**Nástup** bol slovenský zvukový týždenník. V celom období jeho existencie (6. november 1938 - 9. marec 1945, kedy vyšlo posledné, 340. číslo) mu výrobu zabezpečovali najmä Ivan Július Kovačevič a Bohumil Havránek.

História
--------

Kovačevič mal za sebou rozsiahlu filmovú publicistiku, spoluprácu na filmoch *Jánošík*, *Hordubalové* a vlastný film o Martinovi Rázusovi. Havránek nakrúcal koncom 30. rokov šoty zo Slovenska pre *Aktualitu*, čiže je celkom prirodzené, že zástupcovia Ústrednej správy spojených kín si ho zvolili za prvého kameramana *Nástupu*. Kovačeviča zasa predurčila za prvého redaktora, strihača a režiséra jeho predchádzajúca rozsiahla publicistická a čiastočne aj filmárska skúsenosť.

V prvých dvoch-troch rokoch tvorby týždenníka *Nástup* sídlila redakcia v budove televízie a kina Pohraničník na dnešnom námestí SNP v Bratislave. V tomto období je čitateľný začiatočnícky charakter práce. V každom vydaní boli okrem domácich šotov aj príspevky zo zahraničia, na pozadí ktorých ešte výraznejšie vystúpili nedostatky Kovačevičovej spolupráce s Havránkom.

Tematický záber *Nástupu* bol pomerne rozsiahly. Správy informovali o diplomatických návštevách, politických udalostiach, o rozmanitých spoločenských, kultúrnych, hospodárskych, športových aktualitách a obsahovali aj národopisné témy. Nakrútilo sa 330 čísel, od 17. februára 1944 vychádzal *Nástup* v dvoch verziách. Okrem slovenských šotov prinášalo takzvané A. vydanie žurnálu snímky z *Deutsche Wochenschau*, B. vydanie aktuality z *Europa Wochenschau*. Úrad propagandy rozhodoval o tom, ktoré politické témy sa majú nakrúcať. Týždenník sa laboratórne spracovával, strihal a ozvučoval najskôr v Prahe, po marci 1940 vo Viedni. Odtiaľ prichádzalo 10-15 hotových kópií. V *Nástupe* ich už nekontrolovali, priamo sa dostávali na cenzúrne schvaľovanie. Svedčí o tom napríklad aj skutočnosť, že za šot s nakrútenou sovietskou vlajkou sa Kovačevič s Havránkom dostali až na prokuratúru. Týždenník si neprezerali pri servisnej kópii, ale len následne po vyhotovení všetkých distribučných kópií. Kontrola bola do istej miery nedokonalá, nedosahovala ustavičnú cenzúru výroby žurnálov v iných totalitných režimoch, napríklad v Nemecku. Až do konca druhej svetovej vojny v roku 1945 sa žurnál na Slovensku iba nakrúcal, technicky sa spracovával vo Viedni.

O význame, ktorý režim pripisoval filmovej propagande, svedčí aj skutočnosť, že týždenník *Nástup* bol vždy označovaný ako kultúrno-výchovný. Vyhláška Ministerstva hospodárstva z 5. júna 1940 zbavila producenta žurnálu povinnosti platiť za povolenie k projekcii cenzúrou, čo sa týkalo len kultúrno-výchovných filmov.

Po zániku týždenníka *Nástup* v marci 1945 novovzniknutá Československá filmová kronika vydala po prvý raz 15. júna 1945 žurnál Týždeň vo filme, ktorý vychádzal až do roku 1983, keď sa jeho názov zmenil na *Kinožurnál*. Vedúcim zvukového filmového týždenníka sa stal Eugen Mateička. V rokoch 1946 - 1948 v troch letných mesiacoch vychádzali celoštátne *Československé filmové noviny*, v ktorých znel český aj slovenský komentár k rovnakému obrazovému materiálu. Šoty nakrútené na Slovensku sa spracovávali, ako aj celý týždenník, v Prahe. Táto situácia trvala až do roku 1948, keď v Bratislave začali pracovať filmové laboratóriá.

V rokoch 1938 - 1948 sa rozrástlo aj technické zázemie spravodajstva. Po kamerách sa podarilo získať aj zvukový voz - najskôr požičaný z Aktuality, potom vlastný - a nakoniec v roku 1948 sa vybudovali laboratóriá, aby vyvolávanie negatívov a výroba pozitívov už nezáviseli od Viedne alebo Prahy. Postupne rástol aj počet distribuovaných kópií. V tomto období sa zaviedlo aj povinné premietanie týždenníka v kinách.

Referencie
----------

* Václav Macek, Jelena Paštéková: *Dejiny slovenskej kinematografie*, Osveta, 1997, ISBN 9788021704008.