recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rue Saint-Antoine** je ulica v Paríži. Nachádza sa vo 4. obvode v centre štvrte Marais.

Poloha
------

Ulica leží v srdci štvrte Marais a tvorí jeho hlavnú komunikačnú tepnu, kde sa kríži s niekoľkými ďalšími dôležitými ulicami tejto štvrte ako sú Rue Saint-Paul, Rue de Turenne, Rue de Birague (vedúce na Place des Vosges) alebo Rue Beautreillis. Ulica vedie od Place de la Bastille a končí čiastočne pri križovatke s ulicou Rue de Sévigné a definitívne s ulicou Rue de Fourcy. Ulica je orientovaná z východu na západ a je súčasťou hlavnej osi, ktorá od stanice metra Saint-Paul pokračuje ďalej na západ ako Rue de Rivoli až na Place de la Concorde. Na východ od *Place de la Bastille* osa pokračuje ako Rue du Faubourg-Saint-Antoine.

Názov
-----

Svoj meno získala preto, že viedla z mesta smerom k opátstvu Saint-Antoine-des-Champs, premenenému v roku 1790 na nemocnicu Saint-Antoine.

Dejiny
------

Ulica zodpovedá starej rímskej ceste do mesta Melun. Jej súčasné meno sa začalo objavovať na konci 12. storočia. V tom čase dal Filip II. August vybudovať nové mestské hradby. Ulica sa nachádzala mimo nich. V stredoveku sa *Rue Saint-Antoine* stala prestížnou ulicou z dôvodu blízkosti kráľovských palácov Saint-Pol a Tournelles. 2. októbra 1865 vyšlo nariadenie skracujúce ulicu Rue Saint-Antoine. Úsek medzi ulicami *Rue des Barres* a *Rue de Fourcy* bol premenovaný na *Rue François-Miron*.

Významné stavby
---------------

* Temple du Marais (predtým kostol Sainte-Marie)
* kostol Saint-Paul-Saint-Louis
* Hôtel de Sully
* Hôtel de Mayenne

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue Saint-Antoine**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue Saint-Antoine na českej Wikipédii.*
**Jeffrey Donovan** (\* 11. máj, 1968, Amesbury, Massachusetts, USA) je americký herec.

Detstvo a mladosť
-----------------

Donovan sa narodil ako prostredný z troch synov. Donovanova matka vychovávala svojich synov sama na sociálnej pomoci po tom, čo ich otec opustil rodinu. Niekoľkokrát sa presťahovali, kým sa usadili v Amesbury, v Massachusetts.

Na strednej škole v Amesbury bol Donovan mentorovaný učiteľom, ktorý mu pomohol založiť dramatický krúžok a nájsť súkromné štipendium, ktoré mu umožnilo zúčastniť sa letného programu, ktorý mu pomohol naštartovať hereckú kariéru. Navštevoval Bridgewater State College a potom prestúpil na University of Massachusetts Amherst, kde získal bakalársky titul v odbore dráma. Neskôr získal titul Master of Fine Arts na postgraduálnom hereckom programe New York University.

Kariéra
-------

### Film a televízia

Donovan hosťoval v niekoľkých televíznych seriáloch. Menšiu rolu si zahral vo filme *Záhada Blair Witch 2*, z roku 2000. V roku 2004 získal svoju prvú hlavnú úlohu v americkom remaku britského televízneho seriálu *Touching Evil* po boku herečky Very Farmigy. V rokoch 2007 až 2013 účinkoval v hlavnej úlohe v televíznom seriály *Agent*. Po boku Angeliny Jolie a Johna Malkovicha, si zahral v dráme *Výmena*, z roku 2008.

V roku 2015 mal Donovan opakujúcu hosťujúcu rolu v televíznom seriály *Fargo*. V roku 2019 stvárnil právnika, vo filme *Ted Bundy: Diabol s ľudskou tvárou*. 

V roku 2021 bol obsadený ako detektív série pre 21. sériu televízneho seriálu *Zákon a poriadok*. 

### Divadlo

Donovan účinkoval na javisku v rôznych divadelných inscenáciách. Je tiež rozhlasovým hercom.

Súkromný život
--------------

Donovan má viac ako 20 rokov skúseností s bojovými umeniami. Na vysokej škole získal čierny pás v Shotokan karate a súťažil po celom štáte. Neskôr vyše šesť rokov študoval aikido a brazílske džiu-džicu.

Je ženatý s modelkou a herečkou Michelle Woods, s ktorou sa zosobášili v roku 2012. Majú spolu tri deti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jeffrey Donovan**

Externé odkazy
--------------

* Jeffrey Donovan v Internet Movie Database (po anglicky)
* Jeffrey Donovan v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jeffrey Donovan na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14172660b
* GND: 1014477611
* ISNI: 0000 0000 3854 6907
* LCCN: n2003072727
* NK ČR: xx0213264
* VIAF: 46139846
* WorldCat: lccn-n2003072727
Rue Saint-Jacques
**Rue Saint-Jacques** (*ulica Svätého Jakuba*) je jedna z najstarších ulíc v Paríži. Nachádza sa na ľavom brehu rieky Seiny v 5. obvode.

Poloha
------

Ulica vedie od križovatky s Rue Galande a končí pri Boulevard de Port-Royal. Domy od č. 1bis do 161 a 2bis do 184 sa nachádzajú v štvrti Sorbonna a domy č. 163 až 307 a 196 až 350 sú v štvrti Val-de-Grâce. Ulica je orientovaná zo severu na juh. Smerom na sever pokračuje ulica *Rue du Petit-Pont* a na juhu na ňu nadväzuje Rue du Faubourg Saint-Jacques.

Dejiny
------

V dobe rímskej *Lutetie* tvorila hlavnú osu mesta, tzv. cardo maximus. V stredoveku bola hlavnou tepnou spájajúcou Paríž s mestami Étampes a Orléans. Touto cestou odchádzalo veľa pútnikov na svätojakubskú púť do Santiaga de Compostela.

Názov ulice sa počas storočí veľa razy menil. V 12. storočí sa nazývala *Grand'rue du Petit-Pont*, z 13. storočia sú známe názvy: *Grand'rue Saint-Jacques-des-Prêcheurs*, *Grand'rue Saint-Étienne-des-Grés*, *Grand'rue Saint-Benoît-le-Beslournet*, *Grand'rue près du chevet de l'église Saint-Severin*, *Grand'rue outre Petit-Pont*, *Grand'rue vers Saint-Mathelin*, *Grand'rue Saint-Benoît* a konečne *Grand'rue Saint-Jacques* podľa kaplnky sv. Jakuba, kde sa v roku 1218 usídlili rád dominikánov, nazývaný neskôr jakobíni. Súčasný názov bol ulici pridelený v roku 1806.

Na križovatke s dnešnou ulicou Rue Soufflot sa nachádzala jedna z parížskych brán v mestských hradbách Filipa II. Augusta – brána Saint-Jacques. Nazývala sa tiež brána *Notre Dame des Champs* podľa blízkeho kláštora. Touto branou vstúpil 13. apríla 1436 Karol VII. so svojim vojskom do Paríža, ktorý oslobodí od Angličanov. Brána bola zbúraná v roku 1684.

V 19. storočí pri rozsiahlej prestavbe Paríža vedenej prefektom Haussmannom bol asi 200 metrov západne prerazený oveľa širší rovnobežný Boulevard Saint-Michel a úzka ulica tak stratila svoj doterajší význam.

Významné stavby
---------------

* Sorbonna
* Lycée Louis-le-Grand
* *Institut de géographie*
* *Le Port du Salut* – hostinec založený už v 18. storočí, kde začínalo veľa známych umelcov, napr. Jean Yanne alebo Serge Gainsbourg. V súčasnej dobe je tu reštaurácia.
* *Institut océanographique de Paris* – založil monacký knieža Albert I. budova je registrovaná ako historická pamiatka
* Kostol Saint-Jacques-du-Haut-Pas

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue Saint-Jacques**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue Saint-Jacques na českej Wikipédii.*
*Odyseus na dvore Alkinoa*, autor: Francesco Hayez.
**Alkinoos** alebo **Alkinous** (starogr. *Ἀλκίνοος, Αλκίνους* – *Alkinoos, Alkinous*, lat. *Alcinous*) je v gréckej mytológii kráľ Fajákov. Na kráľovskom tróne bol nástupcom svojho otca Nausithoa.

Fajáci boli nazývaní "blaženým národom", ich prvý kráľ Nausithoos ich vyviedol z Hypereie, kde boli
ohrozovaní Kyklopmi. Nakoniec sa usadili na ostrove Scheria, ktorý sa dnes volá Korfu.

Nausithoos bol synom vládcu morí Poseidóna a jeho milenky Periboie. Po ňom vládol jeho syn Alkinoos, ktorý sa oženil s Arété a splodili spolu dcéru menom Nausikaa.

Fajácky kráľ Alkinoos sa spomína v gréckych bájach hlavne v dvoch príbehoch:

Stretnutie s Argonautami
------------------------

V prvom príbehu o Argonautoch, sú v deji hlavnými postavami Iasón a Médeia, ako utekali z
Kolchidy potom, čo sa im podarilo získať zlaté rúno, prenasledovalo ich vojsko kráľa Aiéta, Médeinho otca. Vojsko ich dostihlo na ostrove kráľa Alkinooa a dožadovali sa vydania utečencov. Kráľ Alkinoos rozhodol, že Médeia bude vydaná svojmu otcovi, ak je ešte panna, v opačnom prípade zostane s Iasónom. Keď si toto rozhodnutie vypočula kráľovná Arété, ponáhľala sa za utečencami a poradila im a aj pomohla usporiadať rýchly svadobný obrad. Aiétes a jeho vojsko sa tak vrátilo domov naprázdno.

Stretnutie s Odyseom
--------------------

Veľký hrdina trójskej vojny, ithacký kráľ Odyseus na svojej ceste z vojny domov prežil
mnohé nebezpečné dobrodružstvá na mori. Stalo sa, že prenasledovaný Poseidónom Odyseus skoro prišiel o život v rozbúrených morských vlnách, z posledných síl doplával k brehom ostrova Fajákov. Mladučká princezná Nausikaa sa ho ujala, uviedla ho do kráľovského paláca a tam sa Odyseovi dostalo pomoci a podpory. Po svojom zotavení dostal od kráľa Alkinoa loď, ktorá ho bezpečne doviezla k brehom Ithaky. Tam posádka vysadila spiaceho Odysea na breh a otočili loď k domovu. Neprajný Poseidón sa im za dobrodenia k Odyseovi odmenil tým, že loď aj s posádkou tvrdou ranou päste premenil na kameň. Pred ďalšími úkladmi
morského boha zachránil Alkinoos svoju krajinu bohatými obeťami na božský oltár.

Hovorí sa, že Nausikaa sa neskôr stala manželkou Télemacha, syna Odysea a jeho manželky Pénelopy.

Archeologický nález
-------------------

Archeológovia Heinrich Schliemann a Dörpfeld v rokoch 1884 – 1885 vykopali palác z 15. stor. pred Kr. ktorý zodpovedal presne Homérovmu opisu.

Literatúra
----------

* *Slovník antické kultury*. Praha : Svoboda, 1974. 717 s.
* Vojtech Zamarovský, *Bohovia a hrdinovia antických bájí*
* Graves, Robert, *Řecké mýty*, 2004, ISBN 80-7309-153-4
* Houtzager, Guus, *Encyklopedie řecké mytologie*, ISBN 80-7234-287-8
* Löwe, Gerhard, Stoll, Heinrich Alexander, *ABC Antiky*
* Fink, Gerhard, *Kdo je kdo v antické mytologii*, 2004, ISBN 80-7218-992-1
* Neškudla, Bořek, *Encyklopedie řeckých bohů a mýtů*, 2003, ISBN 80-7277-125-6

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alkinoos na českej Wikipédii.*
Hrob rabi Löwa na Starom židovskom cintoríne v Prahe
Rabi **Jehuda Löw ben Becalel** (\* asi 1512 alebo 1525, Poznaň alebo Worms – † 17. september 1609), známy aj pod hebrejským akronymom **Maharal** (מהר"ל), bol najvýznamnejší pražský rabín, talmudista a kabalista, jeden z najväčších židovských náboženských mysliteľov novoveku. Svojím učením výrazne ovplyvnil hnutie chasidizmu. Podľa legendy bol tvorcom golema.

V rokoch 1553–1573 pôsobil ako zemský rabín v moravskom Mikulove. Po presťahovaní do Prahy viedol talmudickú školu, ktorá sídlila v jednej z *klaus*, ktoré dal vystavať Mordechaj Maisl na kraji Starého židovského cintorína. Založil pražské pohrebné bratstvo Chevra kadiša a napísal preň stanovy. Keď ho v roku 1583 nezvolili za pražského rabína, odišiel do Poľska a odtiaľ na Moravu. Do Prahy sa vrátil v roku 1587, v roku 1592 ho však vymenovali za vrchného zemského rabína v Krakove. Tento úrad zastával až do roku 1597, kedy sa definitívne vrátil do Prahy, kde pôsobil ako vrchný rabín až do svojej smrti v roku 1609.

Podľa kroniky Maharalovho žiaka Davida Gansa *Cemach David* pozval cisár Rudolf II. 23. februára 1592 rabiho Löwa do svojho paláca na Hradčanoch. Podľa Gansa spolu *„hovorili medzi štyrmi očami ako priateľ s priateľom"*. Obsah ich rozhovoru mal ostať utajený. Podľa niektorých špekulácií bolo témou rozhovoru mystické učenie kabaly, alebo teória vesmíru (krátko po Löwovej návšteve pozval Rudolf II. do Prahy astronómov Tycha de Brahe a Keplera.)

Diela
-----

* *Gur arje* - suprakomentár k Rašiho komentáru k Tóre
* *Netivot olam* - etické dielo
* *Tif'eret Jisrael* - filozofický výklad Tóry k sviatku Šavu’ot
* *Gvurot ha-Šem* - o sviatku Pesach
* *Necach Jisrael* - o sviatku Tiš’a be-av
* *Ner micva* - o sviatku Chanuka
* *Or chadaš* - o sviatku Purim
* *Derech chajim* - komentár k mišnaickému traktátu Avot
* *Be'er ha-gola* - apologetika Talmudu, reakcia na spisy Azarju di Rossiho
* *Chidušej agadot* - objavené v 20. storočí, o naratívnych častiach Talmudu
* *Drašot* - zbierka kázní

Literatúra
----------

* Tomáš Pěkný. *Historie Židů v Čechách a na Moravě*. Praha: Sefer, 2001 (Druhé, prepacované a rozšírené vydanie). ISBN 80-85924-33-1.
* André Neher. *Studna exilu: myšlenkový svět Jehudy ben Becalel - rabi Löwa, pražského MaHaRaLa (1512–1609)*. Praha: Sefer, 1993. ISBN 80-900895-6-9.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jehuda Löw ben Becalel**

Autoritné údaje: * abART: 62849
* BnF: 11929500t
* GND: 119237865
* ISNI: 0000 0001 2140 9241
* LCCN: n50062806
* NK ČR: jn20000720237
* VIAF: 79038296
* WorldCat: lccn-n50062806
Rue Racine
**Rue Racine** (*Racinova ulica*) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 6. obvode.

Poloha
------

Ulica vedie od križovatky s Boulevard Saint-Michel a Rue de l'École-de-Médecine a končí na námestí Place de l'Odéon.

Dejiny
------

Okolo roku 1780 bola otvorená časť ulice na mieste bývalého paláca Condé. V roku 1822 bolo rozhodnuté o predĺžení ulice na pozemky lekárskej fakulty Parížskej univerzity, ktoré bolo dokončené v roku 1835.

Ulica nesie meno po francúzskom dramatikovi Jeanovi Racinovi (1639-1699) z dôvodu blízkosti divadla Odéon.

Významné stavby
---------------

* Ulica vedie pozdĺž bývalého františkánskeho kláštora Couvent des Cordeliers a za lyceom Saint-Louis.
* V dome č. 3 je reštaurácia *Bouillon Racine*, ktorej sála a priečelie sú od roku 1995 chránené ako historická pamiatka.
* Ulica vedie pred divadlo Odéon.

Referencie
----------

1. ↑  Záznam v evidencii historických pamiatok

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue Racine**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue Racine na českej Wikipédii.*
Rue de la Paix
**Rue de la Paix** (*ulica Mieru*) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 1. a 2. obvode.

Poloha
------

Ulica vedie od križovatky s ulicami Rue des Capucines a Rue Danielle-Casanova na Place Vendôme a končí na Place de l'Opéra. Ulica je orientovaná od juhozápadu na severovýchod.

Dejiny
------

Rozvoj štvrte okolo Veľkých bulvárov viedol k vytvoreniu ulíc Rue de la Chaussée-d'Antin (1720) a Rue de Caumartin (1779). Dekrét z 19. februára 1806 predpokladal otvorenie *Rue de la Paix* pod názvom *Rue Napoléon* medzi *Place Vendôme* a Boulevard des Capucines na mieste kláštora klarisiek-kapucíniek, ktorý bol zabavený za Francúzskej revolúcie a následne zbúraný. Ulice bola dokončená za vlády Ľudovíta Filipa. Po otvorení Parížskej opery sa v ulici začali objavovať luxusné obchody. Slávny francúzsky kuchár Marie-Antoine Carême (1784 – 1833) tu otvoril svoje prvé pekárstvo, ktoré tu bolo do roku 1813. V dome č. 7 mal svoj krajčírsky salón Charles Frederick Worth.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue de la Paix**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue de la Paix na českej Wikipédii.*
**Polyktor** alebo **Polyktór** (starogr. Πολύκτωρ – *Polyktor*, iný prepis: *Polyktór*) bol v roku 12 pred Kr. olympijský víťaz v zápasení dorastencov.

Polyktora, syna Damonika z Élidy, korunovali vencom na 192. olympijských hrách v roku 12 pred Kr. za víťazstvo v zápasení dorastencov. V Olympii sa zápasenie dorastencov zaradilo do programu na 37. hrách v roku 632 pred Kr. Zápasenie (*palé*) sa podobalo dnešnému „*grécko-rímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem tak, že sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Staroveký autor Pausanias zaznamenal prípad uplatkárstva na olympijských hrách, ktorý sa týkal otca olympionika Polyktora. Pausanias o tom uvádza: „*Skutočne sa zdá prekvapujúce, ako môže niekto nemať ani trochu v úcte boha v Olympii a prijímať alebo dávať dary za zápas, ale ešte viac sa musím diviť, keď sa toho dopustil niekto zo samotných Éliďanov. Hovorí sa, že sa toho drzo odvážil Éliďan Damanikos počas stodeväťdesiatej druhej olympiády. O veniec mal zvádzať boj jeho syn Polyktor a Sósandros rodák zo Smyrny, rovnakého mena so svojim otcom. Tu vraj Damanikos dal peniaze otcovi Sósandra, pretože veľmi túžil, aby syn zvíťazil. Keď tento skutok vyšiel najavo, uložili hellanodikovia pokutu, ale neuložili ju synom, ale svoj hnev obrátili proti otcom; oni sa totiž previnili. Z tejto pokuty sa potom dali zhotoviť sochy: jedna zaujíma miesto v élidskom gymnasiu, druhá v Altide pred stĺporadím zvaným Pestré (Poikilé), pretože tam kedysi boli maľby na stenách. Názov tohto stĺporadia spájajú niektorí aj s menom Ozveny. Keď tam niekto zakričí, ozve sa hlas ozveny sedemkrát, ba ešte viackrát."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,21,16-17.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Kokosový ostrov** (špa. *Isla del Coco*) je ostrov v Pacifiku, ktorý sa nachádza približne 550 km od kostarického pobrežia. Administratívne je súčasťou provincie Puntarenas. Prvý Európan, ktorý objavil ostrov, bol v roku 1526 Juan Cabezas. Jediné ľudské osídlenie ostrova je stanica Guardaparques Wafer, ktorý sa nachádza na severe ostrova v zátoke Bahía Wafer.

Celý ostrov spolu s okolitým morom je súčasťou *Národného parku Kokosový ostrov*.

Národný park Kokosový ostrov
----------------------------

Národný park tu bol zriadený kvôli unikátnej faune a flóre ako na samotnom ostrove, tak v okolitých vodách. Park má rozlohu 199 790 ha, z toho ostrov zaberá „iba" 2 385 ha.

Kokosový ostrov je jediný ostrov vo východnom Pacifiku, ktorý je porastený tropickým dažďovým lesom, navyše v najvyšších častiach ostrova rastie aj hmlistý les. Vznikol vulkanickou činnosťou, leží na Kokosovej tektonickej platni. Pre svoju geografickú odľahlosť od amerického kontinentu sa na ostrove vyvinulo mnoho endemitov (70 endemických druhov rastlín, 64 druhov hmyzu). Oceán okolo ostrova je domovom mnohých rýb, veľrýb a koralov.

V roku 1997 bol národný park zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Galéria
-------

* pobrežie ostrovapobrežie ostrova
* celkový pohľad na ostrovcelkový pohľad na ostrov
* lokalizácia ostrovalokalizácia ostrova

Referencie
----------

1. ↑

Literatúra
----------

* PLATT, Cameron; WRIGHT, John. *Ostrovy pokladů: Úchvatný svět pirátů, ukrytých pokladů a jejich hledačů*. Praha: Columbus, 1995. ISBN 80-901727-8-4.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kokosový ostrov**

Externé odkazy
--------------

* Kokosový ostrov na www.worldwildlife.org
* Kokosový ostrov na www.nationalgeographic.com
* Stránka UNESCO

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kokosový ostrov na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Kostarické pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Prírodná rezervácia Talamanca Range-La Amistad
* Národný park Kokosový ostrov
* Oblasť Guanacaste
* Predkolumbovské osady s kamennými guľami v Diquís

 | Kostarika |
**Polymnastos** (starogr. Πολύμναστος – *Polymnastos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 456 pred Kr.

Polymnasta z Kyrény korunovali v Olympii na 81. hrách olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Polymnasta je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Olympijské víťazstvo Polymnasta uvádzajú aj historici Diodóros Sicílsky a Dionysios z Halikarnasu. Diodóros v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v starovekom Grécku a Dionysios s datovaním rímskych udalostí.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2 3  Dionysios, *Rhémaiké archaiologia*, 10,26.
3. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 11,84.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Polyhexametylén guanidín** je derivát guanidínu, ktorý sa používa ako biocídny dezinfekčný prostriedok, často vo forme svojej soli **polyhexametylén guanidínfosfát** (PHMG-P).

Štúdie ukázali, že PHMG v roztoku má fungicídnu aj baktericídnu aktivitu proti gram-pozitívnym aj gram-negatívnym baktériám. PHMG-P je biela prášková pevná látka a je ako všetky polyguanidínové soli ľahko rozpustná vo vode.

Toxicita
--------

Na rozdiel od príbuzného polymérneho polyhexanidu (PHMB) bol PHMG opísaný ako relatívne nová zlúčenina, ktorej vlastnosti, účinnosť a účinky ešte nie sú podrobne rozpoznané. Predbežné zistenia naznačujú, že PHMG a jeho deriváty sa primárne spoliehajú na poškodenie bunkovej membrány inhibíciou aktivity bunkových dehydrogenáz.

Keď je PHMG aerosolizovaný a vdychovaný, poškodzuje pľúca, spôsobuje umieranie buniek sliznice priedušiek a rozsiahle poškodenie alveol, spolu s bronchiolitídou obliterans, často fatálnou formou nevratných obštrukčných pľúcnych ochorení, pri ktorých priedušky sú stlačené a zúžené fibrózou (tkanivo jazvy) a / alebo zápalom.

Referencie
----------

1. ↑   The effect of polyhexamethylene guanidine hydrochloride (PHMG) derivatives introduced into polylactide (PLA) on the activity of bacterial enzymes. *Journal of Industrial Microbiology & Biotechnology*, 2014, s. 1719–1724. DOI: 10.1007/s10295-014-1505-5. PMID 25189811.
2. ↑   Occupational and environmental bronchiolar disorders. *Seminars in Respiratory and Critical Care Medicine*, 2015, s. 366–78. DOI: 10.1055/s-0035-1549452. PMID 26024345.
3. ↑   [s.l.] : [s.n.]. ISBN 9780444635259. DOI:10.1016/bs.seda.2015.06.005
4. ↑  Merriam-Webster Medical Dictionary > bronchiolitis obliterans Retrieved on August, 2010
Súradnice: 14°22′51″S 90°36′04″Z﻿ / ﻿14,38083°S 90,60111°Z﻿ / 14.38083; -90.60111

**Pacaya** je aktívny vulkanický komplex, nachádzajúci sa v Guatemale, asi 30 km južne od hlavného mesta. Sopka je aktívna viac ako 23 000 rokov a je to jedna z najaktívnejších sopiek Strednej Ameriky za posledných 500 rokov.

Geologický vývoj
----------------

Sopka leží na južnom okraji masívnej (14 × 16 km) pleistocénnej kaldery (v súčasnosti jazero Amatitlán). Pred 23 000 rokmi posledné štádium formovania kaldery vytvorilo viacero menších kráterov po jej obvode, Pacaya predstavuje najaktívnejší a najväčší z nich. Približne pred 1 100 rokmi nastal kolaps vulkanickej stavby, spojený s masívnymi zosuvmi. Mohutné depozity zosuvu sa nachádzajú vo vzdialenosti až 25 km od úpätia vulkánu smerom k pobrežiu Pacifiku. Plytko uložené ložisko magmy spôsobuje ďalší rozpad masívu, čo viesť k novým zosuvy v budúcnosti.

### Erupcie

Erupcie sopky bývajú pomerne časté, len od čias Kolumbovho objavenia Ameriky eruptovala viac ako 20 krát. Väčšinou ide o menšie strombolské alebo plínijské erupcie s objemom vyvrhnutých láv a tefry cez 1 mil. m3. V druhej polovici 19. storočia si Pacaya vybrala *„oddychový čas"*, po asi storočnej pauze sa prebudila v marci 1961. Posledná erupcia sa začala 19. júla 2004 a trvá až po dnes.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **vulkanický komplex Pacaya**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – vulkanický komplex Pacaya na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Poplios Ailios Alkandridas** (starogr. Πόπλιος Αἴλιος Ἀλκανδρίδας) bol dvojnásobný olympijský víťaz v behu na jedno stadion v treťom storočí.

Alkandridas, syn Damokratida zo Sparty, si na 250. a na 251. olympijských hrách v rokoch 221 a 225 vybojoval víťazstvá v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijských víťazstvách Alkandrida je uvedený na niekoľkých starovekých kamenných stélach objavených v Grécku, ktoré tiež uvádzajú, že Alkandridas sa v behu na jedno stadion presadil na všetkých celogréckych hrách, a to počas v dvoch olympiád, čím si dvakrát vyslúžil titul *periodonikés* (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos* (pravidelný obeh). Každé štvorročné obdobie sa nazývalo olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.

Vedecká publikácia Supplementum Epigraphicum Graecum, ktorá obsahuje zverejnené grécke nápisy a štúdie doteraz známych dokumentov tiež uvádza, že Alkandridas zvíťazil aj v behu ťažkoodencov (hoplitodromos) na hrách v Eleutherai.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  A. D. Rizakēs, S. Zoumbaki, M. Kantirea, *Roman Peleponnese*, str. 39-40
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG V,1 305*
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG V,1 556*
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 238*
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
9. ↑  Supplementum Epigraphicum Graecum, *SEG 11.802*
10. ↑  Supplementum Epigraphicum Graecum, *SEG 11.831*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Harpalyké** alebo **Harpalyke** alebo **Harpalyka** (starogr. *Ἁρπαλύκη* – *Harpalyké*, lat. *Harpalyce*) je v gréckej mytológii dcéra arkádskeho kráľa Klymena a jeho manželky Epikasty.

Klymenos, syn Telea z Argu sa oženil Epikastou a mal s ňou dvoch synov, Ida a Theragra a dcéru Harpalyku, ktorá bola neobyčajne krásna. Klymena nanešťastie tiež uchvátila krása vlastnej dcéry, neovládol svoju vášeň a začal ju zneužívať.

Keď už prišiel čas a bola zrelá na manželstvo, vydala sa za Alastora, syna pylského kráľa Nélea. Otec so svadbou súhlasil a nechal manželský pár odísť.

Neskôr ale Klymenos znova zatúžil po dcére a uniesol ju. Nešťastná Harpalyka sa za to otcovi kruto pomstila. Zabila svojho mladšieho brata (v inej verzii spoločného syna), pripravila z neho pokrm a pohostila ním otca. Tento hrozný skutok však bohovia nenechali bez trestu. Harpalyku premenili na dravého vtáka a Klymenos, ktorý si už uvedomil čo urobil, spáchal samovraždu.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  Parthenios, *Erotica pathemata*, 13.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 206.
3. ↑  Nonnos, *Dionysiaka*, 12,70.
**„Attack"** je prvou piesňou na albume *Hypnotize* od americkej metalovej kapely System of a Down. Album vyšiel 22. novembra 2005 ako pokračovanie predchádzajúceho albumu *Mezmerize* vydaného šesť mesiacov predtým. Pieseň napísali Serj Tankian a Daron Malakian.

Pieseň „Attack" sa pohybuje na pomedzí hardcore a thrash metalu. Po hudobnej stránke hrajú veľkú rolu gitary, hlavne v rýchlejších pasážach. V tvrdších pasážach piesne dominujú kričané vokály. Rýchle a tvrdé pasáže sa prelínajú s pomalými melodickými časťami, kde duo Tankian/Malakian predvádza melodický spev.

Text piesne je veľmi agresívny. Príkladom je pasáž na konci celej piesne, ktorá znie: „*Attack all the homes and villages, attack all the schools and hospitals*". To sa dá preložit ako: *Zaútočte na všetky domovy a dediny, zaútočte na všetky školy a nemocnice!*

Podľa toho, čo prehlásil basgitarista skupiny Shavo Odadjian, mala byť pôvodne prvou piesňou na albume *Hypnotize* inštrumentálna pieseň „Hezze". Kapela sa ale nakoniec rozhodla album začať tvrdo a tak nakoniec dostal pred piesňou „Hezze" prednosť práve „Attack".

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Attack na českej Wikipédii.*
**Alkmaión** (starogr. *Ἀλκμαίων* – *Alkmaión*, lat. *Alcmaeon*) je syn a následník aténskeho archonta Aischyla (pravdepodobne mýtický).

Alkmaión bol archontom len dva roky. Podľa antického autora Hieronyma vládol od roku 755 pred Kr. do roku 753 pred Kr.

Staroveký autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že po jeho vláde Aténčania zrušili dedičnú a doživotnú vládu archontov a nasledujúci archonti boli už volení a čas ich panovania bol obmedzený na desať rokov. Vládou Alkmaióna sa tak skočilo 315 ročné panovanie archontov, ktorí boli potomkami kráľa Nestora z Pylu. Alkmaión sa neskôr považoval za zakladateľa urodzenej aténskej rodiny Alkmaionovcov, z ktorej pochádzali okrem iných Perikles a Kleisthenes.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,185.
2. 1 2 3  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 43.
4. ↑  Herodotos, *História*, 6,131.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén
**Harold Dwight Lasswell** (13. február 1902 - 18. december 1978) bol popredný americký politický vedec a komunikačný teoretik. Bol členom Chicagskej školy (Chicago school) sociológie a profesorom práva na Yalskej Vysokej Škole (Yale University). Taktiež bol prezidentom Svetovej akadémie vied a umenia a Americkej politickej asociácie. Spolu s ďalšími významnými liberálmi tohto obdobia, ako bol Walter Lippmann, tvrdil, že demokracia potrebuje propagandou udržať civilných občanov v súlade so zameraním skupiny rozhodne to bolo v ich najlepšom záujme. 

Lasswell študoval na Chicagskej Vysokej Škole v roku 1920 a bol tam značne ovplyvnený vyučovaným pragmatizmom, obzvlášť ako ho navrhovali John Dewey a George Herbert Mead. Viac ovplyvňovaný však bol Freudovskou filozofiou, ktorú uplatňoval pri mnohých jeho analýzach propagandy a komunikácie. 

Pred začiatkom Druhej svetovej vojny v roku 1937 Harold Dwight Lasswell priniesol do politológie termín "Kasárenský štát" a neskôr v rovnomennej knihe z roku 1941 upozornil na to, že najnebezpečnejším je taká spoločnosť kde je najvplyvnejšou skupinou sú odborníci na násilie využívajúci moderné prostriedky pre udržanie moci. Protikladom „kasárenského štátu" je spoločnosť, v ktorej sú mocenskou elitou podnikateľské kruhy. Prechodnými typmi spoločnosti sú: 1) štát riadený aparátom straníckej propagandy; 2) štát straníckej propagandy; 3) rôzna kombinácia monopolov straníckych a trhových monopolov.

Počas druhej svetovej vojny Lasswell zastával pozíciu šéfa experimentálnej divízie pre štúdium vojny. Analyzoval nacistické propagandistické filmy na identifikáciu mechanizmov presviedčania, ktoré boli používané na zabezpečenie tichého súhlasu a podpory nemeckej populácie pre Hitlera v krutom vojnovom období.

Publikované články
------------------

* Propaganda Technique in the World War (1927, 1971)
* World Politics and Personal Insecurity (1935, 1965)
* Politics: Who Gets What, When, How (1935)
* "The Garrison State" ("Kasárenský štát" 1941)
* Power and Personality (1948)

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Harold Dwight Lasswell na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 12281162h
* GND: 118986244
* ISNI: 0000 0001 1816 4941
* LCCN: n79083968
* NK ČR: js20020624009
* SNK: 203971
* VIAF: 108578193
* WorldCat: lccn-n79083968
**Alkinous** alebo **Alkinoos** (starogr. *Αλκίνους, Ἀλκίνοος* – *Alkinous, Alkinoos*) je v gréckej mytológii syn spartského kráľa Hippokoóna.

Alkinous, syn Hippokoóna z Amyklaie, mal jedenásť bratov, Doryklea, Skaia, Enarofora, Euteicha, Boukola, Lykaitha, Tebra, Hippothoa, Euryta, Hippokorysta a Alkóna. Jeho otec Hippokoón zasadol na trón v Sparte, keď svojho brata Tyndarea vyhnal z krajiny.

Jedného dňa prišiel do Sparty hrdina Hérakles s bratrancom Oiónom a pri dome Hippokoóna ich napadol strážny pes, ktorého Oiónos v sebeobrane zabil. Alkinous so svojimi bratmi stáli obďaleč a keď to uvideli, na Oióna a Hérakla zaútočili. V tejto bitke potom Oiónos zomrel a zranený Hérakles bol nútený ustúpiť. Héraklova pomsta ale nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Héraklov brat Ifikles, Hérakles Hippokoóna a všetkých jeho synov pobil a Tyndareós sa mohol vrátiť do Sparty a ujať sa vlády.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 464.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,4.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,3.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,5.
**Pachycephalosaurus** bol 4 až 5 m dlhý vyspelý hrubohlavý dinosaurus (Pachycephalosauria). Žil pred 69 až 65 miliónmi rokov, nájdený na západe Severnej Ameriky. Pachycephalosaurus je známy najmä z pozostatkov lebky. Jedna kostra pôvodne pripísaná tomuto rodu v skutočnosti patrila rodu príbuznému rodu Stygimoloch. Jediný doteraz známy druh je **Pachycephalosaurus wyomingensis**.

Opis
----

Veľkosť pachycephalosaura (na obrázku v zelenej farbe) porovnaní s človekom
Podobne ako iné Pachycephalosauria, mal Pachycephalosaurus dlhé zadné končatiny, značne dlhšie než predné, hoci nebol práve najlepším bežcom. Zhrubnuté kosti jeho lebky (až 25 cm) chránili mozog, no neboli pórovité, aby absorbovali prípadné nárazy. Lebka mala vďaka enormne zhrubnutým kostiam kopulovitý tvar. Ďalším znakom rodu Pachycephalosaurus sú početné kostené hrbole na lebke okolo kopuly, ktoré boli nad nozdrami zväčšené. Zuby tohto tvora pripomínali zuby malého dravého dinosaura rodu Troodon, išlo teda zrejme o všežravce.

Spôsob života
-------------

Rekonštrukcia vzhľadu
V minulosti sa myslelo, že Pachycephalosaurus a jemu príbuzné rody využívali svoje zhrubnuté lebky pri vzájomných súbojoch – či už o samice alebo hierarchiu v stáde. Lebka týchto zvierat však nebola pórovitá, a neabsorbovala tak nárazy. Samce Pachycephalosaurov do seba nemohli narážať, kopulovité hlavy boli totiž okrúhle a neposkytovali dobrú kontaktnú plochu. Extrémne zhrubnuté lebečné kosti možno mali opodstatnenie aj iné, než iba na lákanie samíc, ako sa niekedy predpokladá. Pachycephalosaury nemuseli do seba narážať hlavami, ale počas súbojov sa hlavami buď pretláčali, alebo si narážali do trupov či bedier.

Vzhľadom na fakt, že z Pachycephalosaurov sa všeobecne zachovávajú iba odolné lebky, sa predpokladá, že žili vysoko v horách, kde sú zlé podmienky na fosilizáciu, pričom ich kosti do nižších údolí priplavili rieky.

Pozri aj
--------

* Prenocephale
Kolotoč v *Playlande*
**Pacific National Exhibition**, ***PNE***, je každoročný, 17 denný veľtrh v meste Vancouver v Kanadskej provincii Britská Kolumbia. Zvyčajne začína v druhej polovici augusta a končí začiatkom septembra. Už od jeho začiatku v roku 1910 sa každoročne koná v Hastings Parku. Medzi najväčšie atrakcie veľtrhu patria obchody, stánky, súťaže pre verejnosť, nočný ohňostroj a súťaž PNE Prize Home. Najvyššiu návštevnosť (1,1 milióna navštevníkov) veľtrh zaznamenal v roku 1986.

Okrem trhu sa v Hastings Parku nachádza aj Playland, dostihová dráha pre kone (ktorá sa tiež nazýva Hastings Park), hokejový štadión Pacific Coliseum, PNE Forum a PNE Agrodome. V minulosti tu stál štadión Empire Stadium, ktorý bol zbúraný a na jeho mieste dnes stojí dočasný rugbyový a futbalový štadión Empire Field. Ďalej sa tu nachádza svetoznáme miesto pre skateboardistov Hastings Skatepark, ležiace smerom na juh od štadióna Pacific Coliseum.

PNE hral dôležitú úlohu v dejinách Vancouveru. Od jeho počiatkov, keď začínal čisto ako výstavisko pre regionálne poľnohospodárstvo a ekonomiku, ohromne narástol. Tento rast vyústil v spochybňovanie jeho ďalšieho konania v Hastings Parku. Od roku 1997 mesto zrenovovalo veľkú časť parku, pričom veľa starých budov, ktoré slúžili pre účely veľtrhu bolo zbúraných a nahradených novými, ktoré sa do parku viac hodia. Aj keď v meste Surrey bol zakúpený pozemok, na ktorom sa v budúcnosti bude PNE konať, veľtrh sa v dohľadnej budúcnosti bude konať ešte v Hastings Parku.

V parku na námestí Spirit Plaza vysiela každoročne počas konania veľtrhu miestna televízia CTV (Channel 9) od 18:00 svoje hodinové večerné spravodajstvo.

Galéria
-------

* Hokejový štadión Pacific ColiseumHokejový štadión Pacific Coliseum
* PNE AgrodomePNE Agrodome
* Vstup do PlaylanduVstup do Playlandu
* Horská dráha The CoasterHorská dráha The Coaster
* EnterpriseEnterprise
* HellevatorHellevator
* Crazy BeachCrazy Beach
* HellsgateHellsgate

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pacific National Exhibition**

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka trhu Pacific National Exhibition (po anglicky)
Súradnice: 38° 37′ 29″ s.š. 90° 11′ 06″ z.d.

Brána na východ
Interiér rozhľadne
**Jefferson National Expansion Memorial** je pamätník v St. Louis na brehu rieky Mississippi. Pamätník pripomína kúpu štátu Louisiana a kolonizáciu divokého západu.

Súčasťou pamätníka je park, múzeum a oblúk *Brána na východ*. Pamätník sa rozkladá na ploche 78,04 ha. Samotný park bol založený 21. decembra 1935.

Gateway Arch
------------

*Gateway Arch* alebo *Brána na východ* je typickým znakom mesta St. Louis. Tento monumentálny oblúk je dielom fínsko-amerického architekta Eero Saarinena. Saarinen vytvoril dizajn stavby spolu so stavebným inžinierom Hannskarlom Bandelom v roku 1947. Výstavba sa začala v 12. februára 1963 a skončila 28. októbra 1965. Otvorený bol 24. júla 1967.

Je 192 m vysoký so 192 m dlhou základňou. Svojou výškou je najvyšším pamätníkom v USA.
Profil nosnej konštrukcie má tvar rovnostranného trojuholníka, ktorý sa zužuje zo 16 metrov smerom z každej základne až k 5,2 metrom na vrchole. Povrch je z nerezovej ocele a obaľuje sendvičovú konštrukciu. Konštrukcia oblúka od terénu do výšky 91 metrov je zložená z dvoch stien z uhlíkovej ocele so železobetónovou stenou v strede. Od výšky 91 metrov až po vrchol 190 je konštrukcia zložená z priehradovej konštrukcie. V interiéri sa nachádza špeciálny transportný systém, ktorý bol navrhnutý kvôli zaobleniu stavby. Prepravuje návštevníkov na rozhľadňu na vrchole.

Eero Saarinen zomrel štyri roky pred dokončením.

Referencie
----------

1. ↑   *Gateway Arch* [online]. National Park Service, [cit. 2009-07-29]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jefferson National Expansion Memorial**
**Rudolf Schréder** (Schretter) (\* 16. apríl 1826, Banská Bystrica – † 14. apríl 1888, Banská Štiavnica) bol slovenský hutnícky inžinier, metalurg, pedagóg.

Jeho otec bol Jakub Schréder a matka Katarína Štadlerová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a vo Vacove, 1846 – 1850 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 1870 vysokoškolský profesor. Od roku 1851 – 1853 banský praktikant v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, 1856 – 1858 hutný kontrolór v Banskej Bystrici. V roku 1870 – 1888 prednášal na Katedre hutníctva Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. Spoluautor hutníckeho terminologického slovníka, autor odborných článkov v nemeckých a maďarských časopisoch.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - pokrstený ako Georgius Rudolphus Schretter

Autoritné údaje: * GND: 1032604069
* ISNI: 0000 0004 0234 7905
* PIM: PIM104808
* VIAF: 297957032
**Rudolf Vanko** (\* 31. máj 1882, Banská Bystrica – † 22. január 1959, Budapešť) bol slovenský hutnícky inžinier a banský konštruktér.

Jeho otec bol Samuel Vanko a matka Zuzana rod. Kusá.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1900 maturoval na evanjelický lýceu v Banskej Štiavnici, 1900 – 1904 študoval hutníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Konštruktér banských strojov a zariadení vo firme *Karol Kachelmann a syn* vo Vyhniach, vo firme *Lipták a spoločník* v Pestszentlőrinci. Technický riaditeľ podniku na výrobu banských strojov a mechanických dopravných zariadení v Budapešti, vedúci kancelárie konštrukcie banských strojov, vedúci oddelenia v Ústave banskej projekcie v Budapešti. Publikoval odborné články v časopise *Banské a hutnícke listy* (Bányászati és Kohászti Lapok).

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 69 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Rudolf Fülöp Vanko
**Polykles** (starogr. *Πολυκλῆς*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Polykles bol pravdepobne aténsky sochár, činný v 4. storočí pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že pôsobil hlavne za čias 102. olympiády, teda v rokoch 372 až 368 pred Kr.

V niektorých odborných publikáciách ako napr. od historikov A. Furtwänglera alebo G. Becattiho sa uvádza, že Polykles (starší) bol autorom sochy Hermafrodita (táto socha bola pravdepobne originálom jej rímskej kópie z múzea Louvre), o ktorej sa zmienil Plínius, pretože podľa nich svojím štýlovým prevedením odkazuje skôr na obdobie 4. storočia pred Kr. Jean Marcadé, francúzsky znalec antického umenia, tomuto umelcovi pripisuje sochu aténskeho politika Alkibiada, o ktorej nám zanechal správu starogrécky spisovateľ Dión Chrysostomos, že bola zobrazená aj s jeho telesnými nedostatkami. Marcadé tiež predpokladá, že tento Polykles mohol byť autorom sochy mýtického macedónskeho kráľa Koina, ktorej podstavec (zrejme v neskoršej kópii menom Polykla signovaný) objavili v roku 1842 v Ríme.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Polykles*
2. 1 2  Simon Hornblower, Antony Spawforth, Esther Eidinow. *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford : OUP, 2012. ISBN 978-01-99545-56-8. S. 1176.
3. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,50.
4. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 134.
5. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,80.
6. ↑  Dión Chrysostomos, *Oratore*, 37,40.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IGUR IV 1540*
8. ↑  Supplementum Epigraphicum Graecum, *SEG 45:1464*
Socha spiaceho Hermafrodita v Louvre, rímska kópia gréckeho originálu zrejme od Polyklea, cca 150 pred Kr.
**Polykles** (starogr. *Πολυκλῆς*) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.

Polykles, syn Timarchida z Atén, bol žiakom aténskeho sochárskeho majstra Stadiea. Rímsky spisovateľ Plínius jeho pôsobenie datuje do čias 156. olympiády (v rokoch 156 až 152 pred Kr.). To prakticky potvrdzuje aj grécky cestovateľ Pausanias, ktorý po navšteve Olympie do svojej sprievodcovskej príručky zaznamenal, že zhotovil sochu Amynta z Efezu, olympijského víťaza v pankratiu dorastencov v roku 156 pred Kr.

Plínius uvádza, že jeho dielom bola i socha Hermafrodita, a to zrejme originál sochy spiaceho Hermafrodita z parížskeho múzea Louvre a tiež socha bohyne Juno (Héry), kedysi umiestnenej v otvorenej stĺpovej hale Octavie (Porticus Octaviae) v Ríme, ktorú zhotovil so svojim bratom Dionysiom. Cicero mu pripisoval autorstvo sochy Herakla v Ríme.

Podľa odborníkov svedectvom jeho tvorby je aj poškodený epigrafický nález na podstavci z Eleteie vo Fókide, podľa typu písma datovaný do 2. storočia pred Kr. ktorý hlása:

|  |  |
| --- | --- |
| *Πολυκλῆς Τιμ[αρχίδου Ἀθηναῖος ἐποίησεν]* | *Polykles syn Timarchidov z Atén ma zhotovil.* |

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 373.
2. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Polykles*
3. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 437.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,52.
5. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 113 (632).
6. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,80.
7. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 134.
8. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 36,35.
9. ↑  Cicero, *Epistulae ad Atticum*, 6,1,17.
10. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG IX,1 141*

  

Autoritné údaje: * ULAN: 500108689
* VIAF: 96494745
**Polykaón** (starogr. *Πολυκάων* – *Polykaón*) je v gréckej mytológii syn Leleka z Lelegie, bol prvý messénsky kráľ.

Polykaón bol synom Leleka, panovníka na území neskoršej Lakónie, ktorú počas jeho vlády pomenovali po ňom a taktiež aj jej obyvateľstvo. Nástupcom trónu v Lelegii sa stal jeho starší syn Myles a mladší Polykaón sa oženil s Messénou, dcérou argejského kráľa Triopa a založil dynastiu kráľov v krajine na juhozápade Peloponézu, ktorá dostala názov po jeho manželke. Sídelným mestom prvého messénskeho kráľa sa stalo novozaložené mesto Andania.

Polykaón a Myles mali aj sestru Therapnu, po ktorej mene bol neskôr odvodený názov v starovekej obce v Lakónii.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,1,1.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,1,1.
3. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,1,2.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,19,9.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
**Harpalión** (starogr. *Ἁρπαλίων* – *Harpalión*) je v gréckej mytológii syn Pylaimena, vládcu paflagonského mesta *Enetoi*.

V desiatom roku trójskej vojny priviedli do Tróje svoje vojská panovníci z okolitých i ďalekých krajín, aby pomohli trójskemu kráľovi Priamovi zdolať početné achájske vojsko. So svojim vojskom prišiel aj paflagonský kráľ Pylaimanes, ktorého sprevádzal syn Harpalión. Pylaimena neskôr zabil v boji mykénsky kráľ Menelaos. O jeho smrti sa zmieňuje piaty spev Homérovej Iliady. V trinástom speve Iliady zomiera jeho syn Harpalión rukou Mólovho syna Mériona. Homér tu uvádza, že na jeho pohrebe je prítomný aj jeho otec Pylaimanes, ktorého smrť zaznamenal v piatom speve. Je to známa chyba v Iliade, ktorú si už všimli v staroveku.

Niektorí odborníci zaoberajúci sa Homérovou Iliadou sa pokúsili odstrániť tento rozpor predpokladom, že Pylaimenes, ktorý zomrel v piatom speve Iliady, bol starší syn paflagonského kráľa Pylaimena.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Homér, *Iliada*, 13,643.
2. ↑  Homér, *Iliada*, 2,851-852.
3. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,3,34.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 5,576-579.
5. 1 2  Homér, *Iliada*, 13,643-659.
6. 1 2  John Murray, *Commentary, mythological, historical, and geographical on Pope´s Homer*
Olympijské zlatoOlympijské zlato**Harri Säteri** (\* 29. december, 1989, Toijala, Fínsko) je fínsky profesionálny hokejový brankár, ktorý aktuálne pôsobí v tíme EHC Biel-Bienne vo najvyššej švajčiarskej súťaži NL. 

Preslávil sa najmä svojim výkonom na Zimných olympijských hrách v roku 2022, kde s Fínskom získal zlatú medailu. Medzi jeho úspechy patria ešte aj zlatá a strieborná medaila z Majstrovstiev sveta v rokoch 2021 (striebro) a 2022. Fínsko celkovo reprezentoval na štyroch Majstrovstvách sveta, jednej Zimnej olympiáde, dvakrát na Majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov, raz na MS do 18 rokov a raz na MS do 17 rokov. 

Krátko pôsobil aj v NHL, kde v sezóne 2017/2018 pôsobil v tíme Florida Panthers a v sezóne 2021/2022 v tíme Arizona Coyotes. V najvyššej súťaži sveta sa však nikdy výraznejšie nepresadil.

Väčšinu kariéry strávil v Kontinentálnej hokejovej lige v tímoch Víťaz Podolsk a Sibir Novosibirsk a v American Hockey League v tímoch Worcester Sharks, Springfield Thunderbirds a Grand Rapids Griffins.

Draftovaný bol v 4. kole (celkovo 106.) tímom San Jose Sharks v roku 2008.

Referencie
----------

1. ↑   *Harri Säteri at eliteprospects.com* [online]. www.eliteprospects.com, [cit. 2022-08-04]. Dostupné online. (po anglicky)