recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jewish Holocaust Centre v Melbourne, Austrália
**Jewish Holocaust Centre** (predtým *Jewish Holocaust Museum and Research Centre*) v Elsternwicku, predmestí Melbourne v štáte Viktória v Austrálii bolo založené v roku 1984 preživšími holokaustu.

Múzeum sa zaoberá spomienkou na šesť miliónov židov, ktorí zomreli počas nacizmu v rokoch 1933 až 1945.

Cieľom je boj proti rasizmu a propagácia tolerancie v ľudskej spoločnosti. Tieto základy chcú dať ďalej hlavne mladým návštevníkom. Každoročne navštevuje múzeum okolo 16 000 žiakov. Okrem prehliadok pre školské skupiny, múzeum ponúka program vzdelávania pre dospelých, školenia pre učiteľov a verejné prednášky. Múzeum zohráva dôležitú úlohu aj v starostlivosti a podpore tých, ktorí prežili holokaust.

Od roku 2008 majú rakúskí dobrovoľníci v rámci rakúskej zahraničnej služby možnosť pracovať 10-12 mesiacov v Jewish Holocaust Centre, alternatívne k povinnej vojenskej alebo náhradnej civilnej službe v Rakúsku. K ich úloham patria okrem ineho prekladanie dokumentov a príprava výstav.

Zdroje
------

* Jewish Holocaust Centre Archivované 2012-10-03 na Wayback Machine

Zoznam referencií
-----------------

1. ↑   *Österreichischer Auslandsdienst* [online]. [Cit. 2018-12-04]. Dostupné online.
**3 Doors Down** je americká rocková skupina z mesta Escatawpa v Mississippi, ktorá vznikla v roku 1996. Pôvodne boli jej členmi Brad Arnold (vokály/bicie), Todd Harrell (basová gitara) a Matt Roberts (gitara). Skoro sa k nim pripojil gitarista Chris Henderson, a po ňom aj bubeník Richard Liles. Daniel Adair bol bubeníkom počas turné v rokoch 2002 až 2005. V tejto zostave zahrali na takmer 1000 vystúpení po celom svete potom, ako vydali veľmi úspešný album *Away from the Sun*. V roku 2005 sa stal Daniel Adair bubeníkom kanadskej rockovej skupiny Nickelback a nahradil ho tak Greg Upchurch zo skupiny Puddle of Mudd. V roku 2013 basgitarista Todd Harrell musel opustiť skupinu potom, ako bol obvinený z dopravnej nehody s následkom smrti. Nahradil ho basgitarista Justin Biltonen.

skupina 3 Doors Down sa dostala do širšieho povedomia vďaka ich prvému singlu „Kryptonite", ktorý dosiahol 3. miesto v rebríčku Billboard Hot 100. Ich druhý štúdiový album *Away from the Sun* (2002) bol veľmi úspešný; v rebríčku Billboard 200 obsadil 8. miesto, stal sa v USA multiplatinovým a boli z neho vydané dva hity „When I’m Gone" a „Here Without You". V roku 2005 vydali album *Seventeen Days*, ktorý debutoval na 1. mieste v Billboard 200 a bol platinovo certifikovaný. V roku 2008 vydala skupina rovnomenný album *3 Doors Down*, ktorý takisto obsadil 1. miesto v Billboard 200. Zatiaľ posledným albumom skupiny je *Time of my Life*, ktorý vydala v roku 2011.

Členovia
--------

|  |  |
| --- | --- |
| Súčasní* Brad Arnold — hlavné vokály (1996–súčasnosť), bicie (1996–2000)
* Chris Henderson — rytmická gitara (1998–súčasnosť)
* Greg Upchurch — bicie, perkusie (2005–súčasnosť)
* Chet Roberts— sólová gitara, sprievodný spev (2012–súčasnosť)
* Justin Biltonen  — basová gitara (2013–súčasnosť)

Bývalí* Todd Harrell— basová gitara (1996–2013)
* Matt Roberts— sólová gitara, sprievodný spev (1996–2012)
* Richard Liles — bicie, perkusie, sprievodný spev (2000–2002)
* Daniel Adair — bicie, perkusie, sprievodný spev (2002–2005)
 | Štúdioví hudobníci* Josh Freese — bicie a perkusie v *Away From the Sun*
* Rick Hopkins  — hammond organ v *Away From the Sun*
* 
 |

Diskografia
-----------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Diskografia skupiny 3 Doors Down*
Štúdiové albumy
* *The Better Life* (2000)
* *Away from the Sun* (2002)
* *Seventeen Days* (2005)
* *3 Doors Down* (2008)
* *Time of My Life* (2011)

Koncertné albumy
* *Another 700 Miles* (2003)

Referencie
----------

1. ↑  SITA. *Basgitaristu kapely 3 Doors Down prepustili na kauciu* [online]. Webnoviny.sk, 24. apríl 2013, [cit. 2014-12-09]. Dostupné online.
2. ↑   *New 3 Doors Down Material Coming in 2014, Guitarist Chris Henderson Confirms* [online]. ultimateguitar.com, [cit. 2014-05-19]. Dostupné online.

Ine projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **3 Doors Down**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 3 Doors Down na anglickej Wikipédii.*
Svätý **František Coll**, (František Coll y Guitart) v katalánčine **Francesc Coll i Guitart**, (\* 18. máj 1812, Gombrèn, Španielsko - 2. apríl 1875, Vic, Španielsko) bol katalánsky katolícky duchovný, člen rádu dominikánov a zakladateľ kongregácie Sestier dominikánok od Zvestovania Panny Márie.

Život
-----

Narodil sa 18. mája 1812 v Gombrène. Bol posledný z desiatich detí. Keď mal desať rokov byol poslaný do seminára vo Vicu. Vyštudoval roku 1830 a v tom istom roku vstúpil do Rehole kazateľov v Girone. Po zložení slavnostných sľubov bol v roku 1831 vysvätený na diakona. V roku 1835 boly rády násilne potlačované a brat František Coll, bol nútený opustiť kláštor a stal sa sekulárnym dominikánom.

Na kňaza bol vysvätený 28. mája 1836. Po vysvätení ponúkol služby svojmu biskupovi a štyridsať rokov vykonával službu misionára vo farnostiach na severovýchode Španielska. Bol kazateľom ľudových misií. Modlil sa dlhé hodiny a venoval veľa času k príprave kázání. Spolupracoval s diecéznymi kňazmi, jezuitmi, klaretiánmi, augustiniánmi a tiež s dominikánmi. So svojím priateľom Antoniom Maríou Claretem založil Apoštolské priateľstvo pre evanjelizáciu v roku 1846.

Kázal pre rehoľníčky, väzňou, deti, navštevoval chorých a vždy nabádal k veľkej úcte k Panne Márii. Jeho úplná dôvera v Boha a apoštolská horlivosť ho motivovali zhromaždiť skupinu žien ktoré sa rozhodli, nasledovať Kristove volanie. V roku 1850 bol menovaný riaditeľom Sekulárneho rádu dominikánskych terciárov. Umožnilo mu to založiť v roku 1856 kongregáciu Sestier dominikánok od Zvestovania Panny Márie ktoré riešily problémy kresťanskej formácie dievčat. Pred svojou smrťou stratil zrak. Zomrel 2. apríla 1875 vo Vice. Jeho telo bolo vystavené v kaplnke a potom bolo pochované na miestnom cintoríne. Neskôr boli jeho pozostatky presunuté do kaplnky v materskom dome kongregácie. Blahorečený bol 29. apríla 1979 pápežom Janem Pavlem II.. Svätorečený bol 11. októbra 2009 pápežom Benediktom XVI. .

Referencie
----------

1. ↑  Cirkev: Svätá päťka – štyria muži a jedna žena, postoj.sk
2. ↑  Benedikt XVI. kanonizoval päť nových svätých, medzi nimi sv. Damiána de Veuster, radiovaticana.va
3. ↑  Dominikánski svätci, dominikani.sk
4. ↑  Časopis Ruženec 10/2009
5. ↑  František Coll y Guitart - nový svätý, tkkbs.sk

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Francisco Coll y Guitart na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* (po anglicky) Oficiální stránky Vatikánu
* (po anglicky) The Hagiography Circle
* Životopisy Svatých
* COLL, y Guitart František, bl. lidový misionář, zakladatel kongregace

Autoritné údaje: * BnF: 12249872v
* GND: 119222957
* ISNI: 0000000072436541
* VIAF: 87702833
Olympijský bronzOlympijský bronz
**Rudolf Burkert** (\* 31. október 1904, Polubný, Rakúsko-Uhorsko, dnes Česko – † 1985, Západné Nemecko) bol česko-slovenský športovec nemeckej národnosti, ktorý ako prvý získal pre Česko-Slovensko olympijskú medailu.

Život
-----

Bol prvým reprezentantom Česko-Slovenska, ktorému sa podarilo vybojovať medailu na zimných olympijských hrách. Skokmi dlhými 57 a 59,5 metrov získal bronz v skokanskej súťaži na II. ZOH v St. Moritz 1928. Burkert je tiež majster sveta v severskej kombinácii 1927 a druhý z majstrovstiev sveta v skokoch na lyžiach 1933.

Zranenie nohy ukončilo v roku 1934 jeho športovú kariéru, ale zároveň ho uchránilo od vojenskej služby počas 2. svetovej vojny, kedy bol občanom Nemeckej ríše. Po vojne nebol odsunutý a žil v Tanvalde. V roku 1968 emigroval do SRN, kde v roku 1985 zomrel.

Externé odkazy
--------------

* Historii českých úspěchů začal psát Němec. Tomáš Macek. MF Dnes / iDNES. 13.1.2006
* Janda milimetry od pádu Archivované 2008-12-05 na Wayback Machine. Pavel Kolář. Reflex 06/2006
* Prvú Československú olympijskú medailu získal sudetský Nemec. Jaroslav Švehla, Právo 2/2014

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rudolf Burkert na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 76501
* ISNI: 0000000120550454
* NK ČR: hka2011636146
* VIAF: 171504529
Súradnice: 49°05′06″S 18°31′07″V﻿ / ﻿49,084866°S 18,518493°V﻿ / 49.084866; 18.518493

**Bodianka** je potok na Hornom Považí, preteká východnou časťou okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Domanižanky, meria 7,1 km a je tokom IV. rádu.

Pramení v Súľovských vrchoch, v podcelku Súľovská kotlina, na západnom svahu Dubice (810,7 m n. m.), pri samote Studená v nadmorskej výške cca 550 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na západ, sprava priberá krátky prítok prameniaci južne od kóty 574 m n. m. postupne sa stáča a ďalej už pokračuje viac-menej juhozápadným smerom. Následne preteká obcou Bodiná, pričom sa esovito stáča a v obci priberá niekoľko prítokov: najprv zľava prítok zo severoseverovýchodného svahu Vysokého vrchu (766 m n. m.), potom sprava prítok z lokality Zálučie a na okraji obce opäť zľava prítok (385,8 m n. m.) prameniaci severne od kóty 612,3 m n. m. Za obcou potom priberá krátky ľavostranný prítok prameniaci západoseverozápadne od kóty 612,3 m n. m. ďalej tiež zľava prítok zo severného svahu Svarkovice (507,5 m n. m.) a pravostranný prítok (2 km) z juhozápadného svahu Ostrého vrchu (617,9 m n. m.). Potom ešte priberá ľavostranný prítok (1,6 km) z oblasti Smrekovej a preteká intravilánom obce Prečín, kde sa v nadmorskej výške približne 330 m n. m. vlieva do Domanižanky.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2024-03-03]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-03-03]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-02-29]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Domanižanky |
| --- |
| *Domanižanka* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Bodianka
* Dedovský potok
* **Domanižanka**
* Hodoň
* Jasenová
* Kvašovský potok
* Lednický potok
* Paľkovský potok
* Praznovský potok
* Závadský potok

 |
Edmund Dulac - Princezná na hrášku, 1911, Londýn
**Princezná na hrášku** (dánsky: *Prinsessen paa Ærten*) je literárna rozprávka Hansa Christiana Andersena o mladej dáme, ktorej kráľovský pôvod sa zistí na základe skúšky jej citlivosti. Rozprávka bola prvýkrát publikovaná spolu s ďalšími tromi Andersenovými rozprávkami v malej knižke 8. mája 1835 v Kodani u vydavateľa C. A. Reitzela.

"Princezná na hrášku" ani ostatné Andersenove rozprávky z roku 1835 neboli dobre prijaté dánskou kritikou, ktorej sa nepáčil ich ležérny, urozprávaný štýl a nedostatok morálky.

Príbeh
------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!
Príbeh rozpráva o princovi, ktorý sa chce oženiť s princeznou, ale má problém nájsť vhodnú manželku. S tými, ktoré stretáva, je vždy niečo v neporiadku a nemôže si byť istý, či sú to skutočné princezné, pretože majú zlé spôsoby stolovania alebo nie sú jeho typ. Jednej búrlivej noci hľadá mladá žena zmáčaná dažďom útočisko v princovom zámku. Tvrdí, že je princezná, ale nikto jej neverí, pretože vyzerá tak, ako vyzerá. Princova matka sa rozhodne otestovať ich nečakaného hosťa. Do postele, ktorú jej ponúkne na noc, položí hrach, ktorý je prikrytý dvadsiatimi matracmi a dvadsiatimi perinami.

Ráno princezná povie svojim hostiteľom, že pretrpela bezsennú noc, pretože jej nedalo spať niečo tvrdé v posteli, o čom je presvedčená, že ju pomliaždilo. Vďaka dôkazu v podobe pomliaždeného chrbta princezná v skúške obstojí a princ sa teší, pretože len skutočná princezná by mala taký cit, aby cez také množstvo posteľnej bielizne cítila hrášok. Tí dvaja sa šťastne vezmú a príbeh sa končí tým, že hrášok umiestnia do múzea, kde ho podľa príbehu možno vidieť aj dnes, pokiaľ ho niekto neukradol. Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Zdroj rozprávky
---------------

V predslove k druhému zväzku Rozprávok a povestí (1863) Andersen tvrdí, že príbeh počul v detstve, ale v Dánsku sa nikdy nestal tradičným. Je možné, že ako dieťa počul švédsku verziu "*Princezná, ktorá ležala na siedmich hráškoch*" (švédsky "*Princessa' som lå' på sju ärter*"), ktorá rozpráva o osirelom dievčatku, ktoré zistí svoju totožnosť po tom, ako jej sympatický pomocník (mačka alebo pes) oznámi, že pod jej matracom bol uložený predmet (fazuľa, hrášok alebo slama).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Princess and the Pea na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 48°29′38″S 21°48′45″V﻿ / ﻿48,494°S 21,8126°V﻿ / 48.494; 21.8126

**Veľký vrch** (272,2 m n. m.) je vrch vo Východoslovenskej rovine, krajinnom celku Východoslovenskej nížiny. Leží nad obcou Brehov, približne 13 km južne od Trebišova.

Poloha
------

Nachádza sa v strednej časti Východoslovenskej roviny, v geomorfologickom podcelku Trebišovská tabuľa a časti Veľký vrch. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Brehov. Najbližším sídlom je na východnom a južnom úpätí situovaný Brehov, severne sa nachádza Sirník, západne Zemplínske Jastrabie a juhozápadne Cejkov.

Opis
----

Veľký vrch leží v južnej časti Trebišovskej tabule, v samostatnej rovnomennej časti, ktorá lemuje západný breh rieky Ondava. Severným smerom susedí blízky vrch Avaš (237 m n. m.), západne sa nachádzajú v Zemplínskych vrchoch ležiaci Strekov (279 m n. m.), Vysoký vrch (434 m n. m.), Rozhľadňa (470 m n. m.), Chotárny vrch (413 m n. m.) a Vlčia hora (257 m n. m.), južne Čierna hora (325 m n. m.), Vakovec (238 m n. m.) a Tarbucka (278 m n. m.) a juhovýchodne Veľký kopec (264 m n. m.). Východným úbočím preteká Ondava, voda zo západných častí odteká do potoka Ošva a smeruje do Bodrogu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.

Vrch je tvorený premenenými horninami centrálnych vulkanických zón. Je to výrazne sa vypínajúci andezitový tvrdoš v rovinatej krajine. Vrch je zároveň lokalitou výskytu vzácneho zlatofúza južného a náleziskom viacerých minerálov. Na severných svahoch sa nachádzajú tri andezitové lomy, na západnom svahu vinice, na južnom úpätí sú v lesnatom prostredí zachované nepatrné zvyšky stredovekého hradu (pôvodne renesančné opevnené sídlo Bodovcov). Na vrchole stojí telekomunikačná veža.

### Výhľady

Vrchol pokrýva nesúvislá, zväčša nízka vegetácia, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach tak umožňuje výhľad na široké okolie Východoslovenskej nížiny, no tiež Zemplínske, Slanské a Vihorlatské vrchy.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z blízkej obce Brehov.

Referencie
----------

1. 1 2   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. Archivované 2023-12-08 z originálu.
2. 1 2 3  *Zemplínske vrchy – Latorická rovina. Letná turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.
3. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online.
4. 1 2 3 4 5   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online.
5. 1 2   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online.
6. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Východoslovenská rovina
* Trebišovská tabuľa
* Veľký vrch (geomorfologická časť)

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
* Veľký vrch od juhozápadu
**Portrét Ľudovíta XIV.** je dielo francúzskeho maliara Hyacinthe Rigauda.

Obraz, na ktorom je znázornený francúzsky kráľ Ľudovít XIV. sa vyznačuje hutnými, žiarivými farbami. Rigaud pred divákom s mimoriadnou eleganciou predviedol veľmi okázalé divadlo. Dielo využíva pôsobivé kontrasty svetla a tieňa, autor na ňom brilantne vymodeloval bohaté riasenie látky, ktorá celú postavu čiastočne zakrýva. Tým sa mu podarilo potlačiť prípadné nedokonalosti monarchovej postavy a zdôrazniť jeho vznešenosť a bohatstvo. Portrét Ľudovíta XIV. sa stal ideálom barokového reprezentatívneho portrétu. Rigaud vo svojich obrazoch vychádzal z elegantných portrétov Anthonis van Dycka a Charlesa le Bruna. Bol úspešným portrétistom členov francúzskej kráľovskej rodiny a vysokej šľachty. Rovnako ako iné Rigaudove portrétne obrazy stal sa aj obraz Ľudovíta XIV. vzorom európskeho dvorského portrétneho umenia 18. storočia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Portrét Ľudovíta XIV.**

Literatúra
----------

* STUKENBROCK, Christine; TÖPPER, Barbara. *1000 mistrovských děl Evropského malířství 1300–1850*. Ed. Andrea Poláčková; redakcia Jan Heller. Praha : Nakladatelství Slovart, 2008. ISBN 978-80-7391-129-4.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Portrét Ludvíka XIV. na českej Wikipédii.*
**Vylodenie na Kythéru** alebo **Púť na ostrov Kythéra** je obraz francúzskeho maliara Jeana-Antoine Watteaua (10. október 1684, Valenciennes – 18. júl 1721, Nogent-sur-Marne).

Antoine Watteau, syn pokrývača, sa najprv učil u maliara Jacquesa-Alberta Gérina vo Valenciennes. Okolo roku 1702 odišiel do Paríža, kde si na svoje živobytie pracne zarábal zhotovovaním kópií v dielňach na Pont Notre-Dame. Obrazom *Vylodenie na Kythéru* žiadal roku 1717 o prijatie na Académie royale de peinture et de sculpture ako *peintre de fêtes galantes*. Na prelome 1719 až 1720 pracoval ako žiadaný maliar v Londýne. Watteau patrí k najvýznamnejším maliarom francúzskeho rokoka 18. storočia.

Watteau sa vďaka tomuto obrazu, ktorý svojim námetom *fête galante* predstavoval celkom novú maliarsku kategóriu, stal členom Kráľovskej akadémie. Slávny obraz stvárňuje púť milencov k bájnej Venušinej svätyni na stredomorskom ostrove Kythéra. Milenecké páry sú volne zoradené do pohybujúceho sprievodu. Postavy sú na plátne volne rozostavené od Venušinej sochy, napoly ukryté na pokraji lesa vpravo, až k rokokovo zdobenej lodi na ľavom okraji obrazu. Krajina, ponorená do teplého večerného svetla, vyžaruje veselú, nežnú náladu. Odjazd párov symbolizuje túžbu po vzdialenom šťastí, ukazuje ale tiež istú prchavosť šťastných chvíľ.

Obraz má zložitú kompozícu na pomerne malom formáte. Maliar tu uplatňuje všetko, čo poznal z flámskej a holandskej maľby 17. storočia. Rubensov kolorit spojený so svetelnou maľbou N. Poussina, rytmizáciu svetla na jemne nariasených látkach, ktoré maliar prevzal od Veronesa. Rokokovosť námetu a spracovania sa prejavuje v ozdobnej obradnosti, na jemnom a kultivovanom ťahu štetca. Jeho obrazy zapôsobili aj na francúzsku kultúru, Po jeho smrti sa módny spoločenský život riadil podľa jeho obrazov (móda à la Watteau).

Referencie
----------

1. ↑  ŽÁRY, Juraj. *Umenie*. Bratislava : Ikar, 2014. S. 242, 244.
2. 1 2  SÁVA, Šabouk a autorský kolektiv. *Encyklopedie světového malířství*. Ed. Vladimír Fiala; redakcia Jaroslav Vácha, Jaroslav Hrubý. Praha : Academia Praha, 1975. 21-092-75.
3. ↑  STUKENBROCK, Christiane. *1000 mistrovských děl evropského malířství*. Ed. Andrea Poláčková; redakcia Jan Heller; preklad Michaela Váňová (str. 10-493), Anna Vachudová (str. 495-1005). Praha : Nakladatelství Slovart, 2008. ISBN 978-80-7391-129-4. S. 315.
**Peter Hochschorner** (\* 1952, Bratislava) je slovenský vodnokanoistický tréner a mestský politik.

Športová a trénerská kariéra
----------------------------

Peter Hochschorner bol aktívny kanoista.

Bol trénerom svojich synov Petra a Pavla Hochschornerovcov počas celej ich vrcholovej kariéry, ktorí pod jeho vedením získali 3 zlaté a 1 bronzovú olympijsku medailu a stali sa viacnásobnými majstrami sveta a Európy vo vodnom slalome. V rokoch 2009 a 2011 bol ocenený ako Tréner roka v ankete Slovenského zväzu kanoistiky na divokej vode a v roku 2017 bol uvedený do siene slávy tohto športového zväzu.

Politická kariéra
-----------------

V komunálnych voľbách v roku 2010 kandidoval za poslanca Mestského zastupiteľstva Bratislavy za stranu Zmena zdola, Demokratická únia Slovenska a s 5276 hlasmi sa stal prvým náhradníkom na poslanca vo svojom volebnom obvode.

Potom ako sa v roku 2012 vzdal funkcie poslanca Mestského zastupiteľstva Dušan Čaplovič, ktorý bol vymenovaný za ministra školstva, sa Peter Hochschorner stal poslancom.

Mestským poslancom bol zvolený opäť v roku 2014 - 8193 hlasmi za koalíciu KDS, KDH, NOVA, OKS, OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti, SMK-MKP, Zmena zdola, DÚ a v roku 2018 - 8048 hlasmi za koalíciu SaS, OĽaNO, KDH, SME RODINA, OKS, NOVA, Zmena zdola, DÚ. Je členom Komisie na ochranu verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov mestského zastupiteľstva a Komisie pre školstvo, vzdelávanie a šport a členom predstavenstva Bratislavskej organizácie cestovného ruchu.

V roku 2017 bol zvolený za poslanca Bratislavského kraja za koalíciu SaS, OĽaNO, KDH, SMK-MKP, NOVA, OKS, Zmena zdola, DÚ.

Osobný život
------------

Peter Hochschorner žije v Bratislave - Petržalke.

Jeho manželkou je bývalá kanoistka Gabriela Hochschornerová, rod. Surovičová a majú 3 deti (Eva Rašek-Hochschornerová, Peter Hochschorner, Pavol Hochschorner).

Referencie
----------

1. ↑   *Kanoista roka* [online]. Slovenský zväz kanoistiky na divokej vode, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
2. ↑   *Zápisnica mestskej volebnej komisie o výsledku volieb v meste do mestského zastupiteľstva a primátora mesta* [online]. Obvodná volebná komisia Bratislava-mesto, 2010-11-28, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
3. ↑   *Dušana Čaploviča nahradil v mestskom zastupiteľstve Peter Hochschorner* [online]. Petit Press, a.s. - Sme.sk - Bratislava, 2012-04-26, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
4. ↑   *Zoznam zvolených poslancov podľa obcí, miest a mestských častí* [online]. Štatistický úrad Slovenskej republiky, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
5. ↑   *Bratislava - Výsledky komunálnych volieb 2018 - Voľby SME* [online]. Petit Press a.s. - SME, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
6. ↑   *Hochschorner Peter* [online]. zastupitelstvo.bratislava.sk, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
7. ↑   *Orgány Bratislavskej organizácie cestovného ruchu - Bratislava Tourist Board* [online]. Bratislavská organizácia cestovného ruchu, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online. Archivované 2020-07-24 z originálu.
8. ↑   *Bratislava: Voľby do VÚC 2017 (župné)* [online]. Petit Press a.s. - SME, [cit. 2020-07-23]. Dostupné online.
Dieselový rušeň Sabah State Railway v Malajzii
**Dráhové vozidlo** je dopravný prostriedok, ktorý sa pohybuje po dráhe. Uvedeniu dráhového vozidla do prevádzky musí predchádzať schválenie jeho typu.

Rozdelenie
----------

Dráhové vozidlá sa podľa typu delia na:

* koľajové vozidlá
	+ železničné vozidlá
	+ električky
	+ dreziny
	+ vozidlá špeciálnych dráh (napríklad metro)
* trolejbusy
* vozidlá lanových dráh

Koľajové vozidlá sa podľa prítomnosti pohonu delia na:

* hnacie dráhové vozidlá
* hnané dráhové vozidlá

Vedenie dráhových vozidiel
--------------------------

Dráhové vozidlo s vlastným pohonom môže viesť len držiteľ preukazu na vedenie dráhového vozidla. V prípade električky, aj držiteľ vodičského oprávnenia skupiny B, v prípade trolejbusu, aj držiteľ vodičského oprávnenia skupiny D. Riadiť chod lanovej dráhy môže len držiteľ preukazu na riadenie chodu lanovej dráhy.

Referencie
----------

1. ↑   *Zákon o dráhach (513/2009)* [online]. [Cit. 2021-03-08]. Dostupné online.
**Pokémon Diamond** (jap.: *Poketto Monsutá Daijamondo*) a **Pokémon Pearl** (jap.: *Poketto Monsutá Páru*) sú jedny z najnovších japonských Pokémon hier (4. generácia) od Nintenda pre hraciu konzolu Nintendo DS. Obsahujú mnoho nových možností pri hraní, hlavne vďaka vylepšenej konzole z novej série vreckových konzol, série Nintendo DS.

V Japonsku hry vyšli 28. septembra 2006 a na Slovensku vyšla americká verzia tejto hry **27. júla 2007**.

Miesto a príbeh
---------------

*Diamond* a *Pearl* sa odohrávajú v poradí už v štvrtom fiktívnom regióne **Sinnoh** (jap.: *Šinó*), ktorý je kópiou severného japonského ostrova Hokkaidó. V Sinnohu sa nachádza menej môr a jazier, teda aj menej surfovania než v predošlých Pokémon hrách. Naopak je tam viac hôr, jaskýň a zasnežených oblastí. Ako to už v Pokémon hrách býva zvykom, aj v Diamonde a Pearli sa nachádza 8 štadiónov a je potrebné získať 8 odznakov na to, aby sa hráč mohol dostať do Sinnohskej ligy a aby bojoval proti Elitnej Štvorke (angl. Elite Four).

Príbeh sa začína v meste *Twinleaf*. Miestnym profesorom – odborníkom na Pokémonov je Profesor Rowan (jap.: *Doktor Nanakamado*), od ktorého hráč dostane jedného z týchto štartovných pokémonov:

* **Turtwig** (jap.: ナエトル, *Naetoru*)
* **Chimchar** (jap.: ヒコザル, *Hikozaru*)
* **Piplup** (jap.: ポッチャマ, *Potčama*)

Externé odkazy
--------------

* Pokémon-Games.com Archivované 2008-12-01 na Wayback Machine Oficiálna stránka (po anglicky)
* Serebii.net Neoficiálna stránka (po anglicky)
* Bulbapedia (po anglicky)
Eiréné, miniatúra z knihy *De Claris mulieribus* od Giovanniho Boccaccia, 15. stor.
**Eiréné** (starogr. *Ἐιρήνη*, lat. *Irene*) bola grécka maliarka v 3. storočí pred Kr.

Maliarka Eiréné, dcéra Kratina a Anaxandry, tvorila približne 3. storočí pred Kr. Učila sa a zrejme bola aj zamestnaná v dielni svojho otca.

Podľa rímskeho spisovateľa Plínia, ktorý sa vo svojich spisoch zmienil o niekoľkých gréckych maliarkach, medzi jej najznámejšie diela patril obraz dievčaťa z Eleusiny. Tieto obrazy sa najčastejšie maľovali na vybielené tabule, ktoré sa zvyčajne zavesili na steny vo verejnej budove (aj v súkromných domoch).

Podľa niektorých odborníkov bola tiež autorkou obrazov nymfy Kalypso, *starého muža, artistu (alebo gladiátora) Theodóra a slávneho tanečníka Alkisthéna*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Giovanni Boccaccio, De Claris mulieribus
2. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eirene*
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 318. (po nemecky)
4. ↑  Klement Alexandrijský, *Strómata*, 4,122.
5. 1 2 3  Paul Chrystal, Fonthill Media, 2017, *Women in Ancient Greece*
6. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,147.
7. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 396.
8. ↑  Anthony Corbeill, University of Virginia, *A New Painting of Calypso in Pliny the Elder*. Archivované 2018-04-21 na Wayback Machine
Rímskonemecký cisár Žigmund Luxemburský. Na jeho podnet sa uskutočnila prvá križiacka výprava proti husitom
**Križiacke výpravy proti husitom** boli vojenské ťaženia rímsko-katolíckej cirkvi vyhlasované ako súčasť svätej vojny na obranu katolíckej viery s cieľom vyhladenia husitského kresťanstva v Čechách. 

Účastníci bojovali pod znamením kríža a boli obdarení zvláštnymi výhodami a plnomocnými odpustkami. Celkom sa uskutočnilo päť výprav. 

*Prvá výprava* sa uskutočnila na podnet uhorského a rímskeho kráľa Žigmunda Luxemburského, bola schválená pápežom Martinom V. 1. marca 1420 a slávnostne proklamovaná vo Vratislavi 17. marca v tom istom roku. Vojská z Uhorska, nemeckých oblastí Svätej rímskej ríše, rakúskych krajín a katolíckych oblastí Českého kráľovstva obľahli na konci júna 1420 Prahu. 14. júla pri pokuse dobyť provizórnu vozovú hradbu husitov na vrchu Vítkov pred Prahou utrpeli porážku a po korunovácii Žigmunda českým kráľom (28. júla) boli rozpustené. 

*Druhá výprava*, vyhlásená na jar roku 1421 a ideovo podnietená kardinálom B. Castiglionem, prebehla na dvoch frontoch. Vojská, sformované počas augusta v nemeckých oblastiach ríše a neúspešne obliehajúce Žatec, ustúpili pred husitmi 2. októbra 1421. Druhý prúd, vedený Žigmundom Luxemburským a zložený prevažne z vojakov Uhorského kráľovstva, utiekol z českých krajín v januári 1422 po sérii porážok (pri Kutnej Hore, pri Habroch). 

*Tretia výprava*, ktorej vedením poveril Žigmund markgrófa Fridricha I. Brandenburského, sa bez stretu s protivníkom rozpadla na jeseň roku 1422. 

*Štvrtá výprava*, proklamovaná na jar 1427 a organizovaná trevírskym arcibiskupom Ottom (1418 – 1430), utrpela nezdar začiatkom augusta pri Stříbre a Tachove. 

*Piata výprava*, ktorú viedli kardinál Giuliano Cesarini a markgróf Fridrich I. Brandenburský, skončila 14. augusta 1431 útekom križiakov z priestoru medzi Domažlicami a Kdyňou. 

Nezdar krížových výprav proti husitom prinútil katolícku cirkev k jednaniam, ktoré vyvrcholili na bazilejskom koncile. K protihusitským krížovým výpravám možno priradiť i ťaženie uhorského kráľa Mateja Korvína v rokoch 1468 – 1471, podporované príležitostnými, viacmenej koristnými vpádmi z nemeckých oblastí ríše. Ani tieto akcie však husitov neprinútili k opätovnému prijatiu katolíckej konfesie. Opakované neúspechy križiackych vojsk, ktorých počet doboví pozorovatelia nadsadzovali (spravidla zahŕňali 20 000 – 30 000 mužov, niekedy i menej), spočívali v nedisciplinovanosti bojovníkov, v ich neochote riskovať život v urputných zápasoch s husitmi, v prílišnom sústredení sa na zisk prípadnej koristi i v rivalite jednotlivých šľachtických veliteľov, sledujúcich vlastné záujmy a neochote podriadiť sa pokynom organizátorov.

Pozri aj
--------

* Bitka na Vítkove
* Husitské vojenstvo
Hokejový rozhodca
**Rozhodca** je osoba, ktorá dohliada na dodržiavanie pravidiel v športe. V rôznych športoch sa rozlišujú rôzne rozhodcovské posty, napr. hlavný rozhodca, čiarový rozhodca, videorozhodca a i.

História
--------

Termín rozhodca bol zavedený prvýkrát vo futbale. Pôvodne riešili spory na ihrisku kapitáni tímov vzájomnou konzultáciou, ale neskôr vznikla potreba prítomnosti nezávislého pozorovateľa, čím sa prvýkrát objavil na zápasoch rozhodca. Neskôr bol ešte pridaný ďalší rozhodca, ktorý mal pomáhať hlavnému rozhodcovi pri sporoch, od roku 1891 nazývaného čiarový rozhodca.

Športy
------

Čiaroví rozhodcovia zakročujú pri hromadnej bitke
Hlavný rozhodca signalizujúci faul ukázaním žltej karty
### Ľadový hokej

V zápase v ľadovom hokeji sú podľa nových pravidiel IIHF prítomní dvaja hlavní rozhodcovia a dvaja čiaroví rozhodcovia. Na riešenie veľmi zložitých sporov (najmä otázky gólov) bol zavedený videorozhodca, ktorý má poradnú funkciu. Taktiež sa tam nachádzajú dvaja bránkoví rozhodcovia, časomerač a dvaja trestomerači. 

Všetci rozhodcovia, okrem videorozhodcu, časomeračov a trestomeračov, podľa predpisov nosia pozdĺžne pruhovaný dres (hlavní rozhodcovia majú na vrchných častiach oboch rukávov oranžové pásky), čierne nohavice. Rozhodcovia na ľadovej ploche majú taktiež korčule a ochrannú prilbu čiernej farby. Medzi ich povinnú výbavu patrí kovová píšťalka upevnená na ukazováku pravej ruky a kovový sťahovací meter (dĺžka minimálne 1 m) na premeriavanie správnej dĺžky výstroje hráčov.

### Futbal

Vo futbale rozhodujú zápas hlavný rozhodca, ktorý posudzuje fauly a góly, a dvaja čiaroví rozhodcovia, ktorých úlohou je najmä signalizovať postavenia mimo hry (ofsajd). Taktiež je prítomný štvrtý rozhodca, ktorý ohlasuje striedanie hráčov a kontroluje ich výstroj. Kvôli kontrole rozhodcov bol nasadený delegát posudzujúci nestrannosť ich rozhodovaní. 

Všetci rozhodcovia okrem delegáta majú dresy zväčša žlto-čiernej farby, aby boli lepšie odlíšení od hráčov, trenírky, štuple a kopačky. Výbavou hlavného rozhodcu patrí taktiež píšťalka, žlté a červené karty, pero so zápisníkom na poznámky a minca na úvodné žrebovanie polovíc jednotlivých mužstiev. Čiaroví rozhodcovia majú žlto-oranžové signalizačné vlajky a štvrtý rozhodca drží ručnú svetelnú tabuľu.
**Emanuela Bellezza** (\* 9. január 1984, Sanremo, Taliansko) je taliansko-americká speváčka, skladateľka, gitaristka a klaviristka. Popularitu získala po vystúpeniach pre MTV Très Univision, RAI, Telefutura a TV Azteca.

V roku 2012 vyhrala súťaž MTV Très a kolumbijský spevák Juanes si ju vybral na duet pre Deluxe Edition jeho albumu Juanes MTV Unplugged. Bellezza vyhrala súťaž svojou verziou Juanesovej piesne „Fotografia". Album získal cenu Grammy v roku 2013 v kategórii Best Latin Pop Album. Vyhral tiež dve latinské ceny Grammy: Album roka a Najlepšie dlhé hudobné video.

Video ich vystúpenia na YouTube má temer 1,5 milióna prezretí. Ako výsledok, jej pieseň „Ella Se Va" hrali rôzne rádiá vo Venezuele, kde sa dostala do Top 40 v miestnej hitparáde.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-09-06]. Dostupné online. Archivované 2016-08-20 z originálu.
2. ↑
3. ↑

Projekt
-------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Emanuela Bellezza**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web
* Stránka pre fanúšikov na Facebooku
Hlavná pošta v Kišiňove
**Poșta Moldovei** je štátny podnik poskytujúci poštové služby v Moldavsku.

Dejiny
------

Na území súčasného Moldavska poštové služby zaviedli na začiatku 2. storočia Rimania po dobytí Dácie v rokoch 105 až 106. Táto verejná služba trvala do roku 271. V prvej polovici 17. storočia sa v krajine objavili stanice dostavníkovej služby. Po vzniku Besarábie bolo v roku 1851 50 poštových staníc. V roku 1857 sa pošta stala štátnou inštitúciou. Začali sa vydávať poštové známky a fungovať poštové schránky. Počas spojenia s Rumunskom bola pošta stále pod štátnou správou, Kišiňov bol jeden z obvodov rumunskej pošty. Po vzniku Moldavskej socialistickej republiky vzniklo Ministerstvo spojov, ktoré malo aj poštovú sekciu. Po vzniku samostného Moldavska pošta pokračovala v štátnych rukách. V januári 1993 minister pre informatiku, informácie a telekomunikácie Ion Casian vydal dekrét o rozdelení telekomunikačných služieb štátu a založení spoločností Poșta Moldovei a Moldtelecom k 1. marcu 1993. Poșta Moldovei bola založená 1. apríla 1993.

Ešte predtým však 16. novembra 1992 Moldavsko vstúpilo do Svetovej poštovej únie.

18. mája 1995 moldavský parlament schválil zákon podľa ktorého je Poșta Moldovei štátnym podnikom a národnou poštovou službou v štáte s monopolom na základné poštové služby.

Činnosť
-------

Poșta Moldovei má 1146 pôšt a 37 pobočiek. Spoločnosť dočasne riadi Vitalie Zaharia.

Referencie
----------

1. ↑   *Universal Postal Union - Letter Post Compendium* [online]. Svetová poštová únia, [cit. 2020-04-08]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
2. 1 2   *History* [online]. posta.md, [cit. 2020-04-08]. Dostupné online. Archivované 2019-12-02 z originálu.
3. 1 2   *Description* [online]. posta.md, [cit. 2020-04-08]. Dostupné online. Archivované 2019-11-02 z originálu.
4. ↑  Infoteam SA - UPU. *Moldova* [online]. Svetová poštová únia, [cit. 2020-04-08]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
5. ↑   *Management of S.E. "Posta Moldovei"* [online]. Poșta Moldovei, [cit. 2020-04-08]. Dostupné online. Archivované 2021-07-26 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* informácie na stránke Svetovej poštovej únie[nefunkčný odkaz]
**Kultové filmy** sú filmy ktoré majú získaných vysoko oddaných no väčšinou relatívne malý okruh fanúšikov. Často sa stáva, že takéto filmové diela sa, aj napriek počiatočnej nevôli kritikov, stanú slávnym a dostanú sa z okruhu záujmu obdivovateľov a sú potom akceptované a slávne aj u širšej verejnosti. Príkladmi sú filmy *2001: Vesmírna odysea* (1968), *Mechanický pomaranč* (1971), *The Rocky Horror Picture Show* (1975), *Taxikár* (1976), *Bojovníci* (1979), *Blade Runner* (1982), *Modrý zamat* (1986), a *Pulp Fiction* (1994). Veľa kultových filmov prekročilo svoj pôvodný status kultu a začali byť považované za klasické filmové diela, ďalšie sú označované za „také zlé, že sú až dobré" („so bad it's good") a ich osudom je zostať nezrozumiteľnými. Zároveň nie všetky filmy, ktoré majú svojich zanietených fanúšikom musia byť kultovými.

Termín „kultový film" prvýkrát použil na začiatku 80. rokov v svojej knihe *Cult Movies* americký filmový kritik a športový novinár Danny Peary. Tento termín je používaný na označenie filmov, ktoré spočiatku nemali významný komerčný úspech, či uznanie u kritikov, no neskôr si získali malú, zvyčajne fanaticky oddanú fanúšikovskú základňu, no nájdu sa aj určité výnimky, ktoré sú vedené v mylnej predstave o kultových klasických filmoch, a ich definícii že „sú to filmy ktoré buď milujete, alebo nenávidíte". Kultové filmy bývajú známe svojou excentrickosťou, nesledujú tradičné štandardy filmovej tvorby hlavného prúdu kinematografie. Kultové filmy sú často považované za kontroverzné, sú známe svojim vybočením od zaužívaných spôsobov rozprávania príbehov a štandardných výrobných technických postupov.

Referencie
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Filmový portál |

1. ↑  *Cult Films* at Film Site; accessed 5. október 2007
2. ↑  Cult films at Film site; accessed 5. október, 2007

| * z
* d
* u
Filmové žánre |
| --- |
| Filmové žánre | 
* akčný
* artový (umelecký)
* bábkový
* detektívny
* dobrodružný
* dokumentárny
* dráma
* erotický
* experimentálny (pokusný)
* fantasy
* film noir
* groteska
* historický
* horor
* hudobný
* katastrofický
* kreslený
* krimi
* komédia
* mušketierovka
* muzikál
* mysteriózny
* náboženský
* náučno-vzdelávací
* outdoorový
* pornografický
* post-apokalyptický
* poviedkový
* psychologický
* road movie
* rodinný
* romantický
* rozprávka
* satiristický
* špionážny
* triler
* sci-fi
* vojnový
* western
* životopisný

 |
| Typy filmu | 
* 2D film
* 3D film
* čiernobiely film
* farebný film
* hraný film
* animovaný film
* čistý film
* krátkometrážny film
* stredometrážny film (celovečerný)
* dlhometrážny film
* nemý film
* zvukový film
* kultový film
* mainstreamový film
* béčkový film
* nezávislý film
* autorský film

 |
| Série | 
* dilógia
* trilógia
* tetralógia
* pentalógia
* hexalógia
* heptalógia
* oktalógia
* nonalógia
* dekalógia
* filmová séria

 |
Klimatické zmeny za posledných 65 miliónov rokov vyjadrené zložením izotopov kyslíka bentických foraminifer. Paleocénno-eocénne teplotné maximum (PETM) sa vyznačuje krátkou, ale výraznou exkurziou, ktorá sa pripisuje rýchlemu otepľovaniu. Všimnite si, že exkurzia je v tomto grafe podhodnotená v dôsledku vyhladenia údajov.
**Paleocénno-eocénne teplotné maximum (PETM)**, alternatívne **"eocénne teplotné maximum 1" (ETM1)** a predtým známe ako **"počiatočný eocén"** alebo **"neskoré paleocénne teplotné maximum"**, bolo časové obdobie s nárastom globálnej priemernej teploty o viac ako 5 - 8 °C v rámci celého obdobia. Táto klimatická udalosť sa vyskytla na časovej hranici geologických epoch paleocén a eocén. Presný vek a trvanie tejto udalosti nie sú isté, ale odhaduje sa, že sa vyskytla približne pred 55,5 miliónmi rokov.

Odhaduje sa, že s tým spojené obdobie masívneho uvoľňovania uhlíka do atmosféry trvalo približne 6 000 rokov. Celé teplé obdobie trvalo približne 200 000 rokov. Globálne teploty sa zvýšili o 5 - 8 °C.

Nástup paleocénno-eocénneho teplotného maxima sa spája s vulkanizmom a vyzdvihovaním súvisiacim so severoatlantickou ignifikovanou provinciou, čo spôsobilo extrémne zmeny v kolobehu uhlíka na Zemi a výrazný nárast teploty. Toto obdobie sa vyznačuje výraznou negatívnou exkurziou v záznamoch stabilných izotopov uhlíka (δ13C) z celého sveta; konkrétne došlo k veľkému poklesu pomeru 13C/12C morských a suchozemských uhličitanov a organického uhlíka. Z párových údajov δ13C, δ11B a pomeru bóru a vápnika vyplýva, že do systému oceán - atmosféra sa za 6 000 rokov uvoľnilo ~14 900 Gt uhlíka.

Stratigrafické rezy hornín z tohto obdobia odhaľujú mnohé ďalšie zmeny. Fosílne záznamy mnohých organizmov ukazujú veľké zmeny. Napríklad v morskej sfére došlo v počiatočných fázach PETM k masovému vymieraniu bentických foraminifer, globálnej expanzii subtropických dinoflagelátov a výskytu exkurzie, planktických foraminifer a vápnitých nanokamenelín. Na súši sa v Európe a v Severnej Amerike náhle objavili moderné rady cicavcov (vrátane primátov).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paleocene–Eocene Thermal Maximum na anglickej Wikipédii.*

Referencie
----------

1. ↑  HAYNES, Laura L.; HÖNISCH, Bärbel. The seawater carbon inventory at the Paleocene–Eocene Thermal Maximum. *Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America*, 2020-09-29, roč. 117, čís. 39, s. 24088–24095. PMID: 32929018
PMCID: PMC7533689. Dostupné online [cit. 2024-03-03]. ISSN 0027-8424. DOI: 10.1073/pnas.2003197117.
2. ↑  LI, Mingsong; BRALOWER, Timothy J.; KUMP, Lee R.. Astrochronology of the Paleocene-Eocene Thermal Maximum on the Atlantic Coastal Plain. *Nature Communications*, 2022-09-24, roč. 13, s. 5618. PMID: 36153313
PMCID: PMC9509358. Dostupné online [cit. 2024-03-03]. ISSN 2041-1723. DOI: 10.1038/s41467-022-33390-x.
Provensalský dialekt v okcitánčine. Niceština je červená.
**Provensalčina** (po francúzsky *provençal*, po provensalsky *provençau* alebo *prouvençau*) je najrozšírenejší z okcitánskych dialektov. Používa sa v Provensalsku aj vo východnom Garde, v južnom Francúzsku. Niekedy sa považuje za samostatný románsky jazyk.

Nesmie sa zamieňať s inými významami slova provensalčina, najmä nie s provensalčinou (správne okcitánčinou, nešlo o provensálsky dialekt) stredovekých trubadúrov 12. a 13. storočia.

Významným zástancom znovuoživenia tohto pomaly zanikajúceho nárečia bol spisovateľ a nositeľ Nobelovej ceny Frédéric Mistral, ktorý vydal okrem literárnych diel v tomto jazyku (*Mirèio*... ) aj slovník okcitánskych dialektov .

Poznámky
--------

1. ↑  Väčšina dielov Mistrala je na Gallica 2. Pozri: [nefunkčný odkaz]
2. ↑  *Lou Tresor dóu Félibrige ou Dictionnaire provençal-français : embrassant les divers dialectes de la langue d'oc moderne* 1. diel Archivované 2008-10-12 na Wayback Machine a 2. diel[nefunkčný odkaz]
|  |
| --- |
|  ***pA-y-m* (Fajjúm) v hieroglyfoch** |
|  |

Fajjúm
Súradnice: 29° 18′ 00″ s.š. 30° 50′ 00″ v.d.
**Fajjúm** alebo **Al-Fajjúm** (arab. الفيوم- al-Fajjúm, resp. الفيوم المدينة - Madína al-Fajjúm - doslova: mesto Fajjúm) je mesto v strednom Egypte a hlavné mesto guvernorátu Al-Fajjúm. Leží 130 km juhozápadne od Káhiry, na mieste starovekého Krokodilopolu.

V roku 2021 žilo v meste 519 047 obyvateľv.

Pôvod mena
----------

Moderný názov pochádza z koptského *efiom/peiom* s významom more alebo jazero. Koptské pomenovanie zasa vychádza z neskoroegyptského *pa y-m* s rovnakým významom, ktorý sa vzťahoval na neďaleké jazero Meoris.

Moderné mesto
-------------

Fajjúm má niekoľko veľkých bazárov, mešít, kúpeľov a každý týždeň hojne navštevovaný trh. Mestom prechádza kanál Bahr Júsuf (Bahr Yussef), na brehoch ktorého sú postavené obytné domy. Cez rieku vedú dva mosty: jeden s troma oblúkmi, ktorý nesie hlavnú triedu a bazár, a jeden s dvoma oblúkmi, s Kaitbajovou mešitou. Pahorky na sever od mesta označujú miesto, kde kedysi stálo mesto Arsinoe, starými Grékmi nazvané Krokodílopolis. Na tomto mieste bol uctievaný posvätný krokodíl chovaný v jazere Moeris.

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fajjúm (mesto)**

Externé odkazy
--------------

* *Photo Gallery: Water Issues in Fayoum Villages* [online].. Dostupné online. Archivované 2009-09-06 z originálu.
* Falling Rain Genomics, Inc. *Geographical information on Al Fayyum, Egypt* [online].. Dostupné online.
* Fayum towns and their papyri, edited with translations and notes by Bernard P. Grenfell and Arthur S. Hunt
* *Notes From Diary––Fayum Trip, 1907* [online]. Albuquerque, New Mexico: New Mexico Museum of Natural History and Science, 2002, [cit. 2022-05-22]. Dostupné online. Archivované 2009-07-20 z originálu.
* Fayoum Photo Gallery Archivované 2017-08-24 na Wayback Machine
Súradnice: 49°21′18″S 21°12′47″V﻿ / ﻿49,3551°S 21,213°V﻿ / 49.3551; 21.213

**Kamenica** (728,8 m n. m.) je vrch v Busove, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Zlaté, približne 7 km severozápadne od Bardejova.

Poloha
------

Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria Busov. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a na katastrálnom území obce Zlaté. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situované Zlaté, západne sa nachádza Nižný Tvarožec, severne Vyšný Tvarožec, severovýchodne Stebník, východne Zborov a juhovýchodne Bardejovské Kúpele a Bardejov.

Opis
----

Kamenica leží na juhozápadnom okraji centrálnej časti pohoria, v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z Ostrieža (893 m n. m.). Východne sa nachádza Smilniansky vrch (749 m n. m.), Koldorina (594 m n. m.), Stebnícka Magura (900 m n. m.), Mníchov (808 m n. m.) a Kamenná hora (642 m n. m.), južne Zámborová (548 m n. m.), Dzuranov (595 m n. m.) a Barvienok (592 m n. m.), západne Tisovec (526 m n. m.), Lazy (534 m n. m.), Vínna hora (561 m n. m.), Javor (810 m n. m.) a Pivnica (857 m n. m.) a severne Busov (1 002 m n. m.), Pálenica (914 m n. m.), Hrb (764 m n. m.), Staviská (806 m n. m.) a Ostriež (893 m n. m.). Masív patrí do povodia rieky Topľa, kde vodu zo severných a západných častí odvádza Zlatiansky potok a z východných a južných jeho prítok Čierny potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.

### Výhľady

Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je vidieť okolité vrcholy Busova, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Ľubovniansku vrchovinu a ojedinele aj Tatry.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z obce Zlaté.

Referencie
----------

1. 1 2 3  *Čergov. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.
2. 1 2  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-01-22]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5 6   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2024-01-22]. Dostupné online.
4. ↑   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2024-01-22]. Dostupné online.
5. ↑  *Ondavská vrchovina. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.
6. 1 2   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2024-01-22]. Dostupné online.
7. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2024-01-22]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Busov (pohorie)
* Zoznam vrcholov v Busove

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Busov |
| --- |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Stebnícka Magura
* Regetovské rašelinisko
* Becherovská tisina

 |
| Vybrané vrcholy BusovaZoznam vrcholov | 
* Busov (1 002)
* Lacková (997)
* Pálenica (914)
* Stebnícka Magura (899)
* Ostriež (893)
* Javorina (881)
* Priehyba (861)
* Pivnica (857)
* Sivá skala (837)
* Mníchov (808)
* Staviská (806)
* Karkuláž (788)
* Hrb (764)
* Suchý vrch (743)
* Kamenica (728)

 |
| Vybrané sedlá v Busove | 
* Blechnarka
* Cigeľka
* Čerešňa
* Regetovská voda
* Vyšný Tvarožec

 |
**Rena Soferová** (angl. Rena Sherel Sofer; \* 2. december 1968, Arcadia, Kalifornia, USA) je americká herečka.

Detstvo a mladosť
-----------------

Soferová sa narodila v Kalifornii, v meste Arcadia. Jej matkou bola profesorka psychológie a otec konzervatívny rabín. Detstve sa s rodinou presťahovala do mesta Pittsburgh v Pensylvánii a po rozvode jej rodičov, žila s otcom a bratom v New Jersey. Je židovského pôvodu a navštevovala aj židovské školy.

Kariéra
-------

Jej prvou hereckou rolou, bola postava Lois Marie Cerullo, v televíznom seriály *Všeobecná nemocnica*. Za svoj herecký výkon v seriály získala v roku 1995 ocenenie Daytime Emmy. V televíznom seriály účinkovala do roku 1997, potom ju nahradila Lesli Kay. V rokoch 1998 až 1999 stvárnila rolu Amandy v televíznom seriály *Melrose Place*. O rok neskôr, stvárnila vedľajšiu úlohu v komédii *Kňaz, rabín a blondínka alebo keď sa traja majú radi*, po boku Jenny Elfman a Bena Stillera. 

V roku 2002 stvárnila rolu učiteľky Desjardinovej v televíznom spracovaní filmu *Carrie*. Hosťovala tiež v rôznych televíznych seriáloch, ako napríklad *Seinfeld*, *Hrdinovia*, *Priatelia* či *Dva a pol chlapa*. Od roku 1990 do roku 2021 stvárnila rolu Quinn Fuller Forrester, v mydlovej opere *The Bold and the Beautiful* a objavila sa tak v 903 epizódach.

Súkromný život
--------------

Jej prvým manželom bol herec Wally Kurth, s ktorým má dcéru. Ich manželstvo trvalo v rokoch 1995 až 1997. Druhý raz sa vydala za Sanforda Bookstavera, v roku 2003, s ktorým má dcéru. Ich manželstvo sa rozpadlo v roku 2017 a rozviedli sa. V roku 2019 oznámili, že sa uzmierili a znova zasnúbili. Svadba predbehla v roku 2019.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rena Sofer na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1208413511
* ISNI: 000000006086176X
* VIAF: 87049759