recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Promachos** (starogr. *Πρόμαχος* – *Promachos*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 404 pred Kr.

Promachos, syn Dryóna z achájskej Pellény, bol na 94. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Okrem víťazstva v Olympii, dosiahol v tejto disciplíne aj tri víťazstvá na isthmiských a dve na nemejských hrách. Pankration sa v Olympii zaviedol na 33. hrách v roku 648 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Lygdamis zo Syrakúz. Pankration bol pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.

Keď v druhom storočí grécky cestovateľ Pausanias navštívil Olympiu, zaznamenal, že v olympijskej *Altide*, medzi sochami najslávnejších atlétov starovekého Grécka, videl aj sochu olympionika Promacha. Podľa Pausania druhá Promachova socha stála pri gymnáziu v jeho rodnej Pelléne, kde sa pripravoval na jednotlivé celogrécke hry.

Olympijskí pretekári sa do olympijskeho gymnázia museli dostaviť mesiac pred hrami a venovať sa tréningu pod vedením svojich trénerov pred očami hellanodikov. Starogrécky autor Flavios Filostratos zaznamenal krásny príklad, že pre víťazstvo pretekára na hrách nestačil len talent a sila svalov, ale aj pevnosť vôle. Filostratos uvádza, že Promachos z Pellény trénoval počas olympijskeho tréningu ako bezduchý, lebo bol zamilovaný. Keď jeho tréner spozoroval, že najradšej by zo sústredenia za svojou láskou utiekol, sľúbil mu, že ju dovedie, ak bude poriadne trénovať. O niekoľko dní sa vrátil, a hoci sa s ňou nestretol, povedal mu, že mu odkazuje: *„Neodopriem ti lásku, ak sa z Olympie vrátiš ako víťaz."* Ako to s tou láskou dopadlo sa z tohto príbehu nedozvieme; trénerove slová však Promacha natoľko povzbudili, že sa skutočne stal olympijským víťazom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 139.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 7,27,5.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,8,5.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 120.
7. ↑  Flavios Filostratos, *De arte gymnastica libellus*, 1,22.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: Hviezdna mapa 10h 43m 12s; -64° 24′ 00″

**Južné Plejády** (angl. *Southern Pleiades*, *Theta Carinae Cluster*), **IC 2602** alebo **Caldwell 102** je jasná a nápadná otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kýl, ktorá sa na južnej oblohe nachádza na južnom okraji Mliečnej cesty. Objavil ju francúzsky astronóm Nicolas-Louis de Lacaille v roku 1751. Svoje meno získala vďaka svojmu vzhľadu a veľkej jasnosti, vďaka ktorej vyzerá podobne ako známa severná hviezdokopa Plejády.

Patrí k najjasnejším otvoreným hviezdokopám, na oblohe južnej pologule je dokonca najjasnejšou hviezdokopou a v oblasti južného pásu mierneho podnebia je cirkumpolárna, takže je viditeľná celý rok, a to voľným okom, v oblasti bohatej na hviezdokopy a hmloviny.

Jej hlavná hviezda θ Carinae tvorí najsevernejší vrchol asterizmu známeho ako Diamantový kríž. Vzdialenosť hviezdokopy, ktorá je približne 525 svetelných rokov a jej vlastný pohyb naznačujú, že patrí do OB asociácie Škorpión-Kentaur, čo je pomerne mladá a jasná skupina hviezd dobre viditeľná na južnej oblohe, ktorej poloha je mierne odklonená od roviny galaktického disku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Južné Plejády**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku IC 2602 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Objekty Caldwellovho katalógu |
| --- |
| Zoznam | 
* C1
* C2
* C3
* C4
* C5
* C6
* C7
* C8
* C9
* C10
* C11
* C12
* C13
* C14
* C15
* C16
* C17
* C18
* C19
* C20
* C21
* C22
* C23
* C24
* C25
* C26
* C27
* C28
* C29
* C30
* C31
* C32
* C33
* C34
* C35
* C36
* C37
* C38
* C39
* C40
* C41
* C42
* C43
* C44
* C45
* C46
* C47
* C48
* C49
* C50
* C51
* C52
* C53
* C54
* C55
* C56
* C57
* C58
* C59
* C60
* C61
* C62
* C63
* C64
* C65
* C66
* C67
* C68
* C69
* C70
* C71
* C72
* C73
* C74
* C75
* C76
* C77
* C78
* C79
* C80
* C81
* C82
* C83
* C84
* C85
* C86
* C87
* C88
* C89
* C90
* C91
* C92
* C93
* C94
* C95
* C96
* C97
* C98
* C99
* C100
* C101
* C102
* C103
* C104
* C105
* C106
* C107
* C108
* C109

 |
| Pozri tiež | 
* Messierov katalóg
* Nový všeobecný katalóg
* Index Catalogue

 |
| 
* Caldwellov katalóg
* Galaxia
* Hmlovina
* Hviezdokopa
* Súhvezdie

 |
**Google Zápisník** (angl. Google Notebook) bola bezplatná web aplikácia, ktorá umožňovala užívateľom ukladať a usporiadať textové poznámky a odkazy na webové stránky (prepojené s Google Záložky - Google Bookmarks). Uložené poznámky bolo možné zdieľať či už s vymenovaným zoznamom užívateľov alebo verejne.

Zapísané poznámky bolo možné exportovať do Google Dokumentov.

Služba Google Zápisník bola ohlásená 10. mája 2006 a sprístupnená 15. mája 2006. Na začiatku roka 2009 Google oznámil, že zastavil vývoj služby a odporučil prejsť na službu Google Dokumenty. V júli 2012 bol Zápisník Google vypnutý a všetky údaje zo Zápisníka by teraz mali byť v službe Dokumenty Google.

Pozri aj
--------

* Google

Externé odkazy
--------------

* Google Notebook - oficiálna stránka služby

  


| * z
* d
* u
Produkty Google |
| --- |
| Vyhľadávanie (PageRank) | 
* Google+
* Groups
* Knihy
* Mapy
* Obrázky
* Scholar
* Web

 | Logo spoločnosti |
| Reklama | 
* AdSense
* AdWords (Click-to-Call)
* Analytics
* DoubleClick

 |
| Komunikácia a publikovanie | 
* Allo
* Alerts
* Blogger
* Dokumenty
* Duo
* FeedBurner
* Gmail
* Groups
* Hangouts
* Kalendár
* Kontakty
* Prekladač
* YouTube

 |
| Softvér | 
* Earth
* Chrome
* Fotky
* Keep
* Play
* Prekladač
* SketchUp

 |
| Operačné systémy | 
* Android
* Chrome OS
* Fuchsia
* Wear OS

 |
| Hardvér | 
* Cardboard
* Chromecast
* Daydream
* Home
* Pixel

 |
| Ukončené projekty | 
* Browser Sync
* Desktop
* Gears
* Google TV
* iGoogle
* Orkut
* Pack
* Panoramio
* Picasa
* Reader
* Talk
* Toolbar
* Updater
* Wave
* Zápisník

 |
**Anton Ťažký st.** (\* 24. február 1898, Čierny Balog – † 6. jún 1991, Banská Bystrica) bol robotník, funkcionár KSS a verejný činiteľ.

Manželka: Amália Ťažká, rod. Štulajterová (24. septembra 1901 – 9. decembra 1996). Deti: synovia – Anton Ťažký ml. (1921 – 1992), Ladislav Ťažký (1924 – 2011), Štefan Ťažký (1929 – 1983) a dcéra Antónia Ďurčíková (22.12.1933 – 13.3.2018).

Životopis
---------

Po skončení ľud. školy lesný a drevársky robotník na Horehroní a v Čechách, po oslobodení tajomník pre poľnohospodárstvo OV KSS v Košiciach, 1946 – 1948 tajomník OOR v Brezne, 1951 – 1952 pracovník KNV v Banskej Bystrici, 1952 – 1954 ved. odboru Povereníctva lesov a drevárskeho priemyslu v Bratislave, 1954 – 1961 riaditeľ Lesného závodu vo Zvolene a Stupave, neskôr Lesotechnických a poľnohospodárskych meliorácií v Banskej Bystrici, od 1961 na dôchodku. V roku 1919 – 1923 člen Československej sociálno demokratickej strany robotníkov, od 1927 KSČ, spoluzakladateľ a funkcionár Červených odborov na Horehroní, organizátor mzdových štrajkov a iných foriem triednych bojov, 1936 predseda okresného štrajkového výboru tzv. horehronského štrajku. R. 1936 – 1938 člen ÚV KSČ, v 30. rokoch OV KSČ v Brezne, predseda Červených odborov lesných robotníkov, člen obecnej rady v Čiernom Balogu. Pre revolučnú činnosť sústavne perzekvovaný a prepúšťaný zo zamestnania. Po zákaze KSČ sa zapojil do ilegálneho protifašistického odboja, 1939 – 1944 člen okr. vedenia ileg. KSS v Brezne, spoluorganizátor SNP na Horehroní, predseda RNV v Čiernom Balogu. Po ústupe SNP do hôr pracoval v ilegalite. Účastník Zjednoc. zjazdu KSS a soc. demokracie. Prispieval do Ľud. denníka a i. tlače. Po oslobodení funkcionár krajských a okresných straníckych orgánov.

Nositeľ Radu republiky (1968); vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu (1955); Za zásluhy v boji proti fašizmu (1965); viacerými pam. medailami a vyznameniami.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* *Encyklopédia Slovenska VI T-Ž*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1982. 853 s.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 163458
**Lakestades** alebo **Lakestadés** (starogr. *Λακεστάδης* – *Lakestades*/iný prepis *Lakestadés*, lat. *Lacestades*) je v gréckej mytológii syn a nástupca sikyónskeho kráľa Hippolita.

Za vlády jeho otca Hippolita, viedli Heraklovci, Temenos, Kresfontes a Aristodémos piaty a tentoraz už víťazný útok Dórov na mykénsky Peloponéz. Podľa historika Thukytida sa tieto udalosti odohrali osemdesiat rokov po trójskej vojne. Krajinu si víťazi následne rozdelili žrebom.

Falkes, syn Temena, ktorého po žrebovaní stanovili kráľom Argu, po rokoch napadol ešte Dórmi nedobytý Sikyón, kde už vtedy vládol Hippolitov syn Lakestades. Falkes s oddielom svojich vojakov prekvapivým nočným útokom mesto dobyl, jeho vládcu Lakestada vzhľadom na to, že takisto pochádzal z rodu Heraklovcov, ušetril a dokonca po prevzatí moci mu umožnil vládnuť spolu s ním. Na počesť tohto víťazstva dal Falkes potom v Sikyóne vybudovať chrám zasvätený bohyni Hére.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,7.
2. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 32.
3. ↑  Polyainos, *Strategemata*, 1,6.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,11,2.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
Sedlo Gotthardpass
Hotel v sedle Gothardpass a masív Lucendro
**Gotthardský masív** je horská skupina ležiaca na území troch kantónov: Uri, Valais a Ticino vo Švajčiarsku. Jedná sa o plošne malé (1 100 km²) a turistami menej vyhľadávané pohorie. Názov skupiny je spätý s menom sedla Gotthardpass (2 108 m), ktoré prechádza naprieč pohorím a spojuje tak sever Švajčiarska s južnými oblasťami krajiny a Talianskom. Najvyšším vrcholom pohoria je ostrý dvojvrchol Pizzo Rotondo (3 192 m).

Poloha
------

Pohorie zaberá priestor medzi Glarnskými Alpami, ktoré ležia severne, kde ich oddeľuje významné sedlo Furkapass, Ticinskými Alpami ležiacimi na juhu, kde tvoria hranicu tok rieky Ticino a masívom Adula Alpen na východe územia.

Členenie
--------

Horstvo sa delí na niekoľko menších častí, ktoré sú určené väčšinou samotnými vrcholmi, alebo ich blízkym okolím. Sú to Rotondo, Lucendro, Pizzo Centrale, Maighels, Curnera, Sole Gruppe.

### Najvyššie vrcholy

* Pizzo Rotondo (3 192 m)
* Poncione di Pesciora (31 22 m)
* Mutterhorn (3 067 m)
* Leckihorn (3 065 m)
* Pizzo Gallina (3 061 m)
* Lucendro (2 962 m)
* Poncione di Maniò (2 924 m)
* Poncione di Cascina Baggio (2 860 m)

### Prístup

* Údolie Val Bedretto a cesta k sedlu Nufenenpass *(od juhu)*
* Od západu cesta vedúca k sedlu Furkapass *(od západu)*
* Údolie Ursental *(od severu)*
* Cesta vedúca do sedla Gotthardpass *(od východu)*

Geológia
--------

Hlavným stavebným kameňom pohoria je rula. Geologickým vrásnením je rula v masíve Gotthard nasunutá cez mladšie vrstvy, podobne ako pri pohorí Vysoké a Nízke Taury. Hĺbkový geologický prieskum horského masívu urobil Karl von Fritsch v roku 1870, ešte než ukončil docentúru v Zurichu. Jeho prvá geologická mapa pohoria Gotthard (vydaná v r. 1873) a jeho dielo *Gotthardgebiet* tvorili základy pre neskoršiu stavbu Gotthardského tunelu.

Vodný režim
-----------

Súčasne prebieha cez Gotthardský masív rozvodie medzi Stredozemným a Severným morom. V blízkosti tu pramenia dva významné európske prítoky Rýnu s prítokmi Predný Rýn a Zadný Rýn, rieky Rhôna, Reuss a Ticino.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gotthardský masiv na českej Wikipédii.*
Súradnice: 35°59′21″J 70°50′58″Z﻿ / ﻿35,98917°J 70,84944°Z﻿ / -35.98917; -70.84944

**San Pedro-Pellado** je stratovulkanický komplex, nachádzajúci sa v regióne del Maule v centrálnej časti Čile. Komplex je tvorený niekoľkými stratovulkánmi, nachádzajúcimi sa na zvyškoch staršej, pleistocénnej kaldery *Rio Colorado* s rozmermi 6 × 12 km. Stratovulkán Pellado je tiež starý, na jeho erodovaných zvyškoch ležia novšie vulkanické centrá - na západnom okraji komplexu sa nachádza bazaltovo andezitový štítový vulkán *Tatara* a stratovulkán *San Pedro* je najvyšší (výška 3 621 m) a najmladší člen komplexu. Komplex je v súčasnosti neaktívny, no na juhovýchodných svahoch Pellada sú aktívne fumaroly.

Zoznam vulkanických foriem komplexu San Pedro-Pellado
-----------------------------------------------------

* Pellado 3 120 m
* Rio Colorado (kaldera)
* San Pedro 3 621 m
* Tatara (štítový vulkán) 3 224 m
* Volcán Gaudal

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - vulkanický komplex San Pedro-Pellado na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Sóstratos** (starogr. *Σώστρατος* – *Sóstratos*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 460 pred Kr.

Sóstratos z achájskej Pellény bol na 80. olympijských hrách v roku 460 pred Kr. korunovaný olivovou ratolesťou za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. Túto disciplínu zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr. a prvým jej víťazom bol Polyneikes z Élidy.

Olympijské víťazstvo Sóstrata z Pellény zaznamenal staroveký autor Pausanias v historke o jeho krajanovi olympionikovi Oibótovi z Dým, ktorá kolovala v Acháji na Peloponéze. Pausanias o tom uvádza: „*V krajine dymskej je tiež hrob Oibótov. Aj keď tento Oibótas zvíťazil v Olympii ako prvý z Achájčanov, nedostalo sa mu od nich žiadnych pôct; preto Oibótas vyslovil kliatbu, aby už nikto z Achájčanov nezískal olympijské víťazstvo. Ktosi z bohov nenechal jeho kliatbu bez vypočutia. Achájčania neskôr hľadali príčinu, že prečo si nevedia vydobyť olympijské vence, poradili sa a poslali poslov do Delf. Len čo si rôzne uctili Oibóta a len čo umiestnili jeho sochu do Olympie, hneď získal víťazstvo pellénsky Sóstratos v behu na stadion medzi chlapcami. Dodnes sa zachováva zvyk vykonávať Oibótovi tryznu od tých Achájčanov, ktorí chcú súťažiť v Olympii, a keď zvíťazia, ovenčia vencom Oibótovu sochu v Olympii."* V skutočnosti sa v rozmedzí rokov 756 (Oibótas) až 460 pred Kr. (Sóstratos) vyskytli traja achájski olympijskí víťazi: Ikaros z Hyperésie (688 pred Kr.), Fanas z Pellény (512 pred Kr.) a Pataikos z Dým (496 pred Kr.).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias (Periegeta.), Michel Casevitz, Jean Pouilloux, Anne Jacquemin, *L'Élide*, str. 107.
2. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 48.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 383 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Sósitheos** (starogr. *Σωσίθεος* – *Sósitheos*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Sósitheos, sochár z Atén, tvoril zrejme v posledných desaťročiach 4. storočia pred Kr. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy. V Aténach sa však zachoval jeho menom signovaný mramorový podstavec, ktorý bol podľa nápisu, datovaného do roku 315 pred Kr. základňou bronzovej sochy Démétria z Faléru

Démétrios, syn Fanostrata z dému *Faléron*, bol aténsky filozof, rečník a politik, ktorého macedónsky kráľ Kasandros v roku 317 pred Kr. dosadil do funkcie správcu Atén. Diogenes Laertios uvádza, že Démetrios bol počas svojho desaťročného pôsobenia poctený 360 bronzovými sochami. Keď sa potom Démétrios I. macedónsky panovník z dynastie Antigonovcov, zmocnil Atén, utiekol do Boiótie (na rozkaz macedónskeho panovníka sochy Démétria, okrem jednej na Akropole, zničili).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Sositheos*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 879. (po nemecky)
3. 1 2  Inscriptions de Attica, *IG II² 2971*
4. ↑  *Artstor*
5. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 56.
6. 1 2  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 198.
Súradnice: 15°51′00″J 173°43′00″Z﻿ / ﻿15,85000°J 173,71667°Z﻿ / -15.85000; -173.71667

**Tafahi** je menší ostrov trojuholníkového tvaru, nachádzajúci sa v severnej časti súostrovia Tonga, asi 7 km severne od väčšieho ostrova Niuatoputapu. Rozmery ostrova sú 1,2 × 2,8 km, celková plocha je 3,42 km² a najvyšší bod je 560 m nad hladinou mora. Na ostrove sa nachádza osada s približne 100 obyvateľmi, súčasťou osady je aj štátna základná škola.

Ostrov pre Európu objavili holandskí moreplavci Willem Schouten a Jacob Le Maire v roku 1616. Pomenovali ho *Kokosový ostrov* podľa kokosových paliem, ktoré na ňom rástli.

Tafahi je ostrov je vulkanického pôvodu, predstavuje vrchol podmorského stratovulkánu, tvoreného prevažne bazaltami a andezitmi. V histórii nebola zaznamenaná žiadna erupcia na ostrove, no nezvetrané sopečné produkty indikujú pomerne mladý vek.

Poklad z Limy
-------------

K Tafahi sa viaže aj jedna z teórií o poklade z Limy, ktorý kapitán William Thompson, ktorý mal odviezť z Limy do Mexika ukradol. Poklad zakopal na Kokosových ostrovoch, no tam celé generácie hľadačov pokladov zatiaľ nič nenašli. Jedna z teórií (podľa švajčiarskeho spisovateľa Alexa Capusa), však tvrdí, že lokalitou bol Tafahi (vtedy Kokosový ostrov) a poklad tu našiel spisovateľ Robert Louis Stevenson, autor Ostrova pokladov. Stevenson, ktorý pricestoval na nedaľekú Samou koncom 19. storočia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tafahi a Niuatoputapu**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – ostrov Tafahi na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Dimitris Christofias** (novogr. Δημήτρης Χριστόφιας; \* 29. august 1946, Kato Dikomo, Cyprus – † 21. jún 2019) bol cyperský politik, bývalý predseda komunistickej strany AKEL, za ktorú kandidoval na prezidenta, ktorým bol v rokoch 2008 – 2013. Je ženatý s Elsou Christofiu, rozpráva anglicky a rusky. Narodil sa v dedine Kato Dikomo, v kraji Kerynia (dnes v okupovanej tureckej zóne). Je proti spojeniu sa s tureckou časťou ostrova a tiež sa usiluje o uzatvorenie britských vojenských základní na Cypre.

Kariéra
-------

V roku 1991 bol prvýkrát zvolený do parlamentu, ako kandidát kraja Kerynia. V roku 2006 sa stal predsedom komunistickej strany, ktorým bol až do svojho zvolenia za prezidenta v roku 2008, kedy sa podľa zákona musel stiahnuť zo strany. Svojim zvolením sa Christofias stal prvým komunistickým lídrom krajiny Európskej únie. Počas jeho vlády sa Cyprus od júla 2012 stal po prvýkrát predsedníckou krajinou Európskej únie. V dôsledku gréckej dlhovej krízy sa dostali do hlbokej recesie aj cyperské banky, ktoré boli silno nadviazané na grécke banky. Christofias bol preto nútený požiadať EU o pôžičku z eurovalu. Ako sa sám vyjadril, krízu prežívajú len cyperské banky, v dôsledku gréckej krízy, samotná ekonomika štátu však problémy nemá. Najskôr sa chcel kvôli pôžičke obrátiť na Rusko, no čelil kritike zo strany Európy. Christofias vo februárových voľbách (2013) nekandidoval, no komunistický a stredoľaví kandidáti Malas a Lilikas boli porazení stredopravým kandidátom Nikosom Anastasiadisom, ktorí podporuje úsporné opatrenia a medzinárodnú pôžičku.

Referencie
----------

1. ↑  Zomrel bývalý cyperský prezident Dimitris Christofias - aktuality.sk

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dimitris Christofias**

Autoritné údaje: * GND: 1013153340
* LCCN: no2008017627
* SNK: 148183
* VIAF: 17024208
* WorldCat: lccn-no2008017627
**Diluvianizmus** bola náuka v 18. a 19. storočí, podľa ktorej stavba Zeme a forma krajiny je dôsledkom biblickej potopy (lat. diluvium) alebo prípadne viacerých celosvetových potôp. Skameneniny organizmov sa podľa tejto teórie považovali za bytosti, ktoré zanikli pri biblickej potope sveta (celosvetových potopách).

Predstavitelia diluvianizmu
---------------------------

Najznámejšími diluvianistami boli Burnet († 1715) a Whiston († 1752), ktorí o príčinách týchto potôp písali dobrodružné romány. Známym prejavom diluvianizmu bolo, keď Johann Jakob Scheuchzer v roku 1726 v domnení, že išlo o človeka zomretého počas biblickej potopy sveta, vedecky označil ani nie meter dlhú starú kostru ako *Homo diluvii testis*, pričom v skutočnosti išlo o kostru veľkého mloka. 

Diluvianizmus ako vedeckú náuku založil A.G. Werner, ktorého náuka sa presnejšie nazýva neptunizmus. Neptunizmus tvrdí, že takmer všetky horniny na Zemi vznikli usadením sa vodnatých roztokov, zmeny zloženia ich vrstiev vysvetľuje zmenami výšky morskej hladiny a - vzhľadom na vtedajšie vedomosti - toto more identifikuje spravidla s biblickou potopou Zeme. Odporcami neptunistov boli od konca 18. storočia (1793) plutonisti. 

V roku 1823 v súlade s diluvianistickým názorom William Buckland pomenoval usadeniny z čias ľadovej doby, ktoré dnes nazývame pleistocén, dilúvium. Existencia glaciálov a ľadovcov, ktoré tieto usadeniny v skutočnosti transportovali vtedy ešte nebola známa. V 30. rokoch 19. storočia však začalo byť jasné, že tzv. diluviálne usadeniny sú v skutočnosti nánosy ľadovcov (štvrtohorných glaciálov) a diluvianizmus postupne zanikol. 


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Dilatácia času** alebo **spomaľovanie času** je experimentálne overený poznatok špeciálnej teórie relativity, vyplývajúci z Lorentzových transformácií, spočívajúci v tom, že čas plynie relatívne pomalšie v sústave, ktorá sa vzhľadom na pozorovateľa v pokoji pohybuje určitou konštantnou rýchlosťou. Ak sa časový interval Δt medzi dvoma udalosťami meria hodinami v súradnicovej sústave pevne spojenej s pozorovateľom (vlastný čas), časový interval Δt medzi tými istými udalosťami meraný hodinami v inerciálnej sústave, kt. sa vzhľadom na pozorovateľa pohybuje rovnomerne rýchlosťou v (súradnicový čas), bude určený výrazom

{\displaystyle \Delta t={\frac {\Delta t\_{0}}{{\sqrt {1-({\frac {v}{c}}}})^{2}}}}

kde *c* je rýchlosť svetla. Časový interval medzi dvoma udalosťami je preto najmenší v tej súradnicovej sústave, vzhľadom na ktorú sú udalosti v stave pokoja. Podľa teórie relativity je dilatácia času vlastnosťou samého času, preto sa so vzrastajúcou rýchlosťou nespomaľujú len pohybujúce sa hodiny, ale aj všetky fyzikálne procesy. Z toho sa niekedy robí pochybný záver, že napríklad kozmonauti v kozmickej lodi pohybujúcej sa rýchlosťou blízkou rýchlosti svetla budú starnúť pomalšie a po návrate na Zem budú mladší ako ich vrstovníci (paradox dvojčiat).

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* Relativistická dilatácia času

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
Avenue d’Italie
**Avenue d’Italie** je ulica v Paríži. Predstavuje jednu z hlavných dopravných komunikácii v 13. obvode. Pod ulicou vedie linka 7 miestneho metra, ktorá tu má stanicu Tolbiac, Maison Blanche a Porte d’Italie. Svoj názov získala podľa toho, že odtiaľ viedla hlavná cesta do Talianska. Aj v súčasnosti tu začína cesta č. 7, ktorá vedie až na talianske hranice.

Poloha
------

Ulica vedie od námestia Place d’Italie a končí na križovatke ulíc *Avenue Porte d’Italie*, Boulevard Masséna a Boulevard Kellermann pri stanici metra *Porte d’Italie*. Je orientovaná zo severu na juh.

Dejiny
------

Dlho to bola jednoduchá cesta v obci Gentilly. Jej význam vzrástol až s vybudovaním zámku Fontainebleau, po ktorom získala svoje staršie meno. V polovici 19. storočia bola ulica lemovaná niekoľkými domami a hostincami a ležala za hranicami Paríža. Súčasné meno dostala ulica 23. mája 1863 po rozšírení Paríža v roku 1860. V rámci projektu *Italie 13* zo 60. rokov 20. storočia založenom na Le Corbusierovej myšlienke o oddelení funkcií komunikácii sa Avenue d’Italie mala stať púhou radiálou, ktorá by spájala *Place d’Italie* s predmestím, pre chodcov boli určené len mosty a podchody. Stopy tohto projektu vidno na začiatku avenue. Hlavné vchody do výškových budov postavených v tom čase, boli umiestnené pred lávku pre chodcov, ktorá nebola nikdy postavená. V polovici 70. rokov sa od projektu upustilo a *Avenue d’Italie* si tak zachovala svoj multifunkčný charakter. Dnes je významnou ulicou nielen pre autá, ale i bežný život. 

Ulica prešla v rokoch 1996 – 2000 kompletnou rekonštrukciou. Boli upravené chodníky a vysadený dvojitý rad stromov. V ulici žil v rokoch 1956 – 1960 nemecký spisovateľ Günter Grass.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Avenue d’Italie**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Avenue d'Italie na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°26′40″S 21°55′17″V﻿ / ﻿48,4444444°S 21,9213889°V﻿ / 48.4444444; 21.9213889

**Veľké jazero** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Vojka v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1967 na rozlohe 8,0425 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Územie predstavuje rozsiahlu škálu močiarnych fytocenóz, rozšírených na Potiskej nížine, s jedinou slovenskou lokalitou rašelinného spoločenstva krovitých vrbín a jediným miestom masového výskytu vzácnej aldrovandky pľuzgiernatej (Aldrovanda vesiculosa).*

Referencie
----------

1. ↑  Veľké jazero. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Veľké jazero v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Veľké jazero (přírodní rezervace) na českej Wikipédii.*
**Suka** (hebr. סוכה, doslova: *stánok*, pl. סוכות - *sukot*) je provizórny príbytok, ktorý používajú židia počas sviatku Sukot.

Kto má sedieť v suke?
---------------------

Podľa prikázania Tóry musia všetci nábožensky plnoletí židovskí muži (tzn. po bar micva) "sedieť", resp. "prebývať" (hebr. *lišev*) v suke počas 7 dní trvajúceho sviatku. Na ženy a dievčatá sa táto povinnosť nevzťahuje, ale ak chcú v suke jesť alebo späť, môžu. Aškenázski a marockí Židia pred konzumáciou chleba v suke recitujú zvláštne požehnanie (*Požehnaný si, Hospodine, Pane celého sveta, že si nás posvätil svojimi príkazmi a prikázal si nám prebývať v suke*). V konzervatívnom judaizme sa prikázanie sedieť v suke vzťahuje na nábožensky plnoletých mužov aj ženy.

Suka
----

Suka na terase jedného z jeruzalemských domov
Podľa halachy je suka stavba pozostávajúca z 2½, 3, alebo 4 stien so strechou z prírodného materiálu (*schach*), ktorý nie je prepojený so zemou. Mala by byť aspoň meter vysoká a umiestnená tak, že aspoň časť jej strechy sa nachádza pod holým nebom. Suku možno postaviť na zemi alebo na terase či balkóne. Existujú aj prenosné suky pre veriacich, ktorí majú málo priestoru a pre cestujúcich (aby sa mali kde najesť). 

V praxi môžu byť steny suky z akéhokoľvek materiálu, od dreva cez plátno až po hliník, na streche môžu byť konáre borovice alebo bambus. Steny môžu byť aj súčasťou domu alebo plotu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Suka (príbytok)**
Kódy **ISO 3166-2** pre Bangladéš identifikujú 64 regiónov. Prvá časť (BD) je medzinárodný kód pre Bangladéš, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich región.

Spravodaj
---------

* 2002-05-21

Zoznam kódov
------------

```
BD-01 Bandarban
BD-02 Barguna
BD-03 Bogra
BD-04 Brahmanbáríja
BD-05 Bagerhat
BD-06 Barisal
BD-07 Bhola
BD-08 Comilla
BD-09 Čándpur
BD-10 Čitágong
BD-11 Cox's Bazar
BD-12 Čuadanga
BD-13 Dháka
BD-14 Dinadžpur
BD-15 Faridpur
BD-16 Feni
BD-17 Gopalgaňdž
BD-18 Gazipur
BD-19 Gaibanda
BD-20 Habigaňdž
BD-21 Džámálpur
BD-22 Džásohar
BD-23 Dženaidá
BD-24 Džaipurhat
BD-25 Džalakati
BD-26 Kišoregaňdž
BD-27 Khulna
BD-28 Kurigram
BD-29 Khagračari
BD-30 Kuštija
BD-31 Lakšmipur
BD-32 Lalmonirhat
BD-33 Manikgaňdž
BD-34 Maimensigh
BD-35 Munšigaňdž 
BD-36 Madaripur
BD-37 Magura
BD-38 Moulvibazar
BD-39 Meherpur
BD-40 Nárájangaňdž
BD-41 Netrakona
BD-42 Narsingdi
BD-43 Narail
BD-44 Natore
BD-45 Nawabgaňdž
BD-46 Nilphamari
BD-47 Noakhálí
BD-48 Naogaon
BD-49 Pábna
BD-50 Pirodžpur
BD-51 Patuakhálí
BD-52 Pančagarh
BD-53 Rádžbari
BD-54 Rádžšáhí
BD-55 Rangpur 
BD-56 Rangamati
BD-57 Šerpur
BD-58 Satkhira
BD-59 Siradžgaňdž 
BD-60 Sylhet
BD-61 Sunamgaňdž
BD-62 Šariatpur
BD-63 Tangail
BD-64 Thakurgaon
```

Pozri aj
--------

* ISO 3166-2, zoznam kódov územno správnych celkov všetkých krajín.
* ISO 3166-1, zoznam kódov všetkých krajín, používaných súčasne ako ich doménové mená na internete.
Kódy **ISO 3166-2** pre Azerbajdžan identifikujú 65 rajónov, 11 miest a 1 autonómnu republiku. Prvá časť (AZ) je medzinárodný kód pre Azerbajdžan, druhá časť pozostáva z dvoch alebo troch písmen identifikujúcich rajón alebo mesto.

Spravodaj
---------

* 2002-05-21

Zoznam kódov
------------

```
AZ-AB  Äli Bayramlı
AZ-ABS Abşeron
AZ-AGC Ağcabädi
AZ-AGM Ağdam
AZ-AGS Ağdaş
AZ-AGA Ağstafa
AZ-AGU Ağsu
AZ-AST Astara
AZ-BA  Bakı
AZ-BAB Babäk
AZ-BAL Balakän
AZ-BAR Bärdä
AZ-BEY Beyläqan
AZ-BIL Biläsuvar
AZ-CAB Cäbrayıl
AZ-CAL Cälilabab
AZ-CUL Julfa
AZ-DAS Daşkäsän
AZ-DAV Däväçi
AZ-FUZ Füzuli
AZ-GA  Gäncä
AZ-GAD Gädäbäy
AZ-GOR Goranboy
AZ-GOY Göyçay
AZ-HAC Hacıqabul
AZ-IMI İmişli
AZ-ISM İsmayıllı
AZ-KAL Kälbäcär
AZ-KUR Kürdämir
AZ-LA  Länkäran 
AZ-LAC Laçın
AZ-LAN Länkäran
AZ-LER Lerik
AZ-MAS Masallı
AZ-MI  Mingäçevir
AZ-NA  Naftalan
AZ-NEF Neftçala
AZ-OGU Oğuz
AZ-ORD Ordubad
AZ-QAB Qäbälä
AZ-QAX Qax
AZ-QAZ Qazax
AZ-QOB Qobustan
AZ-QBA Quba
AZ-QBI Qubadlı
AZ-QUS Qusar
AZ-SA  Şäki 
AZ-SAT Saatlı
AZ-SAB Sabirabad
AZ-SAD Sädäräk
AZ-SAH Şahbuz
AZ-SAK Şäki
AZ-SAL Salyan
AZ-SM  Sumqayıt
AZ-SMI Şamaxı
AZ-SKR Şämkir
AZ-SMX Samux
AZ-SAR Şärur
AZ-SIY Siyäzän
AZ-SS  Şuşa 
AZ-SUS Şuşa
AZ-TAR Tärtär
AZ-TOV Tovuz
AZ-UCA Ucar
AZ-XA  Xankändi
AZ-XAC Xaçmaz
AZ-XAN Xanlar
AZ-XIZ Xızı
AZ-XCI Xocalı
AZ-XVD Xocavänd
AZ-YAR Yardımlı
AZ-YE  Yevlax 
AZ-YEV Yevlax
AZ-ZAN Zängilan
AZ-ZAQ Zaqatala
AZ-ZAR Zärdab
AZ-NX  Naxçıvan
```

Pozri aj
--------

* ISO 3166-2, zoznam kódov územno správnych celkov všetkých krajín.
* ISO 3166-1, zoznam kódov všetkých krajín, používaných súčasne ako ich doménové mená na internete.
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Grécke kráľovstvo (1967-1973)Helénska republika (1973-1974)*Βασίλειον τῆς ἙλλάδοςΕλληνική Δημοκρατία***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Grécke kráľovstvo | **1967 – 1974** | Grécko → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Atény |
| **Obyvateľstvo** |
| Jazyky | Gréčtina |
| Náboženstvo | Grécka pravoslávna cirkev |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | Vojenská junta |
| Mena | Grécka drachma |
| Vznik | 21. apríl 1967 |
| Zánik | 24. júl 1974 |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Grécke kráľovstvo | Grécke kráľovstvo |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Grécko | Grécko |

 |

 |

**Grécka vojenská junta**, tiež známa pod názvom **Režim plukovníkov** (novogr. *καθεστώς των Συνταγματαρχών*), v Grécku známa pod názvami **Sedem rokov** (novogr. *Η Επταετία*) alebo jednoducho len **Junta** alebo **Diktatúra**, bol grécky režim, vytvorený skupinou vojenských dôstojníkov, ktorá 21. apríla 1967 vykonala vojenský prevrat a zosadila legitímne zvolenú vládu. V Grécku tak bola nastolená pravicová vojenská diktatúra (vojenská junta). Hlavnými postavami prevratu boli Jeorjos Papadopulos, Stylianos Pattakos a Nikolaos Makarezos, ktorí mali plukovnícku hodnosť. Odtiaľ bol tiež odvodený názov *Grécki plukovníci*.

Pozadie udalostí 1967-1974
--------------------------

Po štátnom prevrate junta rozpustila všetky existujúce politické strany a začala väzniť svojich nepriateľov a oponentov, predovšetkým z radov liberálov a komunistov, z ktorých značná časť bola odvlečená do koncentračného tábora na ostrove Jaros. V decembri 1967 sa pokúsil kráľ Konštantín II. o zvrhnutie vojenskej junty, ale pokus bol neúspešný, čo znamenalo jeho vynútenú abdikáciu. Papadopulos sa neskôr ujal funkcie predsedu vlády a Pattakos obsadil bezpečnostno strategickú pozíciu ministra vnútra. V marci 1968 sa sám Papadopulos vyhlásil za regenta a v lete toho istého roku vyhlásil Grécko za republiku, ktorej sa stal prezidentom. 
Kvôli forme vlády a predovšetkým pre porušovanie ľudských práv sa Grécko postupne ocitalo v medzinárodnej izolácii. S tým súvisela zhoršená hospodárska situácia krajiny, ktorá vyvolala výbuchy protivládnych študentských demonštrácií v decembri 1973, ktoré mali za následok odstúpenie Papadopula z pozície prezidenta. Jeho nástupcom sa stal generál Phaedon Gizikis. V roku 1974 sa grécka junta pokúsila neúspešne pripojiť k svojmu územia ostrov Cyprus, čo viedlo opäť k vnútropolitickej kríze, ktorá definitívne 23. júla 1974 ukončila vládu vojenskej junty v krajine.

Nová občianska vláda Konstandinosa Karamanlisa zajala plukovníkov, ktorí boli postavení pred súdny tribunál a odsúdení na trest smrti, ktorý bol zmenený na doživotné väzenie.

Literatúra
----------

* PEČENKA, M.. *Encyklopedie moderní historie*. Praha : Libri, 1998. ISBN 80-85983-46-X.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Řecká vojenská junta na českej Wikipédii.*
**Grécka gréckokatolícka cirkev** je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu (gréckokatolíckych cirkví). Je teda súčasťou Katolíckej cirkvi, uznáva za svoju hlavu rímskeho pápeža a jej vierouka je identická s rímskokatolíckou. Pri bohoslužbách však, podobne ako ostatné východné katolícke cirkvi, nepoužíva rímsky obrad, ale jeden z východných obradov. V prípade Gréckej gréckokatolíckej cirkvi je ním byzantský obrad vo svojej gréckej verzii, takmer identický s tým, v ktorom slávia bohoslužby grécke pravoslávne cirkvi (napr. Konštantínopolská pravoslávna cirkev, Cyperská pravoslávna cirkev, Pravoslávna cirkev Grécka) .

História
--------

Grécka gréckokatolícka cirkev vznikla vďaka činnosti katolíckych misionárov v 19. a 20. storočí medzi duchovenstvom a veriacimi gréckych pravoslávnych cirkví, najmä Konštantínopolskej pravoslávnej cirkvi. Podarilo sa vytvoriť niekoľko malých gréckokatolíckych komunít napr. v Istanbule, východnej Thrákii (dnes európska časť Turecka) i na území dnešného Grécka. Pre týchto veriacich vytvoril pápež sv. Pius X. v roku 1911 apoštolský exarchát so sídlom v Istanbule. Prvým apoštolským exarchom sa v roku 1911 stal biskup Isaisas Papadopulos. V rámci výmeny obyvateľstva medzi Gréckom a Tureckom po grécko-tureckej vojne začiatkom dvadsiatych rokov 20. storočia sa väčšina gréckych gréckokatolíckych veriacich vysťahovala z Turecka. Gréckokatolíci z Istanbulu sa usadili v Aténach a veriaci z východnej Thrákie v severogréckom meste Giannitsa, kde už predtým vznikla malá gréckokatolícka komunita. V roku 1932 sa exarchát rozdelil na dva nové apoštolské exarcháty: jeden v Grécku (so sídlom v Aténach) a druhý v Turecku (so sídlom v Istanbule).

Počet členov a geografické rozšírenie
-------------------------------------

V súčasnosti má Grécka gréckokatolícka cirkev 2 330 členov (2006). Väčšina z nich žije v Grécku (2300), najmä v Aténach. Mimo Atén existujú grécke gréckokatolícke komunity v severogréckej Giannitse a v Nea Makri blízko Atén. Gréckokatolícka kaplnka sa nachádza aj na ostrove Syros v Egejskom mori (Syros je najkatolíckejšou časťou Grécka - až 40% obyvateľov ostrova je rímskokatolíckeho vyznania). V Turecku žije len 30 gréckych gréckokatolíckych veriacich.

Hierarchia
----------

Apoštolským exarchom katolíkov gréckeho obradu v Grécku so sídlom v Aténach je biskup Dimitrios Salachas (nar. 1939). Do funkcie exarchu ho pápež Benedikt XVI. vymenoval 23. apríla 2008. Za biskupa bol vysvätený 24. mája 2008. Na čele apoštolského exarchátu v Aténach nahradil biskupa Anargyrosa Printezisa (1937 - 2012), ktorý ho viedol v rokoch 1975 - 2008. V pastorácii mu pomáha niekoľko kňazov. V rámci exarchátu fungujú 3 gréckokatolícke farnosti.
Apoštolský exarchát v Turecku je nielen bez exarchu ale jeho 30 veriacich nemá k dispozícii ani kňaza.

Externé odkazy
--------------

* Grécky gréckokatolícky exarchát v Grécku
* The Greek Catholic Church
**Milan Štrbík** (\* 24. január 1944, Gelnica – † 19. február 1994, Banská Bystrica) bol slovenský hokejista, pedagóg a tréner.

Životopis
---------

V Banskej Bystrici navštevoval základnú a strednú školu, absolvoval Pedagogickú fakultu (1966) s aprobáciou matematika- telesná výchova. Učiteľ na základných školách v Banskej Bystrici-Radvani a na Kuzmányho ul. v Banskej Bystrici (10 rokov). Pracovník KV Zväzarm-u v Banskej Bystrici, neskôr vedúci odd. záujmovo-brannej činnosti, zástupca náčelníka Ľudových milícií KV KSS v Banskej Bystrici (od 1982), parocovník MsV KSS (1988) a podniku Zdroj v Banskej Bystrici (od 1989). Hráč Červenej hviezdy, neskôr TJ Iskra Banská Bystrica. Československý reprezentant v hokeji na zimných univerziádach v Turíne a v Innsbrucku. Tréner masovo-branných športov a mládežníckych družstiev ľadového hokeja v Banskej Bystrici.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Suita** (v prvom význame aj **partita**) môže byť:

1. najstaršia inštrumentálna skladba so sledom niekoľkých tanečných skladieb spravidla v rovnakej tónine, navzájom charakterovo i pohybovo kontrastných, preto aj tanečná suita. Vyvinula sa z pomalého a rýchleho tanca (Urpaar) pridávaním ďalších tancov. V Taliansku v prvej polovici 16. st. k tanečným častiam pribúdajú i časti netanečné (napr. toccata). Vývoj tanečnej suity prebiehal v 17. st. a 18. st. v Anglicku, Francúzsku a Nemecku s rôznymi špecifickými odchýlkami. Vo vrcholnom baroku, najmä v diele J. S. Bacha, sa stabilizovala schéma tanečnej suity: allemande – courante – sarabande – intermezzi – gigue, pričom intermezzá v rovnomennej alebo paralelnej tónine boli aria, rondeau, menuetto, gavotte, polonaise, anglaise a i. Po 1750 tanečná suita postupne zaniká. Zanecháva stopy v nových druhoch komornej a orchestrálnej hudby, v divertimente, kasácii, sonáte a symfónii;
2. v hudobnom romantizme cyklická skladba so 4 – 10 i viac časťami, ktoré sú kontrastné a môžu mať udaný program (nadpis). Často sa využívali rôzne národné tance, lyrické inštrumentálne skladby s idylickým, pastorálnym námetom, rôzne charakteristické skladby ap. aj výňatky z väčších hudobno-scénických diel, upravené pre koncertné ciele (od G. Bizeta Arlézanka), suita Peer Gynt od E. H. Griega a i.), z opier, baletov, scénickej i filmovej hudby. V súčasnosti sa suita uplatňuje vo všetkých umeleckých žánroch hudby a máva celkom závažný obsah niekedy aj bez programového zamerania ako cyklus s premenlivým počtom častí.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Şah Sultán** (\* 1509 – † 1572) bola osmanská princezná. Jej otcom bol sultán Selim I. a jej matkou Selimova prvá manželka Ayse Hatun. Je teda nevlastnou sestrou sultána Süleymana I.

Biografia
---------

Žila v provincii Manisa a vydala sa v roku 1523 za Lütfiho Pašu, ktorý sa v roku 1539 stal veľkovezírom. Spoločne mali dve dcéry; Esmahan Baharnaz Sultan (žena princa Mehmeda a matka Hümaşah Sultan) a Neslişah Sultan. V roku 1541 sa s Lütfim rozviedla, čo ho zbavilo aj pozície veľkovezíra. Rozvod bol na jej žiadosť za údajné cudzoložstvo. Tiež nariadil, aby žene, ktorá prevádzkovala prostitúciu, vypálili genitálie a díval sa na celý proces; žena však prevádzkovala prostitúciu, aby uživila svoju rodinu. Táto udalosť tiež veľmi rozhádala Lütfiho a Şah-Huban. Lütfi bol z rozvodu pobúrený a zbil ju. Po tomto incidente nechala Lütfiho zbiť svojimi sluhami a posťažovala si svojmu bratovi Süleymanovi. Süleyman schválil rozvod a zbavil Lütfiho funkcie veľkovezíra.

Má vlastnú mešitu, ktorú nechala postaviť v roku 1556. Şah-Huban zomrela v roku 1572.

Zaujímavosť
-----------

V tureckom televíznom seriáli Muhteşem Yüzyil (Sultán), bola postava Şah-Huban Sultán stvárnená herečkou Deniz Çakır.
**Chris Barron**, vlastným menom **Christopher Gross** (\* 5. február 1968, Honolulu, Havaj, USA), je americký spevák a skladateľ, ktorý je známy ako hlavný spevák skupiny Spin Doctors.

Životopis
---------

Narodil sa v Honolulu, kde bol jeho otec umiestnený počas Vietnamskej vojny. Detstvo strávil v Bronxe a meste Rye, neskôr, keď mal osem rokov, sa na tri roky s rodičmi presťahoval do Austrálie.

Po návrate do Spojených štátov navštevoval strednú školu v Princetone v štáte New Jersey. Tu sproznal budúceho spoluhráča Johna Poppera.

Neskôr rok študoval na Bennington College vo Vermonte. Tam bol členom dvoch miestnych skupín: Dead Alcoholics With Boners a The Funbunnies.

V roku 1988 spolu s Johnom Popperom a Ericom Schenkmanom založili skupinu The Trucking Company, z ktorej onedlho Popper odišiel. Skupina sa neskôr premenovala na Spin Doctors.

Dňa 17. mája 1999, iba dva týždne pred vydaním albumu skupiny *Here Comes the Bride*, sa Barron zobudil neschopný rozprávať. Na turné sa ho síce snažil ako speváka zastúpiť Ivan Neville, ale zakrátko museli jeho zvyšok zrušiť.

Do septembra 2001 bola skupina Spin Doctors neaktívna.

Dňa 25. júla 2005 sa oženil s Laurou Benantiovou. O rok neskôr sa rozviedli. Neskôr si vzal herečku a speváčku Lindsay Nicole Chambersovú.

Diskografia
-----------

### Sólová kariéra

* *Shag* – 2001
* „We're All New Yorkers Now" – 2001 (9/11 memorial CD single)
* *Pancho and the Kid* – 2006
* *Songs from the Summer Sangria* – 2010 (Chris Barron and the Time Bandits)
* *Angels and One Armed Jugglers* – 2017

### Spin Doctors

* *Pocket Full of Kryptonite* (1991)
* *Turn It Upside Down* (1994)
* *You've Got to Believe in Something* (1996)
* *Here Comes the Bride* (1999)
* *Nice Talking to Me* (2005)
* *If the River Was Whiskey* (2013)

Referencie
----------

1. ↑   *Chris Barron | Biography & History* [online]. AllMusic, [cit. 2021-01-15]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Star-News - Vyhľadávanie v archíve Správ Google* [online]. news.google.com, [cit. 2021-01-15]. Dostupné online.
3. ↑  STAFF, MTV News. *Spin Doctors' Chris Barron Silenced By Paralyzed Vocal Cord* [online]. MTV News, [cit. 2021-01-15]. Dostupné online. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chris Barron na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5986 2669
* NK ČR: xx0194942
* VIAF: 87576162
Dočasná pamätná tabuľa Chrisa Gueffroya pri Reichstagu
**Chris Gueffroy** (\* 21. jún 1968, Pasewalk, Nemecko – † 6. február 1989, Berlín) bol posledný človek, ktorý bol zastrelený pri pokuse prekročiť hranice medzi východným a Západným Nemeckom cez Berlínsky múr. Nemal vtedy ani 21 rokov.

Spoločne so svojim priateľom Christianom Gaudianom sa pokúsil v noci z 5. na 6. februára 1989 prejsť z východného do Západného Berlína. Keď sa šplhali cez posledné zamrežované oplotenie, zbadala ich pohraničná stráž a spustila na nich paľbu. Gueffroy bol zasiahnutý do hrudníka desiatimi strelami a zomrel na hraničnej čiare. Jeho priateľ Gaudian bol ťažko zranený a bol odsúdený na tri roky do väzenia za pokus o ilegálne prekročenie hraníc. V septembri 1989 bol prepustený na kauciu a 17. októbra 1989 mu bolo dovolené odísť do Západného Berlína.

Štyria príslušníci pohraničnej stráže, ktorí sa podieľali na zavraždení Chrisa Gueffroya, získali vyznamenanie a odmenu 150 mariek. Po zjednotení Nemecka sa dostali pred súd. Dvaja z nich boli oslobodení a tretí dostal podmienečný trest. Posledný z nich, Ingo Heinrich, ktorý spôsobil Gueffroyovi smrteľné zranenia, bol najskôr odsúdený na tri a pol roka do väzenia. Po odvolaní na najvyšší súd mu bol trest znížený na dva roky podmienečne.

V roku 2000 boli obvinení zo smrti Gueffroya a ďalších dvoch mladých mužov funkcionári vládnej komunistickej Zjednotenej socialistickej strany Nemecka Siegfried Lorenz a Hans-Joachim Böhme. Boli však oslobodení vzhľadom na to, že súd nezískal dôkazy, že mohli byť schopní zrušiť príkaz na streľbu do osôb unikajúcich cez Berlínsky múr. Súd bol opäť obnovený v roku 2004 a tentoraz ich súd odsúdil na 15 mesiacov podmienečne. 

21. júna, v deň nedožitých 35. narodenín Chrisa Gueffroya bol v blízkosti miesta kde bol zavraždený umiestnený pamätník berlínskeho umelca Karla Biedermanna.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chris Gueffroy**

Externé odkazy
--------------

* Kurzportrait

Autoritné údaje: * GND: 1014621208
* VIAF: 175210612
Kódy **ISO 3166-2** pre Brazíliu identifikujú 26 štátov a federálný dištrikt. Prvá časť (BR) je medzinárodný kód pre Brazíliu, druhá časť spozostáva z dvoch písmen identifikujúcich štát.

Zoznam kódov
------------

**BR-AC** Acre (Rio Branco)
**BR-AL** Alagoas (Maceió)
**BR-AM** Amazonas (Manaus)
**BR-AP** Amapá (Macapá)
**BR-BA** Bahia (Salvador)
**BR-CE** Ceará (Fortaleza)
**BR-DF** Distrito Federal (Brasília)
**BR-ES** Espírito Santo (Vitória)
**BR-GO** Goiás (Goiânia)
**BR-MA** Maranhão (São Luís)
**BR-MG** Minas Gerais (Belo Horizonte)
**BR-MS** Mato Grosso do Sul (Campo Grande)
**BR-MT** Mato Grosso (Cuiabá)
**BR-PA** Pará (Belém do Pará)
**BR-PB** Paraíba (João Pessoa)
**BR-PE** Pernambuco (Recife)
**BR-PI** Piauí (Teresina)
**BR-PR** Paraná (Curitiba)
**BR-RJ** Rio de Janeiro (Rio de Janeiro)
**BR-RN** Rio Grande do Norte (Natal)
**BR-RO** Rondônia (Porto Velho)
**BR-RR** Roraima (Boa Vista)
**BR-RS** Rio Grande do Sul (Porto Alegre)
**BR-SC** Santa Catarina (Florianópolis)
**BR-SE** Sergipe (Aracaju)
**BR-SP** São Paulo (São Paulo)
**BR-TO** Tocantins (Palmas)

Pozri aj
--------

* ISO 3166-2, zoznam kódov územno správnych celkov všetkých krajín.
* ISO 3166-1, zoznam kódov všetkých krajín, používaných súčasne ako ich doménové mená na internete.