Delfský vozataj, dielo, ktorého autorom môže byť Pythagoras z Rhégia, Archeologické muzeum v Delfách
**Pythagoras** (starogr. *Πυθαγόρας*) bol grécky sochár z Rhégia v 5. stor. pred Kr.

Pythagoras z Rhégia, sochár pochádzajúci zrejme z ostrova Samos, tvoril v 5. storočí pred Kr. Podľa Pausania bol žiakom sochára Klearcha z Rhégia (táto písomná správa je však sporná). Preslávil sa realizmom svojich sôch. Žiadne jeho dielo (alebo jeho kópia) sa zrejme nezachovalo, alebo nie je s určitosťou identifikovateľné. Niektorí znalci sa domnievajú, že bol autorom bronzovej sochy *Delfského vozataja* z obdobia okolo ruku 475 pred Kr. ktorú objavili francúzski archeológovia v Delfách. Túto sochu pôvodne pripisovali sochárovi Onatovi, ale neskôr sa dospelo k názoru, že môže byť aj dielom Pythagora z Rhégia.

Plínius ho výslovne odlišoval od sochára Pythagora zo Samosu (Nat. hist. XXXIV. 59,60) a tiež aj Diogenes Laertios (VIII. 1. 47), ktorý uvádza: „*Niektorí spisovatelia však tvrdia, že bol ešte iný Pythagoras, sochár z Rhégia, ktorého pokladajú za vynálezcu teórie a symetrii, a ešte iný, sochár zo Samosu...*" 

Pausanias uvádza, že sochár Pythagoras z Rhégia bol autorom sôch olympijských víťazov umiestnených v Olympii, a to zápasníka Leontiska z Messény (VI.4.3), Prótolaa z Mantineie, víťaza dorastencov v boxe (VI.6.1), Mnasea z Kyrény, víťaza v behu ťažkoodencov (VI.13.7) a bronzovej sochy Kratisthena z Kyrény (víťaza v tethrippe), ktorá stála vedľa bohyni Niké na kovovom voze (VI.18.1). Pausanias tiež zaznamenal, že Pythagoras (hoci Pausanias v týchto pasážach neuvádza Pythagorovu domovskú krajinu, zdá sa, že má na mysli toho istého umelca, ktorého dielo opisuje a chváli) bol autorom sochy Dromea zo Stymfélu, dvojnásobného olympijského víťaza v dolichu, Astyla z Krotónu, trojnásobného víťaza v behu a trojnásobného víťaza v boxe Euthyma z Lokier (*Lokroi Epizefyrioi*, archeologická lokalita neďaleko talianskeho mesta Gerace v Kalábrii). Podstavec Euthymovej sochy so zachovaným nápisom (so signatúrou Pythagora zo Samosu) sa našiel oproti severovýchodnému rohu Diovho chrámu:

|  |  |
| --- | --- |
| *...Εὔθυμος Λοκρὸς ἀπὸ Ζεφυρίο ἀνέθηκε. Πυθαγόρας Σάμιος ἐποίησεν.*  | preklad: *...Euthymovi z Lokier Epizefyrskych venovali. Pythagoras zo Samosu zhotovil.*  |

Tento epigrafický nález z Olympie (zrejme) objasnil, že sochár Pythagoras z Rhégia pochádzal z ostrova Samos a tým sa spochybnili písomné správy od Plínia a Diogena Laertia, že tu ide o dvoch odlišných sochárov (niektoré novoveké písomné zdroje ich stále odlišujú). Jeho rodina pravdepodobne patrila k odídencom zo Samosu, ktorí prišli do Rhégia a 
Messiny krátko po roku 496 pred Kr. (vládol tam tyran Anaxilas z Rhégia), a je možné, že sa počas svojej kariéry na svoje diela podpisoval ako rodák zo Samosu, hoci väčšina autorít ho už označovala ako sochára z Rhégia (je ale možné, že sa neskôr sám označoval za sochára z Rhégia). Pravdepodobne práve táto zmena bydliska dala podnet k tradícii, že tu boli dvaja sochári menom Pythagoras, jeden zo Samosu a druhý z Rhégia.

Plínius uváza, že Pythagoras z Rhégia v prevedení svojej sochy pankratistu, umiestneného v Delfách, prekonal Myróna, a že bol aj autorom sochy bežca Astyla, sochy mladého Líbyjčana a nahého muža držiaceho jablko, sôch, ktoré bolo možné vidieť v Olympii. V Syrakúzach ohúrila prizerajúcich jeho socha *chromého muža*, zhotovená tak realisticky, že pri pohľade na jeho rany doslova pociťovali bolesť. Stála tam aj socha boha Apolóna strieľajúceho šípy na Pythóna. Pythagoras z Rhégia bol podľa Plínia prvým sochárom, ktorý na svojich sochách venoval pozornosť najjemnejším detailom (stvárnil aj šľachy, žily, dôkladnejšie znázornil vlasy).

Ešte aj Tatiana, ranokresťanského apologéta fascinovali Pythagorove sochy, a to bratov Eteokla a Polyneika. Tatianos si údajne chcel vymazať z pamäti spomienku na ne, ale márne zatracoval sochy i autora.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Leonard Whibley. *A Companion to Greek Studies*. Cambridge : Cambridge University Press, 2015. ISBN 978-11-0749-754-2. S. 19.
2. 1 2  Hilmar Schmuck. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 798.
3. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Pythagoras*
4. ↑  Ernest Arthur Gardner. *A Handbook of Greek Sculpture, Part 1*. Maryland : Wildside Press LLC, 2009. ISBN 978-14-3445-108-8. S. 244.
5. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 436-437.
6. 1 2 3  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 74.
7. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 309.
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 440-441.
9. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 457.
10. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 467.
11. 1 2 3  J. J. Pollitt. *The Art of Ancient Greece*. Cambridge : Cambridge University Press, 1990. ISBN 978-05-2127-366-4. S. 44.
12. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 445.
13. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 455.
14. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Nakladatelství Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 171.
15. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 442.
16. ↑  Fabiano Fiorello Di Bella. *Il ritratto nell'arte greca*. Roma : Giorgio Bretschneider editore, 2021. ISBN 978-88-7689-330-8. S. 77.
17. ↑  Inscriptiones Graecae, Olympia *IvO 144*
18. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 568.
19. ↑  Pausanias. *Pausanias's Description of Greece*. Cambridge : Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-11-0804-726-5. S. 22.
20. ↑  Nigel James Nicholson. *The Poetics of Victory in the Greek West*. Oxford : Oxford University Pres, 2016. ISBN 978-01-9020-909-4. S. 153-154.
21. ↑  Alberdina Houtman, Albert de Jong, Magda Misset-Van de Weg. *Empsychoi Logoi — Religious Innovations in Antiquity*. Leiden : BRILL, 2008. ISBN 978-90-4743-322-4. S. 119-120.
22. ↑  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 34,59.
23. ↑  Robert Germany. *Mimetic Contagion*. Oxford : Oxford University Pres, 2016. ISBN 978-01-9873-873-2. S. 74.
24. ↑  Tatianus, *Oratio ad Graecos*, 34.I

  

Autoritné údaje: * GND: 118793756
* ISNI: 000000001036639X
* ULAN: 500100010
* VIAF: 59880321