recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Škoda 01 T** (niekedy aj **T3M.0**) je typ električky, ktorý vznikol modernizáciou česko-slovenskej električky Tatra T3.

Dejiny
------

Okrem spoločnosti ČKD sa na modernizácii električiek v Česku v 90. rokoch 20. storočia podieľala aj plzenská firma Škoda. Plzenský dopravný podnik sa rozhodol nechať si zrekonštruovať svoje električky práve v Škodovke. Ako prvá bola na tento účel určená električka T3SUCS s evidenčným čislom 246. Tá bola v rokoch 1993 až 1995 celkovo zmodernizovaná. Následne bolo Škode dodaných na rekonštrukciu ďalších 25 vozidiel.

Modernizácia
------------

Všetky vozidlá dostali novú elektrickú výbavu Škoda s IGBT tranzistormi. Prvé zrekonštruované vozidlo ev.č. 246 bolo prvou električkou v Česku s týmito prvkami. Ďalej bola celkovo opravená vozňová skriňa, zmodernizovaný bol aj interiér a stanovisko vodiča. Električky dostali polopantograf a prvé dve vozidlá aj výklopné dvere.

Prevádzka
---------

|  | Mesto | Roky modernizácií | Počet |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Plzeň | 1993 – 1999 | 26 |
|  |  | **Suma** | **26** |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Škoda 01T na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Električky vyrábané spoločnosťou Škoda Holding |
| --- |
| Elektra | 
* 06 T (Cagliari)
* 10 T (USA)
* 13 T (Brno)
* 14 T (Praha)
* 16 T (Vroclav)
* 19 T (Vroclav)

 |
| ForCity | 

|  |  |
| --- | --- |
| Classic | 
* 26 T (Miskolc)
* 28 T (Konya)
* 35 T (Kamenica)

 |
| Plus | 
* 29 T (Bratislava)
* 30 T (Bratislava)

 |
| Alfa | 
* 15 T (Praha, Riga)

 |
| Smart | 
* Artic (Helsinki)

 |

 |
| *Modernizácie a nezaradené* | 
* 01 T (Plzeň)
* 02 T (Liberec)
* 03 T „Astra"/„Anitra" (Česko)
* 05 T „Vektra" (prototyp)
* 27 T (Čching-tao)

 |
Gravitačná konštanta, 1911-2014, časová os merania a odporúčané hodnoty. 
**Gravitačná konštanta** je konštanta úmernosti medzi gravitačnou silou a hmotnosťou telesa. Je to jedna z troch základných fyzikálnych konštánt (viď Planckova konštanta a rýchlosť svetla). Jej aktuálna CODATA 2014 hodnota je:

{\displaystyle G=(6{,}674\;08\pm 0{,}000\;31)\cdot 10^{-11}\,\mathrm {\frac {m^{3}}{kg\cdot s^{2}}} ,}
G sa zvyklo označovať aj ako písmeno Gréckej abecedy Kappa "κ".

Nasledujúca tabuľka zobrazuje odporúčané hodnoty NIST publikované od roku 1969:

| rok | *G*
[10−11·m3⋅kg−1⋅s−2] | neistota
merania 
[ppm] | ref. |
| --- | --- | --- | --- |
| 1969 | 6,6732(31) | 460 |  |
| 1973 | 6,6720(49) | 730 |  |
| 1986 | 6,67449(81) | 120 |  |
| 1998 | 6,673(10) | 1 500 |  |
| 2002 | 6,6742(10) | 150 |  |
| 2006 | 6,67428(67) | 100 |  |
| 2010 | 6,67384(80) | 120 |  |
| 2014 | 6,67408(31) | 46 |  |

Referencie
----------

1. ↑   *CODATA Value: Newtonian constant of gravitation* [online]. physics.nist.gov, [cit. 2019-02-07]. Dostupné online.
2. ↑   *Fundamental Physical Constants from NIST* [online]. physics.nist.gov, [cit. 2019-02-07]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Planckova konštanta
* Rýchlosť svetla
* Gravitačný zákon
Tradičné **indické oblečenie** sa značne líši či už farbami, alebo štýlmi, záleží na rôznych faktoroch ako podnebie. O indickom ženskom oblečení môžeme povedať že v podstate zahaľuje. Oblečenie musí chrániť pred slnkom, dažďom ale aj pred zimou (severná India). Tradičné oblečenie tvorí pás látky, ktorý je šikovne ovinutý okolo tela. Najpopulárnejší odev pre ženy sa nazýva sári a dhoti pre mužov.

Ženské oblečenie
----------------

Sári
### Sári

Každé ženské oblečenie sári je v podstate originál. Je to pruh látky dlhý od 5m - do 9m a od 0,9m do 1,1m široký. Zvyčajne sú ručne tkané, vyšívané (technika zar-dozi), alebo aj maľované. Lacné sári je zo strojovo upravovanej bavlny. Farby sa používajú veľmi konrastné ale aj pastelové (červená - často sa používajú ako svadobné, zelená, modrá, žltá, béžová) Biele sári je vyhradené pre vdovy.

Sári sa skladá z čoli (krátkej blúzky), spodničky (peticoat), ktorá sa nemusí vždy používať, namiesto nej často stačí aj šnúrka v páse, a samotného pruhu látky, ktorý je na konci najdekorativnejší končiaci na hlave ako závoj, alebo pokrývka hlavy, či padá cez rameno alebo zdobí poprsie. 

Dievča dostáva prvé sári vo veku 14 - 16 rokov pri nejakej rodinnej slávnosti, teda je možné že sári sa aj dedí.

Tak ako každé oblečenie aj sári podlieha móde. Inšpiráciou sú bollywoodske filmy.

### Pandžábi

Hovorí sa mu aj salwar khamiz. Jednoduché pandžábi volajú aj kurta pydžma - základ nášho pyžama.

### Lehanga

Široká sukňa.

Mužské oblečenie
----------------

### Dhoti

Miestne názvy sú aj Veshti alebo Panche.

### Lungi
**Mikrofluidika** sa vzťahuje na správanie, presné riadenie a manipuláciu s kvapalinami, ktoré sú geometricky obmedzené na malú mierku (zvyčajne submilimetrovú), pri ktorej povrchové sily prevažujú nad objemovými silami. Je to multidisciplinárna oblasť, ktorá zahŕňa inžinierstvo, fyziku, chémiu, biochémiu, nanotechnológiu a biotechnológiu. Má praktické využitie pri navrhovaní systémov, ktoré spracovávajú malé objemy kvapalín s cieľom dosiahnuť multiplexovanie, automatizáciu a vysoko výkonný skríning. Mikrofluidika sa objavila začiatkom 80. rokov 20. storočia a používa sa pri vývoji atramentových tlačových hláv, DNA čipov, technológie laboratória na čipe, mikropohonu a mikrotermických technológií.

Zvyčajne mikro znamená jednu z týchto vlastností:

* malé objemy (μL, nL, pL, fL)
* malá veľkosť
* nízka spotreba energie
* Mikrodoménové efekty

Mikrofluidné systémy zvyčajne prepravujú, miešajú, oddeľujú alebo inak spracovávajú kvapaliny. Rôzne aplikácie sa spoliehajú na pasívne riadenie tekutín pomocou kapilárnych síl vo forme kapilárnych prvkov modifikujúcich prúdenie, podobných rezistorom a urýchľovačom prúdenia. V niektorých aplikáciách sa na usmernený transport médií dodatočne používajú externé aktivačné prostriedky. Príkladom sú rotačné pohony, ktoré uplatňujú odstredivé sily na transport kvapaliny na pasívnych čipoch. Aktívna mikrofluidika sa vzťahuje na definovanú manipuláciu s pracovnou tekutinou pomocou aktívnych (mikro) komponentov, ako sú mikropumpy alebo mikroventily. Mikročerpadlá dodávajú kvapaliny kontinuálnym spôsobom alebo sa používajú na dávkovanie. Mikroventily určujú smer toku alebo spôsob pohybu čerpaných kvapalín. Procesy, ktoré sa bežne vykonávajú v laboratóriu, sa často miniaturizujú na jeden čip, čo zvyšuje účinnosť a mobilitu a znižuje objem vzoriek a činidiel.

Knihy
-----

* BRUUS, Henrik. *Theoretical Microfluidics*. [s.l.] : Oxford University Press, 2008. ISBN 978-0199235094.
* *Lab-on-a-Chip Technology: Fabrication and Microfluidics*. [s.l.] : Caister Academic Press, 2009. ISBN 978-1-904455-46-2.
* *Advances in Microfluidics*. Richland, Washington, USA : Pacific Northwest National Laboratory, 2012. ISBN 978-953-510-106-2.
* *Introduction to Microfluidics*. [s.l.] : Oxford University Press, 2006. Dostupné online. ISBN 978-0-19-856864-3.
* *Microfluidic Diagnostics*. [s.l.] : Humana Press, 2012. ISBN 978-1-62703-133-2.
* *Microfluidic devices for biomedical applications*. [s.l.] : Woodhead Publishing, 2013. ISBN 978-0-85709-697-5.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mikrofluidika**
**Škoda 02 T** (niekedy aj **T3M.04**) je typ električky, ktorý vznikol modernizáciou česko-slovenskej električky Tatra T3.

Dejiny
------

Pretože v Liberci v polovici 90. rokov 20. storočia by z dôvodu zanedbaného vozňového parku mohlo dôjsť až k zastaveniu električkovej dopravy, rozhodol sa dopravný podnik modernizovať svoje električky. Z dôvodu veľkej poruchovosti električky ev.č. 54 rekonštruované v ČKD na typ Tatra T3G bolo rozhodnuté nechať si ďalšie vozidlá modernizovať v plzenskej firme Škoda, ktorá v rovnakom čase vykonávala rekonštrukciu plzenských električiek.

Modernizácia
------------

Električky boli celkovo opravené, zmodernizovaný bol interiér aj stanovisko vodiča, bola dosadená nová elektrická výbava Škoda s IGBT tranzistormi. Vozidlá tak prakticky zodpovedali svojim plzenským náprotivkom. Sú tu však aj rozdiely, vodič neovláda vozidlo pedálmi ako v Plzni, ale ručným radičom, neboli vykonané výrezy v prednom čele pre transparenty, menšie rozdiely sú aj v elektrických obvodoch.

Prevádzka
---------

|  | Mesto | Roky modernizácií | Počet |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Liberec | 1996 – 1998 | 20 |
|  |  | **Suma** | **20** |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Škoda 02 T**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Škoda 02T na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Električky vyrábané spoločnosťou Škoda Holding |
| --- |
| Elektra | 
* 06 T (Cagliari)
* 10 T (USA)
* 13 T (Brno)
* 14 T (Praha)
* 16 T (Vroclav)
* 19 T (Vroclav)

 |
| ForCity | 

|  |  |
| --- | --- |
| Classic | 
* 26 T (Miskolc)
* 28 T (Konya)
* 35 T (Kamenica)

 |
| Plus | 
* 29 T (Bratislava)
* 30 T (Bratislava)

 |
| Alfa | 
* 15 T (Praha, Riga)

 |
| Smart | 
* Artic (Helsinki)

 |

 |
| *Modernizácie a nezaradené* | 
* 01 T (Plzeň)
* 02 T (Liberec)
* 03 T „Astra"/„Anitra" (Česko)
* 05 T „Vektra" (prototyp)
* 27 T (Čching-tao)

 |
Súradnice: 48°19′41″S 17°52′19″V﻿ / ﻿48,3280556°S 17,8719444°V﻿ / 48.3280556; 17.8719444

**Rumanovský park** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Rumanová v okrese Nitra v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1982 na rozlohe 2,9700 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Ochrana historického parku pri kaštieli na návrší v strede obce Rumanová. Už len v náznakoch sú zachovalé časti pravidelnej parkovej úpravy so vždyzelenými druhmi drevín, zvyšok parku má voľnú kompozíciu. Vzácny je jedinec tamaryšky francúzskej.*

Referencie
----------

1. ↑  Rumanovský park. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Rumanovský park v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rumanovský park na českej Wikipédii.*
**CryoSat** je prvý z projektov Európskej kozmickej agentúry zameraných na výskum Zeme. S projektom družice prišiel v roku 1998 profesor University College v Londýne profesor Duncan Wingham. Misia má za úlohu prieskum a výskum kryosféry, zamrznutej vody vo forme snehu, ľadovcov, plávajúcich krýh a trvalo zamrznutej pôdy.

Popis
-----

Družica Cryosat s hmotnosťou 650 kg mala pracovať vo výške 720 km od zemského povrchu. S rozmermi 4,6 m na dĺžku a 2,34 m na šírku mala byť na meranie vybavená novým nástrojom SIRAL (Synthetic Aperture Interferometric Radar Altimeter). SIRAL je novou generáciou radarových altimetrov, ktorý dokáže merať aj plávajúci ľad v oceánoch. Ostatné zariadenia na palube Cryosatu mali slúžiť najmä na presné určenie polohy družice na obežnej dráhe a na udržanie stability družice. Tieto zariadenia boli skonštruované pre zmapovanie svetových zásob ľadu s presnosťou 1 — 3 cm vo vertikálnom a 300 metrov v horizontálnom smere.

Zničenie družice
----------------

8. októbra 2005 došlo k zničeniu družice, keď zlyhala nosná raketa Rockot. Chyba riadiaceho softvéru rakety zapríčinila, že sa od rakety neoddelil druhý stupeň, ktorý sa potom s tretím stupňom a družicou zrútil do Severného ľadového oceánu severne od Grónska. Pre ruský nosič sa ESA rozhodla z dôvodu, že nosič zodpovedajúcej nosnosti vo svojom portfóliu nemá.

CryoSat-2
---------

24. marca 2006 Európska kozmická agentúra oznámila, že sa rozhodla vytvoriť nový exemplár strateného satelitu. Nová družia CryoSat-2 by mala byť pripravená k letu začiatkom roku 2009.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál slnečná sústavaKozmonautický portál |

* ESA - oficiální stránky projektu
**Crux 92** je logická arkáda z roku 1992. Vytvoril ju český autor Marek Trefný a vydala slovenská spoločnosť Ultrasoft. Hra bola určená pre ZX Spectrum a bola vytvorená v programe OCP Editora a Assembler. Grafika potom vznikla s pomocou OCP Art Studio a Artist 2.

Dej je zasadený do súhvezdia Crux. V súhvezdí má kozmická loď IKERI nájsť nové náleziská Filia, ktoré je hlavným nerastom 23. storočia. Problém nastane, keď loď potrebuje doplniť zásoby. Na tieto účely sú na menších planétach postavené stavby upravujúce atmosféru, a to takým spôsobom, aby bola podobná tej na Zemi. Tieto stavby sú obsluhované robotmi nízkej inteligencie, ktorí sú podriadení hlavnému robotovi. Na jednej z planét sa však hlavný robot vzbúril a postavil si obrovský ochranný komplex dosahujúci výšku až šesťdesiat poschodí. Aby loď IKERI mohla pristáť na tejto planéte a doplniť zásoby, musí hlavný hrdina zničiť hlavného robota a aktivovať deštrukčný systém na každom poschodí.

Každý level je jedným poschodím rozdeleným na 14x10 štvorcov. Hráč musí naviesť robotov, ktorí sa pohybujú v kruhu, na jednu z mín. To môže dosiahnuť menením dráhy pomocou červených pohyblivých objektov. Po zničení robotov hráč ešte musí aktivovať deštrukčný systém, aby mohol postúpiť do ďalšieho levelu.

Externé odkazy
--------------

* Crux 92 na ZX Spectrum Games
* Crux 92 na ZX Spectrum Reviews Database
* Recenzie od Ivo Slávika v magazíne Bit
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Bungo
**Provincia Bungo** (jap. 豊後国 – Bungo no kuni) bola stará japonská provincia na východe ostrova Kjúšú, na území ktorej sa dnes nachádza prefektúra Óita. Provincia Bungo susedila s provinciami Buzen, Hjúga, Higo, Čikugo a Čikuzen .

Dejiny
------

Na konci 7. storočia bola provincia Tojo rozdelená na *Buzen* (doslovne, "predná strana *Tojo*") a *Bungo* ("zadná strana *Tojo*"). Až do obdobia Heian, sa Bungo čítalo ako *Tojokuni no Miči no Širi*. 

Verí sa, že hlavné mesto Bungo sa nachádzalo v *Kokokufu* (古国府), doslovne "staré hlavné mesto," časti mesta Óita, ale dodnes neboli nájdené žiadne jeho pozostatky. 

Česť byť najsvätejšou šintoistickou svätyňou provincie Bungo (豊前一宮, *Buzen ičinomija*) dostala svätyňa Usa, známa ako Usa hačimangu alebo Usa džingu v okrese Usa (v súčasnosti Usa, Óita). Svätyňa Usa nemala len náboženskú moc, ale aj politický vplyv na miestnu vládu, no jej vplyv bol do obdobie Sengoku zredukovaný.

V období Sengoku, v polovici 16. storočia, bola provincia Bungo pevnosťou klanu Ótomo. Klan Óuči, ktorý sídlil v západnej časti regiónu Čúgoku ovplyvňoval politiku v Buzen. V polovici obdobia, boli oba klany napadnuté. Po prevzatí moci nad Kjúšú Hidejošim Tojotomim, dostal od roku 1587 provinciu Buzen s jej výnosom 120 tisíc koku Jošitaka Kuroda, ktorý vytvoril z Kokura (v súčasnosti časť Kitakjušu) miesto, kde postavil svoj hrad. Ostatné časti provincie boli rozdelené na kúsky a pridelené iným daimjóm.

Bývalé okresy
-------------

* Hita (日高郡)
* Kusu (球珠郡)
* Naoiri (直入郡)
* Óno (大野郡)
* Amabe (海部郡)
* Ōita (大分郡)
* Hajami(速見郡)
* Kunisaki (国埼郡)

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bungo Province na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
Škoda - Sanos S 200 Tr na BA historickej linke H
Škoda - Sanos S 200 Tr v Brne
**Škoda - Sanos S 200 Tr** (známy aj ako **Škoda-Sanos 01**) je model trolejbusu z 80. rokov 20. storočia vyrobeného v spolupráci Česko-Slovenska a Juhoslávie.

Dejiny
------

Vyrábal sa v kooperácii juhoslovanskej továrne FAS Skopje a závodu Škoda Ostrov nad Ohří. Išlo o riešenie problému s nedostatkom kĺbových vozidiel v MHD v Česko-Slovensku v tom čase. Do karosérie autobusu Mercedes-Benz licenčne vyrábaného v Juhoslávii bola montovaná elektrická výbava Škoda. Pôvodne malo byť vyrobených niekoľko kusov na vyskúšanie novej technológie dvoch motorov, ale kvôli predĺženiu vývoja Škody 15 Tr a stále sa zvyšujúcom dopyte po kĺbových trolejbusoch ich bolo vyrobených spolu 77 ksuov. Dochádzalo k menším aj väčším problémom a prevádzkovatelia sa stretávali s nedostatkom náhradných dielov. Jedným z problémov bolo praskanie trolejbusu v kĺbe, pretože pôvodne autobusová karoséria nezvládala zaťaženie druhého motora. Iným častým problémom bola porucha diferenciálov.[chýba zdroj]

Prevádzka
---------

Tieto trolejbusy sa používali v Sarajeve, Bratislave, Prešove, Ostrave a hlavne v Zlíne, kde ich bolo najviac. Ich prevádzka bola ukončená začiatkom 21. storočia. Prvý prototyp je zachovaný ako exponát Technického múzea v Brne a jeden z prevádzkových trolejbusov je vo vlastníctve občianskeho združenia PSHŽD Pardubice. Dve vozidlá vlastní Dopravný podnik Bratislava, ktorý dokončil rekonštrukciu prvosériového vozu ev. č. 6505 na jeseň 2019. Druhý voz (6517) pri rekonštrukcii poslúžil ako zdroj náhradných dielov a v súčasnosti čaká na svoj ďalší osud.

Referencie
----------

1. 1 2  MARTIN, Harák. *Trolejbusy (v České a Slovenské republice a ve světě)*. [s.l.] : Grada Publishing, a.s. 2020. 216 s. ISBN 978-80-271-1576-1. S. 66.
2. ↑   Vozidlá › Trolejbusy › Škoda Sanos S 200. *imhd.sk* (Bratislava: mhd.sk). Dostupné online [cit. 2022-09-02].
3. ↑  MARTIN, Harák. *Autobusy a trolejbusy východního bloku*. [s.l.] : Grada Publishing, a.s. 2013. 232 s. ISBN 978-80-247-4738-5. S. 57.
4. ↑   *Vozidlo DP Bratislava #6505 (Sanos - Škoda S200Tr)* [online]. evidencia-dopravcov.eu, [cit. 2022-09-02]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Trolejbusy vyrábané spoločnosťou Škoda v Plzni a v Ostrove nad Ohří |
| --- |
| Štandardné vozy | 
* 1Tr
* 2Tr
* 3Tr
* 6Tr
* 7Tr
* 8Tr
* 9Tr
* T 11
* 14Tr (TV – 14Tr)
* 14TrM
* 14TrE
* 14TrSF
* 17Tr
* 21Tr
* 24Tr
* 26Tr
* 28Tr
* 30Tr
* 32Tr

 |  |
| Kĺbové vozy | 
* 15Tr
* 15TrM
* 15TrSF
* 22Tr (22TrG)
* 25Tr
* 27Tr
* 31Tr
* 33Tr
* 35Tr

 |
| Ďalšie typy | 
* Sanos 115Tr
* Sanos 200Tr
* ŠEAL 100

 |
| Autobusy | 21Ab |
| Nerealizované trolejbusy Škoda |
**Škoda-Sanos 115Tr** je trolejbus, ktorý ako prototyp vyrobil v roku 1987 podnik Škoda Ostrov v kooperácii s juhoslovanskou spoločnosťou FAS 11. Oktomvri Skopje.

Konštrukcia
-----------

115Tr je dvojnápravový trolejbus sa samonosnou karosériou. Je odvodený z dvojčlánkového trolejbusu Škoda-Sanos 200Tr, na rozdiel od neho ale nebol sériovo vyrábaný. Využitá bola karoséria juhoslovanského autobusu Sanos S 115, do ktorej bola zabudovaná elektrická výzbroj prevzatá z trolejbusu Škoda 14Tr. V interiéri je podlaha pokrytá gumou. V pravej bočnici sa nachádzajú troje štvorkrídlové skladacie dvere.

Prototyp
--------

| Súčasný stať | Mesto | Článok | Roky dodávok | Počet vozidiel | Evidenčné číslapri dodaní | Poznámky | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bosna a Hercegovina Bosna a Hercegovina | Sarajevo | článok | 1987 | 1 | 628 |   |  |

Prototyp, a tiež jediný vyrobený trolejbus tohto typu, bol vyrobený v roku 1987. V Belehrade zrejme podstúpil skúšobné jazdy
a ešte toho istého roku bol dodaný do Sarajeva, kde dostal evidenčné číslo 628. Po vojne bol v roku 1997 prečíslovaný na 4101 a v prevádzke zostal do roku 2005, kedy bol vyradený.

Referencie
----------

1. ↑  
BĚLÁK, Emil. *Škoda-Sanos 1982-2002*. [s.l.] : Dopravná spoločnosť Zlín-Otrokovice, 2002. S. 44.
2. 1 2  Bělák, s. 37.
3. 1 2   *Sarajevo, Sanos-Škoda S115. Vehicles List* [online]. Transphoto.ru, [cit. 2014-03-28]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Škoda-Sanos 115Tr na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Trolejbusy vyrábané spoločnosťou Škoda v Plzni a v Ostrove nad Ohří |
| --- |
| Štandardné vozy | 
* 1Tr
* 2Tr
* 3Tr
* 6Tr
* 7Tr
* 8Tr
* 9Tr
* T 11
* 14Tr (TV – 14Tr)
* 14TrM
* 14TrE
* 14TrSF
* 17Tr
* 21Tr
* 24Tr
* 26Tr
* 28Tr
* 30Tr
* 32Tr

 |  |
| Kĺbové vozy | 
* 15Tr
* 15TrM
* 15TrSF
* 22Tr (22TrG)
* 25Tr
* 27Tr
* 31Tr
* 33Tr
* 35Tr

 |
| Ďalšie typy | 
* Sanos 115Tr
* Sanos 200Tr
* ŠEAL 100

 |
| Autobusy | 21Ab |
| Nerealizované trolejbusy Škoda |
**Crytek** je nemecká softvérová spoločnosť sústreďujúca sa na vývoj videohier, ktorú založili traja tureckí bratia: Cevat, Avni a Faruk Yerli. Okrem sídla vo Frankfurte má ďalšie pobočky v Sofii, Budapešti, Nottinghame, Seoule, Šanghaji, Istanbule a Austine. Spoločnosť sa stala všeobecne známou po vydaní hier Far Cry a Crysis. Spolupracuje s firmami ako Electronic Arts, Ubisoft, nVidia, Intel, AMD, FMOD, Scaleform, Xoreax Software, Sparkasse Coburg a Rating Services.

CryEngine
---------

Základným produktom spoločnosti je CryEngine, ktorého prvá verzia vznikla pre hru Far Cry a neskôr bola vylepšená a použitá v trilógii Crysis (Cryengine 2 a 3).

Najnovšia verzia CryEnginu 5.3 je multiplatformová (PC, Xbox 360, Playstation 3).

Engine je známy svojou dobrou optimalizáciou a špičkovými grafickými prvkami. V súčasnosti (2014) Crytek využíva CryEngine 3 v hre Crysis 3.

História
--------

Spoločnosť Crytek bola založená bratmi Yerliovými v roku 1999 v Coburgu, v SRN. Hneď zo začiatku zaujali vydavateľov na ECTS 2000 svojím technologickým demom, neskôr prepracovaným do podoby známej ako X-Isle (neskôr Far Cry). 

V máji 2002 Crytek predstavil CryEngine.

V roku 2003 sa zúčastnil Game Developers Conference, kde prestavil svoj nový engine a jeho technológie. V tom istom roku sa zúčastnil ECTS, kde bol Far Cry ocenený titulom „najlepšia PC hra". Následne bol CryEngine optimalizovaný pre AMD64 procesory. 

Vo februári 2004 nemecká polícia prehľadala kancelárie Cryteku na základe podozrenia, že používajú nelegálny softvér; žiadny však nenašla. V rovnakom čase sa CryTek a Electronic Arts dohodli na spolupráci a vytvorili tech-demo Machinima, ktorým demonštrovali svoju predstavu budúcnosti hrania na PC. 

23. januára 2006 CryTek oznámil vývoj hry Crysis, so sľubom, že pôjde o originálnu FPS s herným obsahom plným výziev. Hra Crysis vyhrala viacero ocenení na E3 a Games Convention. Prvé verejné predstavenie CryEngine 2 sa konalo 23. januára 2007, rok po jej ohlásení. 

CryEngine bol licencovaný viacerými spoločnosťami, napríklad Avatar Reality, WeMade Entertainment, Entropia Universe, XLGames, Reloaded Studios, 1st Educational Institution a Games Academy GmbH.

11. mája 2007 Crytek ohlásil, že ich vysunuté pracovisko v Kyjeve bolo vylepšené na vývojárske štúdio a pracuje na novej neoznámenej hre. Týždeň nato ohlásil nové štúdio v Budapešti. Tak ako štúdio v Kyjeve, aj toto sa sústreďuje prevažne na prácu s CryEnginom 2. 

14. júla 2008 spoločnosť kúpila Black Sea Studios a premenovala ho na Crytek Black Sea. 

17. novembra 2008 Crytek otvoril nové priestory v Južnej Kórei s názvom Crytek, Ltd. Tieto kancelárie sa sústreďujú na licencovanie CryEnginu 2 ostatným kórejským klientom. 12. septembra 2008 vydávaju hru Crysis Warhead.

Od 14. októbra 2009 je CryEngine 3 k dispozícii pre vývojárov.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka spoločnosti Crytek
* Oficiálne stránky CryEngine
Mosadzný ozdobný predmet (kocka), vedľa kúsky zinku a medi
**Mosadz** je zliatina medi so zinkom a prípadne ďalšími prvkami s menším podielom.

Rozdelenie mosadzí
------------------

Mosadze sa podľa účelu rozdeľujú na tvárnené a zlievarenské.

Podľa počtu zložiek sa mosadze delia na dve skupiny:

1. dvojzložkové mosadze:
	1. tombak
	2. hlbokoťažná mosadz (30 % zinku)
	3. automatová mosadz (s prísadou olova; určená na obrábanie)
2. viaczložkové mosadze:
	1. hliníkové
	2. kremíkové
	3. cínové
	4. mangánové
	5. niklové
	6. mosadzné spájky

### Dvojzložkové mosadze

Najvyšší využívaný podiel zinku v mosadziach na tvárnenie je 42 %, pretože pri jeho väčšom podiele kryštalizujú v sústave Cu-Zn krehké fázy. Ak je obsah zinku do 39 %, kryštalizuje iba jedna fáza (α), pri obsahu 39 až 46 % kryštalizujú dve fázy (α + β). Maximum pevnosti mosadze je pri 46 % zinku, maximum ťažnosti pri 30 % zinku.

### Viaczložkové mosadze

Prísadou ďalších prvkov sa zlepšujú mechanické a technologické vlastnosti, alebo odolnosť proti korózii.

Prísady hliníka, kremíka a cínu zvyšujú pevnostné vlastnosti (legovanie a zjemnenie zrna) a odolnosť proti korózii (ochranná vrstva oxidov). Ak sú mosadze určené na tvárnenie, majú podiel zložiek obmedzený maximálne na 3 % Al, 3 % Si a 1 % Sn.

Prísady mangánu a niklu spevňujú mosadz a zvyšujú odolnosť proti korózii. Mangán býva zastúpený maximálne do 3 %, pretože zhoršuje tvárnosť, naopak nikel až do 20 %, pretože tvárnosť zlepšuje. Niklové mosadze sa dajú leštiť a sú vhodné na pokovovanie, preto sa používali na výrobu príborov a ozdobných predmetov.

Mosadzné spájky patria medzi tvrdé spájky, sú určené pre mechanicky namáhané spoje. Vhodné sú pre spájanie kovov s teplotou tavenia nad 1000 °C. Hustota mosadze 8 700 kg/m3.

Výrobky z mosadzí
-----------------

V nasledujúcej tabuľke sú uvedené príklady výrobkov z mosadzí. V prvom stĺpci je označenie mosadze: číslo za značkou *Ms* znamená podiel medi, ostatné čísla a značky podiel príslušného chemického prvku.

| zloženie mosadze | výrobky |
| --- | --- |
| Ms96 | chladičové rúrky |
| Ms90 | súčiastky manometrov, ozdobné predmety |
| Ms70 | hudobné nástroje |
| Ms60 | drobný pokovovaný tovar |
| Ms47 | súčiastky čerpadiel do 250 °C |
| Ms60Sn | hudobné nástroje |
| Ms58Mn | dekoračné predmety |
| Ms65Ni14 | chemicky odolné |
| Ms80Si3 | ložiská, puzdrá |

Zdroje
------

* MACEK, Karel; ZUNA, Petr; ZILVAR, Václav. *Náuka o materiáli 3 pre 4. ročník SPŠ strojníckych*. Bratislava : Alfa, 1989.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mosadz**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
Bohyňa Artemis, zvaná aj Diana z Versailles
Ganymédes unášaný orlom, Vatikánske múzeá, Vatikán
**Leóchares** (starogr. *Λεωχάρης*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr..

Sochár Leóchares pochádzal pravdepodobne z Atén a bol žiakom slávneho sochárskeho majstra Skopu. Už za svojho života bol uznávaným umelcom. Staroveký autor Plínius uvádza, že aténski sochári Leóchares, Bryaxis, Timotheos a Skopas pracovali na výzdobe Mauzólea v Halikarnasse, jedného zo siedmich divov starovekého sveta, ktorý dala vystavať Artemisia na pamiatku svojho manžela Mausóla, kráľa v Kárii.

Na čele tejto skupiny aténskych umelcov stáli Leóchares a Skopas. Leóchares vyzdoboval západné priečelie, Bryaxis severné, Timotheos južné a Skopas východné. Toto majstrovské dielo sa stalo pomníkom ich slávy. Zrúcaniny mauzólea preskúmal roku 1857 britský archeológ Charles Newton, ktorý objavil zvyšky vlysov zo skulptúr na podstavci, úlomky štvorzáprahu a sochy Mausola a Artemisie.

Odborníci medzi Leócharove diela pripisujú aj mramorové kópie bronzových originálov sôch Artemidy a Apolóna, umiestnených v Musée du Louvre v Paríži. Leóchares dal týmto božstvám krásnu podobu v zhode so svojimi predstavami o ich nadprirodzených činoch a ich zázračnej existencii. Postavy sú zachytené v pohybe, Artemis vyťahuje šíp z tulca, Apolón napína luk s hlavou zľahka naklonenou, čím sa vyvažuje poloha nôh a zdôrazňuje vzdušná plynulosť postojov. Obidve sochy vyžarujú krásu, silu, mladosť a dynamizmus.

Leócharovým dielom je aj súsošie, nazvané Ganymédes unášaný orlom, ktorého kópia je vo Vatikánskych múzeách. Zábavný a pitoreskný detail tohto súsošia je pes čo breše, keď vidí svojho pána vo vzduchu. Bol to zrejme odraz nového záujmu sochárov tohto obdobia o prírodu, ktorý je známy už aj u Praxitela.

Pausanias zaznamenal, že macedónsky kráľ Filip II. po svojom najväčšom víťazstve pri Chairóneii dal v olympijskej Altide vybudovať budovu zvanú Filippeion a jej výzdobu zveril aj Leócharovi. Pausanias o tom uvádza: „*Je tam umiestnený Filippos, Alexandros, s nimi aj Amyntas, otec Filippov. Taktiež tieto diela sú Leócharove, a to zo slonoviny a zo zlata, rovnako potom sú tu aj sochy Olympiady a Eurydiky.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 135.
2. 1 2  J.R. Osgood, *Painters, Sculptors, Architects, Engravers, and Their Works*, str. 363
3. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 141.
4. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 143-147.
5. ↑  Plínius Starší. *Kapitoly o přírode*. Praha : Svoboda, 1974. 25-006-74. S. 294.
6. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 136.
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 407.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leóchares (sochár)**

  

Autoritné údaje: * GND: 118779532
* ULAN: 500092954
* VIAF: 96361689
**León** (starogr. *Λέων*) bol kráľ Sparty z kráľovského rodu Agiovcov. Vládol približne od roku 590 pred Kr. do roku 560 pred Kr.

León kráľom Sparty
------------------

Rok nástupu kráľa Leóna na trón tak ako aj u jeho predchodcov nie je presný. V historických prameňoch sa jeho meno spomína v zoznamoch kráľov Sparty s približnou dĺžkou jeho panovania a datovaním doby v ktorej žil. O jeho činoch je známe len to, že podľa historika Herodota so svojim spolukráľom Agasiklom bojovali proti Tegei.

Vojna s Tegeou
--------------

Po skončení druhej messénskej vojny (okolo roku 628 pred Kr.) sa Sparta rozhodla podrobiť si svojho severného suseda Arkádiu. Arkádia počas messénskej vojny podporovala Messénčanov v boji o slobodu. Sparťania, aby do budúcnosti eliminovali možnosť zasahovania do ich záležitostí zaútočili na najvýznamnejšie mesto Arkádie Tegeu. Ich súper sa však ukázal byť silným a nedokázali ho zdolať. Sparta bola v týchto bojoch neúspešná aj za vlády kráľa Leóna, ktorý sa so svojim spolukráľom o to usiloval. Podarilo sa to až jeho nástupcovi Anaxandridovi, ktorý v roku 554 pred Kr. Tegeu porazil.

Zdroje
------

* Herodotos, *Historia*, 1,65; 5,39; 7,204.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,35; 3,39.
* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Grécky zázrak*. [s.l.] : Perfekt, 2002. ISBN 80-8046-103-1. (slovenský jazyk)

  


|  |
| --- |
| León**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Eurykratides** | **kráľ**cca 590 pred Kr. – cca 560 pred Kr. | Nástupca**Anaxandridas II.** |
**Aureolus** alebo **Manius Acilius Aureolus** bol uzurpátorom rímskeho trónu, ktorý sa v roku 268 po Kr. vzbúril proti cisárovi Gallienovi v Miláne.

Životopis
---------

Aureolus, pôvodom z Dácie, dosiahol za Valerianovej a Gallienovej vlády hodnosť dux equitum, čo z neho urobilo jedného z najvýznamnejších vojvodcov ríše. Roku 260 prispel ako Gallienov podriadený veliteľ k porážke uzurpátora Ingenua pri Murse, roku 261 riadil už bez cisárovej osobnej účasti operáciu proti uzurpátorovi Macrianovi v Illyriku. Neskôr sa usadil v Miláne, kde bol zriadený hlavný stan ťažkej jazdy, ktorá mu od konca päťdesiatych rokov podliehala. Začiatkom roku 268 prešiel Aureolus nečakane na stranu vzdorocisára Postuma, dal pre neho v Miláne raziť mince a vyprovokoval tak novú občiansku vojnu. Cisár Gallienus musel rýchlo prerušiť vojnu s Gótmi, vtrhol s početnou armádou do Itálie, počas obliehania Milána však jeho velitelia Heraclianus, Claudius a Aurelianus zosnovovali sprisahanie, pri ktorom prišiel o život. Nový cisár Claudius II. dal Aureola, ktorý asi v auguste alebo v septembri 268 prijal cisársky titul, so súhlasom vojakov zlikvidovať.

Externé odkazy
--------------

* Aureolove mince (po anglicky)
Centrum mesta
**León** je mesto v severozápadnom Španielsku. Je hlavným mestom provincie León v autonómnom spoločenstve Kastília-León. Má približne 135 000 obyvateľov.

Hoci *león* znamená v španielčine lev (ktorý je tiež dominantou mestského znaku a vlajky), názov pochádza od latinského slova *legio* (légia). Mesto bolo založené v roku 79 pred Kr. ako tábor VI. rímskej légie a na stále sídlo sa vyvinulo v roku 68 s príchodom VII. légie vedenej cisárom Galbom. V stredoveku bolo hlavným mestom kráľovstva Léon, svojho času najdôležitejšieho kresťanského štátu na Iberskom polostrove.

León je známy najmä svojou gotickou katedrálou a románskou bazilikou sv. Izidora.

Mesto je aj železničným uzlom, odkiaľ vedú trate do Palencie, Monforte de Lemos a Ovieda, a úzkorozchodná trať do Bilbaa.

Osobnosti mesta
---------------

* Buenaventura Durruti (\* 1896 – † 1936), anarchista a politik
* Moše z Leonu (\* asi 1250 – † 1305), židovský rabín a kabalista
* Juan Ponce de León (\* 1474 – † 1521), conquistador, objaviteľ Floridy a Bahamských ostrovov

Partnerské mestá
----------------

* Portugal  Bragança, Portugalsko
* Ireland  Dublin, Írsko
* Mexico  León, Mexiko
* Portugal  Porto, Portugalsko
* Russia  Voronež, Rusko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **León (mesto v Španielsku)**
Súradnice: 56°20′02″S 43°58′17″V﻿ / ﻿56,333789°S 43,971308°V﻿ / 56.333789; 43.971308

Pohľad na chrám
**Chrám** (**Katedrála**) **svätého Alexandra Nevského** (rus. Собор святого благоверного князя Александра Невского) v ruskom meste Nižný Novgorod je katedrálnym chrámom ruskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa v centre mesta na ulici Strelka.

História
--------

Chrám bol postavený v rokoch 1867 až 1880. Posvätený bol v prítomnosti ruského cára Alexandra III. 20. júla 1881. Chrám bol zasvätený vojvodcovi z 13. storočia Alexandrovi Nevskému. Komunisti chrám v roku 1927 zatvorili a využívali na iné účely. V roku 1940 chrám postihol požiar a nasledovalo veľa rekonštrukcií. V júni 1992 sa chrám vrátil späť do rúk ruskej pravoslávnej cirkvi. 12. septembra 2009 získal status katedrálneho chrámu.

Architektúra
------------

Pri stavbe chrámu boli využité prvky viacerých architektonických štýlov (klasicizmus, starý rusko-byzantský sloh…). Chrám má tradične päť veží, z ktorých najvyššia prostredná symbolizuje Krista Spasiteľa a štyri menšie štyroch evanjelistov. Najvyššia kupola chrámu dosahuje výšku 87 metrov. Ikony napísal známy moskovský ikonopisec F.A. Sokolov a niektoré pochádzajú z Makarjevského kláštora.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätého Alexandra Nevského (Nižný Novgorod)**

Externé odkazy
--------------

* na stránke Nižnenovgorodskej eparchie

Súradnice: 56°20′01″S 43°58′16″V﻿ / ﻿56,3336°S 43,9712°V﻿ / 56.3336; 43.9712
***Moschops*** je rod z vyhynutej čeľade Tapinocephalidae z taxónu terapsidy. Bol to do 5 metrov dlhý bylinožravý cicavcovitý plaz žijúci koncom permu (približne pred 250 miliónmi rokov) na území dnešného Ruska.

Poznávacie znaky
----------------

*Moschops* mal krátku a vysokú lebku miestami až 10 cm hrubú. Účel tohto zhrubnutia je neznámy, podobne ako u hrubohlavých dinosaurov (Pachycephalosauria). V nie príliš silných čeľustiach mal neveľké špicáky a ploché "stoličky". Podľa stavby chrupu usudzujeme, že to bol bylinožravec. Mal mohutné, silno do strán vybočené končatiny, pri čom predné boli podstatne dlhšie než zadné, takže zavalité telo *Moschopsa* vyzeralo akoby zrazené na zadok. Krátky chvost sotva dosahoval na zem. *Moschopsy* sa potulovali v malých skupinách okolo brehov riek pretekajúcich pustými oblasťami a spásali pobrežné rastlinstvo. Predpokladá sa, že srsť ešte nemal. Pokrokovým znakom je hlavne rozlíšenie zubov, inak ťažkopádnou stavbou tela a z plynúcim nemotorným pohybom pripomínal skôr starobylejšie jaštery. Tiež fakt, že bol doposiaľ bylinožravý, dokazuje jeho pomerne nízky vývojový stupeň. Výskyt týchto zvierat bol zatiaľ zistený len v južnej Afrike.[chýba zdroj]
**Legovanie** je pridávanie legujúcich prísad do vsádzky alebo do tekutého kovu, aby sa dosiahlo predpísané chemické zloženie. Tento postup je dôležitý napríklad pri spracovaní ocele. Pri zlievaní drahých kovov označuje legovanie primiešanie prísady na dosiahnutie požadovanej rýdzosti, farby a pod.

Legovanie ocele
---------------

Legovaná oceľ vzniká pridaním iných kovov (prvkov) do ocele s nízkym obsahom uhlíka. Najčastejšie je to molybdén, mangán, nikel, chróm, vanád a kremík. Prvky s nízkou afinitou ku kyslíku je možné pridávať do vsádzky, reaktívnejšie po ukončení tavenia.

Rozlišujú sa:

* nízkolegované (do 5 % iných kovov)
* stredne legované (do 10 % iných kovov)
* vysokolegované ocele (nad 10 % iných kovov)

Referencie
----------

1. 1 2  legovanie. In: *Všeobecný encyklopedický slovník*, 2002
2. ↑  legování oceli. In: *Malá československá encyklopedie* III I-L. 1. vyd. Praha: Academia, 1986. s. 755.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Legovaní na českej Wikipédii.*
**Mikuláš Furdík** (\* 31. máj 1905, Zvolen – † 29. apríl 1967, Bratislava) bol slovenský chemik a vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec Mikuláš Furdík
* matka Elena rod. Kováčiková

Životopis
---------

R. 1922 – 1923 študoval strojné inžinierstvo, roku 1923 – 1924 chemickú technológiu na ČVUT v Prahe, roku 1924 – 1928 na VUT v Brne, Roku 1928 Ing. 1955 mimoriadny, 1966 univ. prof. Počas štúdií v Prahe spolupracoval s davistami. Roku 1944 účastník SNP, člen Revolučného národného výboru vo Zvolene, 1944 – 1945 žil v ilegelite v Banskej Bystrici. Pôsobil ako chemik niekoľkých závodoch na Slovensku. Neskôr vysokoškolský profesor, na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave založil Katedru organickej chémie a biochémie. Autor pôvodných prác, patentov, posudkov, správ a recenzií. Publikoval v odborných časopisoch a zborníkoch.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Zdroj
-----

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5597 5949
* NK ČR: ola200108255
* VIAF: 84907514
Rodový erb umiestnený na kaštieli v Humennom
**Mikuláš IV. Druget(h)** (maď. *IV. Drugeth Miklós*) bol príslušník rodu Drugetovcov.

Matka Klára Bátoriová mu zomrela vo Viedni pri pôrode (1546), keď sprevádzala muža Štefana IV. na ceste za kráľom Ferdinandom. Ten sa mu stal krstným otcom a vymenoval svoje krstňa za zemplínskeho župana. Už ako 15-ročný mladík sa zúčastnil v Zemplíne na stoličnej kongregácii zemplínskych zemanov za účelom prípravy vojska pre kráľa Ferdinanda. Toto vojsko malo za cieľ zničiť odboj proti kráľovi, ktorý viedol veliteľ František Német. Po nešťastnej smrti svojho otca Štefana IV. (1555) sa ešte nemohol stať županom, preto panovník Ferdinand vymenoval Mikuláša z Perína ako zastupujúceho župana. V roku 1558 ho zastupoval Matej Wicmandi, ako je to určené v kráľovskej menovacej listine kráľa Ferdinanda: *„ Ustanovujem Ťa spolu s manželkou, deťmi a so vznešeným Mikulášom z Humenného, ktorému ty budeš patrónom a verným tútorom."* Aby mohol vykonávať túto funkciu, musel zložiť pred zástupcami stolice predpísanú prísahu, ako je to aj zaznamenané: *„V pondelok pred sviatkom sv. Mikuláša biskupa, na majetku Trhovište, roku 1558. Pán Matej Wicmándy v prítomnosti vznešeného Mikuláša, syna Štefana Drugetha z Humenného, zvolený za zákonitého župana v zmysle zákonitých listov najjasnejšieho uhorského kráľa, jeho cisárskeho majestátu, zložil prísahu, Vivat!"* 
Na inaugurácii Maximiliána II. za uhorského kráľa sa zúčastňovali aj zástupcovia Zemplínskej župy a v análoch sa udáva: *„Gabriel z Perína prišiel so 118 jazdcami, Ján Alagi s 28, Mikuláš z Humenného, najvyšší župan s 30-timi jazdcami. Navyše Gabriel z Perína niesol pred kráľom meč v pošve sv. Štefana."*

Matej Vicmandy odovzdal 2. januára v roku 1570 správu Zemplínskej stolice Mikulášovi IV. Do toho úradu bol uvedený čanádskym biskupom Baltazárom Melegom a leleským prepoštom. Pri tejto príležitosti bol zvolený aj nový podžupan Šimon Alpari z Boľu a notár Peter z Čičaroviec. Táto udalosť spôsobila veľkú radosť, o čom svedčí nasledujúci zápis: *„Radosť prítomných stavov bola taká veľká, že darovali z tisíc florénovej zbierky, určenú pre jeho cisársko-kráľovský majestát z titulu pôžičky pre vojnové potreby, sto zlatých na zaplatenie výkupného za Štefana Krušica, utrápeného nedôstojným zajatím u barbarov a na jeho návrat späť do vlasti, len aby urobili tento deň čo najviac pamätným v dejinách stolice."* Kráľ Maximilián IV. na toto veľkodušné gesto Zemplínskej stolice reagoval tým, že slávnostne zveril županovi Mikulášovi IV. a jeho potomkom privilégium usporadúvať trhy v mestečku Zemplín.

V roku 1575 Mikuláš IV. Druget znova opravil hrad Brekov, o čom svedčí aj doklad, že Ján Zápoľský sa po prehratej bitke pri Tokaji uchýlil na tomto hrade.
**David Harbour** (\* 10. apríl 1975, White Plains, New York, USA) je americký herec. Známy sa stal vďaka úlohe Jima Hoppera v hororovom seriáli *Stranger Things* od spoločnosti Netflix. Za túto úlohu bol nominovaný na cenu Emmy a Zlatý Glóbus.

Život
-----

Harbour sa narodil v New Yorku Kennethovi a Nancy Harbourovým. Obaja jeho rodičia pracovali v oblasti nehnuteľností: matka v bytovom sektore otec v komerčnom. Ako mladý navštevoval strednú školu Byram Hills v Armonku v New Yorku spolu s ďalšími hercami Seanom Maherom a Eyalom Podellom. Harbour promoval na Dartmouth College v Hannoveri v New Hampshire v roku 1997. Bol členom bratstva Sigma Phi Epsilon v Dartmouthe.

Kariéra
-------

Harbour začal profesionálne hrávať na Broadwayi v roku 1999, v divadelnej hre *Obchodník s dážďom*. V tom istom roku debutoval v televíznom seriáli *Zákon a poriadok útvar pre zvláštne obete*, kde hral čašníka. V roku 2005 bol nominovaný na cenu Tony za svoj výkon v inscenácii *Kto sa bojí Virginie Woolfovej?*.

V roku 2008 stvárnil úlohu agenta CIA Gregga Beama v Bondovke *Quantum of Solace* a v následujúcom roku stvárnil úlohu Shepa Campbella vo filme *Núdzový východ*. Objavil sa aj vo filme ''Na odstrel'', kde hral po boku Russella Crowa.

Od roku 2016 stvárňuje úlohu policajného šerifa Jima Hoppera v americkom hororovo-mysterióznom seriáli *Stranger Things.*

Harbour stvárnil aj hlavnú rolu vo filme *Hellboy* (2019), za ktorý bol nominovaný na cenu Zlatá malina v kategórií najhorší herec. Objavil sa aj v roli Red Guardiana v Marvelovke *Black Widow* (2021).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **David Harbour**

Externé odkazy
--------------

* David Harbour v Internet Movie Database (po anglicky)
* David Harbour v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku David Harbour na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Držitelia ceny Critics' Choice Television Award za najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe (dramatický seriál) |
| --- |
| 2011 - 2019 | 
* John Noble (2011)
* Giancarlo Esposito (2012)
* Michael Cudlitz (2013)
* Aaron Paul (2014)
* Jonathan Banks (2015)
* Christian Slater (2016)
* John Lithgow (2016)
* David Harbour (2017)
* Noah Emmerich (2018)
* Billy Crudup (2019)

 |
| 2020 - | 
* Michael K. Williams (2020)
* Kieran Culkin (2021)
* Giancarlo Esposito (2022)

 |

Autoritné údaje: * BnF: 16965534p
* GND: 1060392720
* ISNI: 0000 0000 5918 7093
* LCCN: no2009062663
* VIAF: 86391024
* WorldCat: lccn-no2009062663
Súradnice: 41°50′18″S 23°29′18″V﻿ / ﻿41,838238°S 23,488451°V﻿ / 41.838238; 23.488451

**Chrám svätej Trojice** (bulh. Църква "Света Троица" – *Cărkva „Sveta Troica"*) je pravoslávny chrám z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v starej časti mesta Bansko v Blagoevgradskej oblasti v južnom Bulharsku. Pred postavením chrámu Svätého Alexandra Nevského v Sofii sa jednalo o najväčší pravoslávny chrám na území Bulharska.

Charakteristika a dejiny
------------------------

Chrám svätej Trojice sa nachádza v centrálnej historickej časti mesta Bansko a patrí k jedným z jeho symbolov. Je jednou z najnavštevovanejších pamiatok v meste a pred postavením chrámu Svätého Alexandra Nevského v Sofii sa jednalo o najväčší pravoslávny chrám na území Bulharska. Chrámový komplex pozostáva zo samotnej budovy chrámu, oddelenej hodinovej veže so zvonicou a kamenného múru, ktorý je postavený okolo chrámového komplexu. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky. Budova je postavená ako trojloďová bez kupole s dĺžkou 44, šírkou 22 a výškou 12 metrov. Steny sú hrubé viac než 1 meter.

So stavbou sa začalo v roku 1833 na iniciatívu miestneho kupca Lazara Germana a chrám je postavený svojpomocne miestnymi obyvateľmi. Celkovo na výstavbu chrámu prispelo 270 rodín a 1081 jednotlivcov. Budova bola dokončená v roku 1835 a chrám bol vysvätený o dva roky neskôr v roku 1837. Zvonica bola ku chrámu pristavaná o niečo neskôr a to v roku 1850 pod vedením majstra Gligora Dujova. Je vysoká okolo 30 metrov a je typickým symbolom mesta Bansko. V roku 1866 boli na vežu pridané hodiny zhotovené miestnym majstrom Todorom Chadžiradonovom. Vo zvonici sa nachádzajú štyri zvony. Celý chrámový komplex je jedným z najukážkovejších príkladov bulharskej obrodeneckej architektúry.

Galéria
-------

* Zvonica chrámu svätej TrojiceZvonica chrámu svätej Trojice
* Vo dvore chrámového komplexuVo dvore chrámového komplexu
* Zvonica chrámu svätej TrojiceZvonica chrámu svätej Trojice
* Vchod do chrámuVchod do chrámu
* Vchod do chrámového komplexuVchod do chrámového komplexu
* Pohľad na chrámový komplex zvonkuPohľad na chrámový komplex zvonku

Referencie
----------

1. 1 2 3  visit-bansko.bg
2. ↑  svetimesta.com
**Félix II.** (\* ? - † 22. november 365) bol protipápež pápežovi Libériovi. Je často zamieňaný za svätca rovnakého mena.

Biografia
---------

O jeho predošlom živote sa nevie takmer nič. Keď v roku 355 poslal cisár Konštancius II. pápeža Libéria do vyhnanstva, rímske duchovenstvo zvolilo za svojho biskupa Félixa. U veriacich to vyvolalo protesty, keďže zostali verní Libériovi. V roku 358 dovolil cisár Libériovi návrat, ale pod podmienkou, že bude vládnuť spolu s Félixom. Veriaci sa vzbúrili, vyšli protestovať s výkrikmi "jeden Boh, jeden Kristus, jeden pápež" a vyhnali Félixa. Keď sa viackrát pokúšal o návrat, vždy ho vyhnali. Zomrel a bol pochovaný v kostole, ktorý nechal postaviť na Via Aurelia. Dátum smrti (22. november 365) jeho prívrženci starostlivo tajili. Pretože sa zamieňal s rímskym mučeníkom rovnakého mena, omylom za začal oslavovať ako mučeník so sviatkom 29. júla.

Zdroj
-----

* FELIX II. In: KELLY, J. N. D. *Pápeži dvoch tisícročí : od sv. Petra po Jána Pavla II*. Preklad Otto Havrila. Vyd. 1. Bratislava : Roal, 1994. 288 s. ISBN 80-88706-00-9. S. 27 – 28.

  


| * z
* d
* u
Protipápeži |
| --- |
| 
* Hippolitos
* Novacián
* Félix II.
* Ursinus
* Eulalius
* Vavrinec
* Dioscorus
* Teodor
* Paschal
* Konštantín II.
* Filip
* Ján VIII.
* Anastasius
* Christoforus
* Bonifác VII.
* Ján XVI.
* Gregor VI.
* Benedikt X.
* Honorius II.
* Klement III.
* Theodorich
* Adalbert
* Silvester IV.
* Gregor VIII.
* Celestín II.
* Anaklét II.
* Viktor IV. (1138)
* Viktor IV. (1159 – 1164)
* Paschal III.
* Kalixt III.
* Inocent III.
* Mikuláš V.
* Klement VII.
* Benedikt XIII.
* Alexander V.
* Ján XXIII.
* Klement VIII.
* Benedikt XIV. (1424 - 1429)
* Benedikt XIV. (1430 - 1437)
* Félix V.

 |

Autoritné údaje: * GND: 119221829
* VIAF: 88642921