**Hviezdny atlas** je variantom tradičného geografického atlasu, ktorý zobrazuje permanentné a polo-permanentné polohy vesmírnych objektov, napríklad hviezd, súhvezdí, hmlovín, hviezdokóp a galaxií.

Je to systematicky usporiadaný súbor hviezdnych máp. Z historických diel je známa *Uranometria* od J. Bayera (1603), v ktorom sú najjasnejšie hviezdy súhvezdí označené gréckymi písmenami, a hviezdny atlas J. Flamsteeda. Hviezdne atlasy alebo mapy boli zostrojené k mnohým katalógom hviezd, napr. ku katalógu *Bonner Durchmusterung* bol v rokoch 1857 – 1863 vydaný *Atlas des nördlichen gestirnten Himmels*, ekvinokcium 1855,0, od F. W. A. Argelandera. Má 40 listov s rozmermi 45 cm x 65 cm, s mierkou 1° = 20 mm. Obsahuje hviezdy do 9. magnitúdy. Tretie vydanie vyšlo roku 1954 v Bonne. Podobné mapy boli vydané aj ku katalógu *Córdoba Durchmusterung*. Fotografickou mapou oblohy je *Carte du Ciel*, ktorú začali robiť na podnet Parížskeho medzinárodného astrografického kongresu roku 1887 pracovníci hvezdární celého sveta. Snímky sa robili astrografickým refraktorom rovnakého typu (priemer objektívu 33 cm, ohnisková vzdialenosť 344 cm); mierka na snímkach 1 mm = 1'. *Franklinova-Adamsova mapa* zobrazuje celú oblohu na 206 listoch s rozmermi 18° x 18°, s mierkou 20 mm = 1°; obsahuje hviezdy do 15.-17. magnitúdy. *Harvardský atlas* siaha do 11. magnitúdy, rozmery listov 30° x 30°, s mierkou 5 mm = 1°. Najväčším hviezdnym atlasom súčasnosti je *Palomar Sky Atlas* od Mount Palomar Sky Survey. Mapy tohto hviezdneho atlasu sú negatívne kópie snímok, ktoré sa robili veľkým mountpalomarským Schmidtovým teleskopom (zrkadlo s priemerom 183 cm a ohniskovou vzdialenosťou 302 cm). Zhotovilo sa 2 x 935 snímok, ktoré pokrývajú celú oblohu od deklinácie -30° až do +90°. Použili sa fotografické platne s rozmerom 35,6 cm x 35,6 cm (každá zobrazuje asi 36 štvorcových stupňov oblohy). Každá snímka sa pritom zhotovila 2 razy, v červenej a modrej oblasti spektra. Obsahuje objekty asi do 20. magnitúdy. V súčasnosti sa dopĺňajú oblasti až k južnému pólu (európske observatórium v Čile a hvezdáreň v Austrálii – Siding Spring). *Atlas Coeli Skalnaté Pleso 1950.0* od Bečvářa (3. vydanie roku 1963) obsahuje 16 máp, 35 000 objektov, hviezdy do 7,75. magnitúdy. Mapy majú rozmery 42 x 59 cm, s mierkou 7 mm = 1°. Mierku 20 mm = 1° majú 3 ďalšie Bečvářove hviezdne atlasy: *Atlas Eclipticalis* 1950.0 z roku 1959, *Atlas Borealis* (okolie severného pólu) a *Atlas Australis* (okolie južného pólu), ktoré obsahujú všetky hviezdy s dovtedy známymi presnými polohami, rozlíšené farbami podľa základných spektrálnych typov (pozri spektrálna klasifikácia). Na osobitné ciele sa robia hviezdne atlasy, ktoré zachycujú iba časť oblohy. Napr. na hľadanie a identifikáciu planétok slúžia hviezdne atlasy z okolia ekliptiky (*Karten der Ekliptik* od M. Wolfa a J. Palisu alebo Bečvářov *Atlas Eclipticalis*, ktoré zachycujú hviezdy v páse ±30° okolo ekliptiky, vhodné na nadväzovanie pozičných meraní). Rozšírením Bečvářových hviezdnych atlasov je *Sky Atlas 2000.0* vydaný roku 1983 v Cambridgei (USA) pre hviezdy do 8,0. magnitúdy a ekvinokcium 2000,0. Má 26 listov, jeho autorom je W. Tirion.

Historické hviezde atlasy
-------------------------

* Poeticon astronomicon
* Uranometria

Moderné hviezdne atlasy
-----------------------

* Atlas Coeli Skalnaté Pleso 1950.0
* SkyAtlas 2000.0
* Uranometria 2000.0
* Millennium Star Atlas
* Pocket Sky Atlas
* Deep Sky Reiseatlas

Pozri aj
--------

* Planetárium (budova)

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

* The Mag-7 Star Atlas Project
* Historické hviezdne atlasy na webe

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*