recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hradec** je miestna časť mesta Prievidza v rámci mestskej časti Prievidza V. Štvrte.

Dejiny
------

Prvé osídlenie lokality sa datuje do mladšej doby kamennej, obdobia tzv. lengyelskej kultúry (3900 – 2900 pred Kr.), z ktorého pochádza veľmi dobre zachovalý nález niekoľkých kamenných nástrojov. Ďalšie osídlenie územia Hradca bolo keltské a dácke, ktoré vystriedalo v 6. – 8. storočí slovanské. Slovanské hradisko bolo postavené na blízkom kopci Hrádok a zrejme využívalo pôvodné časti valu keltského opevnenia. Hradisko však plnilo len funkciu strážneho bodu, keďže sa priamo v priestore opevnenia nenašli pozostatky budov.

Pôvodná samostatná obec, resp. osada patrila bojnickému panstvu. Prvá písomná zmienka je z roku 1433. Z roku 1723 pochádza pečatidlo ktoré má neidentifikovaný znak a v spodnej časti nápis „Oszada Hradecz". Podľa sčítania z roku 1869 mala obec 30 rodín t. j. viac ako 350 obyvateľov. Od 14. júna 1964 patrí pod Prievidzu ako mestská časť štvrte spolu s Malou Lehôtkou. V súčasnosti má Hradec okolo 749 obyvateľov (31. 12. 2018).

Rodáci
------

* Gašpar Drost (1805 – 1873) – učiteľ, organista v Chrenovci, tvorca zbierky kolied, študoval na piaristickej škole v Prievidzi
* Štefan Drozd (1907 – 1979) – literárny historik, cirkevný hodnostár

Zdroj
-----

* prievidza.sk
* prievidza.sk - *Návrh na určenie volebných obvodov a počtu poslancov, ktorý sa v nich volí, pre voľby do orgánov samosprávy obcí v roku 2018*

| * z
* d
* u
Mestské časti Prievidze (5) |
| --- |
| 
* Prievidza I. Staré Mesto
* Prievidza II. Píly
* Prievidza III. Necpaly
* Prievidza IV. Kopanice
* Prievidza V. Štvrte

 |

Súradnice: 48°45′47″S 18°41′06″V﻿ / ﻿48,762991°S 18,68504°V﻿ / 48.762991; 18.68504
**Indigo a štyridsať zbojníkov** (nem. *Indigo und die vierzig Räuber*, v neskoršej verzii *Königin Indigo* a *Tausend und eine Nacht*) je prvá opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéru mala 10. februára 1871 v Theater an der Wien vo Viedni. Libreto napísal riaditeľ divadla, Maximilián Steiner, ktorý na písanie prizval mnohých pomocníkov. Výsledok bol veľmi slabý a chaotický. Napriek tomu opereta mala úspech vďaka typicky Straussovským melódiám. Po úspechu vo Viedni sa opereta dostala aj do zahraničných divadiel. Libretto sa pokúsili poopraviť už pri premiére v Paríži v roku 1875, a neskôr vo Viedni v roku 1877, keď uviedli operetu pod novým menom *Kráľovná Indigo* (nem. *Königin Indigo*, libreto prepracoval Josef Braun). Konečnej podoby a kvalitnejšieho libreta sa však opereta dočkala až v roku 1906, keď na návrh Gábora Steina (syna pôvodného libretistu), ho prepracovali Leo Stein a Karl Lindau. Staronová opereta bola uvedená pod menom *Tisíc a jedna Noc* (*Tausend und eine Nacht*).

Opereta má pôsobivú a dynamickú predohru. Dodnes sa najviac hrá intermezo prvého dejstva jej poslednej verzie (*Tausend und eine Nacht – intermezzo*), ako orchestrálna skladba. Je príjemné, jemné, pre Straussa možno trochu netypické, s mierne exoticko-rozprávkovým nádychom.

Obsah (*Indigo a štyridsať zbojníkov* - pôvodná verzia z roku 1871)
-------------------------------------------------------------------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Fantaska, mladá viedenská dievčina stroskotá. Na brehu ju chytia a predajú sultánovi Indigovi. Ten sa do nej zaľúbi, ale ona jeho lásku odmieta, mimo iného aj preto, že má vo Viedni snúbenca. Jej snúbenec za ňou príde na sultánov dvor, votrie sa do priazne jeho žien v háreme a potom Fantasku vyslobodí s pomocou 40 zbojníkov.

Obsah (*Tisíc a jedna Noc* - verzia z roku 1906)
------------------------------------------------

Sultán Suleiman sa zaľúbi do Európanky Leily a chce ju odviesť do svojej krajiny. Leila mu povie, že pôjde s ním iba ak sa vzdá svojho háremu a nebude mať iné ženy. Suleiman sa vracia s dôverníkom Eddinom, ktorý má previesť potrebné reformy. Leile po čase odcestuje za Suleimanom so svojím strýkom Ormutzom. Stretáva kalifa, ktorému rozpráva rozprávku. Kalifove ženy sa spiknú proti nemu. Prichádza Suleiman a stretáva Leilu. Nemôžu však ostať spolu, lebo sa medzitým vydala za rybára Mossu, pretože ten sa na Suleimana veľmi podobá. Eddin sa rozhodne Suleimana a Mossu vymeniť, aby reformy prebiehali ľahšie. Mossuovi sa nová rola zapáči, rovnako aj mnohoženstvo. Dlho sa však neteší, lebo vypuknú nepokoje s kalifmi a musí z dvora utiecť späť do svojho domu. Tam ho prenasledujú kalifovia a nájdu tam aj Leilu so Suleimanom. Leila musí identifikovať pravého sultána. Rozhodne sa za lásku obetovať nehodného manžela a za sultána označí Mossu. Suleiman a Leila si padnú do náručia.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* Indigo und die 40 Räuber im Operetten Lexikon
**Johann Wilhelm Meigen** (\* 3. máj 1764, Solingen, Nemecko - † 11. júl 1845, Stolberg, Nemecko) - bol nemecký entomológ, ktorý sa zaoberal hlavne motýľmi (Lepidoptera) a dvojkrídlovcami (Diptera).

Biografia
---------

Johann Wilhelm Meigen sa narodil ako piate z ôsmich detí dňa 3. mája roku 1764 v nemeckom Solingene, v nie práve ideálnych ekonomických pomeroch rodiny. Prvé vzdelanie získal v matematike a najmä vo francúzštine. V roku 1784 odchádza k obchodníkovi Pelzerovi na štúdium do nemeckého mesta Aachen. Na jeseň v roku 1786 zomrel organista v Solingene a Meigenovi bolo ponúknuté jeho miesto, ako i možnosť vyučovať francúzsky jazyk. Využil toto zamestnanie, ktoré mu okrem iného zabezpečilo, aby bol so svojou rodinou.
V rokoch 1822 až 1823 vydáva Meigen sériu astronomických kariet, ako: "Der gestirnte Himmel oder Beschreibung aller in Europa sichtbaren Sternbilder", v podobe atlasu zo 16-timi tabuľami a jednou pomocnou knížkou. Zomrel v mesta Stolberg dňa 11. júla roku 1845.

Entomologické aktivity
----------------------

Johann Wilhelm Meigen sa už od mladosti zaujímal o štúdium prírodných vied a už ako desaťročný sa začal venovať zbieraniu motýľov. V Aachene u Pelzera sa zoznámil s jeho bratrancom Johannom Matthiasom (1759 - 1818), ktorý bol vášnivý prírodovedec a zaoberal sa zberom hmyzu hlavne motýľov. Počas svojho života sa venoval štúdiu dvojkrídlovcov (Diptera), ale i iným skupinám hmyzu.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Förster, J. A.: 1974, On the life and influence of J. W. Meigen. *Mosquito Systematics*, 6(2): p. 79 - 88.

Webové stránky
--------------

* „Systematische Beschreibung der bekannten europäischen zweiflügeligen Insekten", Bd. 6, 1830 (PDF; 24,83 MB)
* „Systematische Beschreibung der bekannten europäischen zweiflügeligen Insekten", Bd. 7, 1838 (PDF; 23,88 MB)

Autoritné údaje: * GND: 100307698
* ISNI: 0000 0001 1027 1259
* LCCN: n86815877
* NK ČR: nlk20010098537
* VIAF: 54491160
* WorldCat: lccn-n86815877
**Johann Joachim Winckelmann** (\* 9. december 1717, Stendal, Nemecko – † 8. jún 1768, Terst, Taliansko) bol nemecký archeológ, znalec antického umenia, zakladateľ teórie klasicizmu. Autor prvej veľkej syntézy dejín výtvarného umenia.

Vývin umenia je podmienený prírodnými faktormi (podnebím), ako aj spoločenskými faktormi (napr. vplyvom štátneho zriadenia) a nimi vyvolaného spôsobu myslenia.

Starogrécke umenie stelesňuje vznešenú prostotu a pokojnú majestátnosť; zrodilo sa v slobode a je estetickým ideálom hodným nasledovania. O gréckom umení tiež tvrdil: *"Študovať dejiny gréckeho umenia znamená študovať dejiny umenia celého ľudstva."* Winckelmannova teória o úrovni tohto umenia, ktoré bolo dlhodobo aj jediným známym umením, však mala za následok, že umenie dovtedy nepoznaných kultúr ako Egypta či Orientu boli dlhodobo pokladané za nižšie a barbarské.

Referencie
----------

1. ↑  Pijoan, José: Dejiny umenia 2. Ikar, Bratislava 2008. s. 7. ISBN 80-7118-654-6

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johann Joachim Winckelmann**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 148853
* BnF: 120260458
* GND: 118633600
* ISNI: 0000 0001 2280 9108
* LCCN: n50015795
* NK ČR: jn20000720330
* ULAN: 500021722
* VIAF: 64019631
* WorldCat: lccn-n50015795
**Zetor 25** (skrátený názov **Z-25**) bol traktor vyrábaný spoločnosťou Zetor. 

Produkcia tohto typu traktora sa začala v roku 1946, pričom veľmi rýchlo si získal dominantné postavenie na Československom trhu. V roku 1947 už bol exportovaný do Dánska, Holandska, Nemecka aj Škandinávie. Do konca roka 1947 vyprodukovali 3406 kusov, čo bolo 60% traktorov vo vtedajšom Československu. Traktory Z 25 A (orebný) a K (kultivačný) boli vybavené výkonnejším dvojvalcovým motorom. Prevodovka Z 25 mala 6 (alebo 5) rýchlostí vpred a 2 vzad.

Z 25 mal vo výbave vývodový hriadeľ a na prianie remenicu pre pohon poľnohospodárskych strojov. Náradie v zadnom trojbodovom závese bolo ovládané hydraulickým systémom traktora. V roku 1961 bol tento typ nahradený modelmi zo série UR1 Zetor 2011/2023.

Verzie
------

* Zetor 25 - všeobecný univerzálny
* Zetor 25K - kultivačný
* Zetor 25 A - orebný
* Zetor 25 T

Zdroje
------

* Andert A. Macháček F.: *Využití traktorů Zetor 25, Z-25 A \* Z-25 K v zemědělství*. Státní zemědělské nakladatelství, Praha 1958.
**Johannes Adolf Wislicenus** (\* 24. jún 1835 – † 5. december 1902) bol nemecký chemik. Štúdium začal na Univerzite v Halle odbor chémia a matematika. Neskôr emigroval do USA, kde spolupracoval s chemikom Ebenom Horsfordom na Hardvarskej univerzite. V roku 1856 sa vrátil späť do Nemecka, kde bol do roku 1859 asistentom na Univerzite v Halle. V roku 1860 spromoval a usadil sa v Zürichu, kde do roku 1872 pracoval na miestnej univerzite v rôznych pracovných zaradeniach. Od roku 1872 bol profesorom na univerzite vo Würzburgu a od roku 1882 pracoval na univerzite v Lipsku ako nástupca Hermanna Kolkbeho.

Wislicenusove práce boli hlavne v oblasti organickej chémii. Je slávny hlavne pre svoje štúdie v oblasti stereochémie. Ako prvý použil termín geometrická izoméria na vysvetlenie fenoménu dvoch substancií, ktoré mali rozličné fyzikálne vlastnosti, ale rovnakú chemickú štruktúru. Jeho priekupnícka práca viedla ku skúmaniu stereoizomérie a priestorovému usporiadaniu atómov v molekule.

V roku 1898 získal Davyho medailu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Adolf Wislicenus**

Autoritné údaje: * GND: 117413054
* ISNI: 0000 0000 8269 9863
* NK ČR: xx0202785
* VIAF: 77092870
**František Nedeljak** (\* 13. január 1904, Prievidza – † 24. august 1974, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a prírodovedec.

Životopis
---------

Učiteľ na rôznych miestach Slovenska (od roku 1931), stredoškolský profesor na JSŠ v Banskej Bystrici, odborný asistent Vysokej školy pedagogickej v Banskej Bystrici (od roku 1954), založil Katedru biológie a biologické laboratórium, neskôr ved. Katedry biológie a chémie VŠP v Banskej Bystrici. Aktívne sa podieľal na zriadení diaľkového štúdia na VŠP v Banskej Bystrici a bol jeho prodekanom. Pracoval ako okresný konzervátor prírodných pamiatok a predseda Krajského prírod ovedeckého kabinetu v Banskej Bystrici. Externe vyučoval na SZŠ v Banskej Bystrici. Publikoval prácu Drobné cicavce Badínskeho pralesa. Recenzent učebníc biológie pre zákl. a stredné školy. Vzorný učiteľ a nositeľ viacerých vyznamení.Vnučka Františka Nedeljaka je slovenská herečka Barbara Nedeljaková.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Zem-pretínajúce planétky (ECA)** sú planétky, ktoré sa môžu v budúcnosti dostať veľmi blízko k Zemi. Táto skupina je odlišná od skupiny Zem križujúcich planétok, ktoré majú afélium väčšie ako afélium Zeme a perihélium menšie ako perihélium Zeme. Precíznejšou definíciou Zem-pretínajúcej planétky je "ktorej pretínajúca časť obežnej dráhy sa kríži s dopadajúcou časťou obežnej dráhy Zeme, čoho výsledkom sú sekulárne (dlhotrvajúce) gravitačné poruchy.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústavaPortál vedy o Zemi |

* 2004 HR56
* Zem križujúce planétky

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
**Johannes Hermann Zukertort** (\* 7. september 1842 Lublin, Poľsko – † 20. jún 1888, Londýn) bol šachista nemecko-poľsko-židovského pôvodu.

Zukertort bol jedným z hlavných predstaviteľov *šachového romantizmu*, ktorý dominoval šachu 19. storočia. Bol hráčom agresívneho, útočného štýlu, jeden z najlepších v 70. a 80. rokoch 19. storočia. Pôsobil ako šachový novinár.

Život
-----

Zukertort bol syn nemeckého evanjelického kňaza a poľskej grófky. Mladé roky prežil vo Wrocławi, kde vyštudoval medicínu. Ovládal 12 jazykov.

Šachová kariéra
---------------

Vo Wrocławi sa Zukertort zoznámil s Adolfom Anderssenom, ktorého v tom čase považovali za najlepšieho šachistu sveta a stal sa jeho žiakom. V roku 1873 sa usadil v Londýne, zanechal povolanie lekára a stal sa šachovým profesionálom.

Prvý Zukertortov výsledok bol zápas s Anderssenom v roku 1864 vo Wrocławi, ktorý prehral 3:5, =1. V roku 1871 v Berlíne však Zukertort Anderssena porazil 5:2.

### Turnajové výsledky

Aachen 1868 4. Altona 1869 5. Barmen 1869 2. Londýn 1872 2. zápas so Steinitzom Londýn 1872 Zukertort vysoko prehral 1:7, =4, Londýn 1876 2. Lipsko 1877 2.-3. Paríž 1878 1. Berlín 1881 2.-3. Viedeň 1882 4.-5.

Na turnaji v Londýne v roku 1883 dosiahol Zukertort svoj najväčší úspech. Obsadil 1. miesto s náskokom 3 body pred Wilhelmom Steinitzom. Steinitz, ktorý bol vtedy považovaný za najlepčieho šachistu na svete, vyzval Zukertorta na zápas, ktorý mal byť prvým oficiálnym zápasom o titul majstra sveta.

Zápas o majstra sveta sa odohral v roku 1886 v USA. Zukertort mal výborný štart a ujal sa vedenia 4:1. V ďalšom priebehu sa však Steinitzov pozičný šach jasne presadil proti Zukertortovmu romantickému a konečný výsledok bol 10:5, =4 v prospech Steinitza. Zukertort sa po zápase sťažoval na nepriaznivé klimatické podmienky a oznámil, že pripraví odvetný zápas v Európe.

Po zápase hral Zukertort už len dva turnaje. Vo Frankfurte nad Mohanom 1887 bol až 14.-16. a v Londýne 1887 skončil 4.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Hermann Zukertort**

Autoritné údaje: * GND: 130429481
* ISNI: 0000 0001 0980 8995
* LCCN: no97049152
* VIAF: 65113685
* WorldCat: lccn-no97049152
Súradnice: 48°26′39″S 19°33′02″V﻿ / ﻿48,4441667°S 19,5505556°V﻿ / 48.4441667; 19.5505556

**Príbrežie Ružinej** je prírodná rezervácia s piatym (najvyšším) stupňom ochrany prírody v správe Štátnej ochrany prírody SR - CHKO Cerová vrchovina.

Nachádza sa v katastrálnych územiach obcí Divín a Ružiná v okrese Lučenec, v Banskobystrickom kraji. Prírodná rezervácia bola vyhlásené v roku 1997 na rozlohe 40,7767 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *ochrana významného hniezdneho a migračného biotopu vtáctva na strednom Slovensku s výskytom vzácnych druhov vodného vtáctva, obojživelníkov, fytofilných rýb a s trvalým výskytom vydry riečnej.* Vo vodách PR žijú tiež populácie veľkých lastúrnikov - korýtok maliarskych (*Unio pictorum*) a škľabiek riečnych (*Anodonta anatina*). V ostatnom období bol v PR a jej okolí zaznamenaný výskyt korytnačiek, zatiaľ však nebolo zistené, či ide o autochtónnu korytnačku močiarnu (*Emys orbicularis*), alebo ide o introdukované jedince, ktoré nezodpovední majitelia vypustili do prírody.

Referencie
----------

1. ↑  Príbrežie Ružinej. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Príbrežie Ružinej v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Príbrežie Ružinej na českej Wikipédii.*
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Zelienka* pozri *Zelienka (rozlišovacia stránka)*.
Súradnice: 48°36′04″S 17°09′52″V﻿ / ﻿48,6011111°S 17,1644444°V﻿ / 48.6011111; 17.1644444

**Zelienka** je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Lakšárska Nová Ves a mesta Šaštín-Stráže v okrese Senica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1980 a novelizované v roku 2011 na rozlohe 141,68 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 3. 4. a 5. stupeň ochrany. Nachádza sa v Chránenej krajinnej oblasti Záhorie.

Predmetom ochrany sú: *Biotopy európskeho významu: Dubovohrabovélesy panónske (91G0), Vlhko a kyslomilné brezovo-dubové lesy (9190), Rašeliniskové brezové lesíky (91D0), Prirodzené dystrofné stojaté vody (3160) a Prechodné rašeliniská a trasoviská (7140), biotopy národného významu: Kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy a Slatinné jelšové lesy, druhov európskeho významu a druhov národného významu.*

Referencie
----------

1. ↑  Zelienka. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Zelienka v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zelienka na českej Wikipédii.*
**František Mráz** (Fraňo) (\* 18. december 1835, Žilina - † 12. jún 1884, Užhorod) bol jazykovedec, pedagóg.

Rodina
------

* otec Jozef Mráz
* matka Anna rod. Kianičková
* manželka Anna rod. Košelová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Žiline, na seminári v Nitre, teológiu v Pešti a v Banskej Bystrici, klasickú filológiu a hudbu na univerzite v Prahe. Stredoškolský profesor na kat. gymnáziu v Banskej Bystrici (1862-1867) a od roku 1867 v Užhorode. Zaslúžil sa o poslovenčenie banskobystrického gymnázia, pre obvinenie a panslavizmu preložený do Užhorodu. Popri pedagogickej práci (vyučoval najmä slovenčinu, latinčinu a nemecký jazyk), venoval sa hudbe a spevu ale hlavne jazykovede. V roku 1864 vydal učebnicu slovenčiny, ktorá sa používala na stredných školách až do vydania Czambelovej Rukoväti. Vydal aj učebnicu maďarčiny, v rkp. ostala učebnica latinčiny. Mecén slovenských študentov, divadla v Liptovskom Mikuláši, spoluzakladateľ Matice slovenskej.

Dielo
-----

* Slovenská mluvnica pre gymnasia, reálky, praeparandie a vyššie oddelenia hlavných škôl, Viedeň roku 1864
* Úplná theoreticko-praktická mluvnica maďarského jazyka, Viedeň roku 1865

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5620 8901
* NK ČR: mzk2002156810
* SNK: 174887
* VIAF: 84530513
**Štefan Ťažký** (\* 24. november 1929, Čierny Balog - 26. júl 1983 Zvolen) bol hospodársky pracovník.

Rodina
------

* otec Anton Ťažký st. (1898-1991)
* brat Anton Ťažký ml. (1921-1992) a Ladislav Ťažký (1924-2011), sestra Antónia Ďurčíková, rod. Ťažká (1933-2018)

Životopis
---------

V rokoch 1949-1950 pracovník Poľnohosp. nákupného závodu v Banskej Bystrici, 1952-1956 Povereníctva obchodu, 1956-1957 Krajského výboru KSS, 1957-1958 ved. odboru obchodu KNV v Banskej Bystrici, 1958-1963 riaditeľ Združenia maloobch. podnikov v Banskej Bystrici, od 1963 riaditeľ n.p. Stredoslovenský mäsový priemysel (SsMP) vo Zvolene. Významnou mierou sa zaslúžil o rozvoj slovenského mäsového priemyslu. Člen pléna ÚV Odborového zväzu pracovníkov obchodu a člen Komisie pre potrav. priemysel pri SNR. Funkcionár okr. a krajských straníckych orgánov a spoločenských organizácií. Zomrel náhle po krátkej a ťažkej chorobe vo veku nedožitých 54 rokov.

Ocenenie
--------

* Roku 1969 vyznamenaný Za vynikajúcu prácu, 1979 Za zásluhy o výstavbu

Literatúra
----------

* *Encyklopédia Slovenska VI T-Ž*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1982. 853 s.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Prof. Dr. **František Kuska**, DrSc. (\* 15. január 1908, Liptovský Mikuláš – † 6. august 1994, Bratislava
) bol slovenský geodet, kartograf a pedagóg.

Životopis
---------

Študoval na ČVUT ukončil v roku 1933. V rokoch 1933 - 1946 pracoval vo vedúcich funkciách v štátnej zememeračskej službe, od roku 1947 bol pedagógom na SVŠT v Bratislave. Doktorát získal v roku 1946, od roku 1947 bol mimoriadnym profesorom, titul profesor získal v roku 1966. Vo vedeckej práci sa venoval problémom matematickej kartografie a vyššej geodézie (autor stereografickej pseudocylindrickej zobrazovacej metódy). Zaslúžil sa o rozvoj školstva, vychoval rad vedeckých a odborných pracovníkov z oblasti geodézie a kartografie.  

Autor prvých slovenských diel vyššej geodézie Kartometria (1956), Matematická kartografia (1964) a Vyššia geodézia (1974) a mnohých učebníc a vysokoškolských skript. spoluautor technických slovníkov. Člen domácich a zahraničných vedeckých komisií, rád a inštitúcií. V rokoch 1949 - 1950 dekan odboru Špeciálnych náuk SVŠT.

Referencie
----------

1. ↑    *egako.eu*. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Encyklopédia Slovenska III. Zväzok (K-M). Bratislava, VEDA - Vydavateľstvo SAV, 1979.

Externé odkazy
--------------

* Stavebná fakulta STU

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 0960 9099
* NK ČR: jx20050720053
* SNK: 146757
* VIAF: 25989023
Lucius Domitianus Aurelianus
**Lucius Domitianus Aurelianus** (\*9. september 214 alebo 215 – †september alebo október 275) bol v rokoch 270 – 275 rímskym cisárom. Bol druhým z úspešných cisárov-vojakov, ktorí pomohli udržať rímsku moc v druhej polovici 3. storočia.

Život
-----

Rímska ríša v roku 271, pred dobytím Palmýrskej a Galskej ríše cisárom Aurelianom
Narodil sa niekedy okolo roku 214 a stal sa jedným z významnejších predstaviteľov skupiny rímskych imperátorov známych pod prezývkou *vojnoví cisári*. Pochádzal z rímskej provincie Ilýria ležiacej na západnom Balkáne.

Jeho predchodca Marcus Aurelius Claudius alebo tiež Claudius Gótsky sa všemožne snažil ríšu udržať pokope a prinavrátiť jej niekdajšiu silu. Vojensky porazil dvoch vzdorocisárov v Gálii a Hispánii, podarilo sa mu tiež zastaviť postup Gótov. Skôr ako sa však stihol venovať iným záležitostiam, zahynul pravdepodobne na mor. Vládol len dva roky.

Aurelianus nastúpil na trón Rímskej ríše v roku 270. Krajina, ktorú takpovediac zdedil po svojich predchodcoch, bola v katastrofálnom stave. Nepriatelia zo všetkých strán útočili a prenikali hlboko na územie štátu, všade prekvitala korupcia a hospodárstvo bolo na samom dne. Rím bol doslova posiaty mestskou chudobou a hladujúcim ľudom. Hoci Aurelianus vládol len päť rokov, vyslúžil si honosný titul Obnoviteľ sveta – *Renovator mundi*. Takmer úplne obnovil hranice upadajúcej ríše. Aurelianus bol zásadový muž, výrazný politik, výborný vojak a vojvodca, a práve takého panovníka Rím potreboval. Vyhnal Gótov z Panónie a Alamanov z Itálie. Bojoval proti zločincom a korupcii a zaviedol denné prídely chleba namiesto dovtedajších mesačných prídelov obilia. Samotný Rím obkolesil vysokými hradbami, ktoré mali zabezpečiť mestu bezpečnosť. V roku 275 sa vybral na čele vojska na východ aby tu zakročil proti Peržanom. Ešte pred samotným bojom však zahynul rovnako ako jeho predchodcovia(a aj budúcich pár cisárov)- dýkou sprisahancou. Rím tak opäť prišiel o jedného z mála dobrých cisárov tejto neutešenej doby. Nového veľkého cisára sa Rimania dočkali až v osobe Diokleciána o deväť rokov neskôr (r. 284).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aurelianus**

Autoritné údaje: * BnF: 12318705r
* GND: 11865117X
* ISNI: 0000 0001 2140 570X
* LCCN: nr93015014
* NK ČR: jn20021107001
* VIAF: 77109448
* WorldCat: lccn-nr93015014
**František Mrázik** (\* 12. apríl 1914, Žilina, Rakúsko-Uhorsko – † 22. september 2001, Poprad, Slovensko) bol slovenský horolezec, horský vodca, funkcionár horskej služby, znalec Vysokých Tatier.

Životopis
---------

Vyrástol v rodine železničiara so šiestimi súrodencami. Vyštudoval obchodnú akadémiu. Zamestnal sa v Sporiteľni a neskôr v podniku Slovena v Žiline. Tú sa spoznal s jedným zo zakladateľov horolezeckého spolku JAMES Mikulášom Mlynarčíkom. Pravdepodobne práve on ho ovplyvnil a priviedol do hôr. V roku 1951 sa zamestnal v podniku Tatranské chaty v Tatranskej Lomnici. Mal dostatok príležitostí, aby sa začal venovať horolezectvu a lyžovanie. Nové skúsenosti mu pomohli začleniť sa medzi dobrovoľných členov Tatranskej horskej služby. V roku 1952 ho prijali za profesionálneho záchrancu a od roku 1954 bol náčelníkom Tatranskej horskej služby. V rokoch 1956 – 1976 bol náčelníkom Horskej služby Československého zväzu telesnej výchovy na Slovensku. Od roku 1968 predsedal Rade celoštátnej horskej služby bývalej Československej socialistickej republiky, od roku 1978 bol jej čestným predsedom.

Zaslúžil sa o vznik Strediska lavínovej prevencie v Jasnej a bol pri začlenení Horskej služby na Slovensku v roku 1968 do medzinárodnej organizácie horských služieb IKAR. Poľskí dobrovoľní horskí záchranári (GOPR) ho poctili čestným členstvom v ich organizácii. Na Slovensku ho ocenili mnohými vyznamenaniami Horskej služby a zlatým odznakom JAMES. V roku 1997 mu poľský prezident Aleksander Kwaśniewski udelil vyznamenanie *Oficiersky kríž* za rozvoj poľsko-slovenskej spolupráce.

### Horolezecké aktivity

Bol horským vodcom I. triedy. Na Gerlachovskom štíte bol s klientmi viac ako stokrát. Bol členom horolezeckých expedícií na Pirin, v Alpách, na Kaukaze a v roku 1969 himalájskej expedície na Nanga Parbat.

### Publikačná činnosť

Bol autorom stoviek článkov v slovenských i českých masmédiách. Vydal knižku *Priekopníci horskej služby na Slovensku* (1993), bol autorom knižky *Strechy nad oblakmi* (o histórii horských chát vo Vysokých Tatrách), ktorá vyšla v roku (1998). V roku 1998 mu redakcia *Tatranského dvojtýženníka*, na základe ankety čitateľov, pri príležitosti jeho 85 narodenín, udelila titul „Človek Tatier 1998". František Mrázik je pochovaný na cintoríne v Novom Smokovci.

Referencie
----------

1. ↑  Tatranský dvojtýždenník, In. Bohuš, Ivan ml.: Hore zdar! K stému výročiu narodenia Ferka Mrázika
2. ↑  Časopis Vysoké Tatry, In. Bohuš, Ivan: Obdivovali, skúmali a chránili, roč. XLIV, čísl. 1/2005, s.24

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7919 0433
* NK ČR: jx20100524012
* VIAF: 121299966
Téganon
**Téganon** alebo **Tagénon** (starogr. *τήγανον, ταγηνον* – *téganon, tagénon*) je typ starogréckej keramickej nádoby.

Téganon bola plytšia okrúhla hlinená alebo kovová panvica (väčšinou bez pokrievky), v ktorej sa priamo nad ohňom zrejme vyprážali morské plody (ryby, chobotnice atď.) s malým množstvom oleja (alebo bez oleja). Je tiež možné, že sa pokrm v tejto panvici skôr dusil vo vlastnej šťave (osolený pustil šťavu) Táto hypotéza je podporovaná mnohými písomnými zdrojmi gréckych autorov o použitej vode pri tepelnom spracovaní pokrmov. Niekedy sa používal ako servírovací podnos.

Lákavá vôňa pripravovaných rýb v starogréckych komickým divadelných scénach prinášala nedočkavcom zmiešanú bolesť a potešenie z priameho jedenia zo syčiacej panvice.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Andrew Dalby. *Food in the Ancient World from A to Z*. Hoboken : Routledge, 2013. ISBN 978-11-3595-422-2. S. 102.
2. ↑  Apicius. *Apicius*. Totnes : Prospect, 2006. ISBN 978-19-0301-813-2. S. 191.
3. ↑  Athénaios, *Deipnosofistai*, 107a - 108d.
4. ↑   *Eos*. Lwów : nakładem Towarzystwa Filologicznego, 1894. S. 63.
5. 1 2  Bagordo, Andreas. *Leukon - Xenophilos*. Heidelberg : Verlag Antike, 2014. ISBN 978-39-3803-269-5. S. 155.
6. ↑  Aristofanes, *Hippeis*, 929.

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
Аkademik Dr. h. c. prof. RNDr. PhDr. **Igor Hrušovský**, DrSc. (\* 14. apríl 1907, Bánovce nad Bebravou – † 18. júl 1978, Bratislava) bol slovenský filozof, hlavný redaktor Antológie z diel filozofov, profesor a rektor Univerzity Komenského.

Bol členom združenia Vedecká syntéza (1937 – 1940). Po druhej svetovej vojne sa Hrušovský venoval výskumu vedeckého poznania, jazyka vedy, výstavby vedeckých teórií,... Od konca 40. rokov sa prikláňal k dobovo zjednodušenej podobe marxistickej filozofie, ktorej zjednodušenosť však postupne (najmä od 60. rokov) začal podrobovať kritike a prispieval k znovuoživeniu nedogmatických prístupov vo filozofii a prichádzal s novými témami (kultúra, umenie) a metódami riešenia filozofických problémov (štruktúrno-systémová analýza). Hrušovský je najvýznamnejším predstaviteľom bratislavskej filozofickej a metodologickej školy (učiteľom V. Filkorna, A. Rišku, V. Černíka, P. Cmoreja, J. Viceníka a ď.), vyrastajúcej z tradície založenej Vedeckou syntézou a kriticky nadväzujúcej na odkaz Viedenského krúžku, štrukturalizmu, marxizmu a u niektorých (Stály seminár Integrácia) aj na fenomenológiu.

Bibliografia
------------

* Teória vedy, 1941
* Vývin vedeckého myslenia, 1942
* Francis Bacon, 1945
* Engels ako filozof, 1946
* Problémy noetiky, 1948
* Dialektika spoločenského vývinu, 1949
* Filozofia v dejinách triednych zápasov, 1952
* (ako iniciátor a spoluautor) Kapitoly z dejín slovenskej filozofie, 1956
* (ako iniciátor a spoluautor) Prehľad dejín slovenskej filozofie, 1956
* Tri iniciatívy v dejinách filozofie, 1956
* Problémy, portréty, retrospektívy, 1965
* Strukturation und Apperzeption des Konkreten, 1966
* Problémy filozofie, 1970
* Dialektika bytia a kultúry, 1974
* (ako spoluautor a hlavný redaktor) Antológia z diel svetových filozofov, I-X, 1966 – 1977

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 135992923
* ISNI: 0000 0000 6130 2935
* LCCN: n81093725
* NK ČR: jn20000603048
* SNK: 171976
* VIAF: 2880805
* WorldCat: lccn-n81093725
**David „Dave" Gahan** (\* 9. máj 1962, Epping, Essex, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je hlavný spevák anglickej elektronickej skupiny Depeche Mode.

Životopis
---------

Narodil sa v roku 1962 v anglickom Eppingu ako druhé dieťa v robotníckej rodine. Jeho otec, vodič autobusu, však už pol roka potom rodinu opustil. Matka Sylvia sa neskôr vydala za Jacka Gahana. Mala s ním ďalších dvoch synov. Až potom, ako jeho nevlastný otec zomrel, sa Dave dozvedel pravdu o svojom skutočnom otcovi a táto správa ho silno zasiahla.
Problematická rodinná situácia sa podpísala aj na Gahanovom dospievaní, počas ktorého sa niekoľkokrát ocitol za mrežami. Odišiel zo školy a vyskúšal rôzne zamestnania, ale nikde dlho nevydržal. Bol fanúšikom punku, Davida Bowieho a The Damned.

Voľný čas s obľubou trávil v baroch a v hudobných kluboch. V tomto období začína sám hrať a spievať. Pri jednom takom vystúpení (spieval "Heroes" od Davida Bowieho) si ho v roku 1980 všimol Vince Clarke a zlákal ho do svojej skupiny Composition of Sound, kde pôsobil spolu s Martinom Gorem a Andrewom Fletcherom. Dave bol všade stredom pozornosti, stýkal sa a poznal sa s množstvom ľudí, ktorí mohli v tej dobe kapele pomôcť dopredu.

Bol to práve on, kto vymyslel názov Depeche Mode. Raz listoval francúzskym magazínom Dépêche-mode, ktorý mu dodal inšpiráciu, a ktorý môžeme preložiť ako „módne aktuality", alebo doslova ako „depeše módnych správ".

Jeho osobný život však postupne začali narúšať drogy. V roku 1990 sa odsťahoval do USA, kde však drogám prepadol úplne. Depresie a zbesilý životný štýl vyústili v neúspešný pokus o samovraždu v roku 1995, kedy si podrezal žily a skončil v nemocnici. V máji 1996 sa na hotelovej izbe v Los Angeles predávkoval zmesou kokaínu a heroínu a bol dokonca dve minúty klinicky mŕtvy. Po resuscitácii a následnom prepustení z nemocnice bol navyše obvinený za držanie drog a súd mu nariadil liečbu. Potom zmenil svoj životný štýl a prestal brať drogy. Začal sa tiež viac angažovať v skupine: začal písať vlastné texty, rozbehol tiež sólové projekty. Roku 2009 mu bol diagnostikovaný nádor v močovom mechúre. Podstúpil niekoľko operácií, nádor bol nakoniec úspešne odstránený.

Osobný život
------------

V auguste 1985 sa Gahan oženil s dlhoročnou priateľkou Joanne a v roku 1987 sa im narodil syn Jack. V roku 1990 sa rozviedli a v roku 1992 sa oženil s Teresou Conroy, s ktorou sa rozviedol v 1996. Roku 1999 sa oženil s Jennifer Sklias. 29.7.1999 sa im narodila dcéra Stella Rose. Medzi jeho obľúbených interpretov patrí okrem vyššie spomenutých napríklad Led Zeppelin, Jane's Addiction, Nirvana, alebo The Rolling Stones.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **David Gahan**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku David Gahan na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14524126x
* GND: 135323282
* ISNI: 0000 0001 1476 3197
* LCCN: no2004097439
* NK ČR: ola2002152005
* VIAF: 84964375
* WorldCat: lccn-no2004097439
**Igor Daxner** (*de Tótzabar*; \* 26. september 1893, Tisovec – † 18. apríl 1960, Bratislava) bol slovenský právnik, sudca a protifašistický bojovník zemianskeho pôvodu.

Rodina
------

* otec Ivan Daxner (*de Tótzabar*)
* matka Ľudmila rod. Jesenská
* manželka Klaudia rod. Rusanová
* brat (mladší) Cyril Daxner (*de Tótzabar*)
* brat (starší) Vladimír Daxner (*de Tótzabar*)

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Tisovci, do roku 1929 študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, JUDr. Pracovník hlavného súdu v Bratislave, generálnej prokuratúry v Brne, vrchný radca Najvyššieho súdu v Brne, Bratislave a v Prahe. Počas 1. svetovej vojny sa dostal do ruského zajatia. Pridal sa k česko-slovenským legionárom, kde pôsobil ako komisár. Účastník protifašistického odboja a SNP. Počas SNP príslušník 1. česko-slovenskej armády na Slovensku, do októbra 1944 v hodnosti major vedúci politickopropagačného oddelenia jej Veliteľstva v Banskej Bystrici. Zodpovedný za vydávanie armádneho denníka *Bojovník*. Po prechode SNP do hôr spravodajský dôstojník, od apríla 1945 príslušník 1. česko-slovenského armádneho zboru v ZSSR. Po oslobodení ako predseda retribučného Národného súdu viedol 1946 – 1947 proces proti exponentom Slovenského štátu. Je zodpovedný za desiatky vynesených trestov smrti a stovky odsúdených na dlhé roky v komunistických žalároch.[chýba zdroj] Igor Daxner sa zastrelil služobnou zbraňou na 13. výročie popravy Jozefa Tisa.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. triedy; Čs. vojnovým krížom 1939

Dielo
-----

* *Ľudáctvo pred Národným súdom* 1945 – 1947, Bratislava 1961

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Pozri aj
--------

* Proces s Jozefom Tisom, Alexandrom Machom a Ferdinandom Ďurčanským

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 83 - evanjelická cirkev v Tisovci; pokrstený ako Igor Michail Daxner
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 1790 7785
* Légie 100: 19114
* NK ČR: uk2014827822
* SNK: 152641
* VIAF: 8371517
**Igor** bol vládca Kyjevskej Rusi v rokoch 912- 945.

Pôvod
-----

Roku 912 sa stal vládcom Kyjeva **Igor**, ktorý bol podľa niektorých letopisov synom varjagského vládcu Novgorodu Rurika. Niektorí historici sa však domnievajú, že varjagská vláda v Kyjeve po odchode Olega na sever skončila a v osobe Igora sa dostala k moci nová slovanská dynastia. Tomu odporuje fakt, že Igor je obdobou škandinávskeho mena Ingvar. Igor však mohol byť potomkom Varjaga a slovanskej ženy. V každom prípade sa panovnícky rod, ktorý založil, označuje ako Rurikovci (na Rusi vládli do roku 1597, posledným vládnucim príslušníkom rodu bol cár Fiodor.)

Život
-----

Rovnako ako jeho predchodca zaútočil Igor dvakrát proti Konštantínopolu. Roku 941 išlo o obyčajný nájazd nepočetnej kniežacej družiny, počas ktorého boli ruské lode spálené pod hradbami mesta povestným „gréckym" ohňom. Bojovníci, ktorí unikli skaze, potom vydrancovali Bitýniu na južnom pobreží Čierneho mora. O tri roky neskôr zhromaždil Igor mohutné varjagsko-slovanské vojsko a najal kočovných Pečenehov, ktorí mali súčasne napadnúť Konštantínopol z pevniny. Byzantský cisár Roman I. Lakapenos sa o výprave Rusov dozvedel a poslal im naproti svojich najlepších vyjednávačov, ktorí mali bojovníkom ponúknuť rovnaký tribút, aký získal pre svojich vojakov v roku 911 Oleg. Výsledkom rokovania bolo uzatvorenie novej zmluvy, ktorá bola síce obdobou predošlej dohody, no jej podmienky boli výhodnejšie pre Byzanciu a Rusov v mnohom obmedzovali. Ak chceli na území ríše obchodovať, museli platiť clo a okrem toho sa zaviazali hájiť byzantskú pevnosť Chersonésos na Kryme pred útokmi nepriateľov.

V zmluve z roku 944 vystupuje kyjevský vládca Igor ako veľké knieža, to znamená prvý medzi ďalšími kniežatami východných Slovanov. Sám však používal chazarský titul kagan (rovnako ako jeho nástupcovia až po Jaroslava Múdreho).
Igor sa snažil rozširovať moc kyjevských kniežat na ďalšie východoslovanské územia a primäť tunajšie kmene k poplatnej závislosti. Roku 945 bol zabitý pri vyberaní daní u Drevľanov. Vlády za jeho neplnoletého syna Sviatoslava sa ujala Olegova žena Oľga.

### Pozri aj

* Zoznam vládcov Ruska
* Dejiny Ruska

  

  


|  |
| --- |
| Igor I.**Rurikovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Oleg** | **kagan**912 – 945 | Nástupca**Sviatoslav I.** |

Autoritné údaje: * GND: 119004593
* ISNI: 0000 0000 7860 0322
* LCCN: no98122081
* NK ČR: jo2003168070
* VIAF: 37717208
* WorldCat: lccn-no98122081
**Igor Gallo** (\* 13. apríl 1936, Ondrej nad Hronom (Brusno) – † 23. jún 2019) bol slovenský spisovateľ, básnik, publicista a prozaik. Pseudonym: I. Sergej, I. Brezňan.

Životopis
---------

Absolvoval gymnázium v Brezne (maturoval roku 1954), potom v roku 1954 – 1959 študoval slovenčinu a ruštinu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Po štúdiách pôsobil stále v Bratislave: 1959 – 1962 literárny redaktor Československého rozhlasu, 1962 – 1963 redaktor v Slovenskej knihe, 1963 – 1967 v týždenníku *Kultúrny život*, po jeho zastavení 1968 – 1995 redaktor v denníkoch *Ľud* neskôr *Čas* a *Nový čas*, od 1995 na invalidnom dôchodku. Venoval sa básnickej a prozaickej tvorbe, kritickej a recenznej publicistike. V periodikách publikoval stovky novinárskych glos, recenzií a úvah o literatúre, divadle i o výtvarnom umení, venoval sa aj prekladaniu ruskej, ukrajinskej, poľskej i nemeckej poézie.

Dielo
-----

* *Tvárou k príchodu* (1963)
* *Spaľovanie* (1967)
* *Prinavrátený čas* (1981)
* *Človek medzi ľuďmi* (1988)
* *Pastorále* (1988)
* *Medzi nami občanmi* (1991)
* *Dobre osolené, vládou neschválené* (1993)
* *Bosé cesty* (1980)
* *Láska padá do Hrona* (1983)
* *Holuby nesú smrť* (1996)
* *Putovanie v kruhu*(2002)
* *Ako na dlani* (2005)
* *Rozprávočky z kolibôčky* (2006)
* *Publicisti bez masky* (2006)

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov*

Referencie
----------

1. ↑  Vo veku 83 rokov zomrel spisovateľ a publicista Igor Gallo - kultura.pravda.sk

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 62960
* ISNI: 0000 0000 5509 9571
* LCCN: n81041944
* NK ČR: ola2002113936
* SNK: 171612
* VIAF: 59106725
* WorldCat: lccn-n81041944
**Télemachos** (starogr.  *Τηλέμαχος* – *Télemachos*) bol víťaz v tethrippe na olympijských hrách v roku 292 pred Kr.

Télemachos, syn Télemacha Élidy, zvíťazil v tethrippe (jazdeckých pretekov dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) na 122. olympijských hrách v roku 292 pred Kr. Tethrippon zaviedli na 25. olympijských hrách v roku 680 pred Kr. a zvíťazil v ňom Pagóndas z Téb.

Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, videl v olympijskej *Altide* aj sochu olympionika Télemacha. Podstavec Télemachovej sochy s venovacím nápisom a menom umelca *Filónida* (*IvO 177*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) bol objavený na svojom pôvodnom mieste, t. j. na južnom okraji terasy Diovho chrámu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 181.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,13,11.
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 177*
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 571 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 49°22′55″S 20°27′32″V﻿ / ﻿49,381949°S 20,458875°V﻿ / 49.381949; 20.458875

**Haligovské skaly** boli národná prírodná rezervácia na Slovensku v okrese Stará Ľubovňa v katastrálnom území obce Haligovce s rozlohou 61,13 ha.

Národná prírodná rezervácia po zonácii PIENAP-u zanikla a to nariadením vlády č. 335/2004 Z.z. ktorým sa menilo nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 47/1997 Z.z. o Pieninskom národnom parku a stala sa súčasťou zóny A a B.

Územie sa nachádza severne od obce Haligovce na pravej strane Lipníckeho potoka. Masív rozdeľuje 5 žľabov, ktorých dná sú obsahujú vrstvu sutín. Skalné chrbty medzi žľabmi sú silne skrasovatelé s mnohými formami podzemného krasu. Rozširovaním puklín mrazovými procesmi vzniklo v nich aj niekoľko skalných okien.

Územie nie je turistom prístupné.

Referencie
----------

1. 1 2   *NPR Haligovské skaly* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR, [cit. 2020-07-03]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných prírodných rezervácií na Slovensku

Autoritné údaje: * SNK: 89115
**Télediké** alebo **Téledika** (starogr. *Τηλεδίκη* – *Télediké*, lat. *Teledice*) je v gréckej mytológii matka argejského kráľa Apida.

Nymfa Télediké a argejský kráľ Foróneus boli rodičmi syna Apida a dcéry Nioby. Syn Apis prevzal vládu v Argu, ale keďže bol počas vlády zavraždený a zomrel bezdetný, jeho následníkom sa stal syn jeho sestry Nioby a boha Dia Argos.

Antický autor Apollodoros píše, že Téledikin syn Apis bol po smrti považovaný a uctievaný ako boh a nazvaný menom Serapis Podľa inej verzie Apis odplával na lodi do Egypta a až tam sa po smrti stal bohom Serapidom, jedným z najväčších egyptských bohov. Serapis bol bohom mesta Alexandria a ptolemaiovskej ríše, uctievaný v Grécko-rímskej dobe.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,1.
2. ↑  Aurelius Augustinus, *De civitate Dei*, 18,5.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a králi starého Egypta*. Bratislava : Mladé letá, 1986. 66-150-86. S. 318.
**Paul Allender** (\* 17. november 1970, Colchester) je gitarista anglickej gothic-black metalovej skupiny Cradle of Filth.

Začiatky
--------

Paul Allender sa narodil 17. novembra 1970 v Colchesteri (Essex) v Spojenom kráľovstve.

Vo veku štrnásť rokov dostal prvú gitaru. Bojové umenia, ku ktorým ho priviedol jeho otec, boli pre neho dôležitejšie, preto sa hre na gitaru začal viac venovať až keď mal devätnásť.

Pôsobenie
---------

V roku 1992 prišiel do kapely Cradle of Filth ako gitarista a pôsobil tam do roku 1996. Kapelu opustil kvôli novému projektu The Blood Divine a takisto kvôli rodine. 

V roku 1998 založil skupinu s názvom Primary Slave. Tesne pred podpísaní zmluvy k nahrávke Paul opustil Primary Slave, opäť sa vrátil do CoF a nahral album Midian.

Na festivale Bloodstock Open Air v auguste 2009 jeden z fanúšikov hodil na pódium predmet, ktorý trafil Paula do spodnej časti chrbta. Paul bol prevezený do nemocnice a vystúpenie bolo predčasne ukončené.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paul Allender na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 137974019
* ISNI: 0000 0000 5886 9121
* LCCN: nb2001007078
* NK ČR: xx0139236
* VIAF: 24100867
* WorldCat: lccn-nb2001007078
Sedimenty      Staršie horniny      Fundament
     Kontinentálny šelf a svah (ponorené časti kontinentov), zelenomodrou farbou
**Šelf** (iné názvy: **kontinentálny šelf, pevninský šelf, prah**; z angl. *shelf*) je ploché, mierne uklonené pokračovanie kontinentu, ktoré môže byť zaplavené morom. Siaha od pobrežia do hĺbky maximálne 200 m, častejšie však iba 50 - 80 m. Zakončením šelfu je kontinentálny svah, ktorý postupne prechádza cez kontinentálne úpätie do hlbokomorských paniev. Šelf býva zaplavený najmä počas medziľadových dôb, aká je napríklad aj v súčasnosti. Moria ktoré zaplavujú tieto oblasti sa nazývajú šelfové moria. Šelfové oblasti sú významné najmä pre výskyt ložísk nerastných surovín, hlavne ropy, plynu a niektorých vzácnych kovov, ako je zirkón a titán.

Topografia
----------

Sklon šelfu je veľmi malý - najčastejšie menej ako 1°. Jeho priemerná šírka je okolo 75 km od pobrežia. Šelf sa obyčajne končí v oblasti, kde prechádza do strmšie ukloneného kontinentálneho svahu. Hranica kontinentálneho šelfu môže kolísať, pomerne často sa nachádza v hĺbke okolo 140 m, ale konvenčne sa kladie do hĺbky 200 m. Pod týmto svahom, ktorý môže siahať do hĺbky okolo 1500 až 3000 m (obvykle však asi 2000 m), sa nachádza kontinentálne úpätie, ktoré siaha do hĺbky 4 000 až 6 000 m a postupne prechádza do hlbokomorskej panvy, tiež označovanej ako tzv. abysálna panva. Kontinentálny šelf a svah tvoria kontinentálny okraj. Šelf v súčasnosti tvorí 14% plochy kontinentov a asi 8% svetového oceánu.

Šelfové oblasti sa často delia na vnútorný kontinentálny šelf, stredný a vonkajší kontinentálny šelf, každý s rôznymi geomorfologickými podmienkami a odlišnými druhmi organizmov.

Búrky a zemetrasenia môžu na šelfe dať do pohybu obrovské masy hromadiacich sa nespevnených sedimentov, ktoré vo forme turbulentných podmorských prúdov vymieľať piesok a štrk z kontinentálneho šelfu a podmorskými kaňonmi v kontinentálnom svahu ich hromadiť na oceánskom dne v podobe vejárov. Tento typu sedimentov sa označuje ako flyš alebo turbidity.

Referencie
----------

1. 1 2  Prociková, A. a kolektív, 1992; *Školský lexikón.* SPN, Bratislava, s. 316
2. 1 2  http://www.geology.cz prístup 19.6.2008
3. ↑  http://www.mineraly.sk prístup 19.6.2008

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Pico Bolívar** je s nadmorskou výškou 4 978 m najvyšší vrch Venezuely. Nachádza sa na západe krajiny v štáte Mérida v pohorí Sierra Nevada. Tesne pod vrchol do výšky 4 765 m vedie Méridská lanovka, jedna z najvyššie položených kabínových lanoviek na svete. Hora je pomenovaná po venezuelskom národnom hrdinovi Simonovi Bolívarovi.

Výška hory
----------

Staršie zdroje uvádzajú nadmorskú výšku 5 007 m, podľa nových meraní z Diego Deiros, Carlos Rodriguez a Jose Hernandez roku 2002
 je však hora nižšia a meria 4 978 m.

Pozri aj
--------

* Simón Bolívar
* Mérida

Referencie
----------

1. ↑  Determinan altura exacta del pico Bolívar. Boletín geográfico IGVSB-BG N° 14. Instituto Geográfico de Venezuela Simón Bolívar. 2003. Caracas, Venezuela.
2. ↑   Pérez O, Hoyer M, Hernández J, Rodríguez C, Márques V, Sué N, Velandia J, Deiros D. (Sep. 2005): "Alturas del Pico Bolívar y otras cimas andinas venezolanas a partir de observaciones Gps." INCI v.30, n.4, Caracas sep. 2005. Retrieved 2012-09-27.

Externé odkazy
--------------

* (po anglicky) Pico Bolívar na Peakware