recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Betsabe a Dávid od Jana Matsysa, 1562 Louvre
**Batšeba** (iné názvy: **Betsabe, Bat-Šeba**, zriedkavo: **Bat-šúa, Batšua, Betsabé**; hebr. *בת שבע* *Bat-ševac*) je biblická postava, dcéra Eliáma, manželka Hetejca (Chetitu) Uriáša, neskôr jedna z manželiek kráľa Dávida. Podľa Druhej knihy Samuelovej ju Dávid zviedol, aby s ním spala. Keď otehotnela, Dávid nechal rafinovaným spôsobom zomrieť jej manžela Uriáša, aby zahladil stopy svojho činu. Po zásahu proroka Nátana ho však usvedčili. Dieťa narodené zo smilstva nakoniec zomrelo, avšak Šalamún, jeden zo synov, ktorého Batšeba Dávidovi porodila, sa stal kráľom. O jeho nástupníctvo sa Batšeba spoločne s prorokom Nátanom osobne pričinila. 

Batšeba sa ako Dávidova manželka a matka jeho syna Nátana dostala aj do rodokmeňa Ježiša Krista, kde je jednou zo štyroch žien, ktoré sa tam spomínajú (Batšeba sa tam však neuvádza podľa mena, len ako „Uriášova žena"). Ďalšími ženami sú Tamar, Rachab a Rút. Sú charakteristické tým, že buď nepochádzali z izraelského ľudu (Rachab, Rút) alebo boli poškvrnené smilstvom (Rachab, Tamar, Batšeba). 

Batšeba porodila Dávidovi ešte ďalších synov: Samua (Simaa, Šima), Sobab (Šobáb), Nátan.

Knihy o Betsabe
---------------

* Riversová, Francine: *Betsabe - Výnimočné biblické ženy* (Dobrá kniha, 2005)

Referencie
----------

1. ↑  2 Sam 11-12 (svatepismo.sk)
2. ↑  Mt 1,6 (svatepismo.sk)
3. ↑  porov. 2 Sam 5,14 (svatepismo.sk), 1 Krn 3,5 (svatepismo.sk) a 1 Krn 14,4 (svatepismo.sk)

Pozri aj
--------

* Knihy Samuelove

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Batšeba**
**Medzinárodné letisko Faleolo** (angl. ***Faleolo International Airport***), (IATA: **APW**, ICAO: **NSFA**) je hlavné a najväčšie letisko na Samoe. Nachádza sa 40 km na západ od hlavného mesta Apia, na západnej časti ostrova Upolu v nadmorskej výške 18 m n. m.

História letiska
----------------

Miesto, na ktorom bolo postavené letisko nazývali „*Faleolo Airfield*".

Počas vojny v Tichomorí (1942) sa letisko zmenilo na Americkú základňu Tutuila a bola to hlavná oblasť obrany v tomto čase v týchto priestoroch.

Dráha letiska bola pôvodne 4 000 x 200 stôp (1 219 x 61 m), ale letisko bolo rozšírené na 6 000 x 350 stôp (1 829 x 107 m).

V marci 1943 sa na letisko zmestilo 57 bojových lietadiel.

Zariadenie
----------

Letisko sa nachádza vo výške 18 metrov nad hladinou mora. 

### Faleolo Tower

*Faleolo Tower* (*Faleolová veža*) má právomoc nad vzdušným priestorom Americkej Samoy a Tongy. To pomáha k udržiavaniu stability vzdušného priestoru nad touto oblasťou. S týmito právomocami pomáha aj vzdušná právomoc Fidži s vežou *Nadi*. Všetko to má pod dohľadom oceánske riadenie z Aucklandu na Novom Zélande.

Aerolínie a destinácie
----------------------

### Pravidelné linky

| **Spoločnosť** | **Destinácie** |
| --- | --- |
| **Air New Zealand** | Auckland |
| **Air Pacific** | Honolulu, Nadi |
| **Inter Island Airways** | Tau, Pago Pago |
| **Samoa Air** | Asau, Maota, Pago Pago |
| **Polynesian Airlines** | Maota, Pago Pago |
| **Virgin Samoa** | Auckland, Sydney, Brisbane |

Pozri aj
--------

* Zoznam letísk v Samoe

Referencie
----------

1. ↑  Budovanie námorníctva a letectva. (po anglicky)
2. ↑  História námorno-leteckých síl USA (po anglicky)

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Samojský portálPortál letectvo |

| * z
* d
* u
     Letiská v Samoe      |
| --- |
| Verejné letiská | 

|  |  |
| --- | --- |
| s pravidelnými leteckými linkami | 
* Medzinárodné letisko Faleolo (Apia)
* Letisko Asau (Asau)
* Letisko Maota (Salelologa)

 |
| s nepravidelnými leteckými linkami | 
* Letisko Lalomalava (Lalomalava)
* Letisko Fagali’i (Fagali’i)

 |

 |  |
Klasický automobilový chladič
**Motorový chladič** alebo aj **chladič chladiacej kvapaliny** je súčasť chladiaceho systému kvapalinového chladenia spaľovacích motorov s vnútorným spaľovaním. Používa sa hlavne v automobiloch, ale aj v lietadlách s piestovými motormi, rušňoch, motocykloch a ostatných podobných prípadoch. Motorový chladič je výmenník tepla typu kvapalina-vzduch. Chladič umožňuje čo najefektívnejšie ochladzovanie chladiacej kvapaliny vzduchom prúdiacim cez chladič. Výmena tepla prebieha v chladiacej mreži chladiča. Ochladená kvapalina sa vracia do bloku motora, kde sa zahreje a vracia sa späť do chladiča. Chladič býva najčastejšie vyrobený z hliníka. Súčasťou chladiča býva aj ventilátor, ktorý cez neho ženie vzduch.

Podobne konštruované chladiče sa používajú aj na chladenie motorového oleja (olejový chladič) a na medzichladenie stlačeného vzduchu (medzichladič), preto môže mať vozidlo aj niekoľko rôznych chladičov.

Pozri aj
--------

* Medzichladič
* Olejový chladič
* Chladiaca kvapalina

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Motorový chladič (kvapalinové chladenie)**
a) bubienok  
 b) kladivko  
c) nákovka   
d) strmienok  
e) stredné ucho
**Strmienok** (lat. *stapes*) je jedna zo sluchových kostičiek. 

Má typickú podobu jazdeckého strmeňa. Má hlavičku strmienka (*caput stapedis*), od ktorej vybiehajú dve krátke, horizontálne uložené ramienka strmienka (*crura stapedis*); predné (*crus anterius*) a zadné, viac ohnuté (*crus posterius*). Obidve raminka sa končia v tenkej platničke - báze stmienka (*basis stapedis*), ktorá má obličkovitý tvar. Báza strmienka má horný okraj konvexný, dolný máličko konkávny alebo rovný. Zapadá do okienka predsiene (*fenestra vestibuli*), kde ho upevňuje poddajný prsteňovitý väz strmienka (*ligamentum anulare stapedis*). Otvor medzi obidvoma ramienkami strmienka je zvyškom z vývinového obdobia. Materiál hyoidného oblúka, z ktorého sa vyvíja stmienok, sa koncentruje okolo tepny strmienka (*arteria stapedia*), ktorá neskôr zaniká, ale otvor v stmienku sa zachová. Výnimočne môže tepna strmienka perzistovať. Otvor strmienka je za živa uzavretý membránou - blanou strmienka (=membránou strmienka; *membrana stapedis*), ktorá je často fenestrovaná.
Lénna prísaha (1512)
**Léno** (nem. Lehen; lat. feudum, beneficium) alebo **feudum (v širšom zmysle)** bol (najmä v stredoveku) pozemok alebo úrad (hodnosť) spojený s dôchodkami, udelený nejakou osobou či inštitúciou pod podmienkou, že prijímateľ zloží sľub vernosti (a spravidla bude poskytovať nejakú službu).

Terminológia
------------

Osoba alebo inštitúcia, ktorá léno prijíma, sa nazýva **lénnik** alebo (najmä pre včasný stredovek) **vazal** alebo **man** (mohol ním byť nielen šľachtic, ale aj cirkevný hodnostár, kláštor, alebo biskupstvo). Osoba alebo inštitúcia, ktorá léno udeľuje sa nazýva **lénny pán** alebo (najmä pre včasný stredovek) **senior** alebo skôr pejoratívne aj **feudál**. Najvyšším lénnym pánom bol panovník. Vzťah závislosti medzi lénnym pánom a lénnikom sa nazýva **lénny vzťah** alebo (najmä pre včasný stredovek) **vazalstvo** či **vazalský vzťah**. Politicko-ekonomický systém lénnych vzťahov sa nazýva **lénny systém**. Niektorí autori stotožňujú pojmy lénny systém a feudalizmus (feudálny systém), ale u väčšiny autorov je feudalizmus širší pojem než lénny systém. **Feudum v užšom zmysle** je len léno udeľované dedične (v Európe od 9. storočia). Léno udeľované len doživotne sa nazýva **benefícium**.

Charakteristika
---------------

Vazal musel najmä poskytovať svojmu pánovi vojenskú službu a pán mal povinnosť vazala ochraňovať. Neskôr pribudol rad rôznych iných služieb (štátna služba, súdna služba a podobne). Postupne vznikla spoločenská pyramída lénnych vzťahov, na vrchole ktorej stál panovník ako prvotný "prideľovač" léna, pod ním rôzni šľachtici a duchovní, ktorí léno im pôvodne pridelené prideľovali ďalším osobám atď. Na najnižšom stupni pyramídy boli poddaní, ktorí dostali pôdu iba do užívania (nie ako léno) a za jej používanie odvádzali tzv. feudálnu rentu. Lénny systém sa v Európe vyvinul najmä v jej západnej a strednej časti spojením rímskoprávnych, keltských a germánsko-slovanských prvkov družinového pomeru. Začiatky možno vidieť na sklonku Rímskej ríše, keď kolóni platili poplatok za prepožičanú pôdu. Klasickú podobu feudalizmus získal vo Franskej ríši v 8.- 9. storočí. Od konca stredoveku lénny systém postupne zanikal. Na Slovensku lénny systém existoval v Nitrianskom kniežatstve, na Veľkej Morave a najmä v Uhorsku za vlády Arpádovcov. Posledné zvyšky lénnych vzťahov na Slovensku zanikli v roku 1848 resp. až 1918. Podobné pomery ako v európskom stredoveku existovali aj v niektorých iných oblastiach sveta, napríklad v Japonsku tzv. han.
Helvetinkolu
**Helvetinjärvi** (hɛlvɛtinjærvi, „Pekelné jazero"), celým menom **Helvetinjärven kansallispuisto** je národný park v západnom Fínsku v provincii Pirkanmaa neďaleko mesta Ruovesi. Bol založený roku 1982 a jeho súčasná rozloha je 49,8 km². Park predstavuje pôvodné divoké lesy kraja Häme. Od 19. storočie je vyhľadávaným cieľom turistov. V parku je asi 40 km značených chodníkov.

Svoje meno dostal po jednom z jazier na jeho území, *Iso Helvetinjärvi* („Veľké pekelné jazero"), ktoré sa nachádza v severozápadnom cípe parku. Nad jazerom sa tyčí i najväčšia atrakcia parku, puklina *Helvetinkolu*. Neďaleko nej je známa turistická chata, v ktorej je ale zakázané nocovať.

V južnej časti parku je ešte jedna, menšia puklina, *Rontonhorha*. Ďalšími väčšími jazerami v parku sú *Haukkajärvi*, *Luoma* a *Kovero*.

Park disponuje dostatočným množstvom miest pre stanovanie a kempovanie s kvalitným zázemím. Zvláštnosťou parku je to, že stred parku do nej vlastne nepatrí. Na tomto území prebieha ťažba dreva. Veľké parkovisko pre osobné automobily a karavany je neďaleko najväčšieho jazera Haukkajärvi, kde je aj veľké táborisko.

Najjednoduchšie sa až do centra parku dá dostať z cesty 66 z Ruovesi do Virratu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Helvetinjärvi**

Externé odkazy
--------------

* stránka parku


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fínsky portálBiologický portál |
**Meropis** (starogr. *Μεροπίς* – *Meropis*) je v gréckej mytológii dcéra Euméla z ostrova Kós.

Meropis, jej brat Agrón a sestra Byssa žili na ostrove Kós. Ich pozemky boli každoročne obdarené bohatou úradou, lebo popri usilovnej práci, uctievali svoju bohyňu. To sa však onedlho zmenilo, lebo spyšneli, začali sa vyhýbať spoločnosti a nechodili ani do susedných miest počas sviatkov, keď mali iným bohom priniesť obetné dary. Navyše sa o bohoch vyjadrovali rúhavo a to zvlášť jej brat Agrón, ktorý tvrdil, že nemá rád bohyňu Aténu so svetlými očami pripomínajúce oči sovy, pretože jeho sestry na rozdiel od nej majú pekné čierne oči. (sova bola posvätným vtákom bohyne Atény) Počas sviatku na počesť bohyne Artemis, povedal, že nenávidí bohyňu, ktorá sa potuluje po nociach. (Artemida bola často stotožňovaná s Hekatou, strážkyňou rázcestí, a to najmä v noci.) Keď ho pozývali, aby priniesol obetné dary na počesť boha Herma, povedal, že neuctieva boha zlodeja. (Hermes bol aj patrónom zlodejov)

Bohovia unavení z neustálych urážok sa nakoniec rozhodli potrestať ich rodinu. Jedného dňa sa Aténa, Artemis a Hermes zjavili pri dverách ich domu, Meropis premenili na kuvika (alebo inú sovu) a jej súrodencov čakal podobný osud.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Antoninus Liberalis, *Metamorphoses*, 15.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 311.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 320.
4. ↑   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 87.
**Hemofiltrácia** je jedna z metód náhrady obličiek. Niekedy sa klasifikuje ako forma dialýzy (v širšom zmysle). Pri hemofiltrácii požadované "čistenie" krvi nastáva prostredníctvom konvekcie a ultrafiltrácie (zatiaľ čo pri klasickej dialýze nastáva prostredníctvom difúzie a sekundárne prostredníctvom ultrafiltrácie).

Hemofiltrácia je založená na konvektívnom transporte veľkého množstva vody, a látok v tejto vode obsiahnutých, cez polopriepustnú membránu počas viacerých hodín, a to bez použitia dialyzačného roztoku. Odpadové produkty sa pri tejto metóde odstraňujú rýchlou ultrafiltráciou a akumuláciou objemu kvapalín izoosmotickým soľným roztokom. Filtrovaním odstránený objem kvapaliny sa priebežne nahrádza sterilným roztokom. Polopriepustná membrána má pri hemofiltrácii relatívne veľké póry. Hemofiltrácia slúži na odstraňovanie najmä strednomolekulových látok, menej na odstraňovanie nízkomolekulových látok.

Zdroje
------

* dialýza. In: KADLEC, Oskár, ed.  *Encyklopédia medicíny*. Bratislava: Asklepios, 1993-2004. ISBN 80-7167-008-1
* HIMMELFARB, Jonathan; SAYEGH, Mohamed H.. *Chronic Kidney Disease, Dialysis, and Transplantation E-Book (A Companion to Brenner and Rector’s The Kidney)*. [s.l.] : Elsevier Health Sciences, 2010. 760 s. ISBN 978-1-4377-3771-4. S. 278, 297.
* HÖRL, Walter H.. *Dialyseverfahren in Klinik und Praxis (Technik und Klinik)*. [s.l.] : Georg Thieme Verlag, 2004. 680 s. ISBN 978-3-13-497706-6. S. 37 (a nasl.).
**Parapsychológia** je kontroverzná vedná disciplína. Skúma dôkazy o mentálnom povedomí alebo vplyv vonkajších objektov bez interakcie známymi fyzickými prostriedkami. Väčšina študovaných objektov spadá do oblasti vplyvu „mysle na myseľ" (ako napríklad mimozmyslové vnímanie, folie à deux a telepatia), vplyvu „mysle na prostredie" (ako napríklad psychokinéza) a „prostredia na myseľ" (ako napríklad strašenie). Spolu sú tieto schopnosti často označované ako „psionika".

História
--------

Termín *parapsychológia* bol vytvorený v roku 1889 psychológom Maxom Dessoirosom. Tento termín prijal Rhine v roku 1930 ako náhradu za pojem *psychologické bádanie*, aby poukázal na významný posun smerujúci k laboratórnym metódam použitým pri študovaní psychických fenoménov. 

### Prvotné psychické bádanie

Society for Psychical Research (SPR) je združenie na výskum psychológie bolo založené v roku 1882. SPR bolo prvým pokusom zorganizovať vedcov a bádateľov na kritické a nepretržité skúmanie paranormálnych fenoménov. Prvými členmi SPR boli filozofi, bádatelia, vedci, pedagógovia a politici, ako Henry Sidgwick, Arthur Balfour, William Crookes, a Charles Richet.

SPR klasifikovalo predmety štúdia na niekoľko oblastí: telepatia, hypnóza, prízraky, strašenie a psychické aspekty spiritualizmu, ako napr. zjavenia bytostí iného pôvodu, jav známy ako materializácia (vtelenie). Jeden z prvých programov SPR bol *Census of Hallucinations*, ktorý skúmal skúsenosti s prízrakmi a halucinácie u mentálne zdravých ľudí.

Referencie
----------

1. ↑  KUBISA, Tomáš. *Parapsychológia ako predmet vedeckého záujmu v priebehu 20. storočia* [online]. [Cit. 2012-04-25]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

1. Parapsychológia - telepatia a telekinéza
Súradnice: Hviezdna mapa 17h 16m 21s; -59° 29′ 24″

**Hen 3-1357** alebo **hmlovina Stingray** je najmladšia známa planetárna hmlovina. Nachádza sa v súhvezdí Oltár na južnej oblohe. Od našej sústavy je vzdialená 18 tisíc svetelných rokov a jej priemer dosahuje osem stotín svetelného roku, čo je zhruba desatina rozmeru, ktorý dosahujú typické planetárne hmloviny. Pomenovaná je podľa paryby raje (angl. Stingray), ktorej tvar pripomína.

História pozorovaní
-------------------

Predchodca tejto hmloviny bol prvýkrát zaznamenaný v katalógu z roku 1967 od Karla Gordona Heniza, kde bol klasifikovaný ako hviezda s H-alfa emisnými čiarami, spektrálneho typu B, na základe fotografických platní z rokov 1949 až 1951. Spektrum hviezdy získané v roku 1971 ukázalo, že hviezda je červený nadobor na asymptotickej vetve obrov. V tomto období ešte hviezda nedokázala svojím žiarením ionizovať plyn okolo seba, preto zatiaľ išlo len o protoplanetárnu hmlovinu. Analýzou dát z družice IRAS získaných v roku 1989 už boli v spektre hviezdy pozorované emisie typické pre planetárnu hmlovinu. Keďže hmlovina bola ešte mladá a malá, pozorovania zo zemského povrchu nedokázali odhaliť jej štruktúru. Prvýkrát bola pozorovaná v roku 1994 pomocou Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu. Ďalšie pozorovanie z roku 2002 odhalilo výrazný nárast teploty centrálnej hviezdy až o 40 tisíc stupňov, v porovnaní s rokom 1971. Odborníkov tento (na vesmírne pomery) náhly nárast teploty prekvapil. V roku 2014 astronómovia prišli s teóriou, že pozorované správanie hviezdy je možné zdôvodniť prvou fázou héliového záblesku, kedy sa hviezda scvrkáva a zahrieva. Ďalšie pozorovanie v roku 2016 túto teóriu podporilo. V porovnaní s predchádzajúcimi pozorovaniami hmlovina výrazne zoslabla a niektoré jej štruktúry prestali byť viditeľné. Toto zoslabnutie bolo spôsobené zmenou vo vyžarovaní červeného nadobra, ktorý sa začal rozpínať a ochladzovať, čo zodpovedá druhej fáze héliového záblesku.

Jadro planetárnej hmloviny
--------------------------

V strede hmloviny sa nachádza dvojhviezdny systém. Hlavná zložka má jasnosť 15 magnitúd a jej sprievodca 17 magnitúd. Ich uhlová vzdialenosť je 0,3″. Hviezdy okolo seba obiehajú s periódou 100 000 rokov po obežnej dráhe s priemerom okolo 2100 AU. Vzájomnou interakciou týchto dvoch hviezd vznikol taký komplexný tvar hmloviny, aký pozorujeme.

Význam
------

Pozorovania tejto hmloviny sú dôležité z dvoch dôvodov. Prvý krát v histórii sa podarilo pozorovať priebeh héliového záblesku v hviezde v oboch fázach, teda fázu scvrkávania a zahrievania, a následne fázu rozpínania a ochladzovania hviezdy. Zároveň sme mohli pozorovať vznik tejto hmloviny spolu s tým, ako hmlovinu ovplyvňuje vývoj jej centrálnej hviezdy.

Referencie
----------

1. ↑   *Astronomers observe star reborn in a flash* [online].. Dostupné online.
2. ↑   *NASA news: Hubble captures ‘unprecedented fading’ of Stingray Nebula - ‘Exceeding rare’* [online].. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Stingray Nebula na anglickej Wikipédii, Henize 3-1357 na poľskej Wikipédii a Stingray-Nebel na nemeckej Wikipédii.*
**Sokratovský dialóg** (gr. Σωκρατικὸς λόγος alebo Σωκρατικὸς διάλογος) je literárny štýl prózy, ktorý sa vyvinul v Grécku na prelome 5. a 4. storočia pred Kr. Zachoval sa nám v dialógoch Platóna a niektorých dielach Xenofóna, v ktorých rečníci diskutujú o morálnych a filozofických problémoch používajúc pri tom sokratovu metódu. Sokrates je v nich často hlavnou postavou.

Okrem Platóna a Xenofóna písali sokratovské dialógy aj Antisténes, Aeschines z Fétosu, Faidón z Elidy, Eukleides z Megary, Šimon obuvník, Teokritos a Aristoteles. Cicero napísal v latinčine podobné dialógy rozoberajúc v nich filozofické a rečnícke problémy (napríklad De re publica).

Diela
-----

### Platón

Vo všeobecnosti sa všetky skoré Platónove dialógy považujú za sokratovské. Okrem nich sa k nim priraďujú aj niektoré staršie.

* *Alkibiades prvý*
* *Alkibiades druhý*
* *Obrana Sokratova*
* *Kratylus*
* *Epinomis*
* *Eutyfron*
* *Charmides*
* *Kriton*
* *Parmenides*
* *Teaitetos*
* *Hippias väčší*
* *Hippias menší*
* *Ion*
* *Laches*
* *Lysis*
* *Menon*
* *Protagoras*
* *Faidon*
* *Sofista*
* *Kritias*
* *Štát*
* *Symposion*
* *Timaios*
* *Filebos*
* *Faidros*
* *Eutydemos*
* *Gorgias*
* *Štátnik*

### Xenofón

* *Symposion*
* *Sokratova Obhajoba*
* *Hierón*
* *Spomienky na Sokrata*

### Cicero

* *De re publica*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Socratic dialogue na anglickej Wikipédii.*
**Aranyvirág** (dalo by sa preložiť ako ***"Zlatý kvet"***, ale ide o meno hlavnej postavy) je opereta, ktorú skomponoval Jenő Huszka. Premiéra sa konala 6. novembra 1903 v Budapešti, pri príležitosti otvorenia nového divadla "Király Színház" (tvz. "Kráľovské divadlo", bolo súkromným divadlom - názov dostalo podľa ulice na ktorej stálo). Libreto napísal Ferenc Martos. Opereta bola úspešná a pre nové divadlo znamenala skvelý začiatok.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### I. dejstvo

Do do neapolského prístavu prichádzajú turisti, medzi nimi sú aj mladí a bohatí americkí snúbenci Ellen a Harry. Na ich prijatie sa chystajú aj Aranyvirág a Beppo. Aranyvirág hosťom zatancuje. Potom sa zoznámi s Ellen a dohodnú sa, že si na jeden deň vymenia úlohy. Tak sa z Aranyvirág stane miliardárkou a Ellen prezlečená a takto príde za Beppom. Ten samozrejme vidí, že to nie je skutočná Aranyvirág, ale táto hra mu nie je proti srsti.

### II. dejstvo

Aranyvirág sa stala stredobodom záujmu na večierku v medzinárodnom hoteli. Najviac zaujme skrachovaného aristokrata, ktorému by dobre padlo bohaté veno.

Beppo s prezlečenou Ellen sa skvele zabávajú na miestnej námorníckej zábave na pobreží. Keď si to všimne Aranyvirág, hneď ju prestane baviť rola miliardárky a chce sa vrátiť v Beppovi. Beppo ju však odmietne a ona, nešťastná chce ujsť. Zastaví ju Harry a vyzná jej lásku.

### III. dejstvo

Harry sa chce vrátiť do Ameriky a vziať so sebou Aranyvirág. Takisto Ellen si chce vziať Beppa so sebou. Všetci štyria sa stretnú na pobreží, kde si Aranyvirág dokáže získať Beppove srdce späť.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Titulný list z *Duchovní Žiwota Studnice*
**Eliáš Mlynarových** (\* 1670, Kubachy (dnes Spišské Bystré) – † asi 1720) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ. Pseudonym: Mlynár, Molitoris, Mlynarovich.

Životopis
---------

Pochádzal z učiteľskej rodiny. Základne vzdelanie získal v Nižnej Boci, v Liptovskom Jáne, v Roštári, v Štítniku, Brezne a v Kežmarku. Úradník pri kráľovskom tridsiatku, právnik slobodného mesta Kežmarok. Za evanjelického kňaza ho vysvätil superintendant Jakub Zabler (1706). Autor náboženských kníh, ktoré sa vydávali a čítali najmä v rokoch náboženského prenasledovania, keď sa pôsobenie cirkvi prenieslo do rodín. Známa je kniha modlitieb *Duchovní života studnice*, (1702 – v neskorších rokoch známa ako *Studnička*). Uverejnil v nej aj vlastné duchovné piesne.

Dielo
-----

* *Duchovní Žiwota Studnice*
* *We jménu ukřižovaného Pána Nasseho Jezu Krista*

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Ev. v dejinách slovenskej kultúry

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5871 1738
* NK ČR: mzk2003204055
* SNK: 156834
* VIAF: 84562168
**Robert Franklyn Overmyer** (\* 14. júl 1936, Lorain, Ohio, USA – † 22. marec 1996) bol americký kozmonaut z programov MOL, Sojuz-Apollo a letov s raketoplánmi STS.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole v roku 1958 absolvoval fyzikálnu fakultu na Baldwin-Wallace College. Potom vyštudoval už s titulom leteckého inžiniera námornú postgraduálnu školu (U.S. Naval Postgraduate School), ukončil ju v roku 1964. Od 30. júna 1966 sa stal členom USAF pre program MOL-2. Od 14. augusta 1969 bol preradený do NASA k americkým kozmonautom. Bol členom podpornej posádky medzinárodného programu Sojuz-Apollo. Potom sa preškolil na lety s raketoplánom. V čase štartu sa stal 112. kozmonautom Zeme. Bol ženatý a mal tri deti.

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letel na raketopláne Columbia na jeseň roku 1982. Išlo o päťdennú misiu STS-5, počas ktorej posádka vypustila družice SBS-3 a Anik C3. Veliteľom bol Vance Brand, v štvorčlennej posádke boli tiež Dr. Joseph Allen a Dr. William Lenoir. Štartovali z Kennedyho vesmírneho strediska na myse Canaveral, pristáli na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii.

O tri roky neskôr bol v posádke siedmeho letu raketoplánu Challenger, misie STS-51-B. Hlavným a splneným cieľom bola aktivácia európskeho laboratória Spacelab 3. Posádku Challengeru tvorili veliteľ plk. Robert Overmyer, ďalej potom plk. Frederick Gregory, Dr. William Thornton , Dr. Norman Thagard, Dr. Don Lind, Dr. Lodewijk van den Berg a Dr. Taylor Wang. Na palube so sebou mali tiež niekoľko zvierat. Štart aj cieľ boli zhodné s predchádzajúcim letom.

Počas svojich dvoch letov strávil vo vesmíre 12 dní.

* STS-5 Columbia ( 11. november 1982 – 16. november 1982)
* STS-51-B Challenger ( 29. apríl 1985 – 6. máj 1985)

### Po letoch

Rok po svojom druhom lete od NASA vo svojich 50 rokoch odišiel. Prešiel do firmy McDonnell Douglas Corp. Space Station Div. Tragicky zahynul pri havárii experimentálneho lietadla Cirrus VK-30 v Duluth o desať rokov neskôr.

Literatúra
----------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Robert Overmyer v encyklopédii SPACE-40

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 2246 7240
* LCCN: no2011101135
* VIAF: 172219950
* WorldCat: lccn-no2011101135
**Euboulidas** alebo **Eubúlidas** (starogr. *Ευβουλίδας*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí.

Euboulidas z frýgskeho mesta Laodikeia bol na 205. olympijských hrách v roku 41 korunovaný olivovým vencom (zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku) za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku zostavili zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Olympiádou Euboulida datoval napr. staroveký autor Eusebios z Kaisareie začiatok vlády rímskeho cisára Claudia: „*V tejto dobe sa Claudius stal cisárom Rimanov"*. Eusebios meno olympionika Euboulida uvádza v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Robert Hooke** (\* 18. júl 1635, Freshwater, Ostrov Wight - 3. marec 1703, Londýn) bol anglický fyzik, tzv. „renesančný muž", ktorého záber bol ohromný.

Život
-----

Známy je jeho fyzikálny zákon (*Hookov zákon*) o priamej úmernosti veľkosti deformácie a napätia v deformovanom telese.

V roku 1665 publikoval knihu *Micrographia*, ktorá obsahovala mnoho mikroskopických ale aj makroskopických pozorovaní. Je mu prisudzované zavedenie biologického pojmu *bunka*, pre svoje pozorovania používal jednoduchý mikroskop, ktorý ďalej zdokonalil Anton van Leeuwenhoek, ktorý býva považovaný za zakladateľa mikrobiológie.

Medzi jeho vynálezy patrí: anemometer, teplomer, univerzálny kĺb, vodováha, hodiny na pružinu a hodinový nepokoj, irisová clona, zameriavací kríž pri ďalekohľade.

Vzťah medzi Newtonom a Hookem bol veľmi chladný. Niektoré Hookeove prvenstvá sú niekedy pripisované Newtonovi alebo sú po Newtonovi pomenované.

Bol tiež aj architektom. Priatelil sa s Christopherom Wrenom a po požiari Londýna v roku 1666 vypracoval veľké množstvo plánov na obnovenie mesta.

Zaujímal sa rovnako aj o astronómiu, skonštruoval zrkadlový ďalekohľad, helioskop určený na pozorovanie Slnka, objavil červenú škvrnu na Jupiteri a z jeho pozorovaní usúdil, že sa planéta otáča. Prispel tiež k formulácii Newtonovho gravitačného zákona.

Externé odkazy
--------------

* Robert Hooke
* Významní matematici v histórii: Robert Hooke

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Robert Hooke na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 123064502
* GND: 118774883
* ISNI: 0000 0001 1023 7616
* LCCN: n50028929
* NK ČR: nlk20000090924
* ULAN: 500017976
* VIAF: 32063971
* WorldCat: lccn-n50028929
**Jozef Hašto**  (\* 11. marec 1911, New York, USA - † 27. apríl 1970, Banská Bystrica, Slovensko) bol podnikateľ, obchodník, továrnik.

Životopis
---------

Narodil sa v USA, kde sa jeho rodičia vysťahovali za prácou. V roku 1922 spolu s vracajúcimi sa rodičmi prišiel na Slovensko. Rodičia kúpili gazdovstvo v Búči pri Štúrove. V roku 1938 rodinu brutálne napadli horthyovskí vojaci a vyhnali z gazdovstva. 

Po skončení meštianskej školy absolvoval Hašto baťovskú školu v Zlíne a zamestnal sa Erdöšovej obuvníckej továrni v Banskej Štiavnici. Majiteľ, ktorý počas druhej svetovej vojny emigroval do USA, ho požiadal o spravovanie svojej továrne a predajne s obuvou a textilom. Továreň prosperovala a zamestnávala okolo 50 pracovníkov. Hašto súčasne otvoril i predajne v Bratislave a Myjave.

V 50. rokoch sa rodina dostala do nemilosti vtedajšieho režimu. V roku 1958 bol Jozef Hašto odsúdený na 6 rokov väzenia a prepadnutie majetku v prospech československého štátu. Po návrate z väzenia bol plne rehabilitovaný. V Banskej Štiavnici bol Jozef Hašto známy ako úspešný podnikateľ, ktorý sa orientoval na kvalitu vo výrobe a čestnosť v obchode.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Marián Lichner a kolektív, Osobnosti Banskej Štiavnice. Štúdio Harmony, s.r.o. Banská Bystrica 2006, strana 75, ISBN 80-89151-12-4
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Euboulides** alebo **Eubulides** (starogr. *Εὑβουλίδης* – *Eubulidés*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Sochár Eubulides bol členom (možno prvým) rodiny aténskych sochárov pochádzajúcich z dému *Krópidai*, v ktorej sa striedali mená Eubulides a Eucheir. Nezachovali sa od neho žiadne sochárske diela. V roku 1871 sa však pri opravách veže aténskeho chrámu *Panagia Pyrgiótissa* našiel fragmentárny nápis (Loewy, I. G. B. 134) na bloku z hymettického mramoru (ťažil sa juhovýchodne od Atén v pohorí Hyméttos), ktorý hlásal, že Eubulides a jeho syn Eucheir boli autormi sochy (nápis bližšie informácie neuvádza).

Mramorový blok je zlomkom z podstavca tejto sochy, jeho nápis znalci podľa analýzy typu písma datujú do 2. polovice 3. stor. pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Euboulides 2*
2. 1 2 3 4  Giovanni Becatti. *Kosmos: Studi sul mondo classico*. Roma : L'Erma di Bretschneider, 1987. ISBN 978-88-7062-610-0. S. 311-313.
3. ↑   *Archaeologische Zeitung hrsg. von Eduard Gerhard*. Berlin : Reimer, 1873. S. 25.

Pozri aj
--------

* Euboulides z Atén
Oxyrhynský papyrus 222
**Euboulos** (starogr. Εὔβουλος – *Euboulos*, iný prepis: *Eubúlos* alebo *Eubulos*) bol olympijský víťaz v behu na dve stadiá v roku 452 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Eubula je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Eubulos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v osemnástom riadku vpravo. Posledné dve písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Εὔβουλ[ος]... - Euboul[os]...).

Beh na dve stadiá (diaulos) sa stal olympijskou disciplínou v roku 724 pred Kr. Boli to bežecké preteky na dĺžku dvoch stadií (približne 384,5 m), t. j. na vzdialenosť 1200 olympijských stôp. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Hypénos z Pisy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  École française d'Athènes, *Bulletin de correspondance hellénique*, str. 385
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Euboulos*, 18. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
6. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Hippothoos** (starogr. *Ἱππόθοος*  – *Hippothoos*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky.

Hippothoos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Hippothoos sa ženil s Gorgou, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov za svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, Gorgé a ako aj ostatné jeho dcéry príkaz otca splnili a od bohov si vyslúžili večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Mapa žúp na území Slovenskej republiky (1939 – 1945)
**Župa** bolo označenie administratívnej jednotky (okrem iného) počas prvej Slovenskej republiky od roku 1940 do 1945.

Po vyhlásení samostatného Slovenska 14. marca 1939 došlo s účinnosťou k 1. januáru 1940 k reorganizácii štátnej správy a rozdeleniu Slovenska na 6 žúp. Zriadené boli zákonom č. 190/1939 Sl. z. (Slovenského zákonníka) o verejnej správe vnútornej.

* Bratislavská (sídlo v Bratislave)
* Trenčianska (sídlo v Trenčíne)
* Nitrianska (sídlo v Nitre)
* Pohronská (sídlo v Banskej Bystrici)
* Tatranská (sídlo v Ružomberku)
* Šarišsko-zemplínska (sídlo v Prešove)

Tieto župy sa ďalej delili na 59 (neskôr 61) okresov. Na čele okresu stál okresný náčelník. Župy mali podobné hranice ako tzv. *veľžupy* z obdobia rokov 1923 - 1928, no štruktúra a právomoci župných orgánov zodpovedali novým totalitným pomerom, keďže Slovensko bolo v tom čase klérofašistickým štátom s vládou jednej strany - HSĽS. Na čele župy stál vládou menovaný župan. Samosprávne funkcie župy vykonával Župný výbor.

Nariadením Predsedníctva Slovenskej národnej rady o určovaní obvodov a sídel niektorých okresov zo 6. marca 1945 č. 9 Zb. SNR boli obnovené okresy podľa predvojnového stavu a nariadeniami SNR č. 26 a 96 z roku 1945 boli župy zrušené a všetka štátna moc prešla na národné výbory. Zároveň bolo v roku 1945 v Česko-Slovensku formálne obnovené krajinské zriadenie spred konca roka 1938, ale jeho organizačné zložky už obnovené neboli.

Pozri aj
--------

* Župa

Referencie
----------

1. ↑  INFO@WOLTERSKLUWER.SK, Wolters Kluwer SR, s r o-. *Zákon 190/1939 Sl.z. o verejnej správe vnútornej. úplné a aktuálne znenie* [online]. ASPI, [cit. 2023-02-25]. Dostupné online.
**Euchénor** (iné názvy: **Euchénór, Euchenor**; starogr. *Εὐχήνωρ* – *Euchénor*/iný prepis *Euchénór*, lat. *Euchenor*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky.

Euchénor bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Euchénorovi potom za manželku vybrali Ifimedousu, dcéru Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád, podľa antického autora Apollodora z Atén, Foiby, alebo Atlanteie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
O rovnomennej historickej postave pozri *Hippomedón (Sparta).***Hippomedón** (starogr. *Ἱππομέδων* – *Hippomedón*, lat. *Hippomedon*) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Talaa (alebo Aristomacha), bol jedným zo siedmich vojvodcov z vojny Siedmi proti Tébam.

Pochádzal z Lerny a neskôr žil v Argu. Uvádza sa, že jeho švagrom bol argejský kráľ Adrastos. Spoločne vyrazili do vojny Siedmich proti Tébam, spolu s nimi aj Kapaneus, Amfiaraos, a Parthenopaios, tí všetci na výzvu dvoch mužov, ktorí hľadali útočisko v Argu potom, čo boli vyhnaní zo svojej domoviny: Tydeus z Kalydónu a Polyneikes, syn Oidipa z Téb.

Útočná vojna proti Tébam nebola úspešná, mesto ubránilo svojich sedem brán i opevnenie. Veď s touto vojnou bohovia nesúhlasili a Hippomedón, hoci bol silný, odvážny a mal hlas ako obludný Tyfón, ktorého obraz mal aj so stovkou dračích hláv na štíte, nepomohlo mu to, zahynul ako aj ostatní vodcovia argejskej armády, ako jediný prežil len Adrastos.

Po desiatich rokoch rovnakú výpravu proti Tébam zorganizovali Epigoni – potomkovia uvedených bojovníkov, s nimi tiež Hippomedontov syn Polydóros. Tentoraz bol ich boj úspešný, sedem brán tébskych bolo prelomených, hradby zbúrané, mesto pokorené.

Úplne opačne to bolo s vojnovými obeťami: ako jediný zomrel Adrastov syn Aigialeus, všetci ostatní prežili.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,6,3.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,36,8.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,10,3.
4. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,6,8.
5. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,7,2.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 71.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hippomedón na českej Wikipédii.*
**Robert Shane Kimbrough** (\* 4. jún 1967, Killeen) je pôvodne pilot americkej armády, od mája 2004 do júla 2022 bol astronautom NASA. Do vesmíru sa dostal na dva týždne ako člen posádky raketoplánu Endeavour pri lete STS-126 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) v novembri 2008.

Život
-----

### Mladosť, letec

Robert Kimbrough sa narodil v Killeen v Texase, strednú školu v Atlante v Georgii dokončil roku 1985. Roku 1989 absolvoval Vojenskú akadémiu Spojených štátov vo West Pointe s titulom bakalára v odbore leteckého a kozmického strojárstva, v rokoch 1989 – 1990 študoval v leteckej škole armády (angl. US Army Aviation School). Potom slúžil v armádnom letectve, kde lietal na vrtuľníkoch AH-64 Apache. Zúčastnil sa vojny v Zálive. Roku 1998 získal magisterský titul v odbore operačný výskum na Georgia Institute of Technology a pracoval ako asistent profesora na akadémii vo West Pointe. Roku 2000 prešiel do Johnsonovho vesmírneho strediska NASA, tu sa podieľal na výcviku posádok raketoplánov.

### Astronaut

Úspešne prešiel 19. náborom astronautov NASA a 6. mája 2004 bol zaradený medzi amerických astronautov. Absolvoval základný výcvik a 10. februára 2006 získal kvalifikáciu „letového špecialistu" raketoplánu.

V septembri 2007 bol zaradený do posádky letu STS-126. Do vesmíru odštartoval 15. novembra 2008 na palube raketoplánu Endeavour. Cieľom misie bola doprava zásob a vybavenia na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Let trval 15 dní, 20 hodín a 29 minút.

Robert Kimbrough je ženatý, má tri deti.

Referencie
----------

1. 1 2  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: rev. 2010-03-21, [cit. 2010-06-19]. Kapitola Robert Shane Kimbrough. Dostupné online. (po rusky)
2. 1 2 3   *Biographical data. Robert S. Kimbrough* [online]. NASA, rev. 2009-12-01, [cit. 2010-06-19]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑  HOLUB, Aleš. *MEK. Malá encyklopédia kozmonautiky* [online]. REV. 2008-11-30, [cit. 2010-06-19]. Kapitola STS-126 En/F-22. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Robert Kimbrough**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Robert Kimbrough na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
Graf G

Sled
----

**Sled**om dĺžky **n** v grafe **G** nazývame striedavú postupnosť vrcholov {\displaystyle x\_{i}} a hrán {\displaystyle h\_{i}} grafu {\displaystyle x\_{0},h\_{1},x\_{1},h\_{2},...x\_{n-1},h\_{n},x\_{n}} kde hrana {\displaystyle h\_{i}} je incidentná s vrcholmi {\displaystyle x\_{i-1}}, aj {\displaystyle x\_{i}(i=1,2,...n)}, pričom ak {\displaystyle h\_{i}} nie je slučka, tak {\displaystyle x\_{i}\neq x\_{i-1}}. 
Napr. na obrázku v grafe G existuje sled {\displaystyle 6,64,4,45,5,52,2,25,5} s dĺžkou {\displaystyle 4}.

Ťah
---

Ťahom v grafe nazývame sled, v ktorom sa každá hrana objavuje najviac raz. Ťah, v ktorom {\displaystyle x\_{0}=x\_{n}} sa nazýva uzavretý, ináč sa nazýva otvorený. Vyššie uvedený príklad sledu teda nie je ťahom, pretože hrana {\displaystyle 52} sa v ňom objavuje dvakrát. Naproti tomu, ťahom je postupnosť (opäť v grafe G na obrázku) {\displaystyle 6,64,4,43,3,32,2,21,1,15,5,54,4} s dĺžkou {\displaystyle 6}, pretože obsahuje navzájom rôzne hrany. V tomto prípade neplatí {\displaystyle x\_{0}=x\_{n}} teda ide o otvorený ťah. Avšak postupnosť {\displaystyle 4,43,3,32,2,25,5,54,4} je uzavretým ťahom s dĺžkou {\displaystyle 4}, pretože platí {\displaystyle x\_{0}=x\_{n}}.

Cesta
-----

Sled, v ktorom sa každý vrchol vyskytuje najviac raz, nazývame cestou. Ani jeden z hore uvedených sledov nie je cestou. Cestou v grafe G na obrázku je napr. postupnosť {\displaystyle 6,64,4,45,5,51,1} s dĺžkou {\displaystyle 3}. Z definície cesty vypláva, že žiadna cesta neobsahuje tú istú hranu dvakrát, pretože každý vrchol môže byť v ceste obsiahnutý maximálne raz. Cesta je teda sledom, v ktorom je každý vrchol a každá hrana obsiahnutá práve raz.

Pozri aj
--------

* Vrchol (teória grafov)
* Graf (matematika)

Literatúra
----------

* Znám, Š: Kombinatorika a teória grafov. Bratislava, Matematicko-fyzikálna fakulta Univerzity Komenského. 1982, s. 39
**Eubios** (starogr. *Εὔβιος* – *Eubios*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Eubios, sochár z boiótskych Téb, pôsobil zrejme v prvej polovici 4. storočia pred Kr. Podľa Pausania, gréckeho cestovateľa z druhého storočia, bol spolu so svojim rodákom Xenokritom autorom kultovej sochy Hérakla pri Tébach. Pausanias o tom do svojej sprievodcovskej príručky zaznamenal: „*Tu sú tiež reliéfne obrazy žien, dnes už chatrne viditeľné; Tébania ich nazývajú „Nesúce jedovaté šťavy" (Farmakides). Poslala ich vraj Héra, aby bránili Alkméne pri pôrodných bolestiach. Skutočne jej bránili, takže nemohla porodiť. Ale Teiresiova dcéra Historis si na ne vymyslela lesť: Vykríkla tak, aby ju počuli, že Alkméné porodila; tak sa dali oklamať a odišli. Alkméné potom naozaj pôrod dokončila. Na tom mieste stojí Héraklova svätyňa. Jedna socha z bieleho mramoru má meno Predný bojovník (Promachos), je to dielo Tébanov Xenokrita a Eubia.* "Promachos bol prívlastok čiže epiteton mýtického hrdinu Hérakla v Tébach.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eubios*
2. 1 2 3  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 332. (po nemecky)
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 202.
4. ↑  Daniel W. Berman. *Myth, Literature, and the Creation of the Topography of Thebes*. Cambridge : Cambridge University Press, 2015. ISBN 978-11-0707-736-2. S. 51.
**Hippomachos** (starogr. *Ἱππόμαχος* – *Hippomachos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 300 pred Kr.

Hippomachos, syn Moschióna z Élidy, zvíťazil na 120. olympijských hrách v boxe dorastencov. V Olympii sa box dorastencov zaviedol na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy.

Staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí na svojich cestách po Grécku navštívil aj Olympiu, v olympijskej Altide videl medzi sochami olympionikov i sochu Hippomacha. Pausanias o tom uvádza: *„Pokiaľ ide o Kallóna, syna Harmodiovho, a Moschiónovho Hippomacha, pôvodom Éliďanov, ktorí premohli chlapcov v pästnom zápase, vytvoril sochu toho prvého Daippos; kto vytvoril sochu Hippomacha, to nevieme. Hovoria, že zdolal troch súperov bez toho, aby utŕžil jedinú ranu alebo si odniesol najmenšie poranenie na tele."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Panos Valavanēs, *Games and Sanctuaries in Ancient Greece*, 430
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,12,6.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 454-455.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Jozef Havas** (\* 20. január 1796, Valaská - † 10. február 1878, Budapešť) bol slovenský právnik, podnikateľ.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, filozofiu v Pešti, krátko teológiu na viedenskom Pázmaneu, právo na univerzite v Pešti, 1819 JUDr. 1820 získal advokátsky diplom. Od 1821 prednášal prirodzené právo, 1823 trestné právo, 1825-1831 rímske a trestné právo na peštianskej univerzite, od 1824 funkcionár peštianskej mestskej správy, ktorú zastupoval i na uhorskom sneme, 1848 vedúci odd. na ministerstve, po porážke revolúcie krátko správca budínskeho dištriktu, potom pôsobil v hospodárstve. Na svojich statkoch sa špecializoval na záhradníctvo a vinohradníctvo, pričom uplatňoval moderné postupy, ktoré si osvojil na študijných cestách po Francúzsku, Nemecku a Taliansku. Od 1852 predseda správnej rady Uhorskej obchodnej banky, akcionár viacerých podnikov (uhoľné bane, železničné spoločnosti, zbrojovka, cukrovar a i.). Funkcionár Zväzu priemyselníkov, Uhorského krajinského hospodárskeho spolku, 1858 predseda jeho vinohradníckeho, 1868 záhradníckeho odboru. Roku 1827-1831 dekan Právnickej fakulty univerzity v Pešti. Rodák zo Spišskej Teplice.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - pokrstený ako Joseph Calasantius Havass

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1169 240X
* LCCN: no2016051121
* PIM: PIM57667
* VIAF: 162464230
* WorldCat: lccn-no2016051121
**Euboulides** alebo **Eubulides** (starogr. *Εὑβουλίδης* – *Eubulidés*) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.

Eubulides, syn a žiak sochára Eucheira z atického dému *Krópidai*, bol činný v 2. polovici 2. storočia pred Kr. V genealógii viacčlennej aténskej sochárskej rodiny, v ktorej sa striedalo meno Euboulides s menom Eucheir, bol zrejme jej posledným členom. Nezachovala sa od neho žiadna socha, len niekoľko podstavcov signovaných jeho menom i menom jeho otca (Loewy, 223 - 227, IG XII 9 140, IG II² 4296), z diel, ktoré zhotovili spolu. Ich signatúry sa našli napr. v Aténach (najmä na Agore) alebo v meste Amarynthos na ostrove Euboia, ale Eleusine sa našiel i podstavec zo sochy, ktorú zhotovil sám:

|  |  |
| --- | --- |
| *[Ε]ὐβ[ουλί]δης Εὔχειρος [Κρωπί]δης ἐποίησεν.*  | preklad: *[E]ub[uli]des Eucheirov z [Krópi]dai zhotovil* |

- text v starogréčtine - *Hranaté zátvorky znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené.*

Tento podstavec je zo šedomodrého mramoru, je poškodený v ľavom hornom rohu. Jeho nápis znalci aj po analýze typu písma datujú do druhej polovice 2. storočia pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Giovanni Becatti. *Kosmos: Studi sul mondo classico*. Roma : L'Erma di Bretschneider, 1987. ISBN 978-88-7062-610-0. S. 311-313.
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, *I.Eleusis 232*
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 268.

Pozri aj
--------

* Euboulides z Atén