**Kanonizácia** alebo **svätorečenie** je v kresťanstve proces vyhlásenia určitého človeka za svätého. V katolíckej cirkvi prebieha predpísaným procesom, kedy je kandidát vyhlásený postupne za Služobníka Božieho, Ctihodného, blahoslaveného a nakoniec za svätého. Termín je odvodený od kánonu svätých, do ktorého je svätec zahrnutý.

Dejiny svätorečenia
-------------------

V ranej cirkvi neexistoval oficiálny proces kanonizácie, kult svätých sa šíril v závislosti na verejnej úcte k danému človeku a bol niekedy upravený v rámci diecézy biskupom. 

Skoršie uctievanie pohanských bohov často splynulo s niektorým kultom svätca. Ako jeden z príkladov sa zvykne uvádzať patrónka Írska, sv. Brigita (Brigid) z Kildare a keltská bohyňa Brigid.[chýba zdroj]

Spôsobom ekvivalentným dnešnej kanonizácii bola až do 10. storočia elevácia a translácia ostatkov mučeníka či svätého do kostola. O nej rozhodovala a realizovala ju verejná moc, či už cirkevná alebo svetská,[chýba zdroj] niekedy pôsobili obe súčinne. Ostatky mohli byť od vrcholného stredoveku aj rozdelené a uložené na väčšom počte miest. Bol to nástroj cirkevnej politiky, ktorým bolo možné rozšíriť kult svätca na ďalšie územia a ovplyvniť prúd pútnikov, čo malo aj ekonomické aspekty.

Prvým svätým kanonizovaným pápežom bol sv. Ulrich, augsburský biskup, ktorý zomrel roku 973 a ktorého Ján XV. kanonizoval roku 993. O dve storočia neskôr pápeži začali vyhradzovať právo kanonizácie Svätej stolici (Alexander III.). Táto prax sa stala súčasťou cirkevného práva za Gregora IX. (1227 – 1241).

Kanonizácia je dnes považovaná za neomylný úkon pápeža a ako taký má medzi katolíckymi veriacimi veľkú autoritu. V priebehu dejín došlo k formalizácii a byrokratizácii celého procesu do niekoľkých etáp, ktoré sa zaoberajú životom skúmaného človeka.

Pápež Sixtus V. (1585 – 1590) poveril povinnosťou viesť beatifikačný a kanonizačný proces Kongregáciu pre bohoslužbu, jednu zo zložiek rímskej kúrie. Urban VIII. zakázal verejný kult osôb, ktoré neboli cirkvou vyhlásené za blahoslavené alebo sväté; výnimkou bola úcta k osobám, ktorá trvá od nepamäti (t.j. viac ako 100 rokov). Toto ustanovenie, spolu s ďalšími úpravami Benedikta XV. sa dostalo do Kódexu kánonického práva z roku 1917.

### Kanonizačný proces podľa kódexu 1917

Tento kódex delí kanonizáciu na formálnu a mimoriadnu. 

#### Formálna kanonizácia

Formálna beatifikácia či kanonizácia sa skladá zo štyroch etáp:

1. Informatívne skúmanie - je vlastné biskupovi danej diecézy
2. Predstavenie kauzy - prislúcha spolu s ďalšími Kongregácii pre Boží kult a pápežovi
3. Apoštolské skúmanie
4. Definitívny súd

V 60. rokoch 20. storočia pápež Pavol VI. zjednodušil tento proces a zriadil samostatnú Posvätnú kongregáciu pre kauzy svätých. Diecézne skúmanie sa vykonáva v spolupráci s Vatikánom, a preto odpadá jeho zdvojenie. Celé skúmanie zhromažďuje všetok materiál, ktorý sa viaže k povesti či dielu danej osoby. Biskup ustanovuje postulátora (tj. osobu, ktorá predstavuje celú kauzu a stará sa o ňu) a tiež promótora viery (lat. *promotor fidei*), ktorému sa bežnejšie hovorí „diablov advokát" (lat. *advocatus diaboli*). Samotná kanonizácia je ukončená slávnostným vyhlásením za svätého pápežom.

Pre ukončenie kanonizačného procesu sú potrebné aspoň dva autentické zázraky, ktoré sa udiali na príhovor beatifikovaného človeka.

#### Mimoriadna kanonizácia

Mimoriadna kanonizácia je prostým pápežským potvrdením, že daný človek je svätý. Týka sa iba osôb, ktorých úcta bola v čase Urbana VIII. (1634) od nepamäti.

Súčasná prax v katolíckej cirkvi
--------------------------------

V roku 1983 bol promulgovaný nový Kódex kánonického práva. Postup pri kanonizácii sa však podľa kánonu 1403 riadi osobitnými predpismi, konkrétne apoštolskou konštitúciou *„Divinus Perfectionis Magister",* ktorú vydal pápež Ján Pavol II. v roku 1983.

Skúmanie začína na diecéznej úrovni a biskup schvaľuje skúmanie cností človeka, ktorý zomrel v povesti svätosti. Toto skúmanie musí schváliť aj Svätá stolica a nesmie začať skôr ako päť rokov po smrti daného človeka (pápež má právomoc túto dobu skrátiť, ako sa stalo napríklad v prípade Matky Terezy). 

Po ukončení tohto kroku je skúmaná osoba vyhlásená za služobníka Božieho a celé skúmanie sa presúva na Kongregáciu pre kauzy svätých. Tá prideľuje postulátora, ktorý zhromažďuje potrebné informácie o danom kandidátovi. Kongregácia potom môže navrhnúť pápežovi, aby služobníka Božieho označil za ctihodného. 

Ďalší postup záleží na tom, či bol ctihodný mučeníkom. Ak ním bol, pápež iba vydá vyhlásenie o mučeníctve, ktoré umožňuje beatifikáciu, po ktorej mučeník dostáva prívlastok blahoslavený a deň v cirkevnom kalendári. Ak mučeníkom nebol, je potrebný autentický zázrak na jeho príhovor; jedná sa väčšinou o zázračné uzdravenie, ktorého objektivitu možno určitým spôsobom preukázať.[chýba zdroj]

Aby mohol byť blahoslavený vyhlásený za svätého, je potrebný ešte jeden zázrak. Vyhlásenie o svätosti danej osoby je považované za neomylné, vyhlásenie o blahoslavenom či ctihodnom nie. Svätý potom môže byť predmetom verejnej úcty po celom svete, nielen v miestnej diecéze, a dostáva tiež dátum v cirkevnom kalendári platnom pre celú Cirkev.

Kanonizácia v pravoslávnej cirkvi
---------------------------------

Kanonizácia je v pravoslávnych cirkvách slávnostným vyhlásením, nie procesom. Biskup prijíma žiadosť o kanonizáciu danej osoby, posúdi ju a poverí komisiu, ktorá vydá k danej veci stanovisko.

Pozri aj
--------

* Svätec
* Blahoslavený
* Ctihodný
* Translácia (náboženstvo)
* Mučeník

Referencie
----------

1. ↑   *Kódex kánonického práva* [online]. KBS, [cit. 2016-09-27]. Dostupné online.
2. ↑  Ioannes Paulus II. *Divinus perfectionis Magister* [online]. Rím: 25.01.1983, [cit. 2016-09-27]. Dostupné online. (lat.)
3. ↑  MARTINÁKOVÁ, Ivana. *Základy procesního kanonického práva* [online]. Brno: Diplomová práce : Právnická fakulta Masarykovy univerzity, 2006, [cit. 2016-09-27]. S. 12. Dostupné online. (čes.)

Literatúra
----------

* DUDA, Ján. Blahorečenie a svätorečenie. *Tribunál* (Nadácia Kňazského seminára biskupa Jána Vojtššáka, Spišská Kapitula), 2004, roč. III, čís. 2, s. 11 – 17. Dostupné online [cit. 2016-09-26]. ISSN 1336-1600.
* Beatification and Canonization. In:  *Catholic Encyclopedia*. New York : Robert Appleton Company, 1913. (angl.)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kanonizace na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Průběh svatořečení je dlouhý a náročný - Katolický týdenník - 44/2006 (česky)