recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaffee Mayer
Socha Schöne Náciho pred kaviarňou na Sedlárskej
**Kaffee Mayer** je stará tradičná kaviareň a cukráreň v Bratislave. Je umiestnená na rohu Hlavného námestia a ulice Sedlárska, adresa je Hlavné námestie 4. Založil ju Julius Mayer v roku 1873.

Patrí medzi najznámejšie kaviarne v meste tak u obyvateľov, ako aj u turistov a funguje od doby založenia, podobne ako mnoho viedenských kaviarní. Okrem kaviarne a cukrárne sa tu vyrába aj slovenské a viedenské pečivo. V rovnakej budove sídli aj grécke veľvyslanectvo. Kaviareň nefungovala počas socializmu, až do roku 1993, kedy bola opäť otvorená.

Medzi pravidelných zákazníkov patril aj Schöne Náci. Tridsať rokov po jeho smrti ho pripomína socha v životnej veľkosti pred kaviarňou na Sedlárskej.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Café Mayer na nemeckej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kaffee Mayer**

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka

| * z
* d
* u
Káva |
| --- |
| Druhy kávy | 
* kávovník arabský (*Coffea arabica*)
* kávovník mohutný (*Coffea canephora*/*Coffea robusta*)
* kávovník libérijský (*Coffea liberica*)

 |
| Nápoje | 
* Affogato al caffè
* Alžírska káva
* Bezkofeínová káva
* Caffellatte
* Caffè macchiato
* Espresso (lungo • ristretto)
* Frapé
* Instantná káva
* Írska káva
* Kapučíno
* Latte macchiato
* Long black
* Ľadová káva
* Moccacino
* Prekvapkávaná káva
* Turecká mokka
* Turecká káva
* Viedenská melange
* Viedenská káva

 |
| Značky | 
* illy
* Lavazza
* Nescafé
* Segafredo

 |
| Kaviarne | 
* Coffee & co
* Kaffee Mayer
* Starbucks

 |
| Iné | 
* barista
* kávovar
* filter na kávu
* aeroPress
* french press
* kofeín
* latte art
* praženie

 |
| **Obrázky kávy na Commons ·  Kategória** |
**ATP Johannesburg 1977** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 8. do 14. marca 1977 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom meste Johannesburg. Finále dvojhry medzi Švédom Borgom a Argentínčanom Vilasom sa kvôli počasiu vôbec neodohralo a tak tento turnaj skončil bez víťaza v dvojhre. Titul vo štvorhre získali Juhoafričania Bob Hewitt a Frew McMillan, ktorí vo finále porazili americký pár Charlie Pasarell, Erik Van.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na ATP Johannesburg 1977*
Finále dvojhry medzi Švédom Borgom a Vilasom sa kvôli počasiu vôbec neodohralo.

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na ATP Johannesburg 1977*
**Južná Afrika Bob Hewitt / Južná Afrika Frew McMillan** vs. USA Charlie Pasarell / USA Erik Van 6-2 6-0

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Južnej Afrike |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| – | – | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | – | – | – | – |
| – | – | – | – | – | – | – | – | – | 2009 |
| 2010 | – | – | – | – | – | – | – | – | – |

 |



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Tenisový portál |
**Euroval** (angl. *Euro(pean) bail(-)out fund(s), Euro(pean) rescue fund(s), Euro(pean) safety net*, nem. *Euro-Rettungsschirm*) alebo **európsky záchranný mechanizmus** (angl. *European rescue mechanism, European bailout mechanism*) alebo **záchranný mechanizmus eurozóny** (angl. *Euro(zone) rescue mechanism, Euro(zone) bailout mechanism*) môže byť:

* (tzv. euroval 1 alebo dočasný euroval/európsky záchranný mechanizmus:) súhrnné označenie pre Európsky nástroj finančnej stability, európsky finančný stabilizačný mechanizmus a príslušné garancie a úvery od Medzinárodného menového fondu, resp. v užšom zmysle len pre Európsky nástroj finančnej stability, pozri euroval 1 (pozri aj Európsky nástroj finančnej stability a európsky finančný stabilizačný mechanizmus)
* (tzv. euroval 2 alebo trvalý/permanentný euroval/európsky záchranný mechanizmus:) Európsky mechanizmus pre stabilitu

Symbol rozcestiaSymbol rozcestia

*Toto je rozlišovacia stránka. Obsahuje rozličné významy uvedeného hesla.*

Ak ste sa sem dostali cez odkaz v článku, prosím, vráťte sa a opravte ho tak, aby odkazoval priamo na najvhodnejší význam.
**Viedenský les** (nem. *Wienerwald*) je prvý horský masív na samotnom východe alpského oblúka, ležiaci v bezprostrednej blízkosti Viedne v Rakúsku. Svojím charakterom zaoblených zalesnených pahorkov ako skutočné Alpy zďaleka nevyzerá. Celá oblasť Viedenského lesa slúži predovšetkým Viedenčanom ako prirodzené prírodné zákutie a v rámci "skutočných" Álp nemá výrazný význam.

Dejiny
------

Viedenský les bol pravdepodobne obývaný od 8. storočia. Pod vplyvom Avarov sa slovanské obyvateľstvo vyrovnalo s germánskou migráciou, za ktorú vďačia mená niektorých dedín ako Döbling, Liesing alebo Gablitz. Viedenský les bola kniežacia poľovačka, ale začiatkom 16. storočia získala oblasť tiež význam v lesníctve. Od roku 1840 nastal v oblasti tiež priemyselný rozvoj. V roku 1870 boli predložené plány pre vyrúbanie väčšiny lesov, ale to spôsobilo rozsiahly odpor verejnosti. Vedúcou postavou tohto odporu bol Josef Schöffel (1832 – 1910). V roku 1987 primátor Viedne a hajtmani Dolného Rakúska a Burgenlandu podpísali Viedenské vyhlásenie celej oblasti Viedenského lesa za chránený región.

Poloha
------

Pohorie zaberá plochu 1 200 km². Mesto Viedeň tvorí východnú hranicu masívu. Od susedných Türnitzer Alpen na západe ho oddeľuje údolie riečky Traisen, južnú hranicu tvorí tok rieky Gölsen.

Geológia
--------

Geologicky je pohorie tvorené predovšetkým vápencom, ktorý je na severe doplnený červenohnedým pieskovcom a bridlicou. V pohoría tiež nájdeme prírodné jaskyne ako napr. Dreidärrischenhöhle (*jaskyňa troch bláznov*).

Príroda
-------

Lesy na severe pozostávajú z veľkej miery z bukov, dubov a hrabov, kým v južnom pásme pohoria sú to ihličnany, vo väčšine prípadov borovice a jedle. Pohorie má aj svoje prírodné parky. A to Föhrenberge (tzn. *Sosnove hory*) a Sandstein Wienerwald, ktorý leží blízko mestečka Purkersdorf, asi 20 km západne od Viedne. Celé územie Viedenského lesa je chránená oblasť, predovšetkým potom Lainzer Tiergarten (rozsiahly park obývaný čiernou zverou a ďalšími lesnými zvieratami) a Schwarzenbergpark, ktorý bol vytvorený už počas 19. storočia.

Najvyšší vrchol
---------------

Najvyšším vrcholom je Schöpfl (893 m) vypínajúci sa v juhozápadnej časti pohoria nad obcou St. Corona am Schöpfl. Na úplne zalesnený vrchol vedie cesta z Mitterschöpflu k observatóriu Leopolda Figla (pre verejnosť uzavreté). Na vrchole je vyhliadková veža.

Galéria
-------

* vrch Peilsteinvrch Peilstein
* Pamätník Josef SchöffelPamätník Josef Schöffel
* Rieka SchwechatRieka Schwechat
* Figlove observatórium na vrchole SchöpflFiglove observatórium na vrchole Schöpfl

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy geografických objektov z územia mimo SR* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2011-06-01, [cit. 2016-03-26]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vídeňský les na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Viedenský les**
**Eupolemos** alebo **Eupolis** (starogr. *Ευπόλεμος, Εύπολις* – *Eupolemos, Eupolis*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 396 pred Kr.

Eupolema z Élidy korunovali v Olympii na 96. hrách olivovým vencom z posvätnej olivy *Darkyne krásnych vencov* (Kallistefanos) za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Eupolema je uvedený v zozname olympijských víťazov od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Meno olympijského víťaza Eupolema uvádza aj papyrus (*P.Oxy.XXIII 2381*) objavený na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Tento papyrusový fragment publikovaný v roku 1956 britským klasickým filológom a papyrológom Edgarom Lobelom, uvádza mená olympijských víťazov z 96. olympijských hier (z piatich olympionikov sú v úplnom znení čitateľní len dvaja). Eupolemos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v prvom riadku.

Staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias zaznamenal olympijské víťazstvo Eupolema v súvislosti s datovaním požiaru, ktorý zničil chrám bohyne Atény v arkádskom meste Tegea: „*Starú svätyňu Atény menom Alea dal Tegejčanom zhotoviť Aleos. V neskorších dobách postavili Tegejčania bohyni veľkú a pozoruhodnú svätyňu. Tú starú budovu zničil do základov náhly požiar v dobe Diofanta, archonta v Aténach, t. j. v druhom roku deväťdesiatej šiestej olympiády (r. 395 pred Kr.), v ktorej v stádiu zvíťazil élidský Eupolemos"*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 14,54.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 393.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
7. ↑  E. Lobel, *P.Oxy.XXIII 2381*, Eupolemos.
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 164.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Kai Michael Hansen** (\* 17. január 1963, Hamburg, Nemecko) je nemecký metalový gitarista a spevák.

Svoju hudobnú kariéru odštartoval v roku 1978 v hudobnej skupine Iron Fist so spoluzakladateľom neskoršej skupiny Iron Savior Pietom Sielckom. V roku 1984 spolu s Michaelom Weikathom založil skupinu Helloween, v ktorej hral na gitaru a spieval až do príchodu nového speváka Michaela Kiskeho, ktorý sa mikrofónu ujal na albumoch *Keeper of the Seven Keys Part 1* a *Keeper of the Seven Keys Part 2*. Kai z Helloweenu odišiel v rokoch 1988 – 1989 kvôli rozsiahlym turné a koncertom. Potom založil vlastnú power metalú skupinu Gamma Ray. V roku 1997 bol spoluzakladateľom skupiny Iron Savior, ale potom sa viac zameral na Gamma Ray, s ktorou vydal niekoľko albumov a vystupuje po celom svete.

Kai sa tiež účastní veľa hudobných projektov. Hral na albumoch *Follow the Blind* a *Tales from the Twilight World* od Blind Guardian. Spolu s HammerFall nahral cover verziu svojej skladby „I Want Out" z čias Helloweenu. Kai hral tiež rolu *Trpaslíka Regrina* v projekte Avantasia (metalová opera), ktorú organizuje Tobias Sammet.

V roku 2005 sa zúčastnil na turné s mladou nemeckou speed metalovou kapelou Stormwarrior z jeho rodného mesta Hamburg ako hlavný spevák. Na turné hral materiály z klasického albumu od Helloweenu *Walls of Jericho*, ktoré malo na Stormwarrior najväčší vplyv. V súčasnosti (2012) sa venuje aj projektu Unisonic, kde sa po rokoch opäť stretol s bývalým kolegom a spevákom z Helloweenu Michaelom Kiskeom.

Na jeseň 2017 sa Hansen spolu s Kiskeom v rámci *Pumpkins United World Tour* vrátili späť do Helloweenu. Počas tohto špeciálneho turné skupina odohrala trojhodinové koncerty po celom svete a v rámci turné navštívili aj mesto Bratislava.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kai Hansen**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kai Hansen na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 170851337
* GND: 1115206060
* ISNI: 0000 0001 3169 4226
* NK ČR: xx0059097
* VIAF: 87297346
**Kagjü** alebo **Kagjüpa** je jedna zo štyroch škôl tibetského budhizmu. Ako línia priameho ústneho prenosu kladie dôraz najmä na meditáciu a na interakciu s kvalifikovaným učiteľom. Patrí k takzvaným školám "červených čiapok" tibetského budhizmu.

Línia transmisie
----------------

Línia transmisie Kagjü školy siaha k historickému Buddhovi Šákjamunimu a ďalej pokračuje cez indického majstra tantry a mahámudry Tilopu (989-1069), pokračuje cez Náropu (1016 – 1100), Marpu (1012 – 1096), Milaräpu (1052 – 1135) a Gampopu (1079 - 1153).

Z uvedenej línie je Marpa, známy ako Marpa prekladateľ, ten, kto preniesol učenia do Tibetu. Pred ním to v 8. storočí urobil aj Guru Rinpočhe (Padmasambhava). Okrem Náropu prijal Marpa transmisiu aj u indickým majstrov Maitripu a Kukuripu. Na svojej tretej a poslednej ceste do Indie stretol učenca Atišu (982 - 1054). Hlavnými žiakmi Marpu boli Ngog Čhöku Dordže a Milaräpa, jeden z najväčších tibetských jogínov a majstrov meditácie. Žiakmi Milaräpu boli jogín Räčhugpa Dordže Drag a Gampopa, zakladateľ kláštornej tradície, od ktorého sa odvíjajú tzv. štyri veľké línie školy Kagjü. Okrem nich existuje osem tzv. malých línií Kagjü.

Dnešná podoba
-------------

Dnes stále existujú Kagjü školy Karma, Barom, Drugpa, Drikung, Taklung a Marcang. Duchovnou hlavou Karma Kagjü, najväčšej z týchto škôl, je Karmapa. Prvý Karmapa Düsum Khjenpa (1110 – 1193) bol žiakom Gampopu a je prvým vedome sa inkarnujúcim lámom Tibetu. 

Hlavnými učeniami školy Kagjü sú Šesť Náropovych jog a Mahámudra.
**Kafisias** (starogr. *Καϕίσιας*) bol starogrécky sochár.

Sochár Kafisias, možno vnuk Kafisia, archonta v boiótskej Tanagre, bol činný pravdepodobne na konci 3. storočia pred Kr. (uvádza sa aj začiatok 2. stor. pred Kr.). Známe sú jeho dva autorské podpisy (signatúry pod nápismi) na podstavcoch zo sôch objavených Boiótii:

|  |  |
| --- | --- |
| *Καφισίας ἐπόεισε*  | preklad: *Kafisias zhotovil* |

- text v starogréčtine
Podľa prvého nápisu bol autorom sochy Forystasa, syna Triaxa, víťaza súťaže hlásateľov na hrách zasvätených Diovi (na olympiáde). Socha z podstavca sa už dávno stratila, ale jeho nápis, objavený anglickým archeológom W. M. Leakeom v januári 1806, ktorý je zabudovaný v stene kostola *Ayios Thomas* juhovýchodne od Tanagry, je ešte stále viditeľný.

Druhý nápis s jeho signatúrou na podstavci, ktorý bol kedysi zrejme základňou sochy mýtického hudobníka a básnika Thamyrida, nájdený v archeologickej lokalite starovekého mesta Thespiai, pripomína *ex voto* (obetný dar), ktorý bol Filetairom, synom Eumena, venovaný Múzam. Tento Filetairos bol zrejme synovec Filetaira (nebolo to s istotou preukázané), prvého vládcu Pergamonu, ktorý poskytol veľké pozemkové granty helikónskym Múzam. Thespijčania potom na oplátku založili na jeho počesť významné kultové združenie. Na podstavci v Thespiách sa našiel aj epigram od gréckeho básnika Onesta, ktorý rozpráva o nešťastí Thamyrida, ktorý sa odvážil konkurovať Múzam. Grécky cestovateľ Pausanias navštívil v Boiótii *helikónsky háj* (na úpätí vrchu Helikón), zasvätený Múzam a videl sochu Thamyrida: „*Do týchto miest umiestnili aj podoby všetkých tých básnikov, ktorí sa nejako preslávili v hudbe. Tak je tu Thamyris, už slepý a naťahuje sa po spadnutej lýre.* "Nie je však známe, či bola práve táto socha Kafisiasovým dielom."

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3   *Boeotia Antiqua*. Amsterdam : J.C. Gieben, 1993. ISBN 978-90-5063-226-3. S. 60.
2. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Kaphisias*
3. 1 2  Inscriptiones Central Greece (IG VII-IX), *IG VII 530*
4. 1 2  Inscriptiones Central Greece (IG VII-IX), *Roesch, IThesp 303*
5. ↑  Bernard S. Myers. *Encyclopedia of World Art*. London : McGraw-Hill, 1959. ISBN 978-00-7019-466-3. S. 117.
6. ↑  David Magie. *Roman Rule in Asia Minor*. Princeton : Princeton University Press, 2017. ISBN 978-14-0088-774-3. S. 728.
7. ↑  Nancy T. de Grummond, Brunilde S. Ridgway. *From Pergamon to Sperlonga*. Oakland : University of California Press, 2000. ISBN 978-05-2022-327-1. S. 43.
8. ↑  Inscriptiones Central Greece (IG VII-IX), *Roesch, IThesp 312*
9. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 234.
Hexavakcína *Infanrix hexa*
**Hexavakcína** alebo **vakcína 6 v 1** je kombinovaná vakcína šiestich individuálnych vakcín do jednej a je tak určená pre ochranu pred viacerými chorobami naraz. Označuje zvyčajne detskú vakcínu proti záškrtu, tetanu, čiernemu kašľu, detskej obrne, vírusovej hepatitíde B a hemofilovej nákaze, ktorá sa používa vo viac ako 90 krajínach na svete vrátane Európy, Kanady, Austrálie a Nového Zélandu.

Na Slovensku sa používajú napríklad vakcíny *Infanrix hexa* a *Hexacima*. Vďaka tejto vakcíne získavajú dojčatá ochranu voči šiestim nebezpečným ochoreniam naraz a nie je potrebné očkovať po dlhú dobu mnohými samostatnými vpichmi.

Referencie
----------

1. 1 2   *Hexavakcína* [online]. dovera.sk, 2019-06-04, [cit. 2021-11-15]. Dostupné online.
2. ↑  TASR. V Európe zaregistrovali pediatrickú vakcínu Sanofi Pasteur 6 v 1. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2013-04-29. Dostupné online [cit. 2021-11-15].
3. 1 2   *6-in-1 Vaccine* [online]. 29 June 2018. Dostupné online.
4. ↑   Hexavalent vaccines: characteristics of available products and practical considerations from a panel of Italian experts. *Journal of Preventive Medicine and Hygiene*, June 2018, s. E107–E119. PMID 30083617.
5. ↑   New perspectives for hexavalent vaccines. *Vaccine*, August 2018, s. 5485–5494. DOI: 10.1016/j.vaccine.2017.06.063. PMID 28676382.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Medicínsky portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hexavakcína na českej Wikipédii.*
**Theónas** alebo aj **Smaragdos** (starogr. *Θεωνάς, Σμάραγδος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 105.

Theónas z Alexandrie bol na 221. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Theónas dal 221. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov v behu na jedno stadion sa olympiády označovali.

Olympijské víťazstvo Theóna (Smaragda) uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Pennsylvania State University Press, 1975, *History of the Hellenic world*, str. 522
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ferdinand Sigotský** (\* 15. marec 1902, Považská Bystrica-Orlové - † 29. marec 1987, Bratislava) bol lesný inžinier.

Rodina
------

* otec Jozef Sigotský
* matka Jozefína rod. Štefancová

Životopis
---------

Študoval na reálnom gymnáziu v Trenčíne, na lesníckom odbore ČVUT v Prahe, roku 1926 Ing. Pracovník lesných správ a podnikov, Povereníctva lesov a drevárskeho priemyslu v Bratislave. V roku 1944-1949 inšpektor pestovateľskej činnosti pre horehronské lesné správy na Riaditeľstve Štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici. Špecializoval sa na obnovu a pestovanie lesov. Autor odborných príručiek a článkov.

Dielo
-----

* Ako zalesňovať, Bratislava roku 1950
* Lesné škôlky, Bratislava roku 1951
* Prevody nízkych lesov, Bratislava roku 1953 (spoluautor)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0003 9976 5750
* NK ČR: hka2013743361
* SNK: 170001
* VIAF: 295370243
**Iónske povstanie** bolo protiperzské povstanie iónskych sídiel v Malej Ázii, ktoré sa odohralo v rokoch 499 až 494 pred Kr. Na čele povstania stálo mesto Milét a pomoc, ktoré povstaniu poskytli Atény, bola príčinou grécko-perzských vojen. Povstanie skončilo porážkou povstalcov v bitke pri Ladé.

Priebeh
-------

V roku 499 pred Kr. vypuklo na západnom pobreží Malej Ázie povstanie iónskych mestských štátov. Na čele povstania stálo mesto Milét, ktorého vládca tyran Aristagoras slúžil perzskému vládcovi. Keď sa mu však nepodarilo dobyť pre kráľa ostrov Naxos, obával sa o svoj život, a keď vypuklo povstanie, postavil sa na jeho čelo. V materskom Grécku sa snažil získať podporu, ale Sparta ho odmietla a Aténčania poskytli povstalcom len dvadsať lodí.

Povstalci mali spočiatku úspechy. Zbavili sa perzských posádok, vyplienili a vypálili lýdske mesto Sardy, ale perzská posádka sa tu ubránila.

V roku 494 pred Kr. utrpelo povstalecké loďstvo porážku pri ostrove Ladé. Na perzskej strane bojovali vynikajúci námorníci z Fenície. Po víťazstve Dareios úplne zničil Milét ako odplatu za vypálenie Sárd a ostatné grécke mestá v Malej Ázii sa dostali opäť pod perzskú nadvládu. Dareios sa rozhodol pomstiť sa gréckym mestským štátom aj v materskom Grécku za podporu, ktorú poskytli povstalcom.

Referencie
----------

1. ↑  ŠKVARNA, Dušan et al. *Lexikón slovenských dejín*. 2. vyd. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1999. 381 s. ISBN 80-08-02977-3. S. 16.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Iónske povstanie**
Súradnice: 48°42′22″S 22°02′24″V﻿ / ﻿48,706°S 22,04°V﻿ / 48.706; 22.04

**Iňačovská tabuľa** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá rovinaté územie v severnej časti Východoslovenskej roviny, v priestore medzi Senianskymi rybníkmi a Zemplínskou šíravou. Na severe susedí Zalužická pahorkatina, patriaca do Východoslovenskej pahorkatiny, západným smerom leží Laborecká rovina a východným nadväzuje Senianska mokraď, obe patriace do Východoslovenskej roviny.

Osídlenie
---------

Rovinaté, no na časti močaristé územie patrí medzi riedko osídlené oblasti, kde sa nachádza len niekoľko menších obcí. Ležia tu Hažín, Jastrabie pri Michalovciach, Iňačovce a Senné.

Doprava
-------

V tejto časti územia vedú len cesty III. triedy, spájajúce tunajšie obce. Západne od Iňačovskej tabule vedie cesta II/555, spájajúca Michalovce a Veľké Kapušany.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-22]. Dostupné online.
Graficky znázornený katión a anión
**Ión** je elektricky nabitá častica, ktorá vzniká z elektricky neutrálneho atómu alebo molekuly pridaním resp. ubraním elektrónov pri ponechaní pôvodného počtu protónov.

Ak atóm odovzdá elektrón, stáva sa katiónom (kladným iónom). Ak je počet elektrónov vyšší ako počet protónov, atóm sa mení na anión (záporný ión). V prípade viacatómových aniónov, ktoré vo svojej štruktúre obsahujú kyslík (napr. uhličitany, sírany, atď.), sa takéto anióny nazývajú oxoanióny.

Ióny sa označujú zapísaním chemickej značky častice (prvku, alebo molekuly), pričom veľkosť náboja sa uvedie ako horný index vpravo od zápisu značky: Al3+, Cl−, SO42−, Co2+, [Fe(CN)6]3−...

V astrofyzike sa na označenie stupňa kladnej ionizácie atómu prvku používajú rímske číslice za symbolom chemického prvku, pričom I označuje neutrálny atóm, II 1x, III 2x ionizovaný atóm, napr. H I je neutrálny vodík, He II 1x ionizované hélium, N III 2x ionizovaný dusík (dva odtrhnuté elektróny) atď.

Vznik iónov
-----------

*Bližšie informácie v článkoch: Ionizačná energia a Elektrónová afinita*
Na odtrhnutie elektrónu z valenčnej vrstvy je potrebné určité množstvo energie, ktorá sa nazýva ionizačná (**EI**). Jej hodnota nie je konštantná, závisí od prvku a od toho, o koľký odtrhnutý elektrón v poradí ide (následne sa označuje ako prvá, druhá, n-tá ionizačná energia). Hodnota ionizačnej energie sa mení s postavením prvku v periodickej tabuľke, prvky ležiace vľavo majú hodnoty ionizačných energií nízke, prvky ležiace vpravo naopak vysoké. Taktiež klesá so vzrastajúcou periódou, v ktorej sa nachádza prvok a naopak.

Z toho vyplýva, že najnižšiu hodnotu ionizačnej energie (ide o prvé ionizačné energie) má cézium – 375 kJ/mol (ak nerátame rádioaktívne a umelo pripravené prvky) a najvyššiu fluór – 1 681 kJ/mol (opäť nie sú brané do úvahy vzácne plyny). Čiže cézium najochotnejšie elektróny odovzdáva, naopak fluór najmenej ochotne. Všeobecne sa dá povedať, že kovy majú nižšie ionizačné energie ako nekovy.

Opačný proces prijímania elektrónu atómom sa vyjadruje pomocou elektrónovej afinity (**Eea**), čo je energia ktorá sa uvoľní pri prijatí elektrónu prvkom a prechode z neutrálneho stavu do záporného.

### Stabilita iónov

Samotné ióny nie sú stabilné a snažia sa dostať do elektricky neutrálneho stavu. Ich existencia môže byť udržiavaná vysokou teplotou (napr. v plazme), prípadne stabilizovaním v roztoku (napr. vodné roztoky solí). Dôkazom existencie iónov je elektrická vodivosť plazmy, resp. roztokov.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Iónová väzba
* Katión
* Anión
JUDr. **Martin Macúch** (\* 25. november 1919, Krajné – † 15. júl 1980) bol slovenský komunistický politik, diplomat a právnik, člen Komunistickej strany Slovenska (KSS).

Život
-----

Narodil sa váobci Krajné v rodine roľníka Pavla Macúcha a Judity rod. Mozolákovej. Vyštudoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Do roku 1945 pôsobil ako úradník, v rokoch 1945 – 1953 zastával viaceré verejné funkcie, pôsobil o. i. ako vedúci komisie mládeže pri Ústrednom výbore KSS a člen predsedníctva Zväzu slovenskej mládeže. V rokoch 1948 – 1954 bol poslancom Slovenskej národnej rady. V roku 1953 sa stal zamestnancom Ministerstva zahraničných vecí ČSR v Prahe. V rokoch 1954 – 1957 pôsobil ako radca na veľvyslanectve ČSR v Kórejskej ľudovodemokratickej republike, v rokoch 1960 – 1964 ako veľvyslanec v Mali, v rokoch 1964 – 1967 ako zástupca vedúceho odboru a v roku 1967 ako veľvyslanec v Konžskej demokratickej republike, kde oficialne predal poverovacie listiny ako veľvyslanec 18. 1. 1968.

Referencie
----------

1. ↑  „MACÚCH, Martin", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, IV. zväzok. M—Q, Martin: Matica slovenská, 1990, str. 10, ISBN  80-7090-070-9 .
2. ↑  Lukačka, Ján ([1992]), *Krajné : 1392 – 1992*, Krajné: Obecný úrad, str. 113, ISBN  978-80-9004-165-3 .
**Swahilčina** alebo **svahilčina** je jazyk nigersko-konžskej vetvy nigersko-kordofánskych jazykov, druhý najrozšírenejší jazyk v Afrike (po arabčine) a spolu s hauštinou najrozšírenejší jazyk subsaharskej Afriky. 

Je úradným jazykom v Keni, Tanzánii a Ugande, ako aj Africkej únie, dorozumievacím vo východnej oblasti Konžskej demokratickej republiky, južnom Somálsku, Rwande, Burundi, Zambii, Malawi, severnom Mozambiku a v niektorých oblastiach na Madagaskare.

Svahilčina má gramatiku založenú na báze bantuských jazykov, ale jej slovná zásoba je zmesou bantusko-arabsko-anglickou. Je to spôsobené obdobím britskej koloniálnej nadvlády a predchádzajúcimi expanziami Arabov, menší vplyv na slovnú zásobu mali aj perzština, hindčina a niektoré iné africké jazyky. Rozoznávame tri hlavné dialekty:

* **Unguja** je vo swahilčine meno ostrova Zanzibar, kde sa tento dialekt vyvinul. Je považovaná za najčistejšiu a štandardnú formu swahilčiny, ktorá sa rozšírila po celej Tanzánii
* **Mwita** pochádza z Mombasy, používa sa na väčšine územia Kene
* **Amu** je najmenej rozšírené nárečie, používané na ostrove Lamu a niekoľkých menších susedných ostrovoch

Swahilčina sa pôvodne písala arabským písmom, od 19. storočia sa používa latinka. Najstaršie swahilské nápisy boli nájdené na náhrobných kameňoch zo 14. storočia. Bola v nej písaná islamská poézia.

Najznámejšími spisovateľmi 20. storočia sú Ngugi wa Thiong´o, Meja Mwangi a Shaaban Robert.

Galéria
-------

* Rozšírenie SwahilčinyRozšírenie Swahilčiny
* Otčenáš v swahilčineOtčenáš v swahilčine

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Kamusi Project Internet Living Swahili Dictionary


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Jazykový portál |
Súradnice: 55°41′00″S 157°44′00″V﻿ / ﻿55,68333°S 157,73333°V﻿ / 55.68333; 157.73333

**Ičinskaja sopka** je masívny, 3 621 m vysoký stratovulkán, nachádzajúci sa v západnej vulkanickej zóne polostrova Kamčatka. Masív sopky má objem cez 450 km³, čo je, čo sa týka objemu, jedna z najväčších sopiek Kamčatky. Vrchol prevažne andezitového vulkánu tvorí kaldera s rozmermi 3 × 5 km, ktorá je pokrytá trvalým ľadom a nachádzajú sa v nej dva lávové dómy z postkalderového štádia vulkanizmu. Okraje kaldery lemuje ďalších dvanásť dómov dacitového až ryolitového zloženia. Vek vulkánu sa odhaduje na pleistocén až holocén, najväčšia erupcia sa odohrala pred cca 7 400 rokmi – objem vyvrhnutej lávy bol cez 150 km³ a objem tefry viac ako 200 km³. Posledná erupcia sa odohrala v roku 1740, v súčasnosti sú jediným prejavom aktivity fumaroly v kaldere.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – Ičinskaja sopka na Global Volcanism Program (po anglicky)
Staré Mesto v Jeruzaleme
**Ha-Ir ha-Atika** (doslova: staré mesto) alebo **Staré Mesto** je starobylá časť Jeruzalema, ktorá má rozlohu približne 1 km² a je obklopená jeruzalemskými hradbami. 

Je rozdelená do štyroch štvrtí: Židovská, Kresťanská, Moslimská a Arménska. Do Starého Mesta spadá aj Chrámová hora a časť vrchu Sion.

Dejiny
------

Proporcie Starého Mesta a jeho dnes nám známe hranice majú svoje korene až v období Osmanskej ríše, hoci mnohé obvyklé miesta pochádzajú z oveľa starších čias. Až ku koncu Osmanskej ríše, v druhej polovici 19. storočia, sa začal Jeruzalem zväčšovať a rozširovať za hranice Starého Mesta do oblasti nazývanej "Nové Mesto", ktoré dnes tvoria väčšinu mesta. Mestská časť vo vnútri hradieb potom dostala meno "Staré Mesto".

V Prvej arabsko-izraelskej vojne získalo kontrolu nad Starým Mestom Jordánsko a všetko židovské obyvateľstvo bolo z mesta evakuovaných. Izrael ovládal len západná časť Nového Mesta.

Jordánska vláda potom pokračovala až do obsadenia Západného brehu, ktorý zahŕňal aj východný Jeruzalem spolu so Starým Mestom, izraelským vojskom v Šesťdňovej vojne roku 1967. Jeruzalem tak bol zjednotený a uzákonený ako hlavné mesto Izraela. OSN však tento zákon neuznalo a vyhlásilo ho za okupačný - toto vyhlásenie však izraelská vláda odmieta. Čoskoro začala aj obnova židovskej štvrte v Starom Meste.

V roku 1981 organizácie UNESCO zapísalo Staré Mesto na zoznam svetového dedičstva.

Pamiatky v Starom Meste
-----------------------

* Jeruzalemské hradby
* Jeruzalemské brány
* Davidova veža
* Múr nárekov
* Chrámová hora
* Skalný dóm
* Mešita al-Aksá
* Omarova mešita
* Tržnice
* Synagóga Churva
* Bazilika Svätého hrobu
* Via Dolorosa

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ha-Ir ha-Atika**

Pozri aj
--------

* Jeruzalemské hradby
* Východný Jeruzalem

Externé odkazy
--------------

* Fotografie Starého Mesta

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Staré Město (Jeruzalém) na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Pamiatky v Izraeli a východnom Jeruzaleme na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Masada
* Akko
* Biele Mesto v Tel Avive
* Biblické tely
	+ Megido
	+ Tel Chacor
	+ Tel Beer Ševa
* Kadidlová cesta – púštne mestá v Negeve
* Jeruzalemské Staré Mesto a jeho hradby
* Bahájske svätyne a záhrady v Haife a Akku
* Archeologické náleziska v pohorí Karmel
	+ Nachal Mearot a jaskyňa vo Wádí el-Mughara
* Jaskyne Bejt Guvrin a Maresha
* Nekropolis Bejt Še'arim

 | Izrael |

| Staré Mesto – Jeruzalem |
| --- |
| 

Kresťanskáštvrť
Židovskáštvrť
Arménskaštvrť
Moslimskáštvrť
Chrámováhora
 |
| Brány |
| * Damaská
* Hnojná
* Zlatá
* Herodova
* Jafská
* Levia
* Nová
* Sijónska
 |
| Múry |
| * Západný múr
* Južný múr
 |
Kola
**Kolový oriešok** je plod stromu Kola (Cola) a pochádza z afrických dažďových pralesov. Vďaka vysokému obsahu kofeínu sa využíva ako ochucovadlo v sýtených nápojoch. Je pôvodcom názvu kolových nápojov.

Základný opis
-------------

Kolový oriešok je orieškom neopadavých stromov rodu Cola, primárne druhov Cola Acuminata a Cola nitida. Cola acuminata je neopadavý strom, ktorý dosahuje výšku okolo 20 metrov a vyznačuje sa kožovitými oválnymi listami. Stromy majú žlté kvety s fialovými bodkami a hviezdicovité plody. Vnútri plodu sa nachádza dvanásť okrúhlych semien s bielou membránou. Má typickú sladko-ružovú arómu. Chuť orieškov je najskôr horká, no po chvíli zosladne. Kofeín sa dá z orieškov extrahovať varením. Kolové oriešky obsahujú 2 – 4 % kofeínu. Okrem toho obsahujú aj teobromín, trieslovinu, alkaloidy a saponín.

Použitie
--------

V západnej Afrike sa žuje na povzbudenie alebo pri rôznych obradoch a ceremóniách na privítanie a uctenie si hostí.

V ľudovej medicíne sa využíva na liečbu poruch trávenia a v kombinácii s medom ako liek proti kašľu.

V západnej kultúre je jeho hlavné použitie v kolových nápojoch, kde sa využíva ako hlavné ochucovadlo a zdroj kofeínu.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kola\_nut na anglickej Wikipédii.*
Chemická štruktúra α-solanínu rozlišujúca cukorné (solatriozová časť) a alkaloidové (solanidínová časť) časti
**Glykoalkaloidy** sú skupinou chemických zlúčenín odvodených od alkaloidov, ku ktorým sú pripojené cukrové skupiny. Niektoré z nich sú potenciálne toxické, jedy sa bežne vyskytujú v rastlinnom druhu ľuľok sladkohorký (*Solanum dulcamara*) a iných rastlinách rodu *Solanum* vrátane zemiakov.

Typickým glykoalkaloidom je solanín (zložený z cukru solanózy a alkaloidu solanidínu), ktorý sa nachádza v zemiakoch. Alkaloidná časť glykoalkaloidu sa tiež všeobecne označuje ako aglykón. Neporušený glykoalkaloid sa slabo absorbuje z gastrointestinálneho traktu, čo spôsobuje podráždenie gastrointestinálneho traktu. Aglykón sa absorbuje a predpokladá sa, že je zodpovedný za pozorované príznaky nervového systému.

Glykoalkaloidy majú typicky horkú chuť a spôsobujú pocit pálenia a podráždenie v zadnej časti úst a na boku jazyka. Obyvatelia Aymarov v Bolívii používajú chuť na zistenie hladín glykoalkaloidov v zemiakoch na určenie bezpečnosti rôznych kultigénov.

Hoci to nie je bežne dostupné, detekcia alkaloidov v tkanivách alebo moči je možná laboratórnou diagnostikou.

Predaj liekov na báze glykoalkaloidov predávaných spoločnosťou Lane Labs USA Inc. určených na prevenciu rakoviny kože bol zakázaný FDA v roku 2004.

Referencie
----------

1. ↑  Johns, T. Keen, S.L.. Taste evaluation of potato glycoalkaloids by the Aymara: A case study in human chemical ecology. *Human Ecology*, 1986, s. 437–452. DOI: 10.1007/bf00888308.
2. ↑   *"Poisonous Plants Slides - European Bittersweet, Climbing Nightshade"* [online].. Dostupné online. Archivované 2007-06-16 z originálu.
3. ↑  fda.gov, news item 1086 Archivované október 7, 2006, na Wayback Machine
Mapa zobrazujúca Kolumbijskú plošinu a Kaskádové vrchy
**Kolumbijská plošina** (angl. Columbia Plateau) je geologický a geografický región v amerických štátoch Washington, Oregon a Idaho. Je to široká čadičová plošina medzi Kaskádovými vrchmi a Skalnatými vrchmi, preťatá riekou Columbia.

Geológia
--------

V neskorom miocéne a pliocéne jeden z najväčších útvarov z čadiča, ktorý sa kedy na svete objavil, zaplavil 160 tisíc km² Severozápadu dnešných Spojených štátov. V ďalších miliónoch rokov sa vylievala láva až vytvorila 1,8 kilometra hrubú vrstvu. Keď sa roztavená hornina dostávala na povrch, zemská kôra sa prelievala do miest, ktoré láva ponechala voľné.

Pokles kôry vytvoril náhornú plošinu - veľkú, mierne stlačenú lávovú planinu, ktorá je známa tiež ako Colombian basin. Starobylá rieka Columbia bola donútená zmeniť svoju pozíciu na dnešnú severozápadne sa pohybujúcu lávou. Láva najprv vyplnila údolie s tokmi, čím vytvorila jazerá. Našli sa tu skamenené listy, drevo, hmyz a kosti rôznych zvierat.

Geografia
---------

Plošina leží v štátoch Washington, Oregon a Idaho a nachádzajú sa tu nasledujúce mestá:

* Washington  - Washington
* Davenport
* Goldendale
* Kennewick
* Moses Lake
* Pasco
* Pullman
* Richland
* Spokane
* Walla Walla
* Yakima
* Oregon  - Oregon
* Hermiston
* Hood River
* Pendleton
* The Dalles

Pozri aj
--------

* Grand Coulee

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Columbijská náhorní plošina na českej Wikipédii.*
**Testikulárna mikrolitiáza** je vzácne, neprogredujúce obyčajne bezpríznakové ochorenie semenníkov. Môže byť spojená s rôznymi nezhubnými i zhubnými ochoreniemi močovo-pohlavného systému, genetickými poruchami (napr. Klinefelterov syndróm) a často je náhodným nálezom pri sonografickom vyšetrení semenníkov z iných dôvodov. Najčastejšie sa vyskytuje u pacientov s kryptorchizmom.

Testikulárna mikrolitiáza
Výskyt ochorenia sa pohybuje medzi 0,1 -1%, v 15% u neplodných mužov.

Histopatológia
--------------

Miroskopicky sa v preparáte nachádzajú laminované eozinofilné kalcifikáty v tubuli seminiferi, pravdepodobne ako dôsledok nahromadenia bunkového detritu a ukladania glykoproteínov.

USG
---

USG zobrazuje viacpočetné drobné hyperechogénne ložiská, difúzne a rovnomerne rozložené v parenchýme semenníkov. Ich veľkosť obyčajne nepresahuje 3 mm. Na popis obrazu sa niekedy používa termín "snehová búrka".

Význam
------

Neexistuje doteraz jednoznačný dôkz, že testikulárna mikrolitiáza zvyšuje riziko zhubného ochorenia semenníkov. Jednoznačné však je, že u pacientov s týmto nálezom sa zaznamenal vyšší výskyt rakoviny semenníkov. Väčšina rádiológov a urológov preto u pacientov s týmto nálezom doporučuje pravidelné 6-mesačné sonografické kontroly.

Zdroje
------

* Aunt Minnie Case of the Day
* *Ramazan, Ahmet Sigirci*: Effects of testicular microlithiasis on Doppler parameters three cases.
* *Dunnick NR*: Textbook of Uroradiology, 2nd Edition. Williams & Wilkins, Baltimore; 1997:498-499.
* *Rumack CM*: Diagnostic Ultrasound, 2nd Edition. Mosby, St. Louis; 1998:806-807.
**Koón** (starogr. *Κόων* – *Koón*) je v gréckej mytológii syn Anténora a jeho manželky Theano.

Koón bol synom Anténora, radcu trójskeho kráľa Priama. Anténor sa tešil všeobecnej vážnosti pre svoju lásku k právu a múdrosť. Tak isto si Trójania ctili aj Koóna a jeho bratov pre ich statočnosť v boji. 

Na začiatku trójskej vojny sa vďaka Odyseovej odvahe podarilo Achájcom vylodiť a zaútočiť na trójske hradby. Útok však Trójania odrazili a Achájci boli nútení postaviť tábor a mesto obliehať. Vojsko Trójanov bolo spočiatku nepočetné, ale vďaka odvahe bojovníkov, ktorí neváhali položiť pri obrane mesta aj svoj život, mesto ubránili. Po spore medzi vrchným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónom a hrdinom Achilleom sa Trójania posilnení spojencami okamžite chopili situácie a vedení trójskym princom Hektorom zaútočili na Achájcov oslabených o ich najlepšieho bojovníka. Na trójskej pláni sa potom strhla krvavá bitka, v ktorej sa Trójania približovali k achájskej hradbe. Boj si vyžiadal mnoho mŕtvych na oboch stranách a trójsku zem sfarbila aj krv Koóna.

Keď Agamemnón zabil jeho brata Ifidamanta a s jeho zvlečeným zbrojom kráčal k táboru Achájcov, zahliadol ho Koón, pribehol k nemu a zranil mu rameno, ale Agamemnón sa aj napriek tomu schopil a Koóna prebodol ratišťom oštepu. Jeho mŕtve telo následne pritiahol za nohu k telu Ifidamanta, kde mu oddelil údy od tela a jeho hlavu nad bratovým telom odťal. Homér v jedenástom speve Iliady dojemne opisuje konečný osud bratov: „*svoj krutý údel naplnili, do Hádovej ríše vstúpili.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Homér, *Iliada*, 11,231-264.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,19,4.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 54-55.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 84-86.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 11,210-845.
Priečelie Glyptotéky
Interiér v roku 1900
Súradnice: 48° 08′ 47″ s.š. 11° 33′ 57″ v.d.
**Glyptotéka** v Mníchove je múzeum, ktoré vzniklo poverením bavorského kráľa Ľudovíta I. Spravuje zbierku gréckych a rímskych sochárskych diel (odtiaľ *γλυπτο*- glypto-„socha", z gréckeho slova *γλύφειν* glyphein „vytesať"). Budovu navrhol Leo von Klenze v neoklasicistickom štýle. Výstavba prebiehala v rokoch 1816 až 1830. V súčasnosti je múzeum časťou Kunstareal, muzeálnej štvrti v centre Mníchova.

Budova
------

Návrh komplexu na námestí Königsplatz, kde sa budova nachádza, vytvorili architekti Karl von Fischer a Leo von Klenze v roku 1815. Neskôr bolo námestie navrhnuté v štýle fóra s Glyptotékou na severe. Farebné fresky a štuky vytvorili významní umelci ako Peter von Cornelius, Clemens von Zimmermann a Wilhelm von Kaulbach vyzdobil steny múzea. Budova bola pôvodne celá postavená z mramoru, ale počas 2. svetovej vojny bola bombardovaná a neskôr rekonštruovaná. Vnútorné steny sú tehlové s omietkou.

Zbierka
-------

Múzeum obsahuje zbierku sôch z obdobia približne 650 pred Kr. až do rímskeho obdobia cca 550 po Kr. Nachádzajú sa tu významné sochy, reliéfy a mozaiky. Okrem iných sa tu nachádzajú napríklad rímske busty cisárov (Octavianus Augustus (cca rok 40), Nero (65), Septimius Severus (200)), alebo socha mladíka z Attiky (archaické obdobie) a socha opitého Satyra.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Glyptotéka (Mníchov)**.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Glyptothek na anglickej Wikipédii.*
Tottenham Court Road.
Stanica metra Tottenham Court Road.
**Tottenham Court Road** je ulicou v centre Londýna. Začína na St Giles' Circus, križovatke Charing Cross Road a Oxford Street a pokračuje smerom na sever až k Euston Road. Tottenham Court Road tvorí približnú hranicu medzi londýnskmi mestskými obvodmi City of Westminster a Camden.

Opis ulice
----------

Ulica ma tri dopravné pruhy, pričom je na nich zachovaná jednosmerná premávka v smere k Euston Road. Južný koniec ulice sa nachádza v blízkosti Britského múzea a dominuje mu najvyššia budova londýnskeho West Endu – Centrepoint. 

Tottenham Court Road je jednou z obľúbených nákupných destinácií obyvateľov Londýna. Nachádza sa tu veľké množstvo obchodov s elektronikou. Nájdete tu všetko od káblov a počítačových komponentov až po predajcov značkových počítačov a audio-video systémov. Okrem iného sa na severnom konci ulice nachádzajú pobočky predajcov nábytku Habitat a Heals. Oproti ním sa nachádza verejná záhrada Whitefield Gardens.

Na ulici taktiež otvorili prvú londýnsku pobočku nadnárodného striptýzového klubu Spearmint Rhino. Na 60 Tottenham Court Road sa zasa nachádza pobočka scientologickej cirkvi.

Dopravné spojenie
-----------------

Na ulici sa nachádzajú tri stanice londýnskeho metra, v smere z juhu na sever:

* **Tottenham Court Road** (Central Line a Northern Line)
* **Goodge Street** (Northern Line)
* **Warren Street** (Northern Line a Victoria Line)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tottenham Court Road**

Súradnice: 51°31′15″S 0°08′04″Z﻿ / ﻿51,5207°S 0,1345°Z﻿ / 51.5207; -0.1345
**Friedrich Rebhandl proti Rakúsku** (1996) je spor prerokúvaný pred Komisiou Európskeho súdu pre ľudské práva, rozhodnutie komisie bolo zverejnené 9. septembra 1998. Komisia rozhodla, že nebol porušený Dohovor o ľudských právach zo strany Rakúska, konkrétne išlo o slobodu prejavu. Komisia teda rozhodla, že prípad sa nebude prerokúvať pred Súdom.

Opis sporu
----------

V prípade Friedrich Rebhandl proti Rakúsku (1996) bol sťažovateľ Najvyšším súdom Rakúska odsúdený na trest odňatia slobody na 1 a pol roka a pokutu 2700 Rakúskych šilingov , pričom výkon časti trestu súd na 1 rok podmienečne odložil. Uvedený trest mu bol uložený, pretože distribuoval periodikum, ktoré bolo svojím obsahom národno-socialistickou aktivitou v zmysle § 3 písmena g) zákona o zákaze národných socialistov. Pozornosť poroty bola mimo iného upriamená na články, ktoré spochybňovali koncentračné tábory, vraždy miliónov Židov, morálnu a zákonnú odôvodnenosť Norimberského procesu a zodpovednosť Nemecka za II. svetovú vojnu. Počas pojednávania sťažovateľov obhajca viackrát požiadal o vykonanie dôkazu o tom, že za nacistického režimu neexistovali žiadne plynové komory na zabíjanie Židov. Tieto žiadosti boli odvolacím súdom zamietnuté s poukazom na príslušnú judikatúru najvyššieho súdu, podľa ktorej je zabíjanie ľudí v koncentračných táboroch splynovaním, zastrelením alebo spálením všeobecne známou skutočnosťou. 

V zmysle článku 6 odsek 3 písmeno d) Dohovoru sťažovateľ namietal, že trestné konanie vedené proti nemu bolo nespravodlivé z dôvodu, že súd zamietol jeho žiadosť o vykonanie dôkazov o pravdivosti predmetných publikácií. Spochybnil záver súdu, že existencia plynových komôr používaných na masové zabíjanie v nacistických koncentračných táboroch je historickým a všeobecne známym faktom, ktorý nevyžaduje ďalšie dokazovanie. Zároveň uviedol, že vyjadrenia týkajúce sa historických udalostí by nemali byť trestné a namietal porušenie článku 10 Dohovoru (sloboda prejavu).

Komisia však uvedenú sťažnosť z dôvodu, že zásah sledoval legitímny cieľ, o. i. *„predchádzania nepokojom a zločinnosti"* a *„ochrany povesti a práv iných"* a zároveň sťažnosť nebola v súlade s duchom Dohovoru a bola porušením zásady uvedenej v článku 17, zamietla ako neprijateľnú z dôvodu zjavnej nepodloženosti.

Externé odkazy
--------------

* Rebhandl vs. Rakúsko (po anglicky)
* Michal Drotován: Sloboda prejavu v európskom a americkom práve
**Riadenie jazdy z kopca** (angl. *Hill descent control* – **HDC**, alebo **riadenie zjazdu z kopca**) je asistenčný systém vodiča, ktorý umožňuje kontrolované klesanie z kopca v náročnom teréne bez akéhokoľvek zásahu vodiča do bŕzd.

Prehľad
-------

Vozidlo môže vykonávať kontrolované klesanie pomocou protiblokovacieho brzdového systému (ABS) a v niektorých prípadoch s pomocou brzdenia motorom. Ak vozidlo zrýchli pod vplyvom gravitácie, systém automaticky pribrzdí, aby spomalil na požadovanú rýchlosť vozidla. Tlačidlá tempomatu môžu pri niektorých vozidlách upravovať rýchlosť. Vyvinutie tlaku na pedál plynu alebo brzdy prepíše systém HDC. Land Rover pôvodne vyvinul HDC na použitie vo svojom modeli Freelander, ktorému chýbajú prevody s nízkym rozsahom, ktoré sa zvyčajne vyskytujú v systéme 4x4 (pohon všetkých 4 kolies). Neskoršie implementácie kombinujú HDC s kontrolou trakcie a nízkorozsahovými prevodmi a znížili nastavenú rýchlosť na pomalšiu, než je rýchlosť chôdze, aby sa zvýšila kontrola.

Referencie
----------

1. ↑  BRADY, Duncan. *What Is Hill Descent Control? How This "Downhill Cruise Control" Works* [online]. motortrend.com, 2020-07-28, [cit. 2023-03-29]. Dostupné online.
2. 1 2  MARKOVICH, Tony. *What Is Hill Descent Control and Do I Need It?* [online]. thedrive.com, 2021-02-06, [cit. 2023-03-29]. Dostupné online.