recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 23°J 143°V﻿ / ﻿23°J 143°V﻿ / -23; 143

**Queensland** (skrátene **QLD**) je austrálsky štát rozkladajúci sa na severovýchode krajiny. Rozlohou je druhým a počtom obyvateľov tretím najväčším štátom Austrálskeho zväzu.

Queensland je tiež najdecentralizovanejším austrálskym štátom. Najväčším mestom je hlavné mesto Brisbane, ďalšími významnými mestami sú Gold Coast (výrazné turistické centrum), Townsville, Rockhampton, Mackay, Cairns, Toowoomba a Mount Isa. Queensland je vďaka príjemnému teplému podnebiu a skutočnosti, že jeho veľká časť sa nachádza v trópoch, často nazývaný slnečným štátom (v angličtine **Sunshine State**).

Koncom roku 2005 počet obyvateľov Queenslandu prekročil 4 milióny. Do Queenslandu sa z ostatných častí Austrálie sťahuje približne 900 obyvateľov týždenne, čo značí, že okolo roku 2051 by sa Queensland mal stať druhým najľudnatejším štátom po Novom Južnom Walese.

Queensland bol pôvodne britskou kolóniou, ktorá sa oddelila od NSW v roku 1859. Dnešné Brisbane bolo pôvodne trestaneckou kolóniou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Queensland**

Zdroj
-----

*Informácie v infoboxe sú sčasti alebo úplne prebrané z infoboxu článku Queensland zverejneného na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Austrália Štáty a teritóriá Austrálie |
| --- |
| Štáty | 
* Južná Austrália Južná Austrália
* Nový Južný Wales Nový Južný Wales
* Queensland Queensland
* Tasmánia Tasmánia
* Viktória Viktória
* Západná Austrália Západná Austrália

 |
| Vnútorné teritóriá | 
* Severné teritórium Severné teritórium
* Teritórium austrálskeho hlavného mesta Teritórium austrálskeho hlavného mesta
* Teritórium Jervis Bay

 |
| Vonkajšie teritóriá | 
* Ashmorov a Cartierov ostrov
* Austrálske antarktické teritórium
* Heardov ostrov
* Kokosové ostrovy Kokosové ostrovy
* Norfolk Norfolk
* Ostrovy Koralového mora
* Vianočný ostrov Vianočný ostrov

 |
**Queensway** je jedna zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskom obvode City of Westminster, v štvrti Bayswater. Poloha stanice je na rohu ulíc Queensway a Bayswater Road, severozápadne od záhrad Kensington Gardens. Nachádza sa v tarifnej zóne č. 1.

História
--------

Stanicu otvorili 30. júla 1900 pod názvom *Queen's Road* a premenovali ju na dnešný názov 9. septembra 1946. Vonkajšia budova je pôvodná, navrhnutá architektom Harrym Bell Measuresom, ktorý navrhol aj niekoľko ďalších staníc na Central Line.

Stanica bola uzavretá od 8. mája 2005 do 14. júna 2006 pre rekonštrukčné práce. Tie boli podmienené nutnosťou vymenenia výťahov v stanici, ktoré boli veľmi staré a mali dosť často poruchy. Pri rekonštrukcii nahradili staré pôvodné lampy replikami. Spoločnosť Metronet, ktorá udržiava okrem iných liniek aj Central Line mala práce pôvodne dokončiť už 9. mája 2006. Keď však nesplnila ani druhý termín – 12. máj, generálny riaditeľ Transport for London Tim O'Toole na tlačovej konferencii kruto poznamenal, citujúc: „Toto bol ďalší a dúfam posledný termín projektu, čo Metronet nedodržal." Stanica bola znovu otvorená 14. mája 2006. Počas rekonštrukcie bola najbližšia stanica Bayswater, vzdialená len cca 100 metrov. Aj keď sú tieto dve stanice tak blízko, prepojené nie sú.

Linky
-----

Stanicu obsluhuje jedna linka:

* na Central Line sa nachádza medzi stanicami Notting Hill Gate a Lancaster Gate.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Queensway (stanica metra)**
**Archidamos IV.** alebo **Archidámos IV.** (starogr. Ἀρχίδαμος) z kráľovského rodu Eurypontovcov bol kráľom Sparty približne od roku 305 pred Kr. do roku 275 pred Kr. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Agiovcov bol Areus I.

Po smrti Alexandra Veľkého (323 pred Kr.) prebiehali v celej ríši boje o následníctvo. Počas mocenských zápasov diadochov (následníkov), ktoré sa viedli o Macedónsko a priľahlé oblasti gréckeho sveta, zvíťazil v roku 296 pred Kr. Démétrios Poliorkétés syn macedónskeho kráľa Antigona Jednookého nad kráľom Sparty Archidamom IV. v bitke pri Mantinei. 

Ríše diadochov v čase vlády spartského kráľa Archidama IV.
Sparta sa v ďalších bojoch prebiehajúcich v Lakónii ubránila a onedlho vďaka strategickým schopnostiam Archidamovho spolukráľa Area opäť zaujala na Peloponéze ako také postavenie. Hlavným úsilím Sparty bolo v tomto období udržať si v prvom rade územné a politické pozície na Peloponéze.

Informácie týkajúce sa panovania Archidama IV. nám antickí autori nezanechali. Presný dátum prevzatia trónu, ako aj jeho úmrtia je neznámy. Archidamovým nástupcom sa stal jeho syn Eudamidas II.

Zdroje
------

* Ploutarchos,  *Plutarchovy Životopisy, Melantrich, Praha 1940*
* *Kronika ľudstva*. [s.l.] : Fortuna print, spol s.r.o. Bratislava, 1995. ISBN 80-7153-090-5. (slovenský jazyk)
* Ploutarchos,  *Život Demétria*, 35, 1 – 2.

  


|  |
| --- |
| Archidamos IV.**Eurypontovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Eudamidas I.** | **kráľ**305 pred Kr. – 275 pred Kr. | Nástupca**Eudamidas II.** |
**Archiadas** (starogr. *Ἀρχιάδας* – *Archiadas*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch na žrebcoch v roku 1.

Archiadas, syn Timola z Élidy, si na 195. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v jazdeckých pretekoch na žrebcoch. Kelés na žrebcoch sa stal olympijskou disciplínou v roku 256 pred Kr. Na olympijských hrách býval jazdec v pretekoch zväčša anonymný a olympijský veniec si vždy odniesol len majiteľ víťazného koňa.

Socha olympionika Archiada stála kedysi v posvätnom okrsku Olympie. Podstavec tejto sochy i s nápisom (*IvO 218*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) bol objavený juhozápadne od Diovho chrámu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 218*
2. 1 2  George S. Phylactopoulos, Ekdotik̄e Ath̄en̄on, *History of the Hellenic World: The Archaic period*, str. 521
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 122.
5. ↑  Macmillan Company, 1912, *American journal of archaeology*, str. 225

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Archibios** (starogr. *Ἀρχίβιος* – *Archibios*) bol olympijský víťaz v pankratiu v rokoch 101 a 105.

Tytos Flaouios Archibios z Alexandrie bol na 220. a na 221. olympijských hrách korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v pankratiu. Nápis na mramorovej stéle *I.Napoli I 51* (o rozmeroch 133 x 64 x 59,8 cm, dnes uloženej v Národnom archeologickom múzeu v Neapole (inv. 2454) uvádza, že Archibios si vyslúžil titul *paradoxonikés* *„nezvyčajný víťaz"* (atlét, ktorý v jednom dni zvíťazil v zápasení i v pankratiu) a aj to že, v pankratiu, ale i v zápasení dosiahol celý rad víťazstiev (aj ako dorastenec) na celogréckych hrách v Delfách, v Nemei, v Isthmii, tiež si niekoľko víťazstiev vybojoval aj na kapitolských hrách v Ríme, na hrách Aktia, na neapolských hrách Sebasta, na hrách *Koina Asias* usporadúvaných v maloázijských mestách v Smyrne a v Efeze a na mnohých iných hrách vtedajšieho antického sveta.

Archibios si hlavne za svoje olympijské triumfy vydobyl uznanie svojich spoluobčanov, v ich očiach sa stal zdrojom hrdosti a obdivu a nielen nich. Za jeho celoživotné zásluhy mu udelili (udeľoval ho zvyčajne rímsky cisár) titul *xystarches* (majster *športu*, zodpovedný za (? cech) športovcov)

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *I.Napoli I 51*
2. 1 2 3 4  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. str. 63.
3. ↑  Associations in the Greco-Roman World
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 149.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Archelon**, čo v preklade znamená *stará korytnačka*, je vyhynutý rod skrytokrkých morských korytnačiek z čeľade Protostegidae, ktorý existoval pred 70-65 mil. rokov, počas vrchnej kriedy, a ktorý zahŕňa 1 druh. *Archelon* sa vyskytovala na území dnešnej Južnej Dakoty a Kansasu (USA).

Telesné znaky
-------------

Archelon je najväčšou známou korytnačkou: merala priemerne 3 až 4 m. Telo nemala chránené ťažkým pancierom. Namiesto panciera disponovala kostennými trámami, ktoré boli pravdepodobne prekryté hrubou a pružnou kožou. Táto korytnačka mala mohutné veslovité končatiny, ktorými sa poháňala pod vodou. Archelon sa pravdepodobne živila medúzovcami. Zaživa mohla vážiť až 1,5-2,2 tony. Najväčšia fosília tohto druhu bola objevená roku 1970 v Južnej Dakote: merala vyše 4 metre s rozpätím plutiev až 5 metrov.

Druhy
-----

* *Archelon ischyros*

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Archelon**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Archelon**
**Grupoid** je jedna zo základných algebraických štruktúr v abstraktnej algebre. Je to množina spojená s jednou operáciou, ktorá musí byť voči tejto množine uzavretá.

Grupoid je najjednoduchšia štruktúra. Obmedzeniami, či už na operáciu (vyžadovanie jej asociativity, komutativity), prípadne vyžadovaním výskytu určitého (neutrálneho a/alebo inverzného) prvku v množine, sa vytvárajú ďalšie štruktúry ako napríklad pologrupy (grupoidy, ktorých operácia je asociatívna) a grupy (grupoidy s asociatívnou operáciou a zároveň s výskytom neutrálneho a inverzného prvku).

Definícia
---------

Grupoid je množina *M* vybavená jednou binárnou operáciou ⊙ : *M* × *M* → *M*, ktorá zobrazuje každé dva prvky danej množiny na iný prvok. Všeobecný zápis grupoidu je (*M*, ⊙), kde *M* je označenie množiny a ⊙ je označenie príslušnej operácie. Operácia musí byť voči množine uzavretá, t. j. musí platiť, že pre každé *a*, *b* z *M* výsledok operácie *a* ⊙ *b* taktiež patrí do *M*. Matematicky:

{\displaystyle \forall a,b\in M\implies a\odot b\in M}.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Magma (algebra) na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Matematický portál |
**Taissa Farmigová** (\* 17. august, 1994, Clifton, New Jersey,Spojené štáty) je americká herečka ukrajinskej národnosti. Prvýkrát si zahrala vo filme Higher Ground (2011) aj so svojou sestrou, Verou Farmiga. Zažiarila v seriáli American Horror Story a americkom horrore na základe skutočných udalostí *Mníška* (2018).

Životopis
---------

Taissa sa narodila v auguste 1994 v New Jersey. Je najmladšia zo siedmych detí a jej rodičia sú ukrajinského pôvodu. Jej sestrou je herečka Vera Farmiga, ktorá Taissu prehovorila na to, stať sa herečkou, pretože v nej videla talent. Obsadila ju do filmu *Higher Ground*, ktorý režírovala sama Vera. Objavuje sa aj v seriáli American Horror Story. V roku 2018 stvárnila postavu sestry Irene v mysterióznom americkom horore *Mníška*.

Externé odkazy
--------------

* Taissa Farmiga na Česko-slovenskej filmovej databáze.
* Taissa Farmiga na Internet Movie Database **(po anglicky).**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taissa Farmiga na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 16739093t
* GND: 1046344102
* ISNI: 0000 0003 8481 1224
* LCCN: no2012135172
* VIAF: 277585084
* WorldCat: lccn-no2012135172
**Tupozrakosť** alebo **amblyopia** je porucha zraku jedného oka, ktorá spôsobuje, že pacient na toto oko nevidí ostro napriek tomu, že oko je zdravé. Postihuje 1 – 5 % populácie.

Tupozrakosť vzniká v ranom veku často ako porucha schopnosti interpretovať obraz na sietnici v dôsledku strabizmu (škúlenia) a/alebo veľkého rozdielu refrakčnej chyby oboch očí. Oči sa nepozerajú na rovnaké body v priestore, a tak do mozgu prichádzajú dva konfliktné obrazy, na čo sa mozog adaptuje a jeden z obrazov "vypne". Pacient tak nevidí dvojmo, ale nevníma ani hĺbku. Problém je, že aj po odstránení príčiny vedúcej k dvojitému videniu (vhodné dioptrie, operačný zákrok) nemusí dôjsť k náprave. Tupozraké oko ďalej nevníma dostatočne kontrast (detaily sa zlievajú dokopy) a nevidí v 3D.

Tupozrakosť sa dá liečiť oklúziou – zakrytím zdravého oka oklúzorom (leukoplast, páska, kryt cez okuliare...). V minulosti sa nepodložene verilo, že existuje kritická doba, dokedy je možné tupozrakosť vyliečiť, a síce len v detstve. Ak sa mozog dieťaťa nenaučí interpretovať obraz z tupozrakého oka, dospelý pacient už toho nie je schopný. Toto vyvrátili nedávne štúdie.

Mozog je dostatočne plastický na to, aby sa v ľubovoľnom veku adaptoval a naučil vidieť oboma očami. Zdarným príkladom je napríklad neurologička Susan R. Barry (Stereo Sue), ktorá sa vhodným tréningom naučila vidieť 3D vo veku 48 rokov.

Externé odkazy
--------------

* Efektívnosť nepretržitej oklúzie Štúdia ukázala, že takmer v 100 % prípadoch pacientov vo veku od 3 do 35 rokov sa podarilo vyliečiť tupozrakosť. To u 75 % prípadov viedlo k súčasnému odstráneniu strabizmu.
* Web Stereo Sue
**Tajná spoločnosť** je organizácia, ktorá svoje aktivity tají pred osobami, ktoré nie sú jej členmi. 

Tajné spoločnosti sú predmetom mnohých konšpiračných teórií, rovnako ako námetom veľkého počtu kníh a filmov. Často ide o bratstvá (členovia sa označujú ako bratia), tiež (aspoň podľa konšpiračných teórií) vykonávajú tajné, verejnosti neprístupné symbolické rituály. 

História tajných spoločností je dlhá, siaha až do antiky), v stredoveku začali konšpiračné teórie s nimi operujúce a tajné spoločnosti boli prenasledované (napríklad v Poľsku sú dodnes zakázané). [chýba zdroj]

Mnoho tajných spoločností vzniká medzi študentami, najmä v americkom prostredí, napríklad Skull and Bones - tajná spoločnosť smotánky na univerzite v Yale.

Tajné spoločnosti môžu mať rôzny účel:

* charitatívny
* politický
* sprisahanecký
* mystický

Niektoré tajné spoločnosti vznikajú aj z recesie. 

Najznámejšie sú napríklad:

* Slobodomurári
* Ilumináti

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tajná společnost na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Literatúra
----------

* Alleau, René: *Tajné společnosti. Jejich vznik a osudy*, Malvern; 2006
* Barrett, David V,: *Tajné spolky*, Metafora; 2010
* Benson, Michael: *Tajné spoločnosti*, IKAR; 2007
* Signier, Thomazo: *Tajné spoločnosti*, Fortuna Libri; 2007
* Sora, Steven: *Tajné spolky americkej elity*, Remedium; 2006
* Streeter, Michael: *Tajné a přísně tajné*, Nakladatelství Universum; 2010
**Archelochos** (starogr. *Ἀρχέλοχος* – *Archelochos*, lat. *Archelochus*) je v gréckej mytológii syn Anténora a jeho manželky Theano.

Archelochos bol synom Anténora, radcu trójskeho kráľa Priama. Anténor sa tešil všeobecnej vážnosti pre svoju lásku k právu a múdrosť. Tak isto si Trójania ctili aj Archelocha a jeho bratov pre ich statočnosť v boji. 

Na začiatku trójskej vojny sa vďaka Odyseovej odvahe podarilo Achájcom vylodiť a zaútočiť na trójske hradby. Útok však Trójania odrazili a Achájci boli nútení postaviť tábor a mesto obliehať. Vojsko Trójanov bolo spočiatku nepočetné, ale vďaka odvahe bojovníkov, ktorí neváhali položiť pri obrane mesta aj svoj život, mesto ubránili. Po spore medzi vrchným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónon a hrdinom Achilleom sa Trójanom posilneným spojencami za pomoci bohov podarilo dobyť achájsku hradbu a ohroziť achájske lode na pobreží. Podľa Homérovej Iliady, Archelochos prevzal velenie jednej z piatich „divízií" trójskej armády, spolu so svojim bratom Akamantom a Aineiom.

V štrnástom speve Iliady však Achájci útok Trójanov úspešne odrazili. Boj si vyžiadal mnoho mŕtvych na oboch stranách a trójsku zem sfarbila aj krv Archelocha, ktorého počas boja zasiahol do krku oštep achájskeho hrdinu Aianta.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 12,99-100.
2. ↑  Homér, *Iliada*, 6,298-299.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 54-55.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 84-86.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 12,98-100.
6. ↑  Apollodoros, *Epitome*, E,3,34.
7. ↑  Homér, *Iliada*, 14,458-468.
Súradnice: 48°46′52″S 13°48′16.09″V﻿ / ﻿48,78111°S 13,8044694°V﻿ / 48.78111; 13.8044694

**Třístoličník** (nem. *Dreisesselberg*) je šumavský vrch, ktorého vrcholové partie ležia na hranici medzi Českom a Nemeckom. Leží asi 8 kilometrov južne od Stožca. Vrchol má nadmorskú výšku 1 311 m.

Názov vrchu je odvodený od troch žulových skalných vežičiek na vrchole, ktoré vznikli zvetrávaním a ležiacich na nemeckej strane hranice. Z nich je dobrý kruhový rozhľad do Bavorska a pri dobrej viditeľnosťi aj na Alpy. Neďaleko vrcholu stojí horská chata s reštauráciou. Na severnom svahu začína Schwarzenberský plavebný kanál. Od vrcholu Třístoličníka sa smerom k juhovýchodu tiahne výrazný hrebeň, na ktorom leží tiež Trojmezná hora (1 361 m) a najvyšší vrch českej časti Šumavy Plechý (1 378 m).

Horská chata *Berghasthof Dreisessel*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Třístoličník**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Třístoličník na českej Wikipédii.*
**Arrhachión** alebo **Arrhichión** (starogr. *Ἀῤῥαχίων, Ἀρριχίων* – *Arrhachión, Arrhichión*) bol olympijský víťaz v pankratiu v rokoch 572, 568 a 564 pred Kr.

Arrhachión z arkádskej Figaleie zvíťazil v pankratiu na 52. a na 53. olympijských hrách v rokoch 572 a 568 pred Kr. Na nasledujúcich hrách v roku 564 pred Kr. sa znova prebojoval do finále a zápas vyhral, i keď ho v poslednom kole čakala smrť. Stalo sa to tak, že mu súper v leže zovrel nohami krk a škrtil ho, keď sa už chcel vzdať, jeho tréner *Eryxias* zvolal: „*Aká to krásna smrť, takej sa človek v Olympii nezrieka!"* Tieto slová Arrhachióna povzbudili a s vypätím posledných síl vykrútil súperovi prst a ten sa od bolesti zdvihnutím ruky vzdal. Arrhachión ale škrtiace kliešte nevydržal a naposledy vydýchol. Podľa Pausania ho súper zadusil, ale pravdepodobnejšie je, že mu zlomil väzy. Hellanodikovia následne Arrhachióna aj tak vyhlásili za víťaza, lebo sa jeho súper vzdal.

Staroveký autor Pausanias uvádza, že sochu Arrhachióna videl v jeho rodnej Figaleii. Bola to typicky archaická kamenná socha, (podobala sa soche kúroa) nohy mala len málo od seba, ruky jej viseli po boku a jej nápis už vyhladil čas.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,40,2.
3. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 180.
4. ↑  Filostratos, *Gymnastikos*, 21.
5. ↑  *Arrichion*, Ancient Olimpics
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,40,1.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Lietajúca Niké z Délu, pripisovaná Archermovi z Chia, cca 588 pred Kr. Národné múzeum, Atény
**Archermos** (starogr. *Ἄρχερμος*) bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.

Archermos, syn a žiak sochárskeho majstra Mikkiada, pochádzal z ostrova Chios. Činný bol v 1. polovici 6. storočia pred Kr. Pravdepobne vytvoril sochu bohyne Niké z Délu a ako prvý ju zobrazil s krídlami.

Rímsky spisovateľ Plínius zaznamenal, že jeho diela sa nachádzali na ostrovoch Délos a Lesbos a ako jediný z antických autorov sa zmienil aj o jeho rodine: „*Za ich života už bol na ostrove Chios sochár Melas, potom jeho syn Mikkiades a vnuk Archermos, ktorého synovia Búpalos a Athénis boli veľmi slávni v tomto umení za doby básnika Hippónakta, o ktorom je isté, že žil počas 60. olympiády*"

Svedectvo o existencii Archerma a o jeho sochárskych dielach nám podávajú epigrafické nálezy a zachovaná socha (možno kópia) bohyne Niké, vytesaná z parského mramoru, objavená na Déle, ktorá sa mu pripisuje. Archermos chcel naznačiť, že sa Niké vznáša, preto ju zobrazil s pokrčenými kolenami, takže sa zeme nohami nedotýka, len drapéria na spodnej časti jej rúcha. Krídla má rozpäté, postava sa spravuje zákonom frontality a jej tvár rozjasňuje typický archaický úsmev (tzv. iónsky úsmev).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 57.
2. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 398.
3. ↑  Plínius Starší. *Kapitoly o přírode*. Praha : Svoboda, 1974. 25-006-74. S. 289-290.
4. ↑  Plínius Starší. *Kapitoly o přírode*. Praha : Svoboda, 1974. 25-006-74. S. 289.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG I³ 683, Raubitschek, DAA 3, SEG 33:633*
6. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 57-58.

  

Autoritné údaje: * GND: 1121131352
* ULAN: 500105254
* VIAF: 96465374
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny

**Archibald Vivian Hill** (\* 26. september 1886, Bristol – † 3. jún 1977, Cambridge) bol anglický fyziológ, spoluzakladateľ mnohých odvetví biofyziky a operačného výskumu. Za objavy v oblasti tvorby tepla v svaloch získal roku 1922 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu, spolu s ním bol tohto roku ocenený aj Otto Fritz Meyerhof.

Životopis
---------

Archibald Hill študoval v Cambridge na Trinity College a na univerzite zostal aj po absolutóriu. Objavil radu zákonitostí vo fyziológii a spolu s Hermannom Helmholtzom býva považovaný za otca biofyziky. V roku 1914 vstúpil do armády, kde okolo seba zhromaždil tím špičkových vedcov, ktorý položil základy operačného výskumu. Po vojne sa vrátil do Cambridge, ale už v roku 1920 prešiel na Victoria University v Manchesteri, kde sa stal profesorom fyziológie a svojim výskumom pomohol objasniť funkciu svalov. Roku 1923 sa stal profesorom na University College v Londýne, kde zotrval až do emeritovania roku 1951. Vo vedeckej práci pokračoval až do roku 1966.

Podieľal sa tiež na politickom živote Británie (bol nezávislým poslancom za Univerzitu Cambridge v rokoch 1940 až 1945) a organizácii vedy. Významná je jeho činnosť v charitatívnej organizácii Academic Assistance Council, ktorá sa ujímala vedcov ohrozených Hitlerovým režimom a asi 900 ich zachránila.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Archibald Hill**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Archibald Hill na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12847653k
* GND: 101349777
* ISNI: 0000 0001 1057 3089
* LCCN: n85809227
* NK ČR: nlk20000079370
* VIAF: 39505607
* WorldCat: lccn-n85809227


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu |
| --- |
| 
* Emil Behring (1901)
* Ronald Ross (1902)
* Niels Finsen (1903)
* Ivan Petrovič Pavlov (1904)
* Robert Koch (1905)
* Camillo Golgi / Santiago Ramón y Cajal (1906)
* Alphonse Laveran (1907)
* Iľja Iľjič Mečnikov / Paul Ehrlich (1908)
* Emil Kocher (1909)
* Albrecht Kossel (1910)
* Allvar Gullstrand (1911)
* Alexis Carrel (1912)
* Charles Richet (1913)
* Robert Bárány (1914)
* Jules Bordet (1919)
* August Krogh (1920)
* Archibald Hill / Otto Meyerhof (1922)
* Frederick Banting / John Macleod (1923)
* Willem Einthoven (1924)

 |
| 
* **1901 – 1925**
* 1926 – 1950
* 1951 – 1975
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |
Jazýček u lipnice pospolitej (*Poa trivialis*)
**Jazýček** (lat. *ligula*) je blanitý výrastok na rozhraní listovej čepele a listovej pošvy. Vyskytuje sa v typickej podobe hlavne v rastlinách z čeľade lipnicovité (*Poaceae*), obdobný útvar nájdeme aj v niektorých zástupcoch z čeľade šachorovité (*Cyperaceae*) a sitinovité (*Juncaceae*).

Jazýček vyrastá na adaxiálnej strane listu a smeruje kolmo hore (v smere pokračovania listovej pošvy). Okrem jazýčka majú niektoré rastliny z čeľade lipnicovité aj ďalšie výbežky pošvy, zvané **ušká** (lat. *auriculae*), ktoré vyrastajú na bočných stranách bázy jazýčka a niekedy objímajú steblo, typicky napr. kostrava obrovská (*Festuca gigantea*).

Veľkosť a iné vlastnosti jazýčka sú dôležitým determinačným znakom na odlišovanie jednotlivých druhov lipnicovitých, prípadne ostríc a pod. Niekedy je jazýček extrémne krátky a nedosahuje dĺžku ani 0,5 mm, ako napr. na medničke ovisnutej (*Melica nutans*), inokedy môže byť aj viac ako 1 cm dlhý, napr. na lipnici pospolitej (*Poa trivialis*). Môže byť na vrchole uťatý, tupo zašpicatený alebo ostro špicatý, niekedy býva na okraji rozstrapkaný. Pri niektorých druhoch je celkom lysý, pri iných môže byť na okraji alebo na ploche (či na oboch miestach) chlpatý. Pri niektorých rastlinách z čeľade lipnicovité jazýček chýba a je nahradený venčekom chlpov, napr. trsť (*Phragmites*), milota (*Eragrostis*), prstnatec (*Cynodon*) a i.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jazýček (botanika)**

Externé odkazy
--------------

* Terminologický slovník biológie rastlín

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jazýček (botanika) na českej Wikipédii.*
**Deinonychus** (v preklade *strašný pazúr*) bol 3 až 4 m. dlhý, štíhly vtákovitý dravec, zástupca skupiny Maniraptora (konkrétne Dromaeosauridae). Tento dinosaurus je dobre známy z viacerých pomerne kompletných kostier. Jeho podobnosť s prvotným vtákom rodu Archaeopteryx viedla krátko po jeho objave, začiatkom sedemdesiatych rokov minulého storočia, k znovu oživeniu myšlienky, že vtáky vznikli z dinosaurov, ktorú dnes podporujú všetci významní paleontológovia. Deinonychus žil pred približne 110 miliónmi rokov. Nájdený bol v USA. Jediný druh je **Deinonychus antirrhopus**.

Znaky
-----

Deinonychus disponoval pomerne vysokou hlavou a na dinosaura veľkým mozgom. Jeho predné končatiny boli dlhé a vybavené tromi prstami s nebezpečnými pazúrmi. Ešte nebezpečnejšie boli zadné končatiny, na druhom prste každej z nich vybavené veľkým otáčavým zahnutým pazúrom, ktorý dokázal, podľa štruktúry prsta súdiac, vyslovene zaťať do tela svojej koristi. Dlhý chvost bol v podstate meravý a slúžil na udržiavanie rovnováhy počas rýchlej zmeny smeru behu, prípadne keď sa Deinonychus držal na chrbte svojej obete. Hoci prakticky celý chvost bol nehybný, jeho koreň bol ohybnejší, najmä čo sa týka pohybov smerom hore. Keď bol smerom hore najviac ohnutý, s chrbtom zvieral takmer pravý uhol. Zadné končatiny Deinonycha boli síce mocné, schopné rozpárať veľkým dinosaurom bruchá, no boli zároveň dosť krátke, vhodné iba na kratší šprint. Podobne ako iní členovia skupiny Maniraptora (napr. Microraptor), aj Deinonychus bol zrejme operený, pričom najdlhšie perie mal na ramenách a konci chvosta.

Lov
---

Mnohé skameneliny svedčia, že obľúbenou potravou tohto pomerne hojného predátora boli jedince skoro dvaapolkrát dlhšieho a tridsaťkrát ťažšieho rodu Tenontosaurus. Jeden nález svedčí dokonca o skupinovom útoku (čo je v podstate logické pri takej veľkej koristi), ktorý sa však neskončil len smrťou Tenontosaura, ale o život prišlo aj pár útočníkov. Deinonychy teda zrejme poľovali na veľkú korisť vo svorkách, kým malé obete zabíjali osamote v rámci svorky.

Dejiny
------

Deinonycha pomenoval americký paleontológ John Ostrom v roku 1969.

Pozri aj
--------

* Archaeopteryx
* Microraptor
**Deinosthenes** (iné názvy: **Deinosthenés, Démosthenes, Démosthenés**; starogr. *Δεινοσθένης, Δημοσθένης* – *Deinosthenes, Démosthenes*, iný prepis: *Deinosthenés, Démosthenés*) bol v roku 316 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.

Deinosthenes zo Sparty bol na 116. olympijských hrách v roku 316 pred Kr. korunovaný vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion, t. j. na 192,27 metra, bol v Olympii najstaršou a až do zrušenia hier hlavnou súťažnou disciplínou. Menom jej víťaza sa označovala celá olympiáda.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias zaznamenal, že Deinosthenes si dal v olympijskej *Altide* vedľa svojej sochy postaviť i stĺp. Pausanias o tom uvádza: „*Hovoria, že vzdialenosť cesty do Lakedaimonu z Olympie k druhému stĺpu v Lakedaimone je šestošesdesiat stadií (122,1 km). "* Deinosthenov stĺp s porušeným nápisom objavili v dvoch častiach, pri byzantskom chráme a na dvore palaistry (zápasiska).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,16,8.
2. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Iulius Africanus, *Chronographiae: The Extant Fragments* str. 207
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 573 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Deino** alebo **Deinó** (starogr. *Δεινώ* – *Deino/iný prepis Deinó*) je v gréckej mytológii, jedna z troch starien, zvaných Graie, dcéra morského boha Forkyna a morskej bohyne Kéty.

Deino bola sestrou Enye a Pefrédy. Bývali ďaleko na západe v blízkom susedstve bohyne noci Nykty. Narodili sa ako stareny a mali spoločný jeden zub a jedno oko. Keď mala oko jedna z nich, ostatné boli slepé a ktorá mala práve zub, tá sa mohla najesť. O oko a aj o zub sa neustále hádali a tým si strpčovali už beztak smutný život. Ich sestrami boli Gorgony a ich bratom drak Ladón, ktorý strážil jabloň so zlatými jablkami v záhrade Hesperidiek.

Keď hrdina Perseus hľadal Gorgony zobral Graiam ich jediné oko a jediný zub, ktoré spoločne užívali a vykúpili sa tak, že Perseovi ukázali cestu ku Gorgonám a potom im oko aj zub zase vrátil. Táto cesta viedla cez háj láskavých nýmf, ktoré darovali Perseovi tri zázračné dary.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Kronika*, 2,4,2.
2. ↑  Aischylos, *Prometheus*, 790.
3. ↑  Hesiodos, *Theogonia*, 270.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 151.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
Zrkadlo v tvare anchu z Tutanchamónovej hrobky
**Anch** (☥; staroeg. *ˁnḫ* – „život"), iné názvy: **symbol anch, nílsky kríž, egyptský kríž, kríž života, kľúč života**, lat. **crux ansata**, je jeden zo staroegyptských hieroglyfických znakov. Egyptskí bohovia a bohyne sú často zobrazení s anchom držaným za jeho slučku. 


|  |
| --- |
| **Anch (*ˁnḫ*) v hieroglyfoch** |
|  alebo  |

Anch sa často objavuje na obrazoch z egyptských hrobiek aj v ďalšom umeleckom zobrazení, zvyčajne v situácii, kedy boh či bohyňa prináša zosnulému dar života. Anch symbolizoval znovuzrodenie pre druhý svet a zároveň aj počatie. Starovekí Egypťania používali anch ako obľúbený amulet. Aj zrkadlá sa často vyrábali v tvare kríža, čo mohlo symbolizovať nazeranie do druhého sveta. Anch sa používal v spojitosti s dvoma ďalšími hieroglyfmi – džed (zdravie) a was (sila). 

Anch, ktorý bol spojený s kultom slnka a slnečným bohom, sa takmer vždy spodobňoval zo zlata, nikdy nie zo striebra, ktoré sa považovalo za mesačný kov, a len zriedkavo z leštenej medi.

Je spojením symbolov Osirisa (kríž) a Isis (ovál).

Anch je pomerne populárny aj v súčasnosti medzi rôznymi skupinami (hippies, goth, novopohanmi) a medzi umelcami.[chýba zdroj]

Symbolizuje znovu zrodenie pre mŕtvych

Napr. Anubis jeden z bohov ho drží v ruke.
Charles-André van Loo, *Aineias unáša svojho otca Anchísa*, 1729, olej na plátne, Louvre, Paríž
**Anchises** alebo **Anchisés** alebo **Anchísés** (starogr. Ἀγχίσης – Anchises/ iný prepis: Anchísés, Anchisés; lat. Anchises) bol dardanský kráľ, syn kráľa Kapya a jeho manželky Themidy.

I keď jeho podobu poznáme iba z vyobrazení, na ktorých je v pokročilom veku ako krehký starec, v mladosti vynikal mužnou krásou. Zaľúbila sa doňho sama bohyňa lásky Afrodita, s ktorou mal neskôr syna Aineia, známeho hrdinu trójskej vojny.

Spočiatku sa pri napadnutí Tróje achájskym vojskom zachoval neutrálne a kráľovi Priamovi, napriek tomu, že ho s ním spájali príbuzenské väzby, neprišiel na pomoc.

Dočkal sa v zdraví konca vojny, keď ho z horiacich trosiek mesta spolu s vnukom Askaniom zachránil jeho syn. Vyniesol ho na vlastných ramenách a spolu so skupinou zachránených druhov odplávali z pobrežia na ďalekú cestu, ktorú jeho synovi určili bohovia a osud.

Do svojej novej vlasti sa však už nedostal, pretože počas zastávky na Sicílii zomrel. V mytológii sa s ním stretávame naposledy, keď po smrti sprevádzal svojho syna Hádovou ríšou zomrelých.

Vzhľadom na početné umelecké zobrazenia posledných chvíľ hynúcej Tróje a úteku jeho syna, býva aj Anchises častým námetom maliarskych a sochárskych diel. Zrejme najvýstižnejšie daný okamih zachytil vo svojom súsoší *Aineias zachraňuje Anchisa a Askania z horiacej Tróje* Gian Lorenzo Bernini.

Maliarskych diel s postavou Anchisa nesúceho sa na Aineiových pleciach je rovnako veľké množstvo, napr. diela Federica Barocciho, Charlesa-André van Loo, Charlesa Errarda a ďalších. Historickú analógiu môžeme vidieť na freske *Požiar v Borgo* od renesančného umelca Raffaela vo vatikánskom Apoštolskom paláci. Ako sprievodca svojho syna po ríši zomrelých, vystupuje i vo Vergiliovej *Aeneide*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anchises (mytológia)**

Zdroje
------

* J. Parandowski, *Mytológia*, Tatran, Bratislava, 1980,
* V. Zamarovský, *Bohovia a hrdinovia antických bájí*, Mladé letá, Bratislava, 1980
* V. Zamarovský, *Aeneas*, Perfekt, Bratislava, 2001, ISBN 80-8046-099-X
Súradnice: 46° 26′ 32″ s.š. 8° 04′ 38″ v.d.

Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Aletschgletscher** (-po nemecky) alebo **Aletschský ľadovec** je ľadovec vo švajčiarskych Alpách. S rozlohou viac ako 120 km², dĺžkou viac ako 22 km a celkovou hmotnosťou ľadu viac ako 27 mld. ton je to najrozmernejší údolný ľadovec nielen v Alpách, ale aj v celej kontinentálnej Európe. Zbieha zo sedla medzi štítmi Jungfrau a Mönch vo výške približne 3 450 m a vinie sa smerom na juh až k údoliu horného toku Rhôny. Je zaradený do zoznamu Svetového dedičstva UNESCO.

Hlavné telo ľadovca vzniká v údolí Konkordiaplatz, kde sa zbiehajú štyri menšie ľadovce (*Grosse Aletschfirn* zo západnej strany, *Jungfraufirn* zo severozápadu, *Ewigschneefeld* zo severnej strany a *Grüneggfirn* z východnej strany). Hrúbka snehu a ľadu dosahuje približne 900 m. Na začiatku je šírka ľadovca približne 1,5 km a priemerná rýchlosť pohybu je 180 m/ročne. Svoju púť končí o 2 000 m nižšie (približne na hranici zalesnenia), kde vody z topiaceho sa snehu slúžia na pohon turbín vodnej elektrárne v údolí Massa a neskôr vtekajú do Rhôny.

Aj tento ľadovec je – podobne ako mnoho iných ľadovcov – postihnutý topením sa a zmenšovaním. Od konca 19. storočia sa skrátil približne o 2,5 km.


*Aletschský ľadovec a jeho okolie*

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aletschgletscher**

  


| * z
* d
* u
Švajčiarske pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Benediktínsky kláštor svätého Jána v Müstair
* Kláštor St. Gallen
* Tri hrady v Bellinzone
* Aletschgletscher
* Monte San Giorgio
* Lavaux
* Rhétska dráha
* Glarner Hauptüberschiebung
* La Chaux-de-Fonds/Le Locle
* Prehistorické kolové obydlia v Alpách
* Práce Le Corbusiera
* Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy

 | Švajčiarsko |
**Louise Michelová** (\* 29. máj 1830, Vroncourt-la-Côte, Francúzsko – † 10. január 1905, Marseille) bola francúzska anarchistka, učiteľka a zdravotná sestrička. Často používala pseudonym *Clémence*. 

Počas Parížskej komúny ošetrovala ranených ozbrojencov komúny. Po jej porazení bola deportovaná do Novej Kaledónie. Tam sa spoznala s Nathaliou Lemelovou, anarchofeministku, taktiež aktívnu v komúne. Stretnutie s Nathaliou ju ovplyvnilo natoľko, až sa stala anarchistkou. Do Francúzska sa vrátila v roku 1880 po amnestii udelenej vzbúrencom z komúny. V Európe začala s revolučnými aktivitami. V roku 1881 sa zúčastnila anarchistického kongresu v Londýne, kde sa zúčastnila mnohých demonštrácií a mala na nich aj prejavy.

V roku 1883 v Paríži počas anarchistickej demonštrácie niesla čiernu zástavu z ktorej sa vďaka tomu stal tradičný anarchistický symbol. V tom istom roku viedla rozvášnený dav, ktorý vyraboval pekársky obchod, a bola kvôli tomu odsúdená na šesť rokov do väzenia. Prepustená bola už v roku 1886, no po krátkom čase bola opäť zatknutá kvôli politickej činnosti. V roku 1890 odišla do Anglicka, odkiaľ sa vrátila až v roku 1895. Kvôli svojej činnosti opäť čelila mnohým zatknutiam. Na sklonku života začala cestovať po Francúzsku a prednášať o anarchizme. 

Zomrela 10. januára 1905 v hoteli Oasis v Marseille.

Pozri aj
--------

* Anarchizmus

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Louise Michelová**

Autoritné údaje: * BnF: 11915993k
* GND: 118582127
* ISNI: 0000 0001 2121 4110
* LCCN: n79041970
* NK ČR: jx20070625012
* VIAF: 14773926
* WorldCat: lccn-n79041970
**Flavius Anicius Olybrius** alebo len **Olybrius** (\* asi 420 – † 23. október 472) bol cisárom Západorímskej ríše od 11. júla do 23. októbra 472.

Olybrius sa narodil okolo roku 420 v senátorskej rímskej rodine Sexta Petronia Proba. Prísľubom jeho budúcej politickej kariéry bol sobáš s dcérou cisára Valentiniana III. Plicidiou. Keď v roku 455 Vandali pod vedením ich kráľa Geisericha vyplienili Rím a odvliekli jeho manželku, jej sestru a matku, Olybrius musel odísť a nájsť si útočisko v Konštantinopole (Byzantská ríša). Tu sa stal senátorom a v roku 466 konzulom. Medzitým sa udalosti v západorímskej ríši stávali stále kritickejšími. Už v minulosti stratila ríša rozsiahle územia v prospech Germánov. Cisári vládnuci obvykle v krátkom slede za sebou sa snažili zabrániť hroziacej katastrofe, ale ich snaha bola neúspešná. V roku 467 sa cisárom stal východný Riman Anthemius. Viedol boje s Vandalmi a s Vizigótmi a tiež neúspešne. Jeho postavenie sa stalo horším, keď sa proti nemu postavil veliteľ jeho vojsk Ricimer. Konflikt medzi nimi vyústil do občianskej vojny, v ktorej Ricimerove vojská obľahli Rím. Východorímsky cisár Lev I. sa rozhodol riešiť situáciu tým, že poslal Olybria na urovnanie konfliktu. Olybriovi bol naklonený aj Geiserich, ktorý bol s ním v príbuzenskom vzťahu.(Geiserichov syn Hunerich bol ženatý s Luciniou Eudociou, so sestrou Olybriovej manželky). Po trojmesačnom obliehaní sa vzbúrenci prebili do stredu mesta a cisára Anthemia popravili. Ricimer bol germánskeho pôvodu, nemohol sa stať rímskym cisárom, preto uvítal Olybria, ktorého korunovali za cisára. Senát súhlasil s korunováciou. Olybrius nevládol dlho, po niekoľkých mesiacoch 23. októbra 472 podľahol chorobe (vodnatieľke) a cisársky trón zostal na štyri mesiace neobsadený.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7979 4018
* LCCN: nb2010016413
* VIAF: 89202835
* WorldCat: lccn-nb2010016413
**Olvár** je potok v Honte, na území okresov Veľký Krtíš a Levice. Je to pravostranný prítok Ipľa a má dĺžku 18,5 km.

*Prameň:* v Krupinskej planine, v podcelku Dačolomská planina, na území obce Hrušov na západných stráňach Kostolného vrchu (454,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 405 m n. m.

*Smer toku:* po sútok s Klenianskym potokom prevažne na juhozápad, odtiaľ k sútoku s Berinčekom na juh, potom opäť na juhozápad

*Geomorfologické celky:* 1.Krupinská planina, podcelok Dačolomská planina, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Ipeľská pahorkatina, časť Ipeľská niva

*Prítoky:* sprava občasný tok z oblasti Hrabového vŕšku, zľava Kleniansky potok (237,5 m n. m.), Berinček

*Ústie:* do Ipľa na území mesta Šahy (pri časti Tešmák) v nadmorskej výške okolo 123 m n. m.

*Obce:* kopanice obce Hrušov, Tešmák

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-11]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-11]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ipľa (od Krtíša po ústie) |
| --- |
| Vodné toky | 
* Berinček
* Brništský potok
* **Búr**
* **Čebovský potok**
* Galomia
* Husárka
* Jelšovka
* Kačací potok
* Kamenec
* Kamenná
* Kleniansky potok
* Kolársky kanál
* **Krupinica**
* Mlynský potok
* Nemcov potok
* **Olvár**
* Sečiansky potok
* Semerovský potok
* Suchý potok
* **Štiavnica**
* **Veľký potok**

 |
| Vodné plochy | Vodná nádrž Vyškovce |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Čebovského potoka
Vodné toky v povodí Dunaja na Slovensku (3. časť)
Vodné toky v povodí Ipľa (1. časť)
Vodné toky v povodí Ipľa (2. časť)
Vodné toky v povodí Krupinice
Vodné toky v povodí Štiavnice
 |
**Korunná dependencia** je krajina vo vlastníctve Britskej koruny, ktorá nie je formálnou súčasťou Spojeného kráľovstva.

Od zámorských území Spojeného kráľovstva sa odlišuje tým, že je vlastníctvom Britskej koruny.

Korunné dependencie Spojeného kráľovstva (UK)
---------------------------------------------

Korunnými dependenciami sú:

* Bailiwick Jersey
* Bailiwick Guernsey
* Ostrov Man

Jersey a Guernsey geograficky tvoria Normanské ostrovy v Lamanšskom prielive. Ostrov Man leží v Írskom mori.

Právomoci korunných dependencií
-------------------------------

Korunné dependencie netvoria súčasť Spojeného kráľovstva, majú vlastnú jurisdikciu a nie sú súčasťou Európskej únie, namiesto toho majú štatút pridruženého člena. Dependencie majú vlastné parlamenty, vlády a iné úrady ako samostatné štáty: súdy, samosprávne úrady, správujú vlastné financie a hospodárstvo. Taktiež zodpovedajú za svoju imigračnú politiku a colnú správu.

Vzťahy s Britskou korunou
-------------------------

Britský panovník je hlavou každej z dependencií. Britskú monarchiu v každej z dependencií reprezentuje viceguvernér (*Lieutenant Governor*), tento post je však skôr reprezentatívny.

Vzťahy s UK
-----------

Od roku 2001 zodpovedá za korunné dependencie Úrad Lorda kancelára (*Lord Chancellor's Department*), od roku 2003 premenovaný na Ministerstvo pre ústavné záležitosti (*Department of Constitutional Affairs*).

Každý zákon prijatý v jednej z dependencií musí byť schválený najvyšším obhajcom, nazývaným 'King in Council', v skutočnosti však Štátnou radou v Londýne (*Privy Council*) s ministrom zodpovedným za korunné dependencie - *Privy Councillor* (člen Štátnej rady).

Spojené kráľovstvo zodpovedá za zahraničné vzťahy a obranu týchto území. Každý z ostrovov má vlastnú medzinárodnú poznávaciu značku ( GBG - Guernsey, GBJ - Jersey, GBM - Ostrov Man) a internetovú doménu (.gg - Guernsey, .je - Jersey, .im - Ostrov Man).

  


| * z
* d
* u
Štáty a závislé územia v Európe |
| --- |
| Nezávislé štáty | 
* Albánsko
* Andorra
* Arménsko¹
* Azerbajdžan²
* Belgicko
* Bielorusko
* Bosna a Hercegovina
* Bulharsko
* Cyprus¹
* Česko
* Čierna Hora
* Dánsko
* Estónsko
* Fínsko
* Francúzsko
* Grécko
* Gruzínsko²
* Holandsko
* Chorvátsko
* Island
* Írsko
* Kazachstan²
* Lichtenštajnsko
* Litva
* Lotyšsko
* Luxembursko
* Macedónsko
* Maďarsko
* Malta
* Moldavsko
* Monako
* Nemecko
* Nórsko
* Poľsko
* Portugalsko
* Rakúsko
* Rumunsko
* Rusko²
* San Maríno
* Slovensko
* Slovinsko
* Španielsko
* Spojené kráľovstvo
* Srbsko
* Švajčiarsko
* Švédsko
* Taliansko
* Turecko²
* Ukrajina
* Vatikán

 |  |
| Ostatné územia | 
* Faerské ostrovy
* Gibraltár
* Guernsey
* Jan Mayen
* Jersey
* Man
* Svalbard

 |
| Sporné územia | 
* Abcházsko²
* Čečensko
* Južné Osetsko²
* Kosovo
* Náhorný Karabach¹
* Podnestersko
* Severný Cyprus¹

 |
| Poznámky: ¹ Štáty a územia ležiace v Ázii, kultúrne a historicky patriace do Európy • ² Štáty a územia ležiace časťou svojho územia v Ázii |
**Jaroslav Červeňan** (\* 16. apríl 1947, Čierna nad Tisou) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant.

Životopis
---------

Narodil sa 16. apríla 1947 v Čiernej nad Tisou. Od troch rokov žil v Prakovciach.

### Reprezentačná kariéra

Za reprezentáciu ČSSR nastúpil prvýkrát 26. apríla 1972 v priateľskom zápase proti Luxembursku (výhra 6:0), keď v 75. minúte vystriedal Viktora. Bol 467. reprezentant a 7. slovenský brankár v drese reprezentácie. Druhý a zároveň posledný zápas za A mužstvo absolvoval 15. októbra 1972 proti Poľsku (prehra 0:3).

### Klubová kariéra

S organizovaným futbalom začal v Prakovciach. Do Prešova prišiel v ročníku 1967/68. Za Tatran počas dvoch sezón v II. lige odohral 56 zápasov, v prvej lige ďalších 199. Po vypadnutí Prešova z ligy pôsobil rok v druholigovom Slavoji Trebišov, odkiaľ prestúpil do Interu Bratislava. Na vrcholnej scéne sa objavil ešte v sezóne 1985/86, počas ktorej v drese nováčika DAC Dunajská Streda odohral 20 zápasov. Počas pôsobenia v 1. lige tak celkovo odohral 246 zápasov.

Referencie
----------

1. ↑   Ing. Martin Kapitulík. Dostupné online.

Literatúra
----------

* MAGDA, Eugen; HELFEN, František: *Straty a nálezy*, Košice, Rotaprint s.r.o. 2007.
Záhlavná kosť z pohľadu zvonku a zospodu. Foramen magnum je veľký otvor v jej prednej časti. (Gray´s Anatomy, 1918)
Záhlavná kosť z pohľadu zvnútra a zvrchu. Foramen magnum je veľký otvor v jej prednej časti. (Gray´s Anatomy, 1918)
**Veľký otvor** alebo **záhlavný otvor** (lat. *foramen magnum*) je najväčší nepárový otvor do lebečnej dutiny. Nachádza sa v záhlavnej kosti, na báze lebky. Slúži ako "brána" pre predĺženú miechu, cievy a nervy; spája lebečnú dutinu s vertebrálnym kanálom.

Tvorí anatomické centrum záhlavnej kosti, ktorú tak rozdeľuje na 4 časti:

* prednú - *pars basilaris*
* párove bočné - *partes laterales*
* zadnú - šupinu záhlavnej kosti, *squama occipitalis*

Cez foramen magnum prechádzajú:

* predĺžená miecha - *medulla oblongata*
* XI. hlavový nerv - *nervus accesorius*
* vertebrálne tepny - *aa.vertebrales*
* predné a zadné spinálne artérie - *aa.spinales anteriores et posteriores*

Pozri aj
--------

* záhlavná kosť
* predĺžená miecha

Zdroje
------

* Čihák a kol. *Anatomie I.*
* Feneis H. *Anatomický obrazový slovník*. Grada, 1996.
* *Gray´s Anatomy*, 1918
* Sinělnikov R. D. *Atlas anatomie člověka*. Avicenum, 1970.
**Rozprávanie** alebo (najmä prozaické a epické aj) **narácia** je makrokompozičný postup (aj slohový) pri výstavbe deja žánrov, ktorého základným prostriedkom je fabula.

V epických dielach je to základný slohový postup. Preferuje subjektívne prvky a možno v ňom rozlišovať priamu reč a všetky formy reči rozprávača. Dá sa definovať aj ako reťaz dejových zložiek textu, ktoré sú spojené časovo-príčinnými vzťahmi.

Genette odlišuje tri základné významy výrazu 'rozprávanie' (récit):

* naratívny obsah, t. j. 'označované' (signifié), pokrýva termínom 'príbeh'(histoire)
* 'rozprávaním' (récit) v užšom zmysle slova rozumie naopak zložku 'označujúcu' (signifiant), t. j. naratívny prehovor, naratívny text
* termínom 'narácia' (narration) označuje rozprávací, naratívny akt (acte narratif producteur)

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Rozprávanie (kompozičný postup)**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Pozícia Great Pacific Garbage Patch
**Veľký pacifický kôš** (angl. *Great Pacific Garbage Patch* alebo *Pacific Trash Vortex*) je miesto zvýšenej koncentrácie morského odpadu, ktorý sa tu nahromadil v severnom tichomorskom kolobehu.

Poloha
------

Škvrna sa nachádza zhruba medzi 135. a 155. stupňom západnej dĺžky a 35. až 42. stupňom severnej šírky. Na tom, ako presne je táto oblasť veľká, nepanuje všeobecná zhoda, dosť záleží na tom, akú koncentráciu odpadkov v morskej vode možno považovať za problematickú. V zásade sa za súčasť škvrny považuje tá časť oceánu, kde je koncentrácia odpadu väčšia ako priemer.

Zloženie
--------

Škvrna sa skladá predovšetkým z malých úlomkov rôznych plastov a chemických kalov. Nie je viditeľná zo satelitných snímok, vzhľadom k tomu, že plast a kal preberajú farbu oceánu, v ktorom plávajú.

Kvôli fotodegradácii plastov, ktoré sa tak rozpadajú na menšie a menšie kúsky, vstupujú umelé látky do potravinového reťazca prostredníctvom živočíchov, ktoré sa živia planktónom - tieto živočíchy prirodzene nedokážu pri filtrácii vody odlíšiť čiastočky plastov od čiastočiek planktónu.

V mnohých oblastiach je koncentrácia plastov až sedemkrát väčšia ako koncentrácia zooplanktónu. Obavy vzbudzujú predovšetkým chemické látky, ktoré sa z plastov môžu vylúčiť, najmä polychlórované bifenyly, bisfenol a deriváty polystyrénu.

Vedecké výskumy zistili, že u niektorých rýb z tejto oblasti je narušená produkcia hormónu estradiolu.

Poloha
------

38°S 145°Z﻿ / ﻿38°S 145°Z﻿ / 38; -145

Referencie
----------

1. ↑  MOORE, Charles. *Great Pacific Garbage Patch*. Santa Barbara News-Press, 2 October 2002.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Velká tichomořská odpadková skvrna na českej Wikipédii.*