží na juh neďaleko Námestia svätého Marka. Od pobrežného móla na *Piazzetta San Marco* ho oddeľuje *Canale San Marco*. Západne od ostrova leží ostrov Giudecca oddelený kanálom rovnakého mena. Ostrov San Giorgio Maggiore administratívne patrí do benátskej štvrte San Marco.

Ostrov bol v minulosti nazývaný *ostrovom cyprusov* pre rozsiahle plochy vysadené týmito stromami. Aj dnes je južná časť ostrova zalesnená.

Dejiny a pamätihodnosti
-----------------------

Dejiny ostrova a jeho obyvateľov sú tesne späté s Benátkami. Ostrov bol obývaný pravdepodobne už v rímskej dobe; po založení Benátok ho podľa rodiny, ktorá ho vlastnila nazývali *Insula Memmia*. V roku 982 tu založili benediktínsky Kláštor svätého Juraja. Jeho prvým opátom sa stal Giovanni Morosini.

V 11. storočí bol ku kláštoru pristavaný kostol rovnakého zasvätenia, no už v roku 1223 veľké zemetrasenie zničilo všetky budovy na ostrove. Čoskoro stavby nanovo vystavali. Kostol bol do dnešnej podoby prestavaný v druhej polovici 16. storočia architektom Andreom Palladiom. Dnes jeho vysoká veža a impozantné priečelie tvoria nádhernú panorámu zreteľne viditeľnú z nábrežnej promenády Benátok. 

Po zániku Benátskej republiky sa ostrov ostal do rúk Francúzov, neskôr sa stal súčasťou rakúsko-uhorskej monarchie a Talianskeho kráľovstva. Na prelome rokov 1799 - 1800 sa v tunajšom kláštore zišlo konkláve, ktoré volilo nového pápeža po smrti Pia VI. 14. marca 1800 sa ním stal kardinál Chiramonti (ako pápež Pius VII.).

Dnešné využitie
---------------

Ostrov San Giorgio Maggiore je dnes pre ľahkú dostupnosť a vďaka svojím pamätihodnostiam častým cieľom turistov, navštevujúcich Benátky. Okrem toho na ostrove sídli kultúrna nadácia *Fondazione Giorgio Cini*, založenej v roku 1951 grófom Vittoriom Cinim na počesť jeho syna, ktorý zahynul pri leteckom nešťastí. Činnosť nadácie sa prevažne zameriava na štúdium histórie mesta; preberá tiež patronát nad významnými kultúrnymi udalosťami.

Večerná panoráma ostrova. Vpravo sa k oblohe týči impozantná stavba zvonice

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **San Giorgio Maggiore (ostrov)**

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku San Giorgio Maggiore na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
* J. Sopouch, H. Sopouchová, *Benátky*, Šport, Bratislava, 1990
* *Italská města - Benátky*, Plurigraf, 2000
* *Benátky*, Edizioni Storti, Venezia, 1991
* M. Kaminski, *Umění a architektura - Benátky*, Slovart, Praha, 2007, ISBN 978-80-7209-875-0
Sósibiov volutový kratér, cca 50 pred Kr. Musée du Louvre
**Sósibios** (starogr. *Σωσίβιος* – *Sósibios*) bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.

Sósibios, sochár z Atén, tvoril zrejme v meste Rím na konci republiky (v polovici 1. storočia pred Kr.) Je autorom jeho menom signovaného volutového kratéra z pentelského mramoru (78 cm vysokého) s reliéfnou dekoráciou postáv gréckej mytológie, umiestneného parížskom Musée du Louvre:

|  |  |
| --- | --- |
| *Σωσίβιος Ἀθηναῖος ἐποί(ει)*  | preklad: *Sósibios Aténsky zhotovil* |

- text v starogréčtine

Tento kratér pochádza z umeleckých zbierok *Museo e Galleria Borghese*. Sósibios sa pri jeho umeleckom spracovaní inšpiroval tvarom kovových (i keramických) kratérov apulskej výroby zo 4. storočia pred Kr. Držadlá (volutového tvaru) sú na spodnom konci zdobené labutími hlavami. Telo kratéra zdobia reliéfy, Apollóna hrajúceho na kythare, Artemidy, Herma odetého v krátkom cestovnom plášti chlamys a slávnostného sprievodu Satyra hrajúceho na flaute a Dionýzovej družiny tancujúcich Mainád.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Sosibios*
2. 1 2  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 878. (po nemecky)
3. ↑  Inscriptiones Italy, incl. Magna Graecia, *IGUR IV 1585*
4. ↑  Brunilde Sismondo Ridgway. *Hellenistic Sculpture: The styles of ca. 100-31 B.C*. Madison : University of Wisconsin Press, 2002. ISBN 978-02-9917-710-2. S. 226-229.
5. ↑  Andrew Stewart. *Cambridge University Press*. New York : University of Wisconsin Press, 2014. ISBN 978-11-0704-857-7. S. 293.
**Sóstratos** (starogr. *Σώστρατος*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Sochár Sóstratos, syn a žiak Pantia z Chiosu, bol činný v 2. polovici 5. storočia pred Kr. Zo staroveku sa o jeho sochárskej tvorbe zachovalo svedectvo od gréckeho historika Polybia, ktorý uvádza: „*... prišiel do Alifeiry. Toto mesto leží na kopci chránené zo všetkých strán strmými svahmi, na výstup ktorých musíme zdolať viac ako desať stádii. Vrchol celého kopca pokrýva pevnosť a je tam bronzová socha Atény, pozoruhodná svojou veľkosťou a krásou. Na akú príležitosť bola zhotovená je predmetom sporu medzi samotnými obyvateľmi mesta, pretože tu nie je nič, čo by s určitosťou dokazovalo, kto ju zasvätil a prečo, ale všetci súhlasia s tým, že pokiaľ ide o dokonalosť spracovania, je to jedna z najvýznamnejších umeleckých sôch súčasnosti. Je prácou Hékatodóra a Sóstrata.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 375.
2. ↑  J. G. Frazer. *Pausanias* 
Pausanias's Description of Greece*. Cambridge : Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-1-108-04726-5. S. 34.*
3. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Sostratos 2*
4. ↑   *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 448.
5. ↑   Polybios, *Historiai*, 4,78,5.