**David James Woodard** (Prehrať /ˈwʊdɑːrd/; \* 6. apríl 1964, Santa Barbara, Kalifornia, USA) je americký spisovateľ, hudobný skladateľ a dirigent. V deväťdesiatych rokoch vytvoril termín prequiem, zlúčenina preemptive a requiem, aby opísal svoju budhistickú prax zloženia oddaného hudobného diela, ktorá má byť vydaná počas alebo chvíľu pred smrťou jej predmetu.

Pamätné udalosti v Los Angeles, v ktorých Woodard pôsobil ako dirigent alebo hudobný režisér, zahŕňajú občianske slávnosti z roku 2001, ktoré sa konali v dnes už zaniknutej lanovke Angels Flight, pripomínajúc si úmrtie Leona Praporta a jeho zranenú vdovu Lolu.:125 Timothy McVeigh pozval Woodarda, aby v predvečer jeho popravy v Terre Haute v Indiane vykonal omšu prequiem; hoci Woodard uznal „hrozný skutok" spoločnosti McVeigh, súhlasil s úmyslom „poskytnúť útechu".:240–241 Predniesol rekviem na ochranu divej zveri, vrátane kalifornského hnedého pelikána na pláži na bermovom hrebeni, kde toto zviera zahynulo.:152–153 Na prípravu hudobných partitúr používa pestrofarebné atramenty.:173

Je známy svojimi replikami Dreamachine, mierne psychoaktívnej lampy, ktorá bola vystavená v múzeách umenia po celom svete. V Nemecku a Nepále je známy príspevkami do literárneho časopisu *Der Freund*, vrátane spisov o medzidruhovej karmy, vedomí rastlín a Paraguajskej osade Nueva Germania.

Vzdelanie
---------

Študoval na New School for Social Research a University of California v Santa Barbare.

Nueva Germania
--------------

V roku 2003 bol zvolený za radcu v Juniper Hills (Los Angeles County) v Kalifornii. V tejto funkcii navrhol mestský sesterský vzťah s Nueva Germania v Paraguay. Aby posunul svoj plan ďalej, odcestoval do bývalej vegetariánskej / feministickej utópie a stretol sa s vedením mesta. Po počiatočnej návšteve sa rozhodol nepokračovať vo svojom pláne, ale v tejto komunite našiel predmet štúdia pre neskoršie spisy. To, čo ho obzvlášť zaujíma, sú proto-transhumanistické myšlienky speváka Richard Wagnera a Elisabeth Förster-Nietzsche, ktorí spolu s jej manželom Bernhardom Försterom založili a žili v tejto kolónii v rokoch 1886 až 1889.:28–31

Woodard a Burroughs s Dreamachine v roku 1997:142–146
V rokoch 2004 až 2006 viedol početné expedície do Nuevy Germania a získal aj podporu od amerického viceprezidenta Dicka Cheneyho. V roku 2011 dal Woodard švajčiarskemu spisovateľovi Christianovi Krachtovi povolenie zverejniť jeho rozsiahlu osobnú korešpondenciu, ktorá sa týka najmä Nuevy Germania,:113–138 v dvoch zväzkoch pod hlavičkou Wehrhahn Verlaga z univerzity v Hannoveru.:180–189 Na výmenu listov *Frankfurter Allgemeine Zeitung* hovorí: „[Woodard a Kracht] zničia hranice medzi životom a umením." *Der Spiegel* predpokladá, že prvá časť, *Five Years*, vol. 1, je „duchovná prípravná práca" pre nadchádzajúci Krachtov román *Imperium*.

Podľa Andrewa McCanna „Kracht sprevádzal Woodarda na výlete do toho čo zostalo z miesta, kde potomkovia pôvodných osadníkov žijú za drasticky obmedzených okolností." Ako vyplýva z korešpondencie, Kracht podporoval Woodardovu túžbu rozvinúť kultúrny profil komunity a vybudovať miniatúrnu operu Bayreuth na mieste, kde kedysi stávala rodinná rezidencia Elisabeth Förster-Nietzsche. V uplynulých rokoch sa Nueva Germania zmiernila vo viac žoviálnejšiu destináciu s ubytovaním pre cestujúcich a provizórnym historickým múzeom.

Dreamachine
-----------

Od roku 1989 do roku 2007 vyrábal Woodard repliky Dreamachine, stroboskopického výtvoru, ktorý navrhli Brion Gysin a Ian Sommerville, ktorý zahŕňa štrbinový valec vyrobený z medi alebo papiera, ktorý sa otáča okolo elektrickej lampy—pri pozorovaní so zavretými očami môže stroj spúšťať mentálne aberácie porovnateľné s drogovou intoxikáciou alebo snívaním. Potom, čo daroval Dreamachine do 1996 LACMA vizuálnej retrospektívy *Ports of Entry* patriacej Williamovi S. Burroughsovi, sa spriatelil s autorom a na jeho 83.:23 a posledné narodeniny predstavil „Bohémsky model" (papierový) Dreamachine. Spoločnosť Sotheby's vydražila tento stroj súkromnému zberateľovi v roku 2002 a posledný z nich zostáva na rozšírenej expozícii z Burrowsovho sídla v Spencerovom múzeu umenia v Lawrence, Kansas.

Referencie a poznámky
---------------------

1. ↑  Carpenter, S. „In Concert at a Killer's Death", *Los Angeles Times*, 9. mája 2001.
2. ↑  Rapping, A. Portrét Woodarda (Seattle: Getty Images, 2001).
3. ↑  Reich, K. „Family to Sue City, Firms Over Angels Flight Death", *Los Angeles Times*, 16. marca 2001.
4. ↑  Dawson, J. *Los Angeles' Angels Flight* (Mount Pleasant, SC: Arcadia Publishing, 2008), str. 125.
5. ↑  Siletti, M. J. *Sounding the last mile: Music and capital punishment in the United States since 1976*, dizertačná práca vedená prof. J. Magee, University of Illinois na Urbana–Champaign, 2018, str. 240–241.
6. ↑  Manzer, T. „Pelican's Goodbye is a Sad Song", *Press-Telegram*, 2. októbra 1998.
7. ↑  Allen, B. *Pelican* (Londýn: Reaktion Books, 2019), str. 152–153.
8. ↑  Kracht, C. & Nickel, E. *Gebrauchsanweisung für Kathmandu und Nepal: Überarbeitete Neuausgabe* (Mníchov: Piper, 2012), str. 173.
9. ↑  Carozzi, I. „La storia di Nueva Germania", *Il Post*, 13. októbra 2011.
10. ↑  Kober, H. „In, um und um Germanistan herum", *Die Tageszeitung*, 18. mája 2006.
11. ↑  Lichtmesz, M. „Nietzsche und Wagner im Dschungel: David Woodard & Christian Kracht in Nueva Germania", *Zwielicht* 2, 2007, str. 28–31.
12. ↑  Chandarlapaty, R. „Woodard and Renewed Intellectual Possibilities", v *Seeing the Beat Generation* (Jefferson, NC: McFarland & Company, 2019), str. 142–146.
13. ↑  Epstein, J. „Rebuilding a Home in the Jungle", *San Francisco Chronicle*, 13. marca 2005. Archivované 2016-10-09 na Wayback Machine.
14. ↑  Schröter, J. „Interpretive Problems with Author, Self-Fashioning and Narrator", v Birke, Köppe, redaktori, *Author and Narrator* (Berlín: De Gruyter, 2015), str. 113–138.
15. ↑  Woodard, D. „In Media Res", *032c*, leto 2011, str. 180–189.
16. ↑  Link, M. „Wie der Gin zum Tonic", *Frankfurter Allgemeine Zeitung*, 9. novembra 2011.
17. ↑  Kracht, C. & Woodard, *Five Years* (Hannover: Wehrhahn Verlag, 2011).
18. ↑  Diez, G. „Die Methode Kracht", *Der Spiegel*, 13. februára 2012.
19. ↑  McCann, A. L. „Allegory and the German (Half) Century", *Sydney Review of Books*, 28. augusta 2015.
20. ↑  Švajčiarsky klasický filológ Thomas Schmidt prirovnáva Woodardov epistolárny hlas k postave v pozadí románu Thomasa Pynchona.
21. ↑  Allen, M. „Décor by Timothy Leary", *The New York Times*, 20. januára 2005.
22. ↑  Stirt, J. A. „Brion Gysin's Dreamachine—still legal, but not for long", *bookofjoe*, 28. januára 2005.
23. ↑  V roku 1990 vynašiel fiktívny psychoaktívny stroj, Feraliminal Lycanthropizer, ktorého účinky sú údajne opačné ako u Dreamachine.
24. ↑  Knight, C. „The Art of Randomness", *Los Angeles Times*, 1. augusta 1996.
25. ↑  Bolles, D. „Dream Weaver", *LA Weekly*, 26. júla–1. augusta 1996.
26. ↑  Veľvyslanectvo Spojených štátov v Prahe, „Literární večer s diskusí", október 2014.
27. ↑  Woodard, „Burroughs und der Steinbock", *Schweizer Monat*, marec 2014, str. 23.
28. ↑  Spencer Museum of Art, *Dreamachine*, Univerzita v Kansase.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **David Woodard**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **David Woodard**

Externé odkazy
--------------

* Francúzska národná knižnica: cb16616878t
* Nemecká národná knižnica: 1014196620
* ISNI: 0000 0003 5593 5615
* VIAF: 174755630
* WorldCat: 174755630
* David Woodard v Kiddle

Autoritné údaje: * BnF: 16616878t
* GND: 1014196620
* ISNI: 0000000355935615
* LCCN: no2011174082
* VIAF: 174755630
* WorldCat: lccn-no2011174082