recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nancy Laura Spungenová** (neprechýlene Nancy Laura Spungen; \* 27. február 1958, Philadelphia, Pensylvánia, USA – † 12. október 1978, New York, New York, USA) bola americká priateľka anglického hudobníka Sida Viciousa a osobnosť punkovej scény 70. rokov 20. storočia.

Spungenová, vychovaná ako Židovka vo Philadelphii, bola emocionálne narušené dieťa, ktorému bola vo veku 15 rokov diagnostikovaná schizofrénia. Po vylúčení z vysokej školy odletela v decembri 1976, počas vrcholu punkového hnutia, do Londýna a zaplietla sa s Viciousom, basgitaristom skupiny Sex Pistols. Ich vzťah bol prerušovaný záchvatmi domáceho násilia a závislosťou na drogách. Tlač čoskoro označila Spungenovú ako „Nauseating Nancy" (doslovne *Hnusná Nancy*) za jej poburujúce a často antisociálne správanie. Potom, čo John Lydon (umelecké meno: Johnny Rotten) opustil skupinu a Vicious sa stal novým frontmanom, pár sa presťahoval do New Yorku a ubytoval sa v Hoteli Chelsea, kde strávil veľkú časť svojho času užívaním drog, najmä heroínu.

V októbri 1978 bola Spungenová nájdená bez známok života s bodnou ranou do brucha v kúpeľni manželskej izby. Vicious bol obvinený z jej vraždy, ale zomrel predtým, ako sa prípad dostal pred súd, na predávkovanie heroínom počas kaucie vo februári 1979. Rôzni autori a filmári špekulovali o Viciousovej úlohe v Spungeninej smrti a o možnosti, že Spungenovú zabil drogový díler, ktorý často navštevoval ich izbu.

Referencie
----------

1. 1 2 3  WAKEMAN, Jessica; WAKEMAN, Jessica. *Flashback: Nancy Spungen Found Dead at Chelsea Hotel* [online]. 2017-10-12, [cit. 2022-06-28]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2  ORR, Deborah. Nancy and Sid: A punk mystery story. *The Independent*, 2003-10-12. Dostupné online [cit. 2019-02-07]. (po anglicky)
3. ↑   *After 30 years, a new take on Sid, Nancy and a punk rock mystery* [online]. 2009-01-20. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nancy Spungen na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * GND: 107924249X
* ISNI: 0000 0000 5462 5998
* LCCN: n86134226
* VIAF: 143149066349765600447
* WorldCat: lccn-n86134226
**Anežka Přemyslovna** (\* 5. september 1269 – † 17. máj 1296, Praha) bola česká princezná a rakúska vojvodkyňa. 

Narodila sa ako druhá dcéra Přemysla Otakara II. a Kunhuty Uhorskej.

Po smrti Přemysla Otakara II. v bitke na Moravskom poli potvrdila kráľovná vdova Kunhuta Uhorská Přemyslov sľub daný rímskemu kráľovi Rudolfovi I. Habsburskému o svadbe ich detí. Už na začiatku roku 1279 bola Anežka formálne vydatá za Rudolfovho syna Rudolfa Švábskeho, rakúskeho vojvodu. Anežkin mladší brat Václav II. sa súčasne zasnúbil s Gutou Habsburskou.

Spoločne s matkou a bratom bola Anežka asi neskôr väznená Otom Braniborským na Bezděze, odkiaľ sa jej a Kunhute podarilo utiecť. Fakt je, že Anežka nie je v prameňoch o väznení na Bezděze nikde spomínaná, ale je veľmi pravdepodobné, že tam bola spoločne s matkou, Václavom a pestúnkou Eliškou.

V roku 1290 porodila Anežka syna Jána. V tom istom roku prišiel Rudolf na návštevu k švagrovi Václavovi do Prahy. Hlavným dôvodom tejto návštevy bola zložitá politická situácia po uväznení Záviša z Falkenštejna a jeho budúci osud. Rudolf však náhle a ťažko ochorel a rýchlo chorobe podľahol (objavili sa i špekulácie, že bol na pražskom dvore otrávený). Na Pražskom hrade tak pochovali muža, ktorý mal byť rímskonemeckým kráľom a možno i cisárom. 
Anežka sa čoskoro vrátila na dvor svojho brata a zomrela pravdepodobne na tuberkulózu, rodovú chorobu posledných Přemyslovcov.

Anežkin syn Ján zavraždil v roku 1308 svojho strýka rímskeho kráľa Albrechta I. pretože mu upieral právo na dedičstvo po rodičoch.

Genealógia
----------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Václav I.\* 1205† 23. september 1253 |   | Kunhuta Štaufská\* asi 1200 † 13. september 1248 |   | Rastislav Haličský\* 1225† 1262 |   | Anna Uhorská\* 1226/7† po 1270 |
|   |   |   |   |   |
|   |   |   |
|   | Přemysl Otakar II.\* asi 1233† 26. august 1278 |   | Kunhuta Uhorská\* asi 1246† 9. september 1285 |   |
|   |   |   |
|   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Rudolf II. Švábsky\* 1270† 10. máj 1290OO   1285 | **Anežka Přemyslovna**\* 5. september 1269† 17. máj 1296 |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|   | Ján Parricida\* 1290 † 13. november 1312/13  |

Referencie
----------

1. ↑  www.fmg.ac
2. ↑   *Zbraslavská kronika*. Praha : Nakladatelství Svoboda, 1975. 25-015-76.

Literatúra
----------

* DVOŘÁČKOVÁ-MALÁ, Dana. *Anežka, vévodkyně rakouská, dcera českého krále (1269–1296)*. [s.l.] : [s.n.]. S. 47-76.
* *Osobnosti - Česko : Ottův slovník*. Praha : Ottovo nakladatelství, 2008. 823 s. ISBN 978-80-7360-796-8. S. 17.
* VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. *Biografický slovník českých zemí : 1. sešit : A*. Praha : Libri, 2004. 155 s. ISBN 80-7277-215-5. S. 96–97.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anežka Přemyslovna (1269 – 1296)**

Externé odkazy
--------------

* Anežka Přemyslovna na www.e-stredovek.cz
* Genealógia

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anežka Přemyslovna na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 138601836
* VIAF: 90875520
**Anežka Přemyslovna** (\* po 1227 – † 10. október 1268) bola dcéra českého kráľa Václava I. a jeho manželky Kunhuty Štaufskej, druhá manželka Henricha III. Jasného, meißenského markgrófa. Manželstvo bolo bezdetné.

Jej bratmi boli moravský markgróf Vladislav a kráľ Přemysl Otakar II.

Životopis
---------

Okolo roku 1245 sa vydala za meißenského markgrófa Henricha III. Jasného. Jeho prvou manželkou bola Konštancia, dcéra rakúskeho vojvodu Leopolda VI. Babenberského, s ktorou mal synov Albrechta a Dietricha. Po smrti Konštancie sa jeho druhou manželkou stala Anežka, deti sa však z manželstva nenarodili. Henrich svoje územia rozdelil v roku 1262 tak, že Albrecht dostal Durínsko a Dietrich Plisensko s mestom Lipsko. Pre seba si nechal Meißen.

Anežka zomrela v roku 1268 a bola pochovaná v kláštore Altzella. Henrich sa oženil ešte tretí raz, uzavrel nerovné manželstvo s Alžbetou z Maltic.

Genealógia
----------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Přemysl Otakar I.\* asi 1155† 15. december 1230 |  | Konštancia Uhorská\* 1181† 6. december 1240 |  | Filip Švábsky\* 1177† 21. jún 1208 |  | Irena Byzantská\* 1177 alebo 1180/81† 27. august 1208 |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |
|  | Václav I.\* 1205† 23. september 1253 |  | Kunhuta Štaufská\* asi 1200 † 13. september 1248 |  |
|  |  |  |
|  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

|  |
| --- |
| **Anežka Přemyslovna**\* po 1227 † 10. október 1268 |

Referencie
----------

1. ↑  www.genealogie-mittelalter.de

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anežka Přemyslovna († 1268)**

Externé odkazy
--------------

* Henrich Jasný a jeho tri manželky - Anežka uprostred (Spalatinova kronika - 15. století)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anežka Přemyslovna na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1166181499
* VIAF: 9754153653270155900003
**Angara** (rus. Ангара; dolný tok sa staršie nazýval **Verchňaja Tunguska** / **Verchňaja Tunguzka**, po slovensky **Horná Tunguzka**) je rieka v ruskej Irkutskej oblasti a Krasnojarského kraja, ktorá ako jediná vyteká z Bajkalského jazera. Jej povodie má rozlohu 1 039 000 km². Ústi do rieky Jenisej na severozápade sa predstavuje jeho najväčší prítok. Rieka je súčasťou riečneho systému Jenisej-Angara-Selenga a vytvára jeho strednú časť. Celý systém má dĺžku 5 539 km a patrí medzi 5 najdlhších na svete.

Angara má veľký hydroelektrický potenciál. Na jej toku sa nachádza kaskáda štyroch priehrad (Irkutská (660 MW), Bratská (4 500 MW), Usť-Ilimská a Bogučanská) s vodnými elektrárňami. Prvé sa začali stavať v 50. rokoch 20. storočia a posledná ešte nie je dokončená.

Od novembra do mája je rieka zamrznutá a po roztopení spôsobuje záplavy.

Referencie
----------

1. ↑   *Poisk po dannym gosudarstvennogo reestra - Reka Angara* [online]. textual.ru, [cit. 2015-08-13]. Dostupné online. (po rusky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Angara**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Angara River na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Povodie Angary |
| --- |
| Rieky | 
* Angara
* Tasejeva
* Čuna (Uba)
* Birjusa (Ona)
* Ija
* Oka (Acha)
* Ipim
* Irkut
* Selenga

 | Povodie Angary |
| Mestá | 
* Bogučany
* Usť-Ilimsk
* Bratsk
* Usoľje-Sibirskoje
* Angarsk
* Irkutsk

 |
| Jazerá a vodné nádrže | 
* Bajkalské jazero
* Bratská vodná nádrž
* Usť-Ilimská vodná nádrž

 |
Menandrova freska z vily v Pompejách
**Menandros** (starogr. *Μενανδρος* – *Menandros*, lat. *Menander*) (\* 342 pred Kr. – † 291 pred Kr.) bol starogrécky dramatik, predstaviteľ komédie.

Život
-----

Narodil sa v zámožnej rodine. Žil vo svojej vile a podľa jednej správy sa utopil pri kúpaní.

Dielo
-----

Napísal viac ako 100 komédií a v každoročných dramatických súťažiach, ktoré sa konali počas iónskej slávnosti *Lénania* v Aténach (sviatok k pocte boha Dionýza
), osemkrát zvíťazil. Svoju prvú hru *Orgé* (Hnev) napísal v roku 321 pred Kr. (nezachovala sa). V byzantskej dobe sa texty jeho komédií stratili, pretože neboli súčasťou školského vzdelávania. Zachovalo sa však viac ako 900 citátov. Jeho hry boli situované do vtedajšieho Grécka, zvyčajne do Atén alebo Atiky, a väčšinou boli napísané v jambických trimetroch.

### Lepšie zachované hry

* Aspis (Štít, asi polovica)
* Dyskolos (Dedko, celá)
* Epitrepontes (Sudcovia, väčšina)
* Perikeiromené (Otrihaná, asi polovica)
* Samia (Dievča zo Samu, 4 z 5 jednaní)
* Sykionioi (Sikyónčania, asi polovica)

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 367.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 294.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Menandros na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 120591703
* GND: 118747525
* ISNI: 0000 0003 7418 9697
* LCCN: n80008543
* NK ČR: jn19990210420
* VIAF: 297103308
* WorldCat: lccn-n80008543
**Tisikrates** alebo **Tisikratés** (starogr. Τισικράτης – *Tisikrates*, iný prepis: *Tisikratés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v rokoch 496 a 492 pred Kr.

Tisikrates z Krotónu bol na 71. a na 72. olympijských hrách korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijských víťazstvách Tisikrata je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Olympijské víťazstvá Tisikrata uvádzajú aj antickí autori Dionysios a Pausanias. Dionysios zaznamenal jeho prvé a aj druhé víťazstvo v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tých rokoch udiali v starovekom Ríme a Pausanias uvádza jeho druhé víťazstvo v súvislosti s datovaním opanovania Syrakúz tyranom Gelónom (stalo sa to až v roku 485 pred Kr. nie ako uvádza Pausanias).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2 3  Dionysios, *Rhémaiké archaiologia*, 6,1.
3. 1 2 3  Dionysios, *Rhémaiké archaiologia*, 6,34.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,9,5.
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 570 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Menalkes** alebo **Menalkés** (starogr. *Μενάλκης* – *Menalkes*, iný prepis: *Menalkés*) bol v starovekom Grécku olympijský víťaz v päťboji.

Menalka z Élidy korunovali v Olympii olivovým vencom za víťazstvo v päťboji. Doba jeho olympijského víťaztva je neznáma. Päťboj (penthatlon) sa v Olympii zaradil do programu suťažných disciplín na 18. hrách v roku 708 pred Kr.. Antický päťboj pozostával z hodu oštepom, hodu diskom, behu, skoku a zo zápasu. Na celogréckych hrách a aj na iných hrách v starovekom Grécku bol u divákov veľmi obľúbený.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že počas prehliadky olympijskej *Altidy* videl i sochu olympionika Menalka, ktorá stála pri soche jeho rodáka Aristeida a soche Kréťana Filónida, jazdeckého posla Alexandra Veľkého.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,16,5.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 438.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 149.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Centrum mesta
**Tirschenreuth** je hlavné mesto krajinského okresu Tirschenreuth. 31. decembra 2012 tu žilo 9 065 obyvateľov.

Poloha
------

Leží na severe Horného Falcka, asi 120 kilometrov severne od Regensburgu a 56 kilometrov východne od Bayreuthu, na severovýchode Bavorska, veľmi blízko nemecko-českých hraníc.

Ekonomika
---------

Jedna zo známych spoločností, ktorá sídli v Tirschenreuthu je Hamm AG, spoločnosť vyrábajúca vibračné valce.

Mesto je známe aj kvalitným porcelánom, ktorého niektoré kusy sú veľmi vyhľadávané zberateľmi.

Partnerské mestá
----------------

* Nemecko  Lauf an der Pegnitz, Nemecko, 2011
* Francúzsko  La Ville-du-Bois, Francúzsko, 2001
* Česko  Planá, Česko, 2008

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tirschenreuth**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tirschenreuth na českej Wikipédii.*
**Tisamenos** alebo **Tísamenos** (starogr. *Τισαμενός*) alebo **Tísamenés** bol v gréckej mytológii kráľ Sparty, Mykén a Argu.

*Útok Herakleovcov na Peloponéz*
Tisamenos bol syn mykénskeho kráľa Oresta a Hermiony, dcéry spartského kráľa Menelaa. Menelaos svoju dcéru Hermionu pôvodne vydal za Achillovho syna Neoptolema, ale Orestes Neoptolema zabil a oženil sa s Hermionou. Tisamenos mal nevlastného brata Penthila, ktorého ich otec Orestes mal s Erigonou dcérou Aigistha. Následník trónu Tisamenos bol otcom synov, Kometa, Daidamena, Spartóna, Tellida a Leontomenea.

Tisamenos vládol len tri roky, lebo na Peloponéze po tvrdých bojoch prapravnuci Herakla, Temenos, Kresfontes a Aristodémos po vláde vetvy potomkov Pelopa obnovili vládu Heraklovcov. Dobytý Peloponéz si potom víťazi rozdelili žrebom. Temenos dostal Argos, Kresfontes Messéniu, Lakónia pripadla deťom Aristodéma dvojičkám Eurysthenovi a Proklovi, lebo Aristodéma ešte pred posledným útokom Dórov zabil blesk.

Príbeh posledných chvíľ Tisamenovho života poznáme v dvoch rozličných verziách. Podľa jednej Tisamenos zomrel v bojoch o svoju krajinu, ako aj jeho spojenci synovia Aigimia bratia Pamfylos a Dymas. Iná hovorí, že po dobytí jeho krajiny ušiel do Acháje, kde sa nakrátko stal kráľom. Podľa Pausania ho ale Achájci neprijali a dali sa s ním do boja a v bitke Tisamena zabili. Jeho kosti boli na podnet najvýznamnejšieho orákula staroveku od delfskej veštiarne neskôr prenesené do Sparty, kde ho pochovali.

Dnešní historici dobytie Peloponézu približne dve generácie po trójskej vojne potvrdzujú. Bol to starogrécky kmeň Dórov, ktorý okolo roku 1200 pred Kr. zničil centrá mykénskej kultúry a pôvodné achájske obyvateľstvo si buď podrobil, alebo ho vyhnal.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,18,6.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 7,6,2.
3. ↑  Velleius Paterculus, *Historia Romana*, I,1,4.
4. ↑  Velleius Paterculus, *Historia Romana*, I,2.
5. ↑  Apollodóros z Atén, *Kronika*, 2,8,4.
6. ↑  Strabón, *Geographica*, VIII,8,389.
7. ↑  Apollodóros z Atén, *Kronika*, 2,8,2.
8. ↑  Apollodóros z Atén, *Kronika*, 2,8,3.
9. ↑  Hyginus Mythographus, *Fabulae*, 124.
10. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 7,1,7 – 8.
11. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,3.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
* Zoznam kráľov Mykén
* Zoznam kráľov Argu
**Menares** (starogr. Μενάρεος) bol otcom spartského kráľa Leótychida II. z kráľovského rodu Eurypontovcov. Žil na prelome piateho a šiesteho storočia pred Kr.

Meno Menarea zaznamenal historik Herodotos v ôsmej knihe *História* v rodokmeni kráľa Leótychida II. z kráľovského rodu Eurypontovcov a uviedol ho tu ako otca Leótychida.
Menoslov Leótychidovho rodokmeňa poslúžil mnohým historikom ako vodidlo pri zostavovaní zoznamu kráľov Sparty kráľovského rodu Eurypontovcov, aj keď jeho dôveryhodnosť je často spochybňovaná nakoľko existuje aj zoznam kráľov Sparty od Pausania a ten nie je celkom s týmto menoslovom identický.

Hoci je Menares v rodokmeni zaznamenaný, kráľom nebol, lebo Herodotos píše, že v tomto období spartských dejín vládol Aristón a Pausanias tvrdí to isté. Tá istá zhoda vládne aj na následníkoch Aristóna. Následníkom Aristóna sa stal Démaratos, ktorý bol ale po obvinení spolukráľom Kleomenom, že nie je synom kráľa a preto vládne nelegitímne (čo sa nakoniec s istotou nepotvrdilo) zosadený a jeho miesto zaujal Menareov syn Leótychidas (pravdepodobne bratranec Démarata).

Zdroje
------

* Herodotos, *História*, VI,61 – 65; VIII, 131.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,7,7.
* *A companion to Greek studies* , Leonard Whibley

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
Place Saint-Sulpice
**Place Saint-Sulpice** (*námestie svätého Sulpicia*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 6. obvode a je pomenovaný po významnom kostole sv. Sulpicia. Uprostred námestia je pešia zóna.

Poloha
------

Námestie má zhruba tvar obdĺžnika s mierne dlhšou južnou stranou. Leží uprostred 6. obvodu na ľavom brehu. Na námestí smerujú ulice Rue Bonaparte, Rue des Canettes, *Rue Henry-de-Jouvenel*, *Rue Palatine*, Rue Saint-Sulpice a Rue du Vieux-Colombier.

Dejiny
------

Počas výstavby fasády kostola sv. Sulpicia v 18. storočí navrhol architekt Giovanni Niccolo Servandoni (1695 - 1766) vytvoriť monumentálne polkruhové námestie široké 120 m a dlhé 208 m po vzoru Svätopeterského námestia v Ríme. Tento projekt však nebol pre svoju nákladnosť dokončený, pretože znamenal získať veľa pozemkov a zbúrať okolité budovy. Postavený bol v roku 1754 len jediný dom (dnešné č. 6 v severovýchodnom rohu námestia), ktorý mal slúžiť za vzor. Iné stavby však už neboli realizované. Námestie vzniklo v roku 1757 a niekoľkokrát zmenilo veľkosť v roku 1802, 1806, 1808 a 1810 a definitívne v roku 1811.

Významné stavby
---------------

* Kostol sv. Sulpicia na východnej strane námestia
* Fontána Saint-Sulpice uprostred námestia
* Radnica 6. obvodu oproti kostolu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place Saint-Sulpice**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°51′03″S 2°20′00″V﻿ / ﻿48,85083°S 2,33333°V﻿ / 48.85083; 2.33333

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place Saint-Sulpice na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Oxyrhynský papyrus 222
**Menalkes** alebo **Menalkés** (starogr. Μενάλκης – *Menalkes*, iný prepis: *Menalkés*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 468 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Menalka z Opuntu (pravdepodobne z Opuntu v Lokride) uvádza Oxyrhynský papyrus (P. Oxy. 222), ktorý v roku 1897 objavili britskí archeológovia Bernard Grenfell a Arthur Hunt na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov od 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Menalkes je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v 38. riadku vľavo (7. odspodku). Prvé dve písmená jeho mena na papyruse chýbajú ([Με]νάλκης  –  [Me]nalkes).

Box (pygmé) sa stal olympijskou disciplínou na 23. hrách v roku 708 pred Kr. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Súboj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Villalba i Varneda, Pere, *Olímpia*, str. 62
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Anthrópos*, 38. riadok vľavo
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Place de Catalogne
**Place de Catalogne** (*Katalánske námestie*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 14. obvode.

Poloha
------

Námestie má okrúhly tvar a tvorí križovatku ulíc Rue Vercingétorix, Rue du Texel, Rue du Château, *Rue Alain* a Rue du Commandant-René-Mouchotte.

Dejiny
------

Námestie vzniklo počas výstavby v tejto oblasti na začiatku 80. rokov 20. storočia. 3. septembra 1985 bolo pomenované podľa Katalánska, odkiaľ pochádza architekt Ricardo Bofill, ktorý projektoval stavby okolo námestia.

Uprostred námestia je žulová tabuľa po ktorej tečie voda. Autorom tejto fontány je Shamaï Haber.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place de Catalogne**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža
* Fotografie námestia

Súradnice: 48°50′14″S 2°19′06″V﻿ / ﻿48,837213°S 2,318324°V﻿ / 48.837213; 2.318324

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place de Catalogne na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Plachtinský potok** je vodný tok na juhu stredného Slovenska, tečie územím okresov Krupina a Veľký Krtíš. Je to pravostranný prítok Krtíša s dĺžkou 35,5 km.

Pramení na Krupinskej planine, v podcelku Závozská vrchovina, na juhovýchodnom svahu Hornej hory (737 m n. m.), v nadmorskej výške cca 695 m n. m.

Tečie na juh cez územie VVP Lešť, preteká cez Oremov laz, v jeho blízkosti napája malú vodnú nádrž a zľava priberá svoj prvý prítok. Ďalej priberá pravostranný prítok (561,8 m n. m.) spod Vyškopeného vrchu (673,8 m n. m.) a neskôr tiež sprava Jamu. Následne vytvára výrazný oblúk vypnutý k východu a pokračuje v blízkosti obce Dačov Lom. Pri osade Dolný dačolomský mlyn priberá kratší prítok zľava (300,4 m n. m.) a opúšťa územie VVP Lešť.

Rozširuje svoje koryto, opätovne utvára oblúk vypnutý k východu a pokračuje úzkou a hlboko zarezanou dolinou v podcelku Modrokamenské úboče. Tu sa stáča na juhojuhovýchod a sprava priberá Sucháňsky potok (254,8 m n. m.).

Vstupuje do Juhoslovenskej kotliny, podcelku Ipeľská kotlina, zľava priberá Kozí potok a Drienov a preteká okrajom obce Horné Plachtince. Následne pokračuje cez Stredné Plachtince, tu zľava priberá Pecný potok (227,6 m n. m.) a za obcou začína výrazne meandrovať. Ďalej sa stáča viac na juhovýchod, tečie cez Dolné Plachtince a opäť výrazne meandruje. Sprava priberá Dlhý potok, preteká neďaleko obce Obeckov, na krátkom úseku tečie na východ a pri obci Sklabiná ústi Krtíša (158 m n. m.).

PLachtinský potok je súčasťou systému vodných tokov Krupinskej planiny, ktorý sa vyznačuje tým, že rieky a potoky tu pretekajú rovnobežne vedľa seba severojužným smerom, čo zároveň spôsobuje ich slabo vyvinuté a krátke prítoky (Tisovník, Koprovnica, Stará rieka, Krtíš, Plachtinský potok, Sucháňsky potok, Litava, Trpinec, Vrbovok, Jalšovík, Krupinica).

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-23]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-23]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Krtíša** |
| --- |
| *Krtíš* → *Ipeľ* → *Dunaj* |
| Vodné toky | Brestovský potok · Burašovský potok · Cigánsky potok · Čegovský potok · Čierny potok · Dlhý potok · Dolinský potok · Drieňov · Hrabový potok · Chotárny potok · Jama · Jelení potok · Kozí potok · **Krtíš** · Kucák · Lihovec · Listica · Medokýšny potok · Nový jarok · Pecný potok · **Plachtinský potok** · Poličný potok · Potok · Rakovec · Riečka · Slúžikov jarok · Suchánik · Suchánsky potok · Suchý potok · Šípsky potok · Škriavnik · Zabry · Záhorský potok · Zajský potok |
| Vodné plochy | Vodná nádrž Sklabiná · Vodná nádrž Želovce |
**Molárna tepelná kapacita** (staršie: **molová tepelná kapacita**, **mólová tepelná kapacita**) alebo **molárne teplo** (staršie: **molové teplo**, **mólové teplo**) je tepelná kapacita vztiahnutá na jednotku látkového množstva, teda jeden mol. 

Ide teda o množstvo tepla, ktoré je potrebné k zvýšeniu teploty jedného mólu látky o jeden teplotný stupeň. Molárna tepelná kapacita je mierne teplotne závislá, preto je nutné pri presnejších hodnotách uvádzať, k akej teplote látky sa vzťahuje.

Označovanie
-----------

* Značka: {\displaystyle C}
* Jednotka v sústave SI:
	+ v základných jednotkách: kilogram meter štvorcový na sekundu na druhú, mol a kelvin, označuje sa {\displaystyle {\rm {kg\cdot {\rm {m^{2}\cdot {\rm {s^{-2}\cdot {\rm {{mol}^{-1}\cdot {\rm {K^{-1}}}}}}}}}}}}
	+ v odvodených jednotkách: joule na mol a kelvin, označuje sa {\displaystyle {\rm {J\cdot {\rm {{mol}^{-1}\cdot {\rm {K^{-1}}}}}}}}

Výpočet
-------

Hodnotu molárnej tepelnej kapacity je možné získať zo vzťahu

{\displaystyle C=Mc},
kde {\displaystyle M} je molárna hmotnosť a {\displaystyle c} je merná tepelná kapacita látky.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |

* Tepelná kapacita
* Merná tepelná kapacita
* Molárne skupenské teplo
Place Félix-Éboué
**Place Félix-Éboué** (*námestie Félixa Ébouého*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 12. obvode.

Poloha
------

Oválne námestie v 12. obvode tvorí križovatku ulíc Avenue Daumesnil, Boulevard de Reuilly, Rue de Reuilly, Rue Claude-Decaen a *Rue Lamblardie*.

Dejiny
------

Námestie bolo zriadené vyhláškou zo 16. januára 1789 a zahŕňalo vtedajšie námestie *Place de la Barriére de Reuilly* a časti okolitých ulíc. Neskôr bolo pomenované *Place Daumesnil* podľa generála Pierra Daumesnila (1776 – 1832), ktorý bojoval v bitke pri Wagrame. Svoje súčasné meno nesie od roku 1946, kedy parížska rada rozhodla 8. júna pomenovať námestie po politikovi Félixovi Ébouém (1884 – 1944), spolupracovníkovi generála Charlese de Gaulla vo francúzskom odboji vo Francúzskej rovníkovej Afrike.

Významné stavby
---------------

Uprostred námestí sa od roku 1880 nachádza fontána Château d’eau, ktorú vytvoril Gabriel-Jean-Antoine Davioud pôvodne pre Place de la République.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place Félix-Éboué**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°50′23″S 2°23′45″V﻿ / ﻿48,839815°S 2,395811°V﻿ / 48.839815; 2.395811

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place Félix-Éboué na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Place Pigalle
**Place Pigalle** (doslova *Pigallovo námestie*) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 9. obvode. Pod námestím leží stanica metra Pigalle.

Poloha
------

Polkruhové námestie o priemere asi 70 m leží na úpätí Montmartru pri Boulevard de Clichy. Na námestie smerujú ulice *Avenue Frochot*, Rue Frochot, Rue Jean-Baptiste-Pigalle, Rue Duperré a *Boulevard de Clichy*.

Dejiny
------

Námestie bolo pomenované po francúzskom sochárovi Jean-Baptistovi Pigallovi (1714-1785) a je známejšie ako štvrť Pigalle.

Na námestí a v priľahlých uliciach boli na konci 19. storočia umelecké ateliéry a literárne kaviarne, z ktorých najznámejšia bola *Nouvelle Athènes*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place Pigalle**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°52′56″S 2°20′14″V﻿ / ﻿48,88215°S 2,33725°V﻿ / 48.88215; 2.33725

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place Pigalle na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
Place Georges-Pompidou
**Place Georges-Pompidou** (*Námestie George Pompidoua*) je námestie  v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode pred Centre Georges Pompidou. Námestie aj kultúrne centrum nesú meno bývalého francúzskeho prezidenta George Pompidoua (1911-1974), ktorý zastával úrad od roku 1969 do svojej smrti.

Poloha
------

Námestie je súčasťou pešej zóny. Je ohraničené ulicami Rue Beaubourg na východe, Rue Saint-Merri na juhu, Rue Saint-Martin na západe a Rue Rambuteau na severe.

Dejiny
------

Námestie vzniklo pri stavbe Centre Georges Pompidou v 70. rokoch 20. storočia. Pomenované bolo mestskou vyhláškou z 21. novembra 1979.

Námestie si obľúbili pouliční umelci poskytujúci svoje služby okoloidúcim.

Významné stavby
---------------

Hlavnou dominantou námestia je Centre Georges Pompidou rozkladajúce sa pozdĺž jeho východnej strany. Na západnej stane oproti vystupujú zo zeme pozdĺž *Rue Saint-Martin* biele tubusy zaisťujúce odvetrávanie z podzemných garáží pod námestím. V severnej časti námestie je rekonštruovaný ateliér sochára Constantina Brâncuşiho.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place Georges-Pompidou**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°51′39″S 2°21′06″V﻿ / ﻿48,860734°S 2,351659°V﻿ / 48.860734; 2.351659

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place Georges-Pompidou na českej Wikipédii.*
**RAPEX** *(Rapid Alert System for Non-Food Products)* je rýchly informačný systém spoločenstva (Community Rapid Information System), ktorý zabezpečuje výmenu informácií o nebezpečných výrobkoch nepotravinového charakteru medzi Európskou komisiou, členskými štátmi Európskej únie a štátmi Európskeho hospodárskeho priestoru – Islandom, Lichtenštajnskom a Nórskym kráľovstvom.

Cieľom tohto výstražného systému je zabezpečiť, aby sa k spotrebiteľom nedostali nebezpečné výrobky, ktoré by ohrozovali jeho zdravie a bezpečnosť. Zároveň sa jednotlivé členské štáty informujú o prijatých opatreniach zameraných na zamedzenie výskytu nebezpečných výrobkov na trhu v Európskej únii. RAPEX slúži aj na monitorovanie efektívnosti fungovania trhového dozoru v jednotlivých krajinách a je základom pre vypracovanie a prijatie opatrení na ochranu trhu na úrovni Spoločenstva

Do systému RAPEX sa povinne hlásia všetky nebezpečné spotrebiteľské výrobky, ktoré predstavujú závažné riziko pre zdravie a bezpečnosť spotrebiteľov okrem:

* potravín a krmív (RASFF – Rýchly výstražný systém pre potraviny a krmivá)
* liekov, zdravotníckych pomôcok, zdravotníckych zariadení a prístrojov

RAPEX je týždenne aktualizovanou databázou oznámení, ktoré majú pôvod:

* od výrobcov alebo distribútorov, ktorí zistili, že uviedli na trh nebezpečné výrobky a oznamujú dobrovoľne túto skutočnosť príslušnému národnému orgánu
* alebo ide o prípady nebezpečných výrobkov, zistených národnými orgánmi dozoru trhu.

V EÚ systém začal pracovať v roku 2003 na základe Smernice Európskeho parlamentu o všeobecnej bezpečnosti výrobkov. Prevádzkovateľom systému RAPEX je Európska komisia (EK) - Generálne riaditeľstvo pre zdravie a ochranu spotrebiteľa. Členské štáty vstupujú do systému prostredníctvom národných kontrolných miest. Slovensko vstúpilo do systému 1. mája 2004.

Externé odkazy
--------------

* - Rapid Alert System for non-food dangerous products (RAPEX) oficiálne stránky systému
Sídlo RAND Corporation
**RAND Corporation** je americký neziskový globálny politický think tank. Názov RAND je skratkou *research and development*, čo znamená veda a výskum. RAND patrí medzi najuznávanejšie inštitúcie svojho druhu – podľa Pensylvánskej univerzity patrí medzi 10 najlepších think-tankov a najprestížnejšie výskumné inštitúcie v oblasti národnej bezpečnosti na svete.

RAND Corporation bola založená v roku 1946 ako výskumná skupina spoločného projektu United States Air Force a Douglas Aircraft Company. Názov RAND vznikol ako akronymum Research and Development. Do roku 1961 tu pôsobil významný americký futurológ Herman Kahn. Zaoberá sa tvorbou prognóz a dlhodobých scenárov hlavne pre potreby armády USA - US Army. Ale výskumná činnosť sa neorientuje len na oblasť vojenstva. V súčasnosti má okolo 1850 zamestnancov. Hlavné centrum sídli v Santa Monica v Kalifornii v USA. Ďalšie pobočky sa nachádzajú v Arlingtone vo Virgínii; Pittsburghu v Pannsylvánii a Bostone v štáte Massachusetts a New Orleans v štáte Louisiana. Európske pobočky sa nachádzajú v Cambridge v Spojenom kráľovstve, Belgickom Bruseli a v Canberre v Austrálii.

Referencie
----------

1. ↑  James G McGann. *2020 Global Go To Think Tank Index Report, ScholarlyCommons* [online]. repository.upenn.edu, [cit. 2023-01-23]. Dostupné online.
2. ↑   *RAND Office Locations and Addresses* [online]. rand.org, [cit. 2023-01-23]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **RAND Corporation**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Sekera* pozri *Sekera (rozlišovacia stránka)*.
Sekera určená na štiepenie dreva
**Sekera** je nástroj, ktorý sa v súčasnosti používa primárne na opracovávanie dreva. V minulosti sa využívala ako zbraň, zriedkavo to tak je aj v súčasnosti. Sekera je zložená z obyčajne kovového klinu (hlava sekery), v ktorého širšej časti je otvor, do ktorého je zasadené zväčša drevené porisko. Sekera sa takisto využívala a využíva ako obradný či heraldický symbol.

Sekera je jedným z najstarších ľudských nástrojov. Najranejšie sekery mali kamenné hlavy (sekeromlaty), ktoré sa neskôr zhotovovali z medi, bronzu, železa a ocele.

Sekera ako nástroj je využívaná drevorubačmi, tesármi a požiarnikmi.

Sekery vyrábané ako zbrane sa odlišujú od sekier určených pre drevorubačov či tesárov. Poriská majú dlhšie a ťažšie, hlavy môžu byť zaostrené z obidvoch strán alebo môžu mať na jednej strane bodec. Ďalším predĺžením poriska vzniká halapartňa. Bojové sekery sa využívali v severnej Európe v časoch Vikingov. Sekery určené na vrhanie, používané v Severnej Amerike domorodými Indiánmi, sa nazývajú tomahavky. Sekery sa taktiež využívali ako nástroj katov.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommonsWikislovník
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Sekera**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sekera**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Sekera****
**Placerias** (v preklade „plazí hroch") bol dicynodont, ktorý žil počas neskorého permu až do obdobia triasu (221-210 miliónmi rokov) na území Spojených štátov.
Placerias bol jedným z posledných prežívajúcich zástupcov čeľade Kannemeyeriidae.

Opis
----

Tento živočích bol najväčším známym bylinožravcom svojej doby: až 3,5 m dlhý a až tonu (907 kilogramov) ťažký. Vyznačuje sa svojím silným krkom, silnými prednými a zadnými končatinami, krátkym takmer kýpťovitým chvostom a korytnačkovitým zobákom.

Objav
-----

Fosílie štyridsiatich Placeriov boli nájdené blízko St. Johns, juhovýchodne od Skamenelého lesa v Arizone. Táto oblasť sa stala známou ako Placerias Quarry a bol objavený v roku 1930, Charlesom Campom a Samuelom Wellesom, z Kalifornskej univerzity v Berkeley.

V populárnej kultúre
--------------------

Placerias sa objavil v televíznom seriáli Putovanie s dinosaurami z roku 1999.

Druhy
-----

* *Placerias gigas*
* *Placerias gigus*
* *Placerias hesternus*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Placerias na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Putovanie s dinosaurami - Fact File: Placerias
Zámok Žinkovy
**Zámok Žinkovy** sa nachádza v rovnomennej obci, asi 7 km západne od Nepomuku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji.

Zámok bol postavený na mieste pôvodného hrádku v druhej polovici 17. storočia v ranobarokovej podobe. V roku 1897 bol prestavaný do pseudorenesančnej podoby viedenskou architektonickou kanceláriou Fellner a Helmer. Po roku 1948 bolo zo zámku rekreačné zariadenie odborov. 
V roku 1981 tu vznikli niektoré scény z kultového slovenského muzikálu Neberte nám princeznú.

V súčasnej dobe sa zámok rekonštruuje a nie je verejnosti prístupný. V budúcnosti by mal slúžiť ako kongresový a hotelový komplex so zázemím pre rekreáciu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Žinkovy**

Súradnice: 49°28′43″S 13°30′11″V﻿ / ﻿49,4786°S 13,503°V﻿ / 49.4786; 13.503

Referencie
----------

1. ↑  Ze zámku v Žinkovech bude do pěti let kongresový hotel, Plzeňský deník, 6.2.2008

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žinkovy (zámek) na českej Wikipédii.*
Zámok Vyškov
**Zámok Vyškov** sa nachádza v okresnom meste Vyškov v Juhomoravskom kraji.

Dejiny hradu
------------

Bol prestavaný z pôvodne gotického hradu. Impulzom pre jeho vznik bolo pravdepodobne zničenie biskupského 
hradu Melice po roku 1423 husitmi a v roku 1449 sa už vo Vyškove spomína nový hrad. Pri obsadení mesta vojskom kráľa Jiřího z Poděbrad bol hrad poškodený a následne po roku 1470 obnovený olomouckým biskupom Protasiem Černohorským z Boskovic. Z tejto doby pochádzajú tri erbové tabule na veži zámku. Ďalšie stavebné úpravy zadal biskup Stanislav I. Thurzo. Do dnešnej podoby bol zámok prebudovaný za biskupa Karola II. Lichtenštajnského z Kastelkornu podľa projektu architekta Giovanniho Pietra Tencallu. Prestavba prebiehala v dvoch etapách, dvojposchodový trakt zámku bol upravovaný v rokoch 1665 až 1675, nový trakt vznikol v rokoch 1680 až 1682. V zámku vtedy bola obrazáreň a divadelná sála. Slávne obdobie ukončil požiar v roku 1753. V roku 1774 tu bola vojenská nemocnica. V roku 1928 zámok kúpila zem Moravskoslezská a bola tu zriadená Zemská hospodyňská škola. V roku 1948 v zadnej budove otvorili obrazáreň a od roku 1954 sú tu muzejné expozície.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Vyškov**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vyškov (zámek) na českej Wikipédii.*
Poloha
**Northeast** (doslova Severovýchod) je jeden z regiónov Spojených štátov amerických. Spravidla zahŕňa 9 štátov, a to Maine, New Hampshire, Vermont, Massachusetts, Rhode Island, Connecticut, New York, New Jersey a Pensylvániu. Delaware, Maryland a Severná Virgínia sa niekedy tiež rátajú ako časť severovýchodného regiónu z dôvodu, že zasahujú do megalopolisu BosWash, ale oficiálne patria do juhoatlantického regiónu (South Atlantic region).

V roku 2010 tu podľa sčítania ľudu žilo 55 317 240 obyvateľov.[1] Región je ohraničený na severe Kanadou, na západe regiónom Midwest, na juhu južným regiónom a na východe Atlantickým oceánom. Najväčšie mesto regiónu, New York, je aj najväčšie mesto a metropolitná oblasť v Spojených štátoch.

Severovýchod je aj najbohatší región USA. V roku 2007 boli podľa štatistík najbohatšie štáty Maryland, New Jersey, Connecticut, Havaj a Massachusetts.

Samotný štát New York tvorí asi 8 percent celkového HDP USA v roku 2005. Zatiaľ čo príjem je vysoký, celkový počet obyvateľov a rozloha je malá (okrem New Yorku a Pennsylvánie), pričom iba New York, New Jersey a Pensylvánia patria medzi 10 najľudnatejších štátov a žiadny zo štátov nepatrí medzi 10 najväčších.

Referencie
----------

1. ↑  Resident Population Data - 2010 Census

| * z
* d
* u
Geografické regióny Spojených štátov |
| --- |
| Northeast | Nové Anglicko - Mid-Atlantic • East Coast - Atlantic Northeast |
| Midwest | E North Central - W North Central • Upper Midwest • Veľké kanadské jazerá - Veľké prérie |
| Juh | Upland South - Deep South - Gulf Coast • South Atlantic - Southeast - South Central • West South Central • East South Central |
| Západ | Pacific/West Coast - Mountain • Northwest - Southwest • Pacific Northwest - Veľká panva |
| Ostatné | Sever - Východ - Central • Coastal - International Border |
**Northern Ireland Trophy** je profesionálny snookerový turnaj. Prvý rok turnaja bola sezóna 2005/2006, keď otváral celú sezónu. Vtedy sa ho zúčastnilo 20 hráčov. Od sezóny 2006/2007 je plnohodnotný bodovaný turnaj s 32 najlepšími hráčmi a 16 kvalifikantami.

Turnaj je prvý veľký turnaj, ktorý sa odohráva v Severnom Írsku a bol vytvorený pre väčšiu popularizáciu snookeru aj na nových územiach.

Turnaj sa hrá vo Waterfront Hall v Belfaste. Dotácia pre rok 2006 bola 200 500£ (387 586$), pričom výhra pre víťaza bola 30 000£ (57 992$).

V roku 2006 na Northern Ireland Trophy Ronnie O’Sullivan prekonal svetový rekord, keď v semifinále porazil Dominica Dalea za rekordných 53 minút, čo bol najrýchlejší zápas vôbec.

Víťazi
------

| Rok | Víťaz | Porazený | Konečné skóre | Sezóna |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Northern Ireland Trophy |
| 2005 | Wales Matthew Stevens | Škótsko Stephen Hendry | 9 - 7 | 2005/06 |
| 2006 | Čína Ding Junhui | Anglicko Ronnie O’Sullivan | 9 - 6 | 2006/07 |
| 2007 | Škótsko Stephen Maguire | Írsko Fergal O'Brien | 9 - 5 | 2007/08 |
| 2008 | Anglicko Ronnie O’Sullivan | Anglicko Dave Harold | 9 - 3 | 2008/09 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Northern Ireland Trophy na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 48°44′13″S 17°15′04″V﻿ / ﻿48,737°S 17,251°V﻿ / 48.737; 17.251

Zámčisko, les
**Zámčisko** je jeden zo štyroch geomorfologických podcelkov Chvojnickej pahorkatiny. Najvyšší bod podcelku je rovnomenný vrch Zámčisko (434,1 m n. m.).

Vymedzenie
----------

Podcelok leží v centrálnej časti Chvojnickej pahorkatiny a zaberá širšie okolie masívu najvyššieho vrhu. Obklopuje ho len Unínska pahorkatina.

Vybrané vrchy
-------------

* Zámčisko (434 m n. m.) – najvyšší vrch podcelku
* Holý vrch (371 m n. m.)
* Kruhy (361 m n. m.)
* Za Borom (352 m n. m.)

Charakteristika
---------------

Centrálna časť územia je porastená dubovými lesmi, ktoré tvoria súvislý porast. Stráne orientované na juh pri obciach Smrdáky, Koválov, Unín, Radimov a Radošovce sú porastené vinicami, ktoré náležia do Skalického vinohradníckeho regiónu Malokarpatskej vinohradníckej oblasti.

Územie je odvodňované riečkou Chvojnica s prítokom Pavlovský jarok, ďalej Unínskym potokom a prítokmi Myjavy. Reliéf Zámčiska je modelovaný najmä fluviálnou činnosťou vodných tokov.

Chránené územia
---------------

Severovýchodným okrajom podcelku preteká riečka Chvojnica, v ktorej povodí sa nachádza rovnomenná prírodná pamiatka.

Turizmus
--------

Zo Smrdák vedie  zeleno značený turistický chodník, ktorý sa na rázcestí *Okruh* rozdvojuje. Severná vetva vedie vrcholovou časťou Zámčiska k rozhľadni *Lipka*, južná vetva vedie lesom južným úpätím vrchu späť k rázcestiu Okruh.

Osídlenie
---------

Na okraji podcelku ležia nasledujúce obce:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Dubovce
* Koválov
* Oreské
* Radimov
 |  | * Radošovce
* Rohov
* Smrdáky
* Unín
 |

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-09]. Dostupné online.
**Stephen Fuller Austin**, (\* 3. november 1793, Wythe County, Virgínia, USA – † 27. december 1836, West Columbia, Texas), známy ako **Father of Texas** (Otec Texasu) bol americký politik, zakladateľ Texaskej republiky.

Životopis
---------

Stephen F. Austin vyrastal v Missouri. Jeho otec Moses Austin v roku 1820 požiadal španielske úrady o povolenie na založenie kolónie v Texase. Toto povolenie získal, ale neočakávane v roku 1821 zomrel a v jeho diele pokračoval syn Stephen. V tom čase ale Mexiko vyhlásilo nezávislosť od Španielska a Stephen Austin bol nútený vydať sa do Mexika, aby povolenie na kolonizáciu prejednal, čo sa mu podarilo. Ku koncu roku 1825 prišlo do Texasu prvých tristo amerických rodín. Austin mal na starosti organizáciu správy kolónií. Pod jeho vedením boli sformované vojenské oddiely, ktorých úlohou bola ochrana kolonistov, rangeri. V roku 1832 už počet kolonistov predstavoval číslo 11 000.

V roku 1830 ale mexické úrady zakázali ďalšie prisťahovalectvo do Texasu. Od tohto času texaskí kolonisti predkladali viacero požiadaviek mexickej vláde, ktoré ale neboli naplnené. V roku 1833 Stephen Austin odcestoval do Mexika, kde sa mu podarilo vyjednať s mexickou vládou niektoré ústupky pre kolonistov.

V roku 1835 sa mexickým prezidentom stal Antonio López de Santa Anna, ktorého podporoval aj Stephen Austin. Jeho politika ale vyvolávala nevôľu amerických kolonistov. V roku 1835 sa vzťahy oboch strán vyhrotili a začala sa Texaská revolúcia. Stephen Austin sa jej zúčastnil ako veliteľ texaských vojsk pri bitke pri Bexar, potom ale odcestoval do Spojených štátov, aby si zaistil ich podporu. Sam Houston bol Stephenom Austinom vymenovaný za najvyššieho veliteľa Texaskej armády. 21. apríla 1836 sa texaským silám podarilo vybojovať rozhodujúce víťazstvo nad mexickou armádou. V prvých prezidentských voľbách Texaskej republiky Stephen Austin ohlásil svoju kandidatúru, rovnako, ako Sam Houston. Sam Houston sa stal víťazom a Stephena Austina vymenoval za ministra zahraničných vecí (First Secretary of State). Tento úrad zastával ale len dva mesiace pred svojou tragickou smrťou, zapríčinenou zápalom pľúc.

Meno Stephena Austina
---------------------

Po Stephenovi Austinovi je pomenovaný Austin, štvrté najväčšie mesto Texasu. Jeho meno nesú dve vysoké školy v Texase a nespočetné množstvo pamätníkov v Texase, ale aj v Kalifornii.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stephen F. Austin**

Externé odkazy
--------------

* Stephen F. Austin v Handbook of Texas,
* *Ellis P. Bean, Stephen F. Austin*, Portal to Texas History.
* Životopis Stephen F. Austin, *The Biographical Encyclopedia of Texas*, Portal to Texas History.
* Austin's Colonization Laws, 1822, Gammel's Laws of Texas, Vol. I. Portal to Texas History.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Stephen F. Austin na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13736977x
* GND: 121754529
* ISNI: 0000 0000 6683 8210
* LCCN: n50028886
* VIAF: 67331225
* WorldCat: lccn-n50028886