recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 49°15′54″S 21°35′46″V﻿ / ﻿49,2649806°S 21,5960139°V﻿ / 49.2649806; 21.5960139

**Kostol sv. Mikuláša** je rímskokatolícky kostol v duplinskej farnosti, nachádza sa v centre obce Stročín. Kostol je stavaný v gotickom štýle. Prvá zmienka o tomto kostole pochádza z roku 1443.Tiež patrí k najvýznamnejším gotickým kostolom na severe Slovenska. Jeho správcom je teraz o. Metod Haľko.

História kostola
----------------

Prvá zmienka sa datuje do roku 1443 kedy bol postavený drevený a bez veže. Od roku 1443 do roku 1496 je písomne doložený vo Vranovsko-stropkovskom dištrikte Jágerského biskupstva, do ktorého patril aj kostol v Stročíne. V roku 1691 bola zmienka o jeho prestavaní do murovanej podoby v gotickom štýle v tom čase bol filiálkou farnosti Mestisko a ako kňaz tu pôsobil Július Szuley. K tomuto kostolu sa viaže aj povesť keď v roku 1775 bol kostol v katastrofálnom stave a nevhodný na slúženie bohoslužieb tak financie sa našli keď istá dievčina z ďalekého kraja doniesla poklad a takto mohol byť kostol zrekonštruovaný. Počas prvej svetovej vojny bol kostol poškodený ruskými a rakúsko-uhorskými vojskami. V roku 1922 prešiel veľkou rekonštrukciou. Posledná rekonštrukcia prebehla v roku 2007.

Vývojové stavebné fázy kostola sv. Mikuláša
-------------------------------------------

### Prvá stavebná etapa ( 14. - 15. storočie )

Rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša bol postavený ako bezvežová stavba. Na západnej strane sa nachádzali priestory väčšej lode a k nej prislúchala menšia svätyňa s trojbokým záverom.

### Druhá stavebná etapa ( 1818 )

Pred rokom 1818 bol pôvodne stredoveký kostol zväčšený - predĺžený západným smerom a dostavaný o murovanú hranolovú vežu. Na východnej strane kostola bola vytvorená NIKA pre umiestenie sochy sv. Mikuláša. V tomto období bola pristavaná na severnej strane súčasná sakristia, ktorá pravdepodobne nahradila pôvodnú, menšiu stredovekú. Strecha mala podobný tvar ako súčasná, avšak mala o cca 0,50 m nižšie hrebeň. Strechu veže môžeme radiť k tzv. cibuľovým strechám, typickým pre toto obdobie na vidieckych sakrálnych stavbách v regióne Šariš.

### Súčasný stav

Po druhej svetovej vojne nahradil staršiu konštrukciu väznicový krov nad loďou. Došlo k zníženiu strechy o cca 0,5 m než bola pôvodná z roku 1818. Došlo k zmene tvaru strechy veže na súčasný ihlanový tvar. Nika na východnej strane bola zamurovaná a na tom mieste bol vyhotovený kríž.

Galéria
-------

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2021-11-24]. Dostupné online.
2. ↑  LEĽO, Jozef. *Stročín 1317 - 2007 700 rokov domov náš*. 1.. vyd. Svidník : Tlačiareň svidnícka s.r.o, 2017. S. 128.
3. ↑  LEĽO, Jozef. *Rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša v Stročíne*. Prvé. vyd. Svidník : Tlačiareň svidnícka s.r.o, 2017. S. 1-6.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Mikuláša (Stročín)**
**Ondřej Vogeltanz** (\* 20. august 1932, Banská Bystrica) je český scenárista a dramaturg.

Životopis
---------

Študoval na Filmovej akadémii múzických umení v Prahe, absolvoval roku 1956.  

V roku 1956-1958 pracoval v redakcii zábavných programov Čs. televízie Praha. Z politických dôvodov prepustený zo zákazom práce v kultúre, 1958-1959 baník v Jáchymovských baniach. V roku 1963-1983 dramaturg dramatického vysielania Čs. televízie Praha. 

Zaoberal sa najmä námetmi z diela A. Branalda (Chléb a písně, 1961; Stříbrná paruka, 1970; Dva muži v jedné válce, zakázané). Z ďalšieho diela: dramatizácie Ticho (J. Bondarev, 1960, Zlá minuta (E. Vachek, 1965), Podivný výslech (M. Twain, 1969); scenáre filmov: Tajemství ocelového města (1978), Poslední propadne peklu (1982), Odstřel (1982); scenáre tel. inscenácií: Mistr Kampanus (1969, zakázané), Princ a chuďas (M. Twain, 1971), Pozdrav z přístavu (1979) a i.

Referencie
----------

1. ↑

Literatúra
----------

* Československý biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Ondřej Vogeltanz v Internet Movie Database (po anglicky)
* Ondřej Vogeltanz v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Ondřej Vogeltanz v Kinoboxe
* Ondřej Vogeltanz na FDb.cz

Zdroj
-----

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1073669866
* ISNI: 0000000057992670
* NK ČR: jk01150291
* VIAF: 83959411
Svätý **Bruno z Kolína** (\* medzi 1027 a 1030 (1035?) v Kolíne nad Rýnom, Nemecko – † 6. október 1101, La Torre, Taliansko), zakladateľ kartuziánskeho rádu. Bol šľachtického pôvodu.

Základné vzdelanie získal v Kolíne nad Rýnom. Potom pokračoval v štúdiu na katedrálnej škole v Remeši a filozofickom učilišti v Tours. Štúdium teológie abslovoval v Kolíne nad Rýnom, kde ho roku 1055 vysvätili za kňaza.

Na žiadosť remešského arcibiskupa Gerváza prišiel učiť na katedrálnu školu v Remeši, ktorú od roku 1057 viedol ďalších dvadsať rokov. Keď nastúpil na arcibuskupský stolec v Remeši Manasses I. de Gourney, ktorý ho získal za úplatky, vystúpil Bruno roku 1077 na autunskej synode proti arcibiskupovi. Synoda arcibiskupa zosadila, ten sa však odvolal do Ríma. Kým však prišlo rozhodnutie, dal arcibiskup Brunovi a ostatným protivníkom skonfiškovať majetky. Bruno musel ujsť a vrátiť do Remeša sa mohol až roku 1080, kedy lyonská synoda definitívne zosadila arcibiskupa Manassesa.

Grande Chartreuse
Bruno však už nechcel pracovať na škole. Spolu s niekoľkými spoločníkmi sa pridal ku skupine cisterciánskej rehole v Sêche-Fontaine. Život rehole sa mu však nezdal dostatočne prísny. Preto so svojimi druhmi založil v osamelom alpskom údolí Chartreuse (lat. Cartusia) skromné pustovne, z ktorých sa vyvinulo hlavné stredisko kartuziánskej rehole Grande Chartreuse. Podľa neho sa nazývajú kláštory kartuziánov kartúzami.

Roku 1090 odchádza Bruno na žiadosť pápeža Urbana II. do Ríma, aby mu pomohol pri reforme duchovenstva. Po obsadení Ríma nemeckým cisárom Henrichom IV. odišiel s pápežom do južného Talianska. Tu požiadal pápeža o uvoľnenie z jeho služby. Pápež súhlasil s podmienkou, že Bruno ostane v Taliansku. Od apúlskeho vojvodu Rogera dostal Bruno pozemok La Torre v Kalábrii. Tu roku 1094 založil pustovnícky kláštor podľa vzoru Chartreuse. Keďže mal Bruno množstvo nasledovníkov, bol tento kláštor čoskoro nedostatočný. Preto založil ďalší kláštor San Stefano di Bosco, zasvätený sv. Štefanovi prvomučeníkovi.

Bruno zomrel 6. októbra 1101 v La Torre. Pochovaný bol v kláštore San Stefano di Bosco. Roku 1513 jeho pozostatky preniesli na La Torre.

Bruno nebol nikdy formálne vyhlásený za svätého. Ale pápeži mu priznali titul a úctu svätého tým, že roku 1514 pápež Lev X. dovolil kartuziánom modliť sa kňazské hodiny na jeho počesť a roku 1623 pápež Gregor XV. rozšíril úctu k nemu na celú cirkev. Sviatok sv. Bruna sa slávi 6. októbra.

Referencie
----------

1. 1 2  LOCKHART, Robin Bruce. *Na cestě do nebe: skrytý život kartuziánů*. Preklad Sylva Kolísková. 1. vyd. Praha : Zvon, 1996. 197 s. ISBN 80-7113-163-6. S. 54. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bruno z Kolína**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12504239v
* GND: 118674838
* ISNI: 0000000389475485
* LCCN: n80145607
* NK ČR: skuk0001875
* VIAF: 282832607
* WorldCat: lccn-n80145607
Prvá strana najstaršej verzie *Legendy Hartviciana* zachovaná v kódexe z 12. storočia uchovávanom vo Frankfurte až do roku 1814
***Život svätého Štefana**, **Legenda Hartviciana*** alebo ***Legenda sancti Stephani Regis ab Hartvico Episcopo Conscripta***, je oficiálna hagiografia sv. Štefana, prvého uhorského kráľa. Zostavil ju Hartvik, biskup z Győru za vlády Kolomana I. Učeného na prelome 11. a 12. storočia na základe dvoch starších legiend svätého Štefana (*Legenda maior* a *Legenda minor*). Okrem uctievania Štefana I. dielo slúžilo politickým cieľom Kolomana voči Svätej stolici. Pápež Inocent III. schválil *Legendu Hartviciana* ako oficiálnu hagiografiu Štefana I. Uhorského v roku 1201. Text legendy bol prevzatý aj Uhorsko-poľskou kronikou.:16 Český preklad vyšiel v roku 1988 v nakladateľstve Vyšehrad, slovenský preklad vyšiel v roku 1997 v nakladateľstve Rak.

Obsah
-----

Štefanova pravá ruka v Bazilike svätého Štefana v Budapešti
Legenda zobrazuje počiatky kresťanstva v Uhorsku, prináša údaje o prvom ostrihomskom arcibiskupovi Sebastiánovi. Ako prvá zmieňuje Astrikovu misiu k pápežovi, ktorý mu pre Štefana daroval kráľovskú korunu určenú pôvodne poľskému kniežaťu Mieškovi. Originálny je záver legendy, kde sa hovorí o vyzdvihnutí Štefanovho tela z hrobu pri príležitosti jeho kanonizácie roku 1083 a o zázrakoch po jeho smrti. Hartvik opisuje, ako bola z hrobu vyňatá neporušená pravá ruka, uctievanie „svätej pravice" bolo dokonca neskôr vtelené do Zlatej buly kráľa Ondreja II.

Referencie
----------

1. ↑  Thoroczkay 2009.
2. ↑  HOMZA, Martin. *Uhorsko-poľská kronika : nedocenený prameň k dejinám strednej Európy*. Preklad Jana Balegová. 1. vyd. Bratislava : Libri Historiæ; Post Scriptum, 2009. 223 s. (Libri historiae Slovaciae. Fontes ; zv. 1; zv. 1.) ISBN 978-80-969850-4-3.
3. ↑   *Legendy a kroniky Koruny uherské*. Ed. Richard Pražák. Vyd. 1. Praha : Vyšehrad, 1988. 389 s. S. 103-117.
4. ↑  MARSINA, Richard. *Legendy stredovekého Slovenska, Ideály stredovekého človeka očami cirkevných spisovateľov*. Ed. Pavel Dvořák. 1. vyd. Budmerice : Rak, 1997. 409 s. ISBN 80-85501-08-02 Chybné ISBN. S. 61-70.
Rabi **Šlomo ben Jicchak** (hebr. רבי שלמה בן יצחק, iné varianty: *Šlomo Jicchaki, Šlomo Jarchi*) (\* 1040, Troyes – † 13. júl 1105, tamže) známejší pod hebrejským akronymom **Raši** (hebr. רש"י), bol stredoveký židovský rabín, najvýznamnejší komentátor Biblie a Talmudu. 

Narodil sa v Troyes v kraji Champagne. V roku 1055 odišiel študovať na v tej dobe slávne ješivy v Mainzi a vo Wormse. Po návrate do svojho rodiska okolo roku 1064/65 sa živil obchodom (možno s vínom). V roku 1070 založil v Troyes vlastnú ješivu, ktorú financoval z príjmov, ktoré mu vynášali jeho vinice. Podľa niektorých bádateľov vznikli jeho komentáre na základe odpovedí na otázky, ktoré mu kládli jeho študenti. Komentáre k Biblii a Talmudu, ktoré písal až do svojej smrti, okamžite prijali aškenázske aj sefardské židovské komunity a stali sa „povinnou" súčasťou všetkých vydaní Talmudu. Komentár k Tóre bol prvou hebrejskou tlačenou knihou vôbec (Reggio di Calabria (Taliansko), 1475)

V komentároch k Tanachu sa najviac venoval Pentateuchu, významné sú aj komentáre k Piesni piesní a knihe žalmov.

Po Rašim je pomenovaný druh hebrejskej kurzívy (pozri Raši (písmo)).

Zdroje
------

1. ↑  RASHI (RABBI SHELOMO BEN ISAAC). In:  *Dictionary of Biblical Interpretation*. Ed. John H. Hayes. Zväzok K – Z. Nashville : Abingdon Press, 1999. ISBN 0-687-05531-8. S. 368 – 369.

Ďalšia literatúra
-----------------

* SLÁDEK, Pavel. *Raši (1040 – 1105) : vznik biblického komentáře ve frankoporýnských židovských centrech*. Vyd. 1. Praha : Academia, 2012. 581 s. (Judaica; zv. 6.) ISBN 978-80-200-2031-4.
* *Kniha žalmů : s Rašiho výkladem*. Preklad Viktor Fischl; Ivan Kohout, Jan David Reitschläger. Vyd. v dvojjazyčné verzi s komentáři 1. Praha : Garamond, 2013. 414 s. ISBN 978-80-7407-173-7.  (³2023. ISBN 978-80-7407-474-5)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Raši (rabín)**

Autoritné údaje: * BnF: 11923509g
* GND: 118598325
* ISNI: 0000000121229697
* LCCN: n50082616
* NK ČR: skuk0005335
* VIAF: 19684048
* WorldCat: lccn-n50082616
**Antišovec** je potok v hornom Šariši, v západnej časti okresu Bardejov. Je to ľavostranný prítok Oľmova, má dĺžku 5,3 km a je tokom VII. rádu.

Pramení vo východnej časti Ľubovnianskej vrchoviny na východnom úpätí vrchu Pustá (867 m n. m.) v nadmorskej výške približne 690 m n. m. pri slovensko-poľskej štátnej hranici. Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv na juhovýchod, následne sa stáča severojužným smerom a sprava priberá prítok z juhovýchodného úpätia Pustej. Odtiaľ pokračuje juhojuhovýchodným smerom, vstupuje do severozápadného výbežku Ondavskej vrchoviny, kde sa stáča opäť severojužným smerom, preteká intravilánom obce Hrabské. Tu sprava priberá Širské, zľava krátky prítok zo severného svahu Hôrky (530,4 m n. m.) a na južnom konci obce ešte ďalší krátky prítok z juhozápadného svahu Hôrky. Napokon sa stáča na juhojuhovýchod a južne od obce sa v nadmorskej výške cca 385 m n. m. vlieva do Oľmova.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Oľmova** |
| --- |
| *Oľmov* → *Topľa* → *Ondava* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Antišovec · **Oľmov** · Rakovec · Širské · Španie · Titeľ · Vesná |
Mag. **Margit Brucková-Friedrichová** M.A. alebo **Margit Bruck-Friedrichová** (nem. Margit Bruck-Friedrich) je rakúska diplomatka. Po práci na ministerstve zahraničných vecí a pre Medzinárodnú agentúru pre atómovú energiu je od marca 2019 veľvyslankyňa Rakúska na Slovensku.

Životopis
---------

Brucková-Friedrichová absolvovala štúdium práv na Viedenskej univerzite (1989) a získala Master of Arts na The Fletcher School of Law and Diplomacy (1989 – 1990) pri Bostone. Po justičnej praxi (1990 – 1991) vstúpila v auguste 1991 do diplomatických služieb.

V rokoch 1991 – 1992 pôsobila ako delegátka pri guvernérskej rade Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu. V rokoch 1992 až 1993 pôsobila v Bruseli ako attaché pre politické záležitosti. V roku 1993 sa stala prvou veľvyslaneckou tajomníčkou na stálom zastúpení pri Organizácii Spojených národov v New Yorku. Následne od roku 1996 do roku 1999 pracovala ako zástupkyňa stáleho predstaviteľa pri OSN, IAEO, UNIDO a CTBTO vo Viedni. V rokoch 2001 až 2005 koordinovala „ľudskoprávne záležitosti v kontexte OSN" na Sekcii medzinárodného práva MZV. V rokoch 2005 až 2010 bola vedúca Referátu pre kontrolu exportu zbraní a umiestnenia vojenských jednotiek. V kancelárii generálneho riaditeľa Medzinárodnej agentúry pre atomóvú energiu pracovala v rokoch 2010 až 2013 ako referentka pre externé vzťahy a v rokoch 2013 až 2017 ako vedúca protokolu a *Senior External Relations Officer*. V roko 2017 sa vrátila na MZV kde pracovala v Sekcii medzinárodného práva ako vedúca Referátu pre súhrnne spracovanie a koordináciu v oblasti medzinárodných sankcií.

### Veľvyslankyňa na Slovensku

Za veľvyslankyňu Rakúska na Slovensku bola vymenovaná vo februári 2019. Kópie svojich poverovacích listín prezentovala 2. februára 2019 štátnemu tajomníkovi Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí Františkovi Ružičkovi. Stretnutie v deň jej príchodu na Slovensko je podľa ministerstvom symbolom dôležitosti bilaterálnych vzťahov medzi Slovenskom a Rakúskom. So štátnym tajomníkom sa zhodli, že spoločnými prioritami sú spolupráca v ekonomickej sfére, budovanie dopravných a infraštruktúrnych prepojení a celkový vývoj cezhraničnej spolupráce.

Prezident Andrej Kiska veľvyslankyňu prijal 13. marca 2019.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Außenministerium der Republik Österreich. *Veľvyslankyňa – Österreichische Botschaft Pressburg* [online]. bmeia.gv.at, [cit. 2020-03-21]. Dostupné online. Archivované 2020-03-21 z originálu.
2. ↑   *Designated Ambassador of Austria Presents Copies of Her Credentials to State Secretary Ružička* [online]. mzv.sk, [cit. 2020-03-21]. Dostupné online. Archivované 2020-03-21 z originálu.
3. ↑   *Prezidentka Slovenskej republiky | Vymenovania a odvolania* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2020-03-21]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke veľvyslanectva Archivované 2020-03-21 na Wayback Machine
Erb baziliky maior: kľúče sv. Petra a umbraculum
**Basilica maior** (*väčšia bazilika*) je čestný titul vybraných rímskokatolíckych kostolov.
Radia sa k nim najmä štyri veľké *pápežské baziliky* v Ríme a tiež dve baziliky sv. Františka v Assisi. Ostatné kostoly s titulom baziliky sa označujú ako basilica minor (menšia bazilika).

Pápežské baziliky v Ríme
------------------------

Rímske baziliky maior sa vyznačujú tzv. svätou bránou, ktorá sa otvára iba počas svätých rokov (naposledy pri jubileu roka 2000). Do roku 2008 sa nazývali patriarchálne baziliky, pretože symbolicky predstavujú jednotlivé staroveké patriarcháty: Jeruzalem, Alexandria, Antiochia, Rím, Konštantínopol (Carihrad , Istanbul). V roku 2008 zrušil 266. pápež Benedikt XVI. titul rímskeho biskupa "patriarcha Západu" a baziliky sa nazývajú pápežské.

1. Bazilika sv. Jana v Lateráne je pápežov katedrálny kostol
2. Bazilika svätého Petra (Vatikánska bazilika) bola do roku 1054 s titulom konštantínopolského patriarchu
3. Bazilika sv. Pavla za hradbami, do roku 1964 s titulom alexandrijského patriarchu
4. Bazilika Panny Márie Väčšej (Santa Maria Maggiore), do roku 2008 s titulom antiochijského patriarchu

Medzi patriarchálne baziliky sa navyše radila bazilika minor sv. Vavrinca za hradbami, do roku 2008 titulárny kostol jeruzalemského patriarchu. V Bazilike sv. Vavrinca nie je svätá brána.

* Rímske basilicae maiores
* Bazilika sv. Jána v LateráneBazilika sv. Jána v Lateráne
* Bazilika svätého PetraBazilika svätého Petra
* Bazilika sv. Pavla za hradbamiBazilika sv. Pavla za hradbami
* Bazilika Panny Márie Väčšej - Santa Maria MaggioreBazilika Panny Márie Väčšej - Santa Maria Maggiore

Baziliky v Assisi
-----------------

Okrem rímskych kostolov získali privilégium patriarchálnej baziliky ešte dva kostoly v Assisi:

* Bazilika sv. Františka v Assisi
* Bazilika Panny Márie Anjelskej s Porciunkulou

Je v nich umiestnené pápežské sedadlo sedes a oltár na ktorom sa slúži liturgia iba so súhlasom pápeža.

Pozri aj
--------

* Bazilika
* Basilica minor

Externé odkazy
--------------

* Pápežské baziliky v Ríme
* Wojciech Kosmowski: Pápežské baziliky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Basilica maior na českej Wikipédii.*
**Titeľ** je potok v hornom Šariši, v západnej časti okresu Bardejov. Je to ľavostranný prítok Oľmova, má dĺžku 5,4 km a je tokom VII. rádu.

Pramení vo východnej časti Ľubovnianskej vrchoviny na južnom svahu Pustej (867 m n. m.) v nadmorskej výške cca 750 m n. m. v blízkosti štátnej hranice s Poľskom. Od prameňa tečie severojužným smerom, na hornom toku priberá sprava prítok prameniaci južne od kóty 869,8 m, následne zľava prítok (658,2 m n. m.) z juhojuhovýchodného svahu Pustej a nevýrazne esovito sa stáča. Na ďalšom úseku potom tečie juhojuhovýchodným smerom, pričom vstupuje do Ondavskej vrchoviny, z ľavej strany priberá krátky prítok prameniaci južne od kóty 697,0 m a preteká okrajom intravilánu obce Snakov. Tu priberá svoj najvýznamnejší prítok, pravostrannú Vesnú, výraznejšie rozširuje svoje koryto a juhovýchodne od obce ústi v nadmorskej výške približne 409 m n. m. do Oľmova.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2024-01-30]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-01-30]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-01-30]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Oľmova** |
| --- |
| *Oľmov* → *Topľa* → *Ondava* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Antišovec · **Oľmov** · Rakovec · Širské · Španie · Titeľ · Vesná |
**Vesná** je potok v hornom Šariši, preteká západnou časťou okresu Bardejov. Je to pravostranný prítok Titeľa, meria 4,7 km a je tokom VIII. rádu.

Pramení vo východnej časti Ľubovnianskej vrchoviny na severovýchodnom svahu vrchu Kamenný hrb (826 m n. m.) v nadmorskej výške približne 740 m n. m. neďaleko slovensko-poľskej štátnej hranice. Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, sprava priberá krátky prítok prameniaci severovýchodne od kóty 795,6 m, zľava prítok prameniaci západne od kóty 778 m, ďalej sprava prítok z lokality Vrecová a zľava prítok vznikajúci južne od kóty 778 m. Následne pokračuje severojužným smerom, vstupuje do Ondavskej vrchoviny a z pravej strany priberá prítok (1,3 km) z lokality Vrecová. Ďalej už tečie juhovýchodným smerom, preteká intravilánom obce Snakov a na okraji obce sa v nadmorskej výške cca 423 m n. m. vlieva do Titeľa.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Oľmova** |
| --- |
| *Oľmov* → *Topľa* → *Ondava* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Antišovec · **Oľmov** · Rakovec · Širské · Španie · Titeľ · Vesná |
Toto je článok o zaniknutej značke autobusov. O latinskom pomenovaní rieky Hron pozri *Hron.*
Granus H 10-11 v Trenčíne
**Granus** bola slovenská značka autobusov, vyrábaných v Liaz s. r. o. Zvolen podľa licencie poľského výrobcu Autosan. Názov vychádza z latinského pomenovania rieky Hron, ktorá Zvolenom preteká.

Dejiny
------

V Zvolene sa pôvodne nachádzal jeden zo závodov Československých automobilových opravovní, ktorý prevádzal opravy a prestavby autobusov a nákladných vozidiel. V 60. rokoch závod začlenili do národného podniku LIAZ, aby skúsenosti z opráv uplatnil vo výrobe nových vozidiel. V roku 1968 závod začal vyrábať dielce motorov Škoda či kľukové hriadele, od roku 1971 prevádzal kompletnú montáž nákladných automobilov. Po zmene spoločenských a ekonomických pomerov v roku 1989 však odbyt klesol a závod začal hľadať nový výrobný program. Materský podnik Škoda Liaz a. s. previedol od začiatku roku 1997 výrobu do závodu v Mníchovom Hradišti. Liaz Zvolen sa preto definitívne preorientoval na montáž autobusov.
Keď sa štát rozhodol podporovať v obnove vozového parku podnikov SAD slovenských výrobcov, spoločnosť LIAZ Zvolen zakúpila licenciu na poľské autobusy Autosan. Spočiatku zmontovala niekoľko vozidiel pod touto značkou, neskôr prešla na výrobu pod vlastnou značkou Granus. Veľká časť dielov však stále pochádzala z Poľska.
S prímestským modelom Granus H 10-11 vyhrala v roku 1998 štátne obstarávanie autobusov pre podniky SAD, no z dôvodu nevýhodného kurzu koruny voči doláru sa predražil nákup zahraničných dielov, čo jej spôsobilo veľké finančné problémy  a deväť zazmluvnených vozidiel, ktoré už podniky SAD sčasti zaplatili, ani nedodala.   Následne bol na spoločnosť v máji 2000 vyhlásený konkurz.  
V roku 1999 vstúpil do materskej spoločnosti Granus holding poľský Autosan. Tá sa premenovala na Granusan a pokračovala vo výrobe vozidiel prevažne pre poľský trh. V roku 2003 výrobu definitívne ukončila, dovtedy ich vyrobila spolu 10.

Modely
------

Prímestský model H 10-11 pre 43 sediacich a 27 stojacich cestujúcich bol prakticky kópiou Autosanu H 10, odlišoval sa len nápravami (predná LIAZ, zadná Detva) a motorom (Steyr, v ojedinelých prípadoch LIAZ alebo Cummins). Vozdilo bolo najmä po dizajnovej stránke zastarané, poľská predloha mala totiž pôvod v 70. rokoch 20. storočia. Modernizáciu Granus avizoval po rozbehu výroby, ale už ju nezrealizoval.

Od tohto typu mal byť odvodený i mestský model , ktorý chcela spoločnosť predstaviť v roku 2001 , postavený však bol len jeden rám, ktorý nebol nikdy dokončený a neskôr bol zdokumentovaný v bývalom areáli LIAZ-u Zvolen.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-06-22]. Dostupné online. Archivované 2015-06-22 z originálu.
2. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-06-22]. Dostupné online. Archivované 2015-06-22 z originálu.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2015-06-22]. Dostupné online. Archivované 2013-05-15 z originálu.
7. ↑  Oficiálny prospekt výrobcu
8. ↑
9. ↑
10. ↑  Fotografia nedokončeného rámu na diskusnom fóre portálu fanúšikov dopravy K-report
Substovaný infobox

Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Astraeus* pozri *Astraeus (rozlišovacia stránka)*.

**Astraeus** (/əˈstriːəs/) alebo **Astraios** (starogrécky: Ἀστραῖος znamená „hviezdny") je v gréckej mytológii astrologické božstvo. Niektorí ho spájajú aj s vetrom, keďže je otcom štyroch Anemoi (veterných božstiev), a to prostredníctvom svojej manželky Eos.

Etymológia
----------

Jeho meno „Astraeus" (starogrécky Ἀστραῖος, translit. Astraîos) je odvodené od gréckeho slova ἀστήρ (astḗr), čo znamená „hviezda". Samotné Ἀστήρ je zdedené z protoindoeurópskeho koreňa \*h₂ster- („hviezda"), z \*h₂eh₁s-, „horieť". „Astraea" má rovnakú etymológiu.

Mytológia
---------

Podľa Hésiodovej *Teogónie* a *Bibliotéky* je Astraeus Titánom druhej generácie pochádzajúcim z Krea a Eurybie. Hyginus však napísal, že pochádza priamo z Tartara a Gaie, a označil ho za jedného z Gigantov. Servius, ktorý ho možno spája s Gigantom podobne ako Hyginus, napísal, že sa chopil zbrane a bojoval proti bohom.

Astraeus sa oženil s Eos, bohyňou úsvitu. Spoločne ako súmrak a svitanie splodili veľa detí spájaných s tým, čo sa deje na oblohe počas súmraku.

V Hesiodovej *Teogónii* produkujú Astraeus a Eos vetry – menovite Zephyrus, Boreas a Notus – ako aj Eosphorus a hviezdy. Niekoľko zdrojov spomína ďalšiu dcéru Astraeu, bohyňu nevinnosti a niekedy aj spravodlivosti.

Niekedy je tiež spájaný s Aeolom, strážcom vetrov, pretože vietor sa často zvyšuje okolo súmraku.

V Nonnusovej epickej básni *Dionysiaca* je Astraeus predstavený ako veštecký boh, ktorého navštevuje bohyňa Demeter, ktorá sa obáva o budúcnosť svojej dcéry Persefony, pretože na Olympe začala priťahovať značný počet obdivovateľov a obávala sa, že by sa mohla vydať za Hefaistosa. Astraeus ju potom varoval, že Persefonu čoskoro uchváti had a prinesie ovocie z tohto spojenia, čo Demeter veľmi rozrušilo.

Referencie
----------

1. ↑  Smith, s.v. Astraeus; Hésiodos, *Teogónia* 378–82.
2. ↑   [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online.
3. ↑  Nonnos, *Dionýsiaka* 6.1–6.105

Literatúra
----------

* Hard, Robin, *The Routledge Handbook of Greek Mythology: Based on HJ Rose's "Handbook of Greek Mythology"*, Psychology Press, 2004. ISBN 978-0-415-18636-0 ISBN 978-0-415-18636-0. Knihy Google .
* Hesiod, *Theogony*, v *The Homeric Hymns and Homerica s anglickým prekladom Hugha G. Evelyn-Whitea*, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press ; Londýn, William Heinemann Ltd. 1914. Online verzia v digitálnej knižnici Perseus .
* Hyginus, Gaius Julius, *De Astronomica*, v *The Myths of Hyginus*, edited a preložil Mary A. Grant, Lawrence: University of Kansas Press, 1960. Online verzia na ToposText .
* Nonnus, *Dionysiaca* ; preložil Rouse, WHD, I Books I-XV. Loeb Classical Library č. 344, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; Londýn, William Heinemann Ltd. 1940. Internetový archív .
* Smith, William, *Slovník gréckej a rímskej biografie a mytológie*, Londýn (1873). Online verzia v digitálnej knižnici Perseus
Fázy zatmenia mesiaca
**Zatmenie Mesiaca** je prírodný úkaz, ktorý nastáva vtedy, ak sa Slnko, Zem a Mesiac dostanú do jednej priamky a zemský tieň dopadne na Mesiac. Dochádza k nemu vždy, keď je Mesiac v splne a zároveň je v blízkosti ekliptiky.

Aj pri úplnom zatmení Mesiaca sa často stáva, že Mesiac nie je celkom neviditeľný, ale je čiastočne osvetlený svetlom, ktoré sa láme v zemskej atmosfére. Svetlo je po prechode atmosférou Zeme v dôsledku rozptylu ochudobnené o modrú zložku a dodáva Mesiacu červenú až tmavočervenú farbu. Jasnosť Mesiaca pri úplnom zatmení je dôležitým faktorom pri určovaní momentálneho charakteru a čistoty zemskej atmosféry.

Typy zatmení
------------

* **poltieňové** – Mesiac vstúpi len do polotieňa Zeme. Pokles jasnosti sa nedá voľným okom pozorovať.
* **čiastočné** – Mesiac sčasti vstúpi do úplného tieňa Zeme a časť ostáva v polotieni. Tento jav predchádza a nasleduje po úplnom zatmení.
* **úplné** – Mesiac úplne vstúpi do tieňa Zeme.

Pozri aj
--------

* Zatmenie Slnka
* Zatmenie

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zatmenie Mesiaca**
**Výjavy z Mojžišovho života** (tal. *Prove di Mosè*) je názov nástennej fresky namaľovanej talianskym renesančným umelcom Sandrom Botticellim.

Freska je súčasťou nástennej výmaľby Sixtínskej kaplnky, vytvorenej v rokoch 1481 - 1482 pre pápeža Sixta IV.

Hlavná postava - Mojžiš - je tu zachytená v udalostiach a scénach z rôznych čias. Scény vychádzajú z knihy Exodus (druhej knihy Mojžišovej). Vpravo dole Mojžiš zabíja Egypťana, ktorý udrel Izraelčana; nad touto scénou uteká, pretože sa dozvedel, že vražda, ktorú spáchal, je odhalená. V strede zaháňa pastierov, ktorí bránili Jethrovým dcéram napojiť stáda a sám vyťahuje vodu zo studne.

Posledné dve scény zachytávajú dve významné epizódy z Mojžišovho života: vľavo hore sa Mojžišovi zjavuje Boh v podobe horiaceho kra a prikazuje mu zobuť si sandále, vľavo dole ho vidíme na čele svojho národa ako ho vyvádza z egyptského zajatia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Výjavy z Mojžišovho života**

Zdroje
------

* B. Deimlingová, *Sandro Botticelli*, Taschen/Nakladateľstvo Slovart, 2004, ISBN 80-7209-515-3
* B. Wadiová, *Botticelli*, Odeon, Praha, 1971
Pápež Urban II. na koncile v Clermonte (iluminícia z *Livre des Passages d'Outre-mer,* od Sébastiena Mamerota okolo 1490, Francúzska národná knižnica)
**Clermontský koncil** bol koncil katolíckej cirkvi v novembri roku 1095 vo francúzskom meste Clermont. Koncil zvolal pápež Urban II. a jeho výsledkom bolo začatie prvej križiackej výpravy, ktorej predchádzala ľudová výprava.

V roku 1095 poslal byzantský cisár Alexios I. svojich vyslancov na západ, aby vyjednali vojenskú pomoc v boji proti Seldžuckým Turkom. Správu dostal pápež Urban II. na koncile v Piacenze. Na november pápež zvolal na koncil cirkevných predstaviteľov, ktorých požiadal, aby so sebou vzali významných pánov zo svojich provincií.

Samotný koncil sa konal medzi 18. až 28. novembrom a zúčastnilo sa ho asi 300 duchovných z celého Francúzska. Pápež okrem iného najskôr prebral clunyjské reformy a predĺžil exkomunikáciu Filipa I. Francúzskeho. Až 27. novembra sa vyjadril k problémom na Blízkom východe a vyzval k vojenskej výprave, ktorá mala zabezpečiť západným pútnikom cestu k Božiemu hrobu v Jeruzaleme. Okrem to hrali svoju úlohu v pápežovom rozhodnutí mocenské a politické dôvody.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Clermontský koncil**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Clermontský koncil na českej Wikipédii.*
**Isotta Fraschini TS 40** je označenie talianskeho dvojčlánkového trolejbusu, ktorý bol v niekoľkých kusoch v prevádzke aj v Moste a Litvínove.

Konštrukcia
-----------

Na výrobe týchto vozidiel sa podieľalo niekoľko spoločnosti: Officina Meccanica della Stanga, Padova (OMS) vyrobila podvozok, Isotta Fraschini zhotovila karosériu a spoločnosť Tecnamasio Italiano Brown Boveri (Tibbi) dodala elektrickú výzbroj.

Isotta Fraschini TS 40 je prvý dvojčlánkový (kĺbový) trolejbus prevádzkovaný na území Česko-Slovenska. Do Česka sa tieto vozidlá dostali ako ojazdené z trolejbusovej prevádzky v Miláne. Po druhej svetovej vojne boli trolejbusy rekonštruované v plzenskej Škode a v roku 1946 zahajovali trolejbusovú prevádzku v Litvínove.

Isotta Fraschini TS 40 je trojnápravový dvojčlánkový trolejbus podvozkovej konštrukcie. Hnacia náprava bola stredná, ostatné boli riadiace. Kostra karosérie zhotovená z oceľových profilov bola oplechovaná, v interiéri bola navyše pokrytá lakovanou preglejkou. Vstup do vozidla zaisťovali dvoje štvorkrídlové skladacie dvere v pravej bočnici. Sedadlá bola v interiéri umiestnené priečne.

Prototyp bol čiastočne odlišný od sériových vozidiel. Miesto krycieho mechu v kĺbe mal iba tzv. vejár, ktorý zaisťoval zlom vozidla len vo vertikálnom smere.

Dodávky trolejbusov
-------------------

| Súčasný štát | Mesto | Stránka | Roky dodávok | Počet vozidiel | Evidenčné číslapri dodaní | Poznámky | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Česko Česko | Most – Litvínov | stránka | 1946 | 5 | 101–105 | pôvodne v prevádzke v Miláne |  |

Referencie
----------

1. ↑  HARÁK, MARTIN.. *České trolejbusy : historie a současnost, typy, technika, provoz*. Praha : [s.n.]. (1.) Dostupné online. ISBN 978-80-247-5552-6. S. 121. (po česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku OMS-Isotta-TIBB na českej Wikipédii.*
Vlajka Srbskej pravoslávnej cirkvi
Eparchie Srbskej pravoslávnej cirkvi
Patriarcha Porfírius
Chrám svätého Sávu v Belehrade
**Srbská pravoslávna cirkev** je jedna z autokefálnych pravoslávnych cirkví. Jej najvyšším predstaviteľom je srbský patriarcha – od roku 2021 je ním patriarcha Jeho blaženosť vladyka-metropolita Porfírius.

Srbská pravoslávna cirkev pôsobí najmä na území Srbska ale svoje eparchie má aj v zahraničí. Jej sídlo je v Belehrade.

V roku 1219 uznal konštantínopolský patriarchát nezávislosť (autokefalitu) Srbskej pravoslávnej cirkvi. Od roku 1346 má cirkev hodnosť patriarchátu.

Externé odkazy
--------------

* Internetová stránka Srbskej pravoslávnej cirkvi

| * z
* d
* u
Pravoslávne cirkvi |
| --- |
| Autokefálne cirkvi | 
* Konštantínopolský ekumenický patriarchát
* Alexandrijská pravoslávna cirkev
* Antiochijská pravoslávna cirkev
* Jeruzalemská pravoslávna cirkev
* Ruská pravoslávna cirkev
* Srbská pravoslávna cirkev
* Rumunská pravoslávna cirkev
* Bulharská pravoslávna cirkev
* Gruzínska pravoslávna cirkev
* Grécka pravoslávna cirkev
* Poľská pravoslávna cirkev
* Albánska pravoslávna cirkev
* Pravoslávna cirkev v českých krajinách a na Slovensku
* Pravoslávna cirkev na Ukrajine

 |  |
**Etterna** je 5-členná slovenská melodic metalová formácia z Prešova založená v roku 2016 bývalými členmi kapiel Khadaver, SunRain a Five Rock Souls.

História
--------

V máji sa po rozpade kapely Khadaver stretávajú v skúšobni Tomáš Višňovský a Feral Inferis s myšlienkou vytvoriť niečo nové. Na post sólového gitaristu verbujú Štefana Korčáka, ktorý so sebou prináša speváka Adyho Hnata. Na začiatku si Etterna nevie zohnať basgitaristu, no v skúšobni zatiaľ vznikajú prvé skladby „Demon" a „Secreto en Fragopolis", ku ktorej neskôr vydávajú aj videoklip.

V marci 2017 zahrajú prvý koncert na krste druhého albumu kapely *Gloom*. Koncom tohto roka ich opúšťa gitarista Štefan Korčák, ktorého nahradí Adam Maňko.

Medzitým kapela stihne vydať ďalšie 4 videoklipy k pesničkám „The Independent Dreamland", „My Guidance Home", „Before our Lives" a „Desert Ruins", v ktorom si zahral hlavnú postavu superstarista Robo Mikla.

30. októbra 2018 Etterna vydáva svoj debutový album *Chaotic* pod hlavičkou vydavateľstva Sliptrick Records, a zároveň na post basgitaristu prijíma Martina Fidesa.

Pol roka po vydaní albumu je kapela prizvaná odohrať 2 koncerty v Rusku (Petrohrad, Moskva) ako špeciálny hosť po boku fínskej kapely Battle Beast.

Zostava
-------

Súčasní členovia
* Ady Hnat - spev, sample
* Feral Inferis - gitara
* Michael Moščák - sólová gitara
* Boris Goga - basgitara
* Richard Groskop - bicie

Bývalí členovia
* Viktor Šimon - basgitara
* Andy Mášik - basgitara
* Peter Jakub - basgitara
* Martin Laškody - basgitara
* Štefan Korčák - gitara
* Adam Maňko - gitara
* Tomáš Višňovský - bicie
* Martin Fides - basgitara
* Martin Marinič - bicie

Diskografia
-----------

Albumy
* 2018 - *Chaotic* (Sliptrick Records)

Single
* 2022 - *Lost Dreams*
* 2022 - *Angel*
* 2022 - *Paradise*

Kompilácie
* 2017 - *Výber prešovských kapiel*
* 2019 - *The Pain Fucktory*

Externé odkazy
--------------

* Etterna - Bandzone
* Etterna - Bandcamp
* Etterna - Website
**Konstal 116N** je poľská trojčlánková nízkopodlažná električka, ktorú v rokoch 1998 až 2000 vyrábala firma Konstal v Chorzowe. Celkovo bolo vyrobených 29 električiek, všetky vozne boli dodané do Varšavy. Prototyp 116N vznikol už v roku 1998 a bol odvodený od električiek typu Konstal 112N.

Konštrukcia
-----------

Konstal 116N konštrukčne vychádza z pôvodnej verzie 112N. Ide o jednosmerný šesťnápravový, čiastočne nízkopodlažný motorový električkový vozeň. Karoséria električky sa skladá z troch článkov, ktoré sú spojené kĺbmi. Vozeň je usadený na troch podvozkoch. Obaja krajné sú hnacie. Krátky prostredný článok spoločne s časťami krajných článkov sú nízkopodlažné s výškou podlahy 340 mm nad temenom koľajnice. Do nízkopodlažnej časti vedú štvoro dvojkrídlových dverí (dvoje v prednom a dvoje v zadnom článku), strednopodlažná časť električky je prístupná cez schodíky v interiéri. Predné aj zadné čelá električky sú totožné. V oboch krajných podvozkoch sa nachádzajú dva trakčné motory, každý poháňa jednu nápravu. Elektrická výzbroj založená na GTO tyristoroch pochádza od firmy Woltan. Vozne sú vybavené elektronickým informačným systémom s digitálnymi panelmi. Čalúnené sedačky pre cestujúcich sú umiestnené 1+1. Kabína vodiča sa nachádza v jednom čele vozidla, v zadnom čele sa nachádza iba manipulačný panel. Kabína vodiča je vybavená klimatizáciou, vodič vozidlo ovláda ručným radičom. Prúd je z trolejového vedenia odoberaný polopantografom. Vozne sú upravené pre normálny rozchod koľaje 1 435 mm.
Vozne označené 116Na a 116Na/1 mali odlišný typ motorov (asynchrónne) a elektrickej výzbroje (tranzistory IGBT).

Dodávky električiek
-------------------

V rokoch 1998 až 2000 bolo vyrobených celkom 29 vozňov.

| Súčasný stať | Mesto | Stránka | Typ | Roky dodávok | Počet vozňov | Evidenčné čísla | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Poľsko  Poľsko | Varšava | stránka | 116N | 1998 | 1 | 3002 |  |
| 116Na | 1998 | 2 | 3003 – 3004 |  |
| 116Na/1 | 1999 – 2000 | 26 | 3005 – 3030 |  |

Referencie
----------

1. 1 2  MKM 101. *WAGONY TYPU 116N* [online]. tramwar.pl, 2014-05-25, [cit. 2018-02-11]. Dostupné online. (po poľsky)
2. 1 2  MKM 101. *WAGONY TYPU 116Na* [online]. tramwar.pl, 2009-07-19, [cit. 2018-02-11]. Dostupné online. (po poľsky)
3. 1 2  MKM 101. *WAGONY TYPU 116Na* [online]. tramwar.pl, 2010-02-07, [cit. 2018-02-11]. Dostupné online. (po poľsky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konstal 116N na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konstal 116N**

| * z
* d
* u
Električky vyrábané spoločnosťou Konstal |
| --- |
| Štandardné | 
* N
* ND
* 2N
* 2ND
* 4N
* 4ND
* 5N
* 5ND
* 13N
* 14N
* 105N
* 105NW
* 805N
* 105Na
* 105NaW
* 805Na
* 105N2k/2000
* 106N
* 106Na
* 111N

 |
| Kĺbové | 
* WPK
* PN
* 2PN
* 15N
* 102N
* 102NW
* 802N
* 102Na
* 102NaW
* 803N

 |
| Kĺbové nízkopodlažné | 
* 112N
* 114Na
* 116N
* 116Na
* 100
* X-04

 |
**R1** (**Russia One**, podľa unifikovaného označnia **71-410**) je model ruskej trojčlánkovej, plne nízkopodlažnej električky, vyvinutej spoločnosťou Uraltransmaš.

Konštrukcia
-----------

R1 je druhou ruskou, plne nízkopodlažnou električkou. Charakteristická je kabínou vodiča, ktorá je naklonená pod 12° uhlom. Podľa projektantov takéto riešenie kabíny vodiča poskytuje lepší výhľad, ako aj ochranu pred slnkom. Do električky sa zmestí pri obsadenosti 8 osôb/m2 až do 270 cestujúcich. Električka je vybavená navigačným systémom GLONASS, GPS, Wi-Fi pripojením na internet a audiosystémom. Zaujímavosťou je umiestnenie antibakteriálnych a vykurovaných madiel do salónu pre cestujúcich. 79,5% komponentov električky je vyrábaných v Rusku, 16% v Rakúsku a 4,5% v Nemecku.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka električky Archivované 2014-09-12 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku R1 (трамвай) na ruskej Wikipédii.*
**Michal Kalčok**, tiež. **Kalcsók** (\* 26. september 1878, Hodruša-Hámre – † 23. október 1941, Rimavská Sobota) bol slovenský obchodník, statkár a politik HSĽS v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Životopis
---------

V prvých parlamentných voľbách po vzniku Česko-Slovenska v roku 1920 kandidoval za Slovenskú ľudovú stranu do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia. V tomto období sa uvádza, že pôsobil ako obchodník vo Svätom Kríži nad Hronom. Po župných voľbách v roku 1923 sa za ľudovú stranu stal poslancom Zvolenskej župy. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol za HSĽS zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia, kde zasadal v rozpočtovom výbore senátu.

Okrem politiky sa venoval aj poľnohospodárstvu, pozemkovej problematike, bol správcom cirkevných veľkostatkov a funkcionárom Slovenskej zemedelskej rady. Po Viedenskej arbitráži v roku 1938 sa politicky aktivizoval aj v nových maďarských podmienkach. V roku 1940 zakladá Krajinskú uhorskú slovenskú kresťanskú ľudovú stranu a stáva sa jej predsedom. Strana väčší ohlas nezaznamenala. V slovenských kruhoch bola vnímaná ako Kalčokova súkromná akcia, ktorou si chcel získať náklonnosť maďarskej vlády, aby si tak mohol zabezpečiť svoje bývalé majetky, získané ešte v časoch československej pozemkovej reformy.

Referencie
----------

1. ↑  VALENTOVIČ, Štefan a kol.. *Slovenský biografický slovník: (od roku 833 do roku 1990)*. Martin : Matica Slovenská, 1989. ISBN 8070900199. S. 21.
2. ↑   Župné zastupiteľstvo XVIII. (pohronskej) župy. *Gemer-Malohont*, 1923-10-13, roč. V, čís. 41, s. 3.
3. ↑   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-26]. Dostupné online.
4. ↑   Nový pokus o zavádzanie Slovákov v Maďarsku. *Slovák*, 1940-05-01, roč. XXII, čís. 103, s. 1.
Karamel
**Karamel** je pochutina s rôznymi odtieňmi hnedej farby (od béžovej až po takmer tmavohnedú) a sladkej chuti s nádychom pripálenia alebo opečenia. Používa sa ako farbivo a dochucovadlo rôznych potravín, najčastejšie sladkostí (od cukríkov až po Coca-Colu).

Výroba
------

Karamel sa vyrába pomalým zahrievaním (karamelizáciou) jednoduchých cukrov (mono- a oligosacharidov) pri teplote od 110 °C a viac (konkrétna teplota závisí na druhu cukru). Počas topenia, dochádza k strate vody a štiepeniu väzieb, prípadne aj k opačným, polymerizačným reakciám. Vo všeobecnosti výsledné molekuly s nižšími molekulovými hmotnosťami vplývajú na chuť a vôňu výsledného produktu, kým polyméry (molekuly s vyššími molekulovými hmotnosťami) zasa na farbu.

Pozri aj
--------

* karamelizácia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karamel**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Recept na prípravu karamelu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karamel na českej Wikipédii.*
**Veľrybovec sivý** alebo (staršie) **vráskavec sivý** (lat. Eschrichtius robustus) je druh veľryby čeľade Eschrichtiidae.

Veľrybovec sivý je jediný recentný druh rodu Eschrichtius a jediný recentný druh v čeľadi Eschrichtiidae. 

Podobne ako iné kosticovce, prijíma potravu filtrovaním. Jeho zvláštnosťou je to, že sa za ňou ponára k usadeninám v plytčinách, naberá plnú papuľu bahna a krátkymi a hrubými kosticami z neho filtruje červy, hviezdice, kôrovce a iné malé živočíchy. Tento druh vydáva chrochtavé, kvílivé stonavé a cvakavé zvuky. Funkcia týchto zvukových signálov je málo preskúmaná. 

Veľrybovec sivý je štíhlejší ako pravé veľryby, ale zato robustnejší ako vráskavce. Jeho kostice dosahujú len 40 cm. Na každej strane čeľuste má po 130 – 180 kostíc. Veľrybovce sivé sa dožívajú zvyčajne 50 až 70 rokov. Kŕmia sa v blízkosti pobreží, a tak sú na očiach zvedavcov, zvlášť vo východnom Pacifiku. Tieto veľryby migrujú v skupinách do 10 jedincov na sever na letné krmoviská a na juh do lagún s teplou vodou, kde odpočívajú a rodia mláďatá. Uskutočňujú najdlhšie sťahovanie spomedzi cicavcov – každý rok do 20 000 km.

Populácie vo východnom Pacifiku začali po vyhlásení ochrany roku 1946 narastať. Naproti tomu počty v západnom Pacifiku zostávajú stále nízke. Mnoho kosticovcov, nevnímajúc veľrybovce sivé, „špiónuje" vo vertikálnej polohe s vynorenou hlavou. Možno takto hľadajú iné veľryby, sledujú vzdialenosť od pobrežia alebo kontrolujú vodné prúdy, ktorými migrujú. Veľrybovce sivé plávajú koordinovane, zoradené za sebou alebo v oblúkovom útvare.

Súhrnné informácie
------------------

* Dĺžka: 13 – 15 m
* Hmotnosť: 14 – 35 ton
* Výskyt: Severný Pacifik
* Sociabilita: Skupina
* Status: Ohrozený
* Biotopy výskytu: Otvorené more a oceán

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑  CARWARDINE, Mark. *Veľryby, delfíny a sviňuchy*. Preklad Milan Thurzo; ilustrácie Martin Camm. 1. vyd. Bratislava : Ikar, 2007. 255 s. ISBN 978-80-551-1447-7.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veľrybovec sivý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Veľrybovec sivý**
**Tatra K2P** je typ električkového vozidla, ktorý vznikol modernizáciou česko-slovenskej električky Tatra K2.

Dejiny
------

Ďalším z typov, ktoré vznikli modernizáciou električiek, K2, je K2P. Po krachu spoločnosti ČKD, ktorá počas 90. rokov 20. storočia dodávala vo veľkom množstve elektrickú výbavy pre električkové modernizácie, boli dopravné podniky nútené hľadať v tejto oblasti náhradu. Tou sa stala výbava TV Progress od firmy Alstom, ktorá bola prvýkrát predstavená v roku 1999. Brno ako najväčší prevádzkovateľ vozidiel K2 v Česko-Slovensku, začalo tieto výbavy do svojich električiek K2 inštalovať počas roku 2000. Posledné modernizádie na typ K2P prebehli v roku 2002.

V roku 2004 prebehla rekonštrukcia na typ K2P ešte u dvoch ostravských vozidiel. Boli to posledné električky K2 v Ostrave, ktoré boli v pôvodnom stave, ostatné boli modernizované na typ Tatra K2G. Rekonštrukcia nebola vykonaná iba pri vozidle ev.č. 804, ktoré bolo zaradené do zbierky historických vozidiel.

Modernizácia
------------

Modernizácia sa veľmi blíži typu Tatra K2T. Celkovo bola opravená vozňová skriňa, nainštalovaný bol nový informačný systém pre cestujúcich, drobné zmeny prebehli v interiéroch. Najväčším rozdielom oproti K2T je elektrická výbava TV Progress a nový polopantograf.

Prevádzka
---------

Modernizácie na typ K2P prebiehali v rokoch 2000 až 2004.

* Brno – modernizovaných 23 električiek
* Ostrava – modernizované 2 vozidlá všetky odstavené

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tatra K2P**

| * z
* d
* u
Rekonštrukcie a modernizácie električiek Tatra |
| --- |
| Modernizácie vozov T2 | T2R |
| Rekonštrukcie a modernizácie vozov T3 | T3AS • T3G • T3M • T3M.3 • T3Mod • T3R • T3R.E • T3R.EV • T3R.P • T3R.PLF • T3R.SLF • T3R.PV • T3S • K3R-NT • KT3 • 01 T • 02 T • Vario LF • T3 Coupé |
| Modernizácie vozov K2 | K2G • K2P • K2R • K2R.03-P • K2S • K2T • K3R-N • Satra II • Satra III • Vario LF2 |
| Modernizácie vozov KT4 | KTNF6 • KTNF8 |
| Modernizácie vozov KT8D5 | KT8D5R.N1 • KT8D5R.N2 • KT8D5R.N2P |
| Modernizácie vozov RT6N1 | RT6N2 • RT6 MF06 AC |