recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Car-puška v moskovskom Kremli
**Car-puška** (rus. Царь-пушка; puška znamená po rusky delo) je veľkokalibrové delo (bombarda) vyrobené v roku 1586 v Moskve zbrojmajstrom Andrejom Čochovom pre cára Fiodora I.. Svojim kalibrom je to najväčšie delo na svete. Kanón nikdy nevystrelil. Jeho dĺžka je 5,34 m, hmotnosť 39,312 ton a kaliber 890 mm. Vyrobené je z bronzu. Gule umiestnené okolo dela boli odliate v roku 1834, vážia 1,97 ton. Pôvodné gule o hmotnosti približne 800 kg sa nezachovali. Delo bolo istú dobu zapísané v Guinessovej knihe rekordov ako najväčšie delo na svete. Cez druhú svetovú vojnu ho prekonala iba dvojica nemeckých kanónov Schwerer Gustav a Dora, ktoré mali síce menší kaliber (800 mm) ale boli podstatne väčšie, každý vážil až 1 350 ton.

V súčasnosti je umiestnené na Ivanovskom námestí v Kremli v Moskve ako historická pamiatka a atrakcia pre turistov. 

Delo je zdobené reliéfom a troma nápismi, na pravej strane je vyobrazený cár Fiodor I. na koni s korunou a žezlom. Od tohoto vyobrazenia sa odvodzuje aj pomenovanie kanóna - „Car-puška".

História
--------

„Lobnoje mesto" - pôvodné umiestnenie car-pušky na Červenom námestíDelo bolo uliate z bronzu v roku 1586 ruským majstrom Andrejom Čochovom v moskovskej manufaktúre na objednávku ruského cára Fiodora I.. Pôvodne malo delo slúžiť na obranu Moskvy pred votrelcami a bolo umiestnené ako súčasť opevnenia na Červenom námestí, na mieste zvanom v ruštine „Lobnoje mesto". Do bojov však delo nikdy nezasiahlo. Dekoratívne lafety s ornamentami a delové gule boli vyrobené v roku 1835 v Petrohrade. V 18. storočí bola car-puška premiestnená do Moskovského kremľa, aby slúžilo ako vojenský historický pamätník. Najprv bolo delo umiestnené na dvore Arzenálu, počas sovietskej éry (v 60. rokoch 20. storočia) bolo premiestnené pri výstavbe Zjazdového paláca pred Kostol Dvanástich apoštolov. 

V roku 1980 bolo delo reštaurované sovietskymi odborníkmi v meste Serpuchov a podrobené viacerým analýzam. Z výsledkov vyplynulo, že delo bolo určené pre kamenné gule s hmotnosťou okolo 800 kg a s najväčšou pravdepodobnosťou z neho vystrelili len jediný raz. Liatinové gule umiestnené pri dele by sa v dele nedali použiť.

Kópie „Car-pušky"
-----------------

V roku 2001 bola na objednávku moskovskej radnice v strojárskej továrni v ruskom meste Iževsk vyrobená kópia Car-pušky z liatiny (hmotnosť 42 ton, kaliber 890 mm), ktorá bola darovaná ukrajinskému mestu **Doneck**. Delo bolo v máji 2001 umiestnené pred tamojšiu radnicu.

Druhá kópia cárskeho dela bola zhotovená v roku 2007 pre mesto **Joškar-Ola**, hlavné mesto Marijska (jedna z republík Ruskej federácie). Pri príležitosti 87. výročia vzniku republiky bola vzácna replika dela umiestnená na novom námestí pred budovou národnej galérie. 

* Kópia „Car-pušky" v ukrajinskom DoneckuKópia „Car-pušky" v ukrajinskom Donecku
* Kópia „Car-pušky" v meste Joškar-OlaKópia „Car-pušky" v meste Joškar-Ola

Pozri aj
--------

* Cár-zvon

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Car-puška**
**PDFCreator** je slobodná aplikácia s otvoreným zdrojovým kódom, ktorá vytvára PDF súbory z ktoréhokoľvek dokumentu, ktorý dokážeme vytlačiť v systéme Windows. Pomocou programu PDFCreator sa dajú vytvárať PDF súbory a súbory vo formátoch Postscript a Encapsulated Postscript, vytvoriť z dokumentu obrázky, zlúčiť dokumenty a veľa ďalších vecí.

Hlavné funkcie
--------------

* Vytvára PDF súbory z ktoréhokoľvek programu, ktorý dokáže tlačiť v systéme Windows.
* Vytvára dokumenty v nasledujúcich formátoch: Portable Document Format (PDF, PDF/A, PDF/X), PNG, JPEG, BMP, PCX, TIFF, Postscript (PS), Encapsulated Postscript (EPS), Text, Adobe Photoshop (PSD), PCL, RAW a SVG (experimentálne).
* Zlúči viacero dokumentov do jedného PDF súboru.
* PDF dokumenty chráni heslom a 128 bitovým šifrovaním.
* Automaticky ukladá PDF dokumenty pomocou aktuálneho nastavenia, bez toho aby ho zakaždým žiadal
* Umožňuje dokumenty automaticky pripojiť do emailu
* Bez problémov funguje aj na terminálovom serveri

Problémová nástrojová lišta do prehliadača
------------------------------------------

Súčasťou inštalačného balíka je i nástrojová lišta, ktorú niektoré programy vyhodnocujú ako špionážny softvér. Táto lišta zmení predvolený vyhľadávač, stránku pre novú kartu a stránky Chyba DNS a Chyba 404. Inštalácia lišty sa však dá pri inštalácii vypnúť, rovnako je ju možné kedykoľvek odinštalovať z prehliadača.

Zdroje
------

* Domáca stránka programu PDFCreator
* Slovenský návod k programu Archivované 2020-07-12 na Wayback Machine
Súradnice: 49°29′31″S 18°13′20″V﻿ / ﻿49,49194°S 18,22222°V﻿ / 49.49194; 18.22222

**Radhošť** je vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách na konci výrazného Pustevenského chrbta, 6 km severovýchodne od Rožnova pod Radhoštěm. S výškou 1 129 m n. m. je siedmym najvyšším vrchom Moravsko-sliezskych Beskýd a ich najzápadnejšou tisícovkou.

Sídlo Radegasta
---------------

Vrch bol uctievaný už v predkresťanskom období, ale spojenie s bohom Radegastom nie je dostatočne doložené.

Podľa povestí mal na Radhošti od pradávna sídlo pohanský boh  Radegast – boh Slnka, vojny a víťazstva. Jeho výzor nepôsobí milo a preto, aby si ho ľudia nepohnevali, prichádzali k nemu s darmi. Koncom jari na Radhošti starí Slovania slávili letný slnovrat. [chýba zdroj]

V súčasnosti sa v lete na Radhošti pravidelne konajú púte, ktorých sa zúčastňujú tisícky pútnikov.

Stavby na vrchole
-----------------

Dnes je na vrchole niekoľko zaujímavých miest: kríž z roku 1805, Kaplnka svätého Cyrila a Metoda z rokov 1896 – 98, súsošie oboch vierozvestcov z roku 1931 či televízny vysielač. Asi 300 m juhovýchodne od vrcholu stojí hotel Radegast, medzi hotelom a vrcholom je sídlo Horskej služby. Tesne pod vrchol vedie od západu lyžiarsky vlek.

Prístup
-------

Radhošť je najľahšie prístupný z Pusteven, kam vedie lanovka z Trojanovic a kde je parkovisko, dostupné cestou z osady Kněhyně.

* po hrebeni z Pusteven
* náročným, no zaujímavým výstupom z Rožnova pod Radhoštěm

Referencie
----------

1. ↑  RADHOŠŤ. In: PROFANTOVÁ, Naďa; PROFANT, Martin. *Encyklopedie slovanských bohů a mýtů*. 2. vyd. Praha : Libri, 2004. 259 s. ISBN 80-7277-219-8. S. 188.

Fotogaléria
-----------

* Socha Radegasta pri ceste z Pusteven na RadhošťSocha Radegasta pri ceste z Pusteven na Radhošť
* Súsošie a kaplnka Cyrila a MetodaSúsošie a kaplnka Cyrila a Metoda
* Radhošť z FrenštátuRadhošť z Frenštátu
* Vrchol RadhošťaVrchol Radhošťa
* Súsošie Cyrila a MetodaSúsošie Cyrila a Metoda

Pozri aj
--------

* Vysílač Radhošť

Externé odkazy
--------------

* Radhošť na Frenstat.info Archivované 2020-07-18 na Wayback Machine
* Radhošť na Tisicovky.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Radhošť na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Bitka pri Asane** (alebo tiež **pri Pungdo** či **Feng-tao**) bola námorná bitka medzi Japonskom a čínskym cisárstvom dynastie Čching. Odohrala sa neďaleko kórejského prístavu Asan 25. júla 1894 a predchádzala vyhláseniu prvej čínsko-japonskej vojny.

Pozadie
-------

V júli 1894 vyslala Čína svoje expedičné jednotky do Kórei, kde sa mali podieľať na potláčaní ľudového povstania vedeného sektou Tonghak. K rovnakému postupu sa však odhodlalo aj Japonsko, ktoré taktiež vyslalo svoje jednotky do Kórey. Keďže Japonsko i Čína považovali Kóreu za svoju sféru vplyvu, bolo v Tokiu rozhodnuté vyvolať ozbrojený konflikt s čínskymi jednotkami a vychýliť tak misky váh na japonskú stranu.

Bitka
-----

Asan bol kórejský prístav, kam mierila hlavná časť čínskych expedičných síl po mori. K prístavu sa priblížila japonská eskadra chránených krížnikov pod velením admirála Kózóa Cuboia (lode Akicušima, Jóšinó a Naniwa) s cieľom blokovať tento pre čínske jednotky významný dopravný uzol. Okolo siedmej hodiny rannej 25. júla 1894 sa Cuboiove lode stretli s čínskym chráneným krížnikom Čchi-jüan a delovým člnom Kuang-yi, ktoré sem boli vyslané zabezpečiť poslednú fázu plavby transportnej lode Kao-šeng s čínskymi vojakmi na palube. Hoci medzi štátmi nebola vyhlásená vojna, došlo k začatiu paľby. Po viac ako hodinovej prestrelke bol Kuang-yi potopený a Čchi-jüan ťažko poškodený, kvôli čomu sa stiahol. Bitka sa tak skončila jasným víťazstvom Japonska.

Po bitke
--------

Transportná loď Kao-šeng, spolu so sprievodným delovým člnom Čchao-ťiang, priplávala k prístavu Asan okolo deviatej hodiny toho istého dňa. Zastavil ju krížnik Naniwa a došlo k rokovaniam o kapitulácii lodi. Čínski vojaci na palube transportu kapituláciu odmietli, a loď bola následne potopená. Zahynulo okolo 700 Číňanov.

Literatúra
----------

* CLEMENTS, Jonathan. *Admiral Tōgō: Nelson of the East*. London : Haus Publishing, 2010. ISBN 978-1-906598-62-4. Kapitola Sink the Kowshing. (po anglicky)
* OLENDER, Piotr. *Sino-Japanese Naval War 1894-1895*. Sandomierz : Stratus, 2014. (Maritime Series; zv. 3105.) ISBN 978-83-63678-30-2. Kapitola Battle of Pungdo, s. 46 až 51. (po anglicky)
* PAINE, S.C.M.. *The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perceptions, Power, and Primacy*. New York : Cambridge University Press, 2009. ISBN 978-0-521-61745-1. (po anglicky)
* WRIGHT, Richard N. J.. *The Chinese Steam Navy 1862-1945*. London : Chatham Publishing, 2000. ISBN 1-86176-144-9. (po anglicky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Historický portál |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva u Asanu na českej Wikipédii.*
**Taekkyon** (slovenská výslovnosť "thäkkjon, kor. 택견]) je starý kórejský bojový šport v ktorom sú povolené kopy a zametania, ktoré majú za cieľ zraziť protivníka na zem. Turnaje mali často amatérsky charakter a zúčastňovali sa na nich obyčajní ľudia, podobne ako na boxerských súbojoch v starom Anglicku. Často ho trénovali nevzdelaní dedinčania a neraz mal charakter rodovej rivality. Taekkyon bol zakázaný na začiatku 30. rokov 20. storočia japonskými okupačnými zákonodarcami a od tej chvíle začal pomaly zanikať. 

V 50-tych rokoch 20. storočia takmer úplne zmizol. Nažive zostal iba jediný majster - Duk Ki Song. Predpokladá sa, že taekwondo vďačí za svoju súčasnú popularitu práve taekkyonu vďaka podobnému názvu, pretože konkurenčné bojové športy - tangsudo a kongsudo, ktorých názvy majú japonský pôvod, neboli veľmi obľúbené z dôvodu protijaponských nálad. Taekkyon sa koncom 20. storočia v Južnej Kórei opäť obnovil vďaka pôsobeniu Songa, ktorého kórejská vláda poverila zachovať tento šport, ako súčasť národného kultúrneho dedičstva.

Niektorí historici taekwondo zastávajú názor, že tvorcovia tohto športu praktizovali taekkyon, techniky taekkyonu však nemajú veľa spoločného s taekwondom. V taekkyone dominujú techniky slúžiace na to, aby bol súper zbavený rovnováhy, zatiaľ čo v taekwonde prevažujú techniky silných kopancov z výskoku a otočky na horné partie protivníkovho tela.

Externé odkazy
--------------

* Traditional Taekkyon association
* Gyorryun Tekkyun association
* Korean Taekkyon association Archivované 2006-06-17 na Wayback Machine
* Eastern martial arts Taekkyon Archivované 2007-03-08 na Wayback Machine
* Filmy o taekkyon Archivované 2005-09-10 na Wayback Machine
Kostol svätého Jána Nepomuckého
**Kostol svätého Jána Nepomuckého** je barokový kostol v Kutnej Hore. Ako kultúrna pamiatka Českej republiky je súčasťou mestskej pamiatkovej rezervácie zapísanej na Zozname svetového dedičstva UNESCO.

História
--------

Na návrhu kostola pracoval v rokoch 1734 – 1754 František Maxmilián Kaňka, výslednú podobu potom ovplyvnil sám Kilián Ignác Dientzenhofer. Stavba sa začala na sviatok sv. Jána Nepomuckého 16. mája 1734. Zo vzácnej výzdoby vyniká nástropná maľba stvárňujúcu legendu o Jánovi Nepomuckom od Josefa Jáchyma Redelmayera a Františka Xavera Palka. V postranných nikách priečelí sa nachádzajú sochy sv. Vojtecha a sv. Prokopa.

V roku 1951 bola rímskokatolícka cirkev nútená kostol bezplatne prenajať mestu a kostol potom slúžil ako sklad civilnej obrany, požiarnej zbrojnice a skládka stavebného odpadu. Rekonštrukcia exteriéru prebiehala od roku 1980, v rokoch 1997 – 2000 bol reštaurovaný interiér.

Referencie
----------

1. ↑   *Nemovité památky* [online]. Národní památkový ústav, 2003-01-10, [cit. 2015-06-20]. Dostupné online. (česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Jána Nepomuckého (Kutná Hora)**

Externé odkazy
--------------

* Kostol svätého Jána Nepomuckého

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kostel svatého Jana Nepomuckého (Kutná Hora) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 50°05′34″S 16°56′51″V﻿ / ﻿50,0927778°S 16,9475°V﻿ / 50.0927778; 16.9475

**Kostol svätého Mikuláša** v Hanušoviciach je barokovou stavbou z 18. storočia so starším renesančným jadrom zo 16. storočia. Kostol bol v roku 1958 zapísaný na zoznam kultúrnych pamiatok.

História
--------

Súčasný kostol bol postavený v barokovom štýle v roku 1757 na mieste menšej stavby, z ktorej sa dochovala renesančná veža z obdobia pred rokom 1557. V 19. storočí bola upravovaná sakristia, vybudovaná predsieň a schodisko na chór v podveží.

Popis stavby
------------

Kostol je orientovaná, pozdĺžna, jednoloďová stavba na pôdoryse kríža, stred tvorí štvorec s uťatými rohmi. Ramená kríža tvorí presbytérium, bočné kaplnka a loď. K severnej strane presbytéria a bočnej kaplnky bola pristavaná sakristia s oratóriom na poschodí, k južnej stene lode štvorboká predsieň. V osi západného priečelia stojí veža s barokovou zvonicou.

Detail veže so sgrafitmi
Fasády sú hladké, prelomené oknami so segmentovým záklenkom, rámovanými profilovanou šambránou. Okná vo veži sú štrbinové, na východnej strane (otvorené do povalového priestoru) sa zachovalo okno lomené. Časť nárožia veže a podstrešný vlys sú ozdobené sgrafitami. Západný a južný vstupný portál je obdĺžnikový s kamenným ostením, hore pravouhle zalomeným.

### Interiér

Presbytérium a východné rameno lode sú zaklenuté valeno s hranatými výsekmi, štvorec lode s lunetami medzi diagonálnymi pásmi. Bočné kaplnky sú zaklenuté priečne valenou klenbou. Pásy a hrany luniet sú lemované maltovými prútmi. Klenba sedí na priebežnej rímse podopretej nízkymi pilastrami s rímsovými prekladmi. Chór je podklenutý valeno s dotýkajúcimi sa výsekmi.

Prístup ku kostolu so sochami sv. Jána Nepomuckého a Immaculaty
### Zariadenie

Zariadenie je rokokové, umelecky a časovo jednotné, renesančný je len zvon (z roku 1557), niektoré doplnky sú neskoršie. Hlavný oltár je dvojdielny, s tabernákulom a stĺpovým retábulom (1771). Uprostred oltára je obraz sv. Mikuláša z tretej štvrtiny 19. storočia, kópie pôvodného obrazu *J.K. Handkeho*, pri päte stĺpov sú monumentálne figúry sv. Ambróza a sv. Augustína. Severná kaplnka je mariánska, s oltárom vytvoreným súčasne s hlavným, pôvodný je obraz Panny Márie. Južná kaplnka je zasvätená sv. Janu Nepomuckému, s oltárnym obrazmi svätcovej glorifikácie a sv. Floriána (koniec 18. storočia). K pôvodnému vybaveniu patrí tiež zdobená kazateľnica a drevená krstiteľnica. V lodi je zavesený klasicistický korunový luster z prvej štvrtiny 19. storočia.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  SAMEK, B.. *Umělecké památky Moravy a Slezska 1. A–I*. Praha : Academia, 1994.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kostel svatého Mikuláše (Hanušovice) na českej Wikipédii.*
Kostol svätého Jakuba
**Kostol svätého Jakuba** je kostol v Jakubovi (časť obce Církvice) v okrese Kutná Hora je románsky kostol vysvätený v roku 1165. Podľa autentiky (listiny o svätení), nájdenej v roku *1846*, sa svätenia zúčastnil český kráľ Vladislav II. s kráľovnou Juditou. V roku 2008 bol nariadením vlády zaradený medzi Národné kultúrne pamiatky ČR.

Dominantou jednoloďového kostola je vysoká západná veža, na strane východnej cirkevnú stavbu uzatvára okrúhla apsida. V rokoch 1872 až 1874 urobil Josef Kranner puristickú úpravu stavby (loď) a v roku 1883 upravil v rovnakom slohu vež kostola Josef Mocker. Na južnej fasáde kostola je najrozsiahlejší súbor dochovaných románskych plastík v Česku.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Kostel sv. Jakuba v Jakubu u Kutné Hory* [online]. [Cit. 2013-11-01]. Dostupné online. Archivované 2012-02-06 z originálu. (česky)
2. ↑   *Kostel sv. Jakuba v Jakubu u Kutné Hory (Církvice - Jakub)* [online].. Dostupné online. (česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Jakuba (Jakub)**

Externé odkazy
--------------

* Info na Hrady.cz
* Podrobný popis na Turistika.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kostel svatého Jakuba Staršího (Jakub) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 55° 45' 17" s. š. 37° 36' 58" v. d.

Hrob neznámeho vojaka
**Hrob neznámeho vojaka** (rus. *Могила Неизвестного Солдата*) je memoriálny architektonický komplex v hlavnom meste Ruska Moskve nachádzajúci sa v Alexandrovskom sade pri múre Moskovského Kremľa.

Hrob neznámeho vojaka je jedným z najpietnejších miest Ruska, je trvalou pamiatkou hrdinom Veľkej vlasteneckej vojny.

História vzniku memoriálu
-------------------------

3. decembra 1966, pri príležitosti 25. výročia bitky o Moskvu bol na tomto mieste uložený popol neznámeho vojaka z mohyly Štyki, ležiacej severozápadne od Moskvy pri meste Zelenograd.

Ďalším významným dátumom bol 8. máj 1967, kedy bol na tomto mieste odhalený pamätník Mohyla Neznámeho Vojaka (dielo architektov D. I. Burdina, V. A. Klimova a J. R. Rabajeva a sochára N. V. Tomského). Súčasne bol v tento deň zapálený večný oheň.

Od 12. decembra 1997 podľa výnosu Prezidenta Ruskej federácie sa miesto vykonávania čestnej stráže pri mohyle považuje za tzv. Post č. 1. 17. novembra 2009 bol pamätníku priznaný štatút Všezväzového memoriálu vojenskej slávy (*Общенациональный мемориал воинской славы*).

Opis monumentu
--------------

Vzhľadovo monument vyniká pomerne jednoduchou architektúrou. Ústrednú časť tvorí mramorová doska s bronzovou kompozíciou – vojenská prilba s vavrínovou vetvičkou ležiace na rozvinutej bojovej zástave.

Pred doskou sa nachádza bronzová päťramenná hviezda, v ktorej strede horí večný oheň, doplnená nápisom *„Tvoje meno je neznáme, Tvoj čin je nesmrteľný"* (*Имя твоё неизвестно, подвиг твой бессмертен*; slová ruského sovietskeho spisovateľa S. V. Michalkova).

Vľavo od mohyly sa nachádza stena z červeného kremenca s nápisom: 1941 PADLÝM ZA VLASŤ 1945 (1941 ПАВШИМ ЗА РОДИНУ 1945), vpravo – aleja dvanástich granitových blokov, z ktorých každý je venovaný jednému z miest-hrdinov (na každom z blokov je umiestnený názov mesta). V blokoch je uložená prsť zeme, z toho-ktorého mesta.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrob neznámeho vojaka (Moskva)**

Galéria
-------

* Výmena čestnej strážeVýmena čestnej stráže

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Могила Неизвестного Солдата na ruskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Mohyla Neznámeho Vojaka na stránke Prezidenta Ruskej federácie
* Večnému ohňu - 40 rokov Archivované 2011-10-26 na Wayback Machine

| * z
* d
* u
Moskovský Kremeľ |
| --- |
| **Budovy a múzeá** | 
* Veľký Kremeľský palác
* Diamantový palác
* Teremný palác
* Kremeľský zjazdový palác
* Senátny palác
* Kremeľská zbrojnica
* Kremeľská administratívna budova

 | Letecký pohľad na Kremeľ |
| **Sakrálne stavby** | 
* Kostol Dvanástich apoštolov
* Uspenský chrám
* Archanjelský chrám
* Chrám Zvestovania
* Chrám Presvätej Bohorodičky
* Chrám Záchrany na Bore
* Čudovský kláštor
* Zvonica Ivana Veľkého

 |
| **Námestia Kremľa** | 
* Chrámové námestie
* Ivanovské námestie

 |
| **Iné pamätihodnosti** | 
* Kremeľské veže
* Hrob neznámeho vojaka
* Car-puška
* Car-kolokol
* Nekropola pri Kremeľskom múre

 |
Břevnovský kláštor
**Břevnovský kláštor** je benediktínsky kláštor v Prahe - Břevnove. Je to najstarší mužský kláštor v Čechách. Podľa legendy ho založil v roku 993 knieža Boleslav II. a svätý Vojtech.

Spoločne s Markétskou záhradou je od roku 3. mája 1958 chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky. a od roku 1991 je národnou kultúrnou pamiatkou. Kláštor i kostol bol v rokoch 1991 – 1993 s veľkou podporou zahraničných, najmä nemeckých, kláštorov dôkladne opravený a v roku 1997 ho navštívil pápež Ján Pavol II.

Kláštor má najstaršiu tradíciu varenia piva v celom Česku.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑   pragueout.cz, [cit. 2008-05-19]. Dostupné online. (česky)
3. ↑   *Počátky vaření piva v ČR* [online]. [Cit. 2010-01-25]. Dostupné online. Archivované 2010-01-25 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Břevnovský kláštor**

Externé odkazy
--------------

* Břevnovský klášter
Pamätná tabuľa v Louveciennes
**Joseph Jacques Césaire Joffre** (\* 12. január 1852, Rivesaltes, Francúzsko – † 3. január 1931, Paríž) bol francúzsky generál a člen Académie française.

Životopis
---------

Bol synom vinára a študoval na École Polytechnique. Potom začal vojenskú kariéru. Ešte v období výcviku na ženijného dôstojníka sa ako 18-ročný v období 1870/1871 zúčastnil nemecko-francúzskej vojny. V Paríži získal dôstojnícke osvedčenie. Bol nasadený v Indočíne (1886), kde v hornom Tonkine bojoval proti povstaleckým Vietnamcom, potom v centrálnej Afrike, kde od roku 1894 budoval železnicu medzi Senegalom a Sudánom, a zúčastnil sa dobytia Timbuktu. V roku 1897 bol na Madagaskare. 

V hodnosti brigádneho generála prevzal v roku 1902 ženijný odbor na ministerstve vojny. V roku 1905 ho za zásluhy v Afrike povýšili na divízneho generála, potom na veliteľa armádneho zboru. V roku 1910 sa stal členom vrchnej obrannej rady, v roku 1911 jej viceprezidentom a šéfom generálneho štábu. Presadzoval rozvoj strategických železničných a diaľničných tratí pre udržanie vysokej mobility armády. Navrhol tiež nový mobilizačný plán - "Plan XVII".

Po začiatku prvej svetovej vojny sa mu ako veliteľovi francúzskej armády podarilo na severovýchodnom fronte v septembri 1914 zmariť nemecké plány a zastaviť postup Nemcov v bitke na Marne. Po veľkých bitkách v roku 1916 o Verdun a na Somme ho 3. decembra 1916 vo velení vystriedal Robert Nivell. Následne bol vymenovaný za maršala Francúzska. V roku 1917 plnil vojensko-diplomatické úlohy v USA. O rok neskôr sa stal členom Académie française. Po vojne sa stiahol do súkromia.

Zomrel v roku 1931 v Paríži a pochovali ho v Louveciennes (Yvelines) na jeho panstve La Châtaignerie, kde strávil posledné roky života.

Literatúra
----------

* Joseph Joffre, *My March to Timbuctoo.* London 1915.

Externé odkazy
--------------

* Joseph Joffre na dhm.de

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Joseph Joffre na nemeckej Wikipédii.*

  


|
|  |
| Predchodca**Jules Claretie** | **Kreslo 35Francúzska akadémia**1918–1931 | Nástupca**Maxime Weygand** |

Autoritné údaje: * BnF: 12159258p
* GND: 118776231
* ISNI: 0000000110273051
* LCCN: n86069973
* NK ČR: jn20000720118
* VIAF: 56648875
* WorldCat: lccn-n86069973
Snímka z compiègneského lesa po dosiahnutí dohody o prímerí. Maršal Foch je druhý sprava.
**Deň vojnových veteránov** alebo *Deň veteránov* alebo aj *Deň červených makov* je pamätný deň venovaný pamiatke vojnových veteránov. Pripomína sa celosvetovo 11. novembra. 

11. november bol vybraný symbolicky, pretože tento deň roku 1918, vo vlakovom vozni v Le Francport pri severofrancúzskom meste Compiègne podpísali prímerie Spojenci a Nemecko, čím sa na západnom fronte ukončili boje 1. svetovej vojny. Hlavnými signatármi prímeria boli vrchný veliteľ spojeneckých síl maršal Ferdinand Foch a nemecký zástupca Matthias Erzberger.

Deň veteránov je skôr americký termín, v Spojenom kráľovstve sa tento deň pripomína ako *Deň prímeria*. Druhá nedeľa v novembri, najbližšia 11. novembru je Dňom spomienok (*Remembrance Day*).

História
--------

Tradícia osláv konca 1. svetovej vojny sa začala rodiť už pri prvom výročí dňa prímeria, 11. novembra 1919, keď sa tento deň pripomínal v Londýne, Paríži aj ďalších mestách dohodových štátov. Americký prezident Woodrow Wilson v tom roku oficiálne vyhlásil 11. november za Deň prímeria. Oficiálnym sviatkom sa stal v roku 1926. Roku 1954 premenoval Kongres Deň prímeria na Deň veteránov.

Symbolom Dňa veteránov sa stal kvet vlčieho maku. Symbol má pôvod v básni „In Flanders fields" (doslova „V poliach Flámska"), ktorú v roku 1915 napísal kanadský chirurg John McCrae, ktorý slúžil na západnom fronte, neďaleko belgického mesta Ypres. Vlčí mak ako symbol pre padlých vojakov 1. svetovej vojny prvý raz použila americká profesorka a humanistka Moina Michaelová. V roku 1921 zvolil bývalý veliteľ britských expedičných síl poľný maršal sir Douglas Haig ako predseda Nadácie veteránov vlčí mak za symbol pre zbierku na pomoc vojnovým veteránom a invalidom.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Na poliach Flámska vlčie maky rastú, tam medzi krížmi, rad za radom. Značia miesta, kde ležíme. Tam hore počuť udatný spev škovránka, uprostred revu kanónov tu dolu… | "|

Referencie
----------

1. 1 2   *Historie Dne veteránů* [online]. [Cit. 2014-11-12]. Dostupné online. Archivované 2009-03-17 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Deň vojnových veteránov**

Externé odkazy
--------------

* Historie dne veteránů Archivované 2009-03-17 na Wayback Machine (po česky)
* 11. listopad – Den veteránů - video z cyklu České televize Historický magazín (po česky)
* Official Website United States Department of Veterans Affairs (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Den válečných veteránů na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°08′46″S 20°59′02″V﻿ / ﻿49,146°S 20,984°V﻿ / 49.146; 20.984

**Šarišské podolie** je geomorfologický podcelok Spišsko-šarišského medzihoria. Na území leží geomorfologická časť Šarišský vrch.

Vymedzenie
----------

Podcelok leží v južnej časti Spišsko-šarišského medzihoria a zaberá veľkú časť povodia rieky Torysa severne od Prešova. V severnej časti nadväzuje krajinný celok podcelkami Ľubotínska pahorkatina, Hromovec a Jakubianska brázda, podcelok Stráže susedí na juhovýchodnom okraji územia. Západným smerom sa nachádzajú Levočské vrchy s podcelkami Levočská vysočina a Levočské planiny, nasleduje pohorie Bachureň a Šarišská vrchovina. Južná hranica na okraji Prešova prechádza do Toryskej pahorkatiny (podcelok Košickej kotliny), juhovýchodným smerom nadväzuje Beskydské predhorie s podcelkom Záhradnianska brázda. Na východe územie vymedzuje pohorie Čergov.

Chránené územia
---------------

V južnej časti podolia leží národná prírodná rezervácia Šarišský hradný vrch, ktorý je zároveň geomorfologickou časťou.

Osídlenie
---------

Šarišské podolie patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a ležia tu mestá Sabinov, Lipany, Veľký Šariš a okrajovo i Prešov.

Doprava
-------

Z Prešova po Lipany a následne úžinou cez Hromovec smerom na Ľubotín vedú hlavné dopravné komunikácie – cesta I/68 a železničná trať Košice – Muszyna.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-06-19]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-08-18]. Dostupné online.
Súradnice: 49°15′37″S 20°43′42″V﻿ / ﻿49,260268°S 20,728455°V﻿ / 49.260268; 20.728455

**Ľubovnianske kúpele** sú rekreačno-kúpeľnou osadou v Spišsko-šarišskom medzihorí, v podcelku Hromovec, v údolí potoka Ľubovnianka. Je miestnou časťou obce Nová Ľubovňa, 10 km juhovýchodne od nej (vzdušná vzdialenosť len 3,5 km).

V polovici 19. storočia tu vznikli pri štyroch železito-zemitých minerálnych prameňoch kúpele na liečbu chorôb zažívacieho traktu. Počas 2. svetovej vojny kúpele zanikli. Kúpeľné budovy sú v súčasnosti využité na rekreačné účely.

V osade je tiež lesopark s dendrologicky pozoruhodnými drevinami a voľne prístupné minerálne pramene. Minerálna voda sa plní do fliaš a predáva pod názvom Ľubovnianka. Za osadou je lyžiarsky areál s tromi lyžiarskymi vlekmi. 

Je tu zriadený náučný chodník so šiestimi zastávkami, vedúci časťou historického lesoparku. Na paneloch informuje o histórii kúpeľov, okolitej flóre a faune a o cenných drevinách (jediné štyri exempláre borovice pyrenejskej na Slovensku, pričom jedna z nich má až 11 kmeňov). V umelom jazierku sa vyskytuje mlok karpatský.

Samotné kúpele sú akoby ukryté v lone okolitých, nie veľmi vysokých kopcov. Za nimi sú položené malebné obce, z ktorých každá skrýva pre návštevníka niečo zaujímavé. Osada leží 2 km od hlavnej cesty I/68 Stará Ľubovňa - Prešov a je východiskom do obce Nová Ľubovňa (žltá turistická značka) a ďalej do Nižných Ružbách.

Autoritné údaje: * SNK: 114783
Súradnice: 55°45′10″S 37°37′21″V﻿ / ﻿55,75278°S 37,62250°V﻿ / 55.75278; 37.62250

**Pamätník Mininovi a Požarskému** (rus. Памятник Минину и Пожарскому – *Pamiatnik Mininu i Požarskomu*) je bronzová plastika sochára Ivana Martosa, ktorá je umiestnená pred Chrámom Vasilija Blaženého na moskovskom Červenom námestí.

Téma
----

Pomník osadili v roku 1818 na počesť "občanovi Mininovi a kniežaťu Požarskému". Kuzma Minin a Dmitrij Michajlovič Požarskij stáli na čele druhej ľudovej domobrany, ktorej sa počas Smuty podarilo poraziť Poliakov a vyhnať ich z Moskvy (1612). 

Reliéfy na podstavci pamätníka:

* Predný hlavný reliéf zobrazuje občanov-patriotov, obetujúcich sa za blaho vlasti. Zľava sám sochár Martos, ktorý dal vlasti svojich dvoch synov (jeden z nich zahynul v roku 1813).Predný hlavný reliéf zobrazuje občanov-patriotov, obetujúcich sa za blaho vlasti. Zľava sám sochár Martos, ktorý dal vlasti svojich dvoch synov (jeden z nich zahynul v roku 1813).
* Zadný hlavný reliéf zobrazuje knieža Požarského, ženúceho Poliakov z Moskvy.Zadný hlavný reliéf zobrazuje knieža Požarského, ženúceho Poliakov z Moskvy.

Pamätný nápis na podstavci (preklad: *občanovi Mininovi a kniežaťu Požarskému vďačné Rusko roku 1818*):

Dejiny
------

Pôvodne mal pamätník stáť v Nižnom Novgorode, kde prebehlo zvolanie domobrany. Zbierka sa začala v roku 1803 po iniciatíve *Slobodnej spoločnosti milovníkov slovesnosti, vied a umenia*. Súťaž na vytvorenie pamätníka vyhral v roku 1808 sochár Ivan Martos. Rozhodlo sa, že pre význam pamätníka pre ruské dejiny bude stáť v Moskve, v strede Červeného námestia. V Nižnom Novgorode ho mal nahradiť mramorový obelisk. Slávnostné odhalenie pamätníka sa konalo 4. marca 1818. V roku 1931 bol presunutý zo stredu námestia k Chrámu Vasiľa Blaženého, aby neprekážal prvomájovým sprievodom a vojenským prehliadkam.

Obnova tega spomenika se je začela novembra 2020, spomenika v ta namen niso odstranili s sedanje lokacije, nad njim so zgradili poseben paviljon. Obnovo sta izvedla Medregionalni Oddelek za znanstveno in restavratorsko umetnost (MNRHU) in delavnica za obnovo dediščine. Akcijo so med drugim podprli Vladimir Maškov, Grigorij Leps, Igor Ugolnikov, Oksana Fedorova, tekla Tolstaja. Največji zasebni prispevek je dal Vladimir Gruzdev.

V roku 2005 bola v Nižnom Novgorode odhalená kópia pamätníka, nižšia o päť centimetrov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pamätník Mininovi a Požarskému**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Памятник Минину и Пожарскому na ruskej Wikipédii.*

1. ↑   *Груздев Владимир Сергеевич* [online]. TAdviser.ru, [cit. 2023-05-13]. Dostupné online.
**Lopašovský potok** je potok na Dolnom Považí, v juhozápadnej časti okresu Piešťany. Je to ľavostranný prítok Chtelničky, meria 7,9 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení na styku Malých Karpát (podcelok Brezovské Karpaty) a Trnavskej pahorkatiny (časť Podmalokarpatská pahorkatina), juhozápadne od Dubníka (297,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 242 m n. m. Pramenná oblasť leží v oblasti kameňolomu na pieskovec.

Opis toku
---------

Najprv tečie severojužným smerom, následne sa stáča juhovýchodným smerom a preteká celým intravilánom obce Dolný Lopašov. Za obcou priberá z pravej strany kanál vznikajúci západne od obce. Na dolnom toku už tečie juhojuhovýchodným smerom, esovito sa stáča a napokon pokračuje k ústiu na krátkom úseku opäť juhovýchodným smerom. Východne od obce Nižná sa v nadmorskej výške cca 164 m n. m. vlieva do Chtelničky. Nepriberá žiadne stále prirodzené prítoky. Za obcou Dolný Lopašov preteká oblasťou chmeľníc na ľavom brehu, na dolnom toku tečie úrodnou a poľnohospodársky intenzívne využívanou Trnavskou tabuľou.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Chtelničky** |
| --- |
| *Chtelnička* → *Horný Dudváh* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
Borovský kanál · 
Bukovinský potok · 
**Chtelnička** · 
Kasovský potok · 
Kočínsky potok · 
Lančársky potok · 
Lopašovský potok · 
Ráztocký potok · 
Šteruský potok · 
Veselský kanál · 
Výsadbový kanál
 |
| Vodné plochy | 
Vodná nádrž Chtelnica · 
Vodná nádrž Výtok
 |
**Tor** (rus. Тор; v kóde NATO: **SA-15 Gauntlet**) je sovietsky/ruský samohybný protilietadlový systém krátkeho dosahu. Je určený na pôsobenie proti lietadlám, strelám s plochou dráhou letu (napr. AGM-86 ALCM), kĺzavým bombám, vrtuľníkom aj dronom, pričom sa dá používať za každého počasia. 

Vyvíjaný bol od 4. februára 1975 a do výzbroje bol zaradený 19. marca 1986. Vývoj sa však nezastavil a v roku 1991 bola zavedená do výzbroje verzia Tor-M1. Tá má vyššiu presnosť a jej radar je schopný sledovať súčasne dva ciele. V roku 2007 bol predstavený variant Tor-M2E, ktorý je postavený na kolesovom podvozku MZKT-6922, čo poskytuje lepšiu prejazdnosť na spevnených cestách. Zvýšil sa aj výkon radaru, ktorý je schopný sledovať súčasne štyri ciele.

Okrem Ruska má tento systém vo výzbroji ďalších 15 krajín vrátane Iránu, Jemenu a Číny alebo Ukrajiny.

Popis
-----

Tor-M1 na leteckej show MAKS 2005
### 9K330 Tor

Základom tohto systému je bojové vozidlo 9A330, ktoré je vybavené prehľadovým radarom, navádzacím radarom a odpaľovacím zariadením pre osem rakiet. Vozidlo je postavené na pásovom podvozku GM-355 vyvinutom Minským traktorovým závodom. Hmotnosť bojového vozidla s ôsmimi raketami a 4-člennou bojovou posádkou je 32 ton. 

Rakety na tuhé palivo 9M330 sa z vozidla odpaľujú vertikálne pomocou katapultu. Vo výške 16-21 m sa spustí raketový motor a vo vzdialenosti 1,5 km dosahuje raketa rýchlosť 700-800 m/s. Proces povelového navádzania sa začína vo vzdialenosti 250 m. Raketa má dosah 12 km a je schopná likvidovať ciele do výšky 6000 metrov. Raketa s dĺžkou 2,9 metra a kalibru 235 mm váži 165 kg. Hlavica má hmotnosť 14,5 kg.

### 9K331 Tor-M1

Základom tohto systému je bojové vozidlo 9A331, ktoré disponuje vylepšeným počítačovým systémom a optickým sledovacím systémom. Tor-M1 dokáže sledovať súčasne až 48 cieľov a na 2 z nich navádzať rakety.

### Tor-M2E

Základom tohto systému je bojové vozidlo 9A331MK na kolesovom podvozku alebo bojové vozidlo 9A331MU na pásovom podvozku. Zásadným rozdielom medzi Tor-M2E a jeho predchodcom je modernizovaný prehľadový rádiolokátor, ktorý umožňuje detegovať aj ciele s malou efektívnou odrazovou plochou. Zároveň je Tor-M2E vybavený aj novým elektro-optickým detekčným systémom. Tor-M2E dokáže odpaľovať protilietadlové riadené strely 9M331 alebo 9M331D, ktorých dosah je až 15 km. Systém je schopný navádzať rakety až na 4 ciele súčasne.

Používatelia
------------

### Súčasní používatelia

* Alžírsko  Alžírsko
* Azerbajdžan  Azerbajdžan
* Arménsko  Arménsko
* Bielorusko  Bielorusko
* Čína  Čína
* Cyprus  Cyprus
* Egypt  Egypt
* Grécko  Grécko
* Irán  Irán
* Kórejská ľudovodemokratická republika  Kórejská ľudovodemokratická republika
* Mjanmarsko  Mjanmarsko
* Peru  Peru
* Rusko  Rusko
* Sýria  Sýria
* Ukrajina  Ukrajina
* Venezuela  Venezuela

Referencie
----------

1. ↑   *Зенитный ракетный комплекс 9К330 "Тор"* [online]. [Cit. 2023-12-16]. Dostupné online.
2. ↑   *Зенитный ракетный комплекс 9К331 "Тор-M1"* [online]. [Cit. 2023-12-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Зенитный ракетный комплекс "Тор-M2Э"* [online]. [Cit. 2023-12-16]. Dostupné online.
Car Kolokol
**Car-kolokol** (rus. Царь–колокол, doslova "cár/kráľ zvonov", ale do slovenčiny zvyčajne prekladané ako *cársky zvon*) je najväčší zvon sveta a je vystavený v moskovskom Kremli. Oficiálny názov tejto pamiatky je **Veľký uspenský zvon**. Je dielom ruských majstrov Ivana Fiodoroviča Motorina a jeho syna Michaila. Na jeho výzdobe plnej ornamentov, portrétov a nápisov pracovali dva roky viacerí umelci (V. Kobelev, P Galikin, P. Kochtev, P. Serebriakov a P. Lukovinikov). Je vyrobený z bronzu, váži 216 ton a meria 6,14 m na výšku a 6,6 m v priemere. Zvon bol zhotovený ako plne funkčný, pri požiari a následnom hasení však v dôsledku prudkého ochladenia praskol, a preto nikdy nezvonil. Vďaka svojim obrovským rozmerom a vysokej umeleckej hodnote bol napriek tomu ponechaný v Kremli ako pamätník ruského zvonárstva.

Dejiny
------

V roku 1730 ruská cárovná Anna I. Ivanovna nariadila zhotoviť nový zvon, ktorý mal nahradiť predošlý rozbitý. Po 1,5 ročných prípravách ho v Moskve z bronzu odliali zvonári Ivan Fiodorovič Motorin (zomrel ešte pred odliatím) a jeho syn Michail. Formovanie prebiehalo priamo v Kremli na Ivanovskom námestí, kde pre tento účel vyhĺbili 10 metrov hlbokú jamu. Zvon nakoniec odliali 25. novembra 1735. Posledná tavba kovu trvala 36 hodín v štyroch peciach a odliatie trvalo 1 hodinu 12 minút. Po vychladnutí začali práce na výzdobe zvonu, ktoré trvali dva roky. Zvon bol stále umiestnený v odlievacej jame, podopieralo ho 12 dubových kolov, nad jamou bola zhotovená drevená konštrukcia. V roku 1737 počas veľkého požiaru drevená konštrukcia chrániaca a podopierajúca zvon zhorela. Pri hasení došlo k príliš prudkému ochladeniu zvona a ten praskol. Odlomila sa od neho časť vážiaca 11,5 tony. V jame zvon zostal až do roku 1836, kedy ho umiestnili na kamenný podstavec od francúzskeho architekta Augusta Montferranda. 

Zvonov nazvaných Car-kolokol bolo v ruských dejinách niekoľko. Najväčší z nich bol odliaty v roku 1656 a tiež vážil 160 ton. Bol v Kremli zavesený v roku 1668, ale zrútil sa počas veľkého požiaru Kremľa 19. júna 1701.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Car-kolokol**
Nočné svietiace oblaky nad fínskym jazerom Saimaa
**Nočné svietiace oblaky** alebo **mračná** (skratka **NLC** z angl. *noctilucent clouds*) sú striebristé oblaky viditeľné na večernej oblohe po západe Slnka. Sú zložené z drobných kryštálikov ľadu a svietia vďaka odrazenému slnečnému svetlu.

Výskyt
------

Nočné svietiace oblaky pozorované z Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS)
Je možné ich pozorovať najčastejšie v období okolo letného slnovratu, keď sa Slnko nachádza 6° až 16° pod horizontom, vrstva pevných častíc vo vrchnej časti mezosféry vo výškach 80 – 85 km je osvetlená slnečným svetlom a súčasne pozadie je dostatočne tmavé. Sú pozorovateľné na severnej aj južnej pologuli, hlavne vo väčších zemepisných šírkach – od 50° do 70°. Ich hrúbka je iba 0,5 – 2 km a plošné rozmery až 10 000 – 4 000 000 km². Pozorovať je ich možné niekoľko minút až niekoľko hodín. Teplota v týchto mračnách je okolo 135 K (−138 °C) a pohybujú sa prevažne juhozápadným smerom rýchlosťou okolo 40 m/s. Prvé pozorovanie tohto javu je z roku 1885. Odvtedy tento úkaz naberá na početnosti výskytov ale aj na sile.[chýba zdroj] Existujú teórie podľa ktorých je tento úkaz spojený s klimatickými zmenami a ľudskou činnosťou. Odpoveď na túto i ďalšie otázky spojenými s touto oblačnosťou hľadá družica AIM.

Charakteristika
---------------

Stredný priemer ich častíc bol určený pomocou polarizačných a spektroskopických meraní na 0,3 mikrometra. Priestorová hustota častíc v mraku je okolo 10 000 častíc v kubickom metri. Napriek krátkemu trvaniu tohto úkazu sa podarilo získať vzorky častíc pomocou výškových rakiet, napr. raketou Pandorra už v roku 1968.

Referencie
----------

1. 1 2 3   Optické úkazy v atmosféře : Noční svítící oblaky. *astro.cz* (Ondřejov: Česká astronomická společnost). Dostupné online [cit. 2022-01-25].
2. ↑  TASR. Nočné svietiace oblaky sú neprehliadnuteľným úkazom začínajúceho leta. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2021-06-26. Dostupné online [cit. 2022-01-25]. ISSN 1335-4418.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vied o ZemiAstronomický portálPortál slnečná sústava |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nočné svietiace oblaky**

| * z
* d
* u
Oblaky |
| --- |
| Extrémne vysoké oblaky | 
* Perleťový oblak
* Nočné svietiace oblaky

 | Kumulus |
| Vysoké oblaky | 
* Cirus (Ci)
* Cirus uncinus
* Cirus Kelvin-Helmholtz colombia
* Cirostratus (Cs)
* Cirokumulus (Cc)
* Pileus
* Contrail

 |
| Stredné oblaky | 
* Altostratus (As)
* Altostratus undulatus
* Altokumulus (Ac)
* Altocumulus undulatus
* Altocumulus castellanus
* Altocumulus lenticularis

 |
| Nízke oblaky | 
* Hmla
* Stratus (St)
* Nimbostratus (Ns)
* Kumulus (Cu)
* Cumulus humilis (Cu)
* Cumulus mediocris (Cu)
* Stratokumulus (Sc)
* Arcus (Roll)
* Fractus
* Tuba
* Shelf
* Stenový oblak

 |
| Oblaky s vertikálnym vývojom | 
* Kumulonimbus (Cb)
* Cumulonimbus arcus
* Cumulonimbus capillatus
* Cumulonimbus incus
* Cumulonimbus calvus
* Cumulonimbus mammatus
* Cumulus congestus
* Cumulus castellanus
* Pyrokumulus
* Pyrokumulonimbus

 |
**Let L-13 Blaník** je dvojsedadlový klzák (vetroň). Výrobcom je LET Kunovice.

História
--------

Vývoj vetroňa začal v roku 1954 v konštrukčnej kancelárii Výzkumného a zkušebního leteckého ústavu VZLÚ v Prahe – Letňanoch pod vedením hlavného konštruktéra Ing. Karla Dlouhého. Dva prototypy boli dokončené v roku 1956 v prototypové dielni VZLÚ vo Vysočanoch pri závode Aero a v marci rovnakého roku bol zalietnutý prvý z nich. Dokumentáciu a výrobu prevzala v roku 1957 továreň v Kunoviciach a po skrátení prednej časti trupu, nahradení ostrohového kolieska klznou pätkou a prestavbe chvostových plôch na sklopné, pre ľahšie hangárovanie a transport zaviedla typ do sériovej výroby. Výroba bola ukončená v roku 1978 a celkom bolo vyrobených 2616 kusov, z ktorých väčšina stále lieta vo viac než 40 štátoch sveta. Tým sa radí medzi najúspešnejšie výrobky československého (neskôr českého) leteckého priemyslu. V rokoch 1981 – 1982 bola vyrobená menšia séria modernizovanej verzie L-13A s pevnejším nosným systémom. Ďalšími úpravami vznikol v roku 1988 nový typ L-23 Super Blaník, ktorý sa líšil hlavne novým kokpitom s väčším priehľadným prekrytom s lepším výhľadom, chvostovými plochami tvaru „T", minimalizujúcimi poškodenie pri pristátí v teréne a zjednodušeným krídlom bez vztlakových klapiek s novými koncovými oblúkmi. V ponuke sa objavili aj nadstavce, zvyšujúce rozpätie krídla na 18 m a zvyšujúce kĺzavosť na 31. Sériová výroba začala v roku 1989 a zatiaľ bolo vyrobených cca 300 lietadiel, ktoré lietajú v 30 štátoch na 5 kontinentoch.

Charakteristika
---------------

L-13 Blaník je určený k výcviku všetkých stupňov pilotáže. V obsadení jednou osobou je vhodný i k lietaniu základnej akrobacie. Posádka Blaníka sedí za sebou.

Konštrukcia
-----------

Blaník je dvojmiestny celokovový hornoplošný klzák (vetroň) so zápornou šípovitosťou krídiel -2 stupne. Väčšina častí je vyrobená z duralového plechu, poťah je pripevnený pomocou nitov.

Modifikácie
-----------

* **L-23 Super Blaník** je modernizovanou verziou **L-13**. Najviditeľnejšou zmenou je usporiadanie chvostových plôch do tvaru T (hlavnou výhodou tejto zmeny je zníženie rizika poškodenia klzáku pri pristátí do vyššieho porastu). Krídla sú kratšie, nie sú zakončené duralovými vretenami ale majú konce z laminátu. Oproti L-13 nie je L-23 vybavený vztlakovými klapkami (ich účinnosť je u L-13 malá, je nimi vybavený hlavne z výcvikových dôvodov).
* **L-13 AC Blaník** je verzia určená pre akrobaciu. Oproti L-13 má kratšie krídlo so zosilneným nosníkom.
* **Vivat** je turistický motorizovaný klzák (TMG). Krídla a zadná časť trupu sú až na detaily zhodné s L-13. Centroplán a kabínu tvorí priehradová konštrukcia. Ako motor je použitý štvorvalcový Walter Mikron M III. Dvojčlenná posádka sedí vedľa seba.
* **SL-2P** Je dvojtrupová verzia určená ako lietajúce laboratórium pre testovanie laminárnych profilov.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Letecký portálČeský portál |
**Vinícius José Paixão de Oliveira Júnior** známy ako **Vinícius Júnior** (\* 12. júl 2000, São Gonçalo) je profesionálny brazílsky futbalista hrajúci za španielsky klub Real Madrid. Jeho pozíciou je post krídelníka a na drese nosí číslo 7.

Klubová kariéra
---------------

### Začiatky

Vinícius sa narodil v chudobnej rodine. K futbalu ho doviedol jeho otec, keď v roku 2006 zavítal do mládežníckych kategórií Flamenga.

### Flamengo

Za Flamengo odohral Vinícius prvý duel 13. mája 2017, keď sa v 82. minúte dostal na trávnik v zápase proti Atléticu Mineiro. 10. augusta 2017 dal Vinícius svoj prvý gól za Flamengo. Bolo to v Cope Sudamericana v zápase proti Palestinu pri výhre 5 : 0. 19. augusta 2017 skóroval po prvýkrát v brazílskej Série A pri domácej výhre 2 : 0 nad Atléticom Goianiense.

### Real Madrid

V lete 2018 prestúpil Vinícius do Realu Madrid. Čiastka sa pohybovala okolo 45 miliónov eur. Stal sa najdrahším brazílskym futbalistom mladším ako 19 rokov. 29. septembra 2018 debutoval za Real Madrid v zápase proti Atléticu Madrid pri bezgólovej remíze, keď prišiel na ihrisko v 87. minúte. 3. novembra dal prvý gól za Real, keď skóroval proti Realu Valladolid pri domácej výhre 2 : 0. Vinícius vystrelil a jeho strelu tečoval hosťujúci obranca a zrazil si ju do siete.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vinícius Júnior**

Externé odkazy
--------------

* Vinícius Júnior - Profil na oficiálnej stránke Realu Madrid
* Vinícius Júnior - Soccerway
* Vinícius Júnior - Transfermarkt

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vinícius Júnior na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Real Madrid CF |
| --- |
| 
* 1 Courtois
* 2 Carvajal
* 3 Militão
* 4 Alaba
* 5 Bellingham
* 6 Nacho Kapitán klubu
* 7 Vinícius Júnior
* 8 Kroos
* 10 Modrić
* 11 Rodrygo
* 12 Camavinga
* 13 Lunin
* 14 Joselu
* 15 Valverde
* 17 Vázquez
* 18 Tchouaméni
* 19 Ceballos
* 20 García
* 21 Díaz
* 22 Rüdiger
* 23 Mendy
* 24 Güler
* 25 Kepa
* Tréner: Ancelotti

 |