recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Prof. RNDr. PhDr. **Jozef („Jožo") Martinka** (\* 15. február 1893, Prievidza  –  † 1974, Bratislava) bol slovenský geograf (najmä historický geograf) a jazykovedec, stredoškolský a vysokoškolský pedagóg. Jeden z predstaviteľov staršej generácie slovenských geografov a prírodovedcov. Ním publikované práce zasahovali najmä do historickej a sídelnej geografie, hydrografie, ale aj antropológie, jazykovedy a geológie. Zameriaval sa na problematiku geografického a botanického názvoslovia a onomastiku.

 Rodina
-------

* otec: Martin Martinka
* matka: Mária rodená Chilová

Životopis
---------

V roku 1912 absolvoval vysokoškolské štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity v Budapešti. Tam obhájil aj doktorát z geografie, geológie a antropológie. Po štúdiu pôsobil v rokoch 1916-1938 ako stredoškolský profesor na gymnáziách a obchodnej akadémii (Veľký Bečkerek - Zrenjanin, Srbsko a Košice). V roku 1938 prešiel do štátnej služby - Ministerstve školstva a národnej osvety. V roku 1947 sa stal profesorom geografie na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského (UK), externe prednášal aj na Prírodovedeckej fakulte UK. V rokoch 1951 - 1962 pracoval ako vedecký pracovník na Geografickom ústave SAV.

Literatúra
----------

* Dvonč, L. (1987). *Slovenskí jazykovedci. Súborná personálna bibliografia slovenských slovakistov a slavistov (1925-1975).* Martin: Matica slovenská, s. 599-601
* LUKNIŠ, Michal (1953). *Prof. Dr. Jožo Martinka šesťdesiatročný.* Geografický časopis
* LUKNIŠ, Michal (1983). *K vývinu geografického poznávania Slovenska.* Geografický časopis
* MARTINKA, Jozef (1955). *Jubilejná spomienka geografickej tvorby na vysokých školách Slovenska*, Geografický časopis, 7, 1-2, s. 110–114
* MARTINKA, Jozef (1964). *Geografické poznávanie Slovenska.* Geografický časopis, 16, s.340-352

Externé odkazy
--------------

* Životopis
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 26 - farnosť Prievidza; pokrstený ako Johann Martin Slovenszky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5662 6855
* NK ČR: xx0065930
* SNK: 167227
* VIAF: 85730016
Oxyrhynský papyrus 222
**Aigeidas** (starogr. Αιγείδας – *Aigeidas*) bol olympijský víťaz v dolichu v roku 448 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Aigeida je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Aigeidas je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v tridsiatom druhom riadku vpravo. Koniec názvu jeho domovskej krajiny Kréty chýba (ΑιγείδαςΚρή[τη] - Aigeidas Kré[ta]).

Dolichos sa stal olympijskou disciplínou v roku 720 pred Kr. Spočiatku sa bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lando Ferretti, *Olimpiadi: 776 a. C. - 1960*, str. 257
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Aigeidas z Kréty*, 32. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 34° 3′ 5″ S.š. 118° 15′ 5″ Z.d.

Two California Plaza a One California Plaza
**Two California Plaza** je mrakodrap v centre kalifornského mesta Los Angeles. Má 52 poschodí a s výškou 219 m je treťou najvyššou budovou v meste. Spolu s mrakodrapom One California Plaza tvorí komplex Plaza California. Výstavba prebiehala v rokoch 1990 – 1992 podľa návrhu firmy Arthur Erickson Architectural Corporation. Celková podlahová plocha budovy je 123 542 m², z toho drvivú väčšinu zaberajú kancelárske priestory.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Two California Plaza* [online]. SkyscraperPage.com. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Two California Plaza**

Externé odkazy
--------------

* Two California Plaza v databáze *Emporis*
* Two California Plaza  v databáze *CTBUH*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Two California Plaza na českej Wikipédii.*
**Tye Sheridan** (\* 11. november 1996, Palestine, Texas, USA) je americký herec a producent, známy z filmov ako *Bahno z Mississippi* (2012), *Temné miesta* (2015), *X-Men: Apokalypsa* (2016), *X-Men: Dark Phoenix* (2019) a *Voyagers: Vesmírna misia* (2021).

Detstvo a mladosť
-----------------

Sheridan sa narodil v meste Palestine, v štáte Texas. Jeho matka vlastní kozmetický salón a jeho otec je vodičom UPS. Má mladšiu sestru Madison.

Kariéra
-------

Sheridan debutoval vo filme *Strom života*, z roku 2011, kde si zahral po boku Brada Pitta, Jessicy Chastain a Seana Penna. Bol vybratý spomedzi viac ako 10 000 detí z Texasu a Oklahomy. Film mal premiéru na filmovom festivale v Cannes v roku 2011 a získal Zlatú palmu a nomináciu na Oscara za najlepší film.

V roku 2012 si zahral hlavnú úlohu Ellisa vo filme *Bahno z Mississippi* a Sheridan získal nomináciu na cenu Critics' Choice Award. 

V roku 2015 si Sheridan zahral v troch filmoch, ktoré mali premiéru na filmovom festivale Sundance. Hral vo filme *Stanfordský väzenský experiment*, po boku Ewana McGregora, hral vo filme *40 dní na púšti* a po boku Charlize Theron, Chloë Grace Moretz a Christiny Hendricks, hral v dráme *Temné miesta*.

Prijal rolu mutanta Scotta Summersa/Cyclopsa vo filme *X-Men: Apokalypsa*, ktorý mal premiéru 27. mája 2016. Rolu si neskôr zopakoval aj v ďalšom pokračovaní, *Dark Phoenix* z roku 2019. V roku 2021 si Sheridan zahral v sci-fi thrilleri *Voyagers: Vesmírna misia*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tye Sheridan**

Externé odkazy
--------------

* Tye Sheridan v Internet Movie Database (po anglicky)
* Tye Sheridan v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tye Sheridan na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 16734322x
* GND: 1060858967
* ISNI: 0000 0003 5941 9191
* LCCN: no2011179669
* NK ČR: xx0205241
* VIAF: 219985835
* WorldCat: lccn-no2011179669
**Two-Face** je postava DC Comics, superzločinec a nepriateľ Batmana. Debutoval v Detective Comics #66 v auguste 1942. Bol vytvorený Bobom Kaneom a Billom Fingerom.

Two-Face je archetypálny skazený hrdina. Pôvodne Harvey Dent, štátny žalobca a spojenec Batmana po útoku zločinca, ktorý mu poškodil polovicu tváre kyselinou, zošalel a stal sa z neho gangster Two-Face. Jeho postava bola inšpirovaná Dr. Jekyllom a Mr. Hydeom. Moderní tvorcovia komiksov ho navyše vykresľujú ako posadnutého dualitou a osudom, čo je dôsledok poruchy osobnosti a týrania v detstve.

Hlavnou črtou Two-Facea je, že každé rozhodnutie činí hodením mince a vždy sa podľa neho správa.

Two-Face sa objavil v animovanom seriáli a aj v oboch batmanovských filmových sériách. Vo filme Batman ho hral Billy Dee Williams ešte ako Denta. Vo filme Batman navždy (Batman Forever) ho stvárnil Tommy Lee Jones, toto stvárnenie však fanúšikovia neprijali dobre. Aaron Eckhart hral Two-Facea vo filme Temný rytier (The Dark Knight), kde je vykreslený skôr ako tragický hrdina než ako regulárny superzločinec.
**Anténor** starogr. *Ἀντήνωρ* – *Anténor*, iný prepis: *Anténór*) bol olympijský víťaz v pankratiu v 4. stor. pred Kr.

Anténor, syn Xenara z Milétu, bol na 118. olympijských hrách v roku 308 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Svojim majstrovstvom v tejto disciplíne dosiahol následne titul *periodonikés* (víťaz obehu), keď si víťazný veniec odniesol aj z ostatných celogéckych hier (jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos*, t. j. pravidelný obeh). V Aténach mu v roku 306 pred Kr. udelili čestné občianstvo. V roku 279/8 pred Kr. vo svojom rodnom meste slúžil počas náboženských obradov ako *stefanéforos* (kňazský titul).

Olympijské víťazstvo Anténora je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Jeho olympijské víťazstvo uvádza aj nápis (nápis: *IG II² 472*, IG II² = Inscriptiones Graecae II², ed. Johannes Kirchner. Berlin) na kamennej stéle, ktorú našli v Atike.

Starogrécky spisovateľ Athénaios vo svojom diele *Deipnosofistai* uvádza, že Machón, dramatik tzv. „novej gréckej komédie", napísal formou básne vtipnú historku, v ktorej Leontiskos, olympijský víťaz v pankratiu, nachytal Anténora v posteli s milovanou Maniou, slávnou aténskou hetérou. Keď sa jej plný rozhorčenia spýtal, že čo to má znamenať, ona mu odpovedala: *„Môj drahý, nič si z toho nerob, ja som len chcela za jedinú noc cítiť a dokázať zvládnuť výdrž dvoch športovcov, víťazov z Olympie."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IG II² 472*
3. 1 2 3 4  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 10.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
6. ↑  Athénaios, *Deipnosofistai*, 13,42.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Stan Ioan Pătraș
Muž s váhou v obchode - detail náhrobku na „Veselom cintoríne"
**Stan Ioan Pătraş** (\* 1908, Săpânța, Rumunsko – † 1977, Săpânța) bol rumunský tesár a ľudový umelec, autor známych náhrobkov na tzv. „Veselom cintoríne" (rum. *Cimitirul vesel*) v lokalite Săpânța, v rumunskej župe Maramureş.

Životopis
---------

Stan Ioan Pătraş sa narodil v roku 1908 v dedinke Săpânța v Maramurešskej župe. V jeho rodine bola živá tesárska tradícia a on sám sa začal tesárstvu venovať od svojich 14-tich rokov. Spočiatku vytváral najmä brány a náhrobné drevené kríže, ale od roku 1935 sa začal zameriavať na ploché náhrobky s figurálnou a textovou reliéfnou výzdobou. Tesal na ne aj stručné epitafy, v podstate krátke básničky v lokálnom žargóne.

Od roku 1936 vytváral náhrobky v štýle, ktorý je preň charakteristický: drevené náhrobky sú úzke, tvorené krížom pod strieškou a tabuľou s figurálnu a textovou výzdobu. Na tabuliach sú vyobrazené najmä zamestnania zomrelých a dominuje na nich modrá farba, ktorá dokonca získala prívlastok *săpânţská modrá*. Modrá farba symbolizovala nádej a slobodu, zelená bola symbolom života, žltá symbolom plodnosti a mladosti, červená farba symbolizovala vášeň. Ako výzdobný motív Pătraş používal aj bieleho holuba – symbol duše alebo čierneho vtáka – symbol smrti.

Do roku 1977 Pătraş vytvoril takmer 700 náhrobkov na dvoch cintorínoch v Săpânțe, ktoré dostali pomenovanie „veselé cintoríny". Pokračovateľom v jeho diele je tesár a sochár Dumitru Pop, ktorý žije v dome svojho majstra. Časť domu slúži ako malé múzeum.

Literatúra
----------

* VAŠČÁK, Martin: Cimitirul vesel : Veselý cintorín v Sapante, región Maramures, Rumunsko. In: GRESSNEROVÁ, Laura (ed.): *Cintoríny v kontexte kultúrneho dedičstva (zborník z medzinárodnej vedeckej konferencie v Banskej Štiavnici 25.-26. novembra 2009).* Bratislava : Slovenská technická univerzita, 2010, s. 149 – 152. ISBN 978-80-227-3350-2 Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 1024719197
* ISNI: 0000 0003 5595 6846
* LCCN: n94081497
* ULAN: 500291579
* VIAF: 172806929
* WorldCat: lccn-n94081497
**Jasenica** je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica, na dolnom toku (cca 1,2 km) tvorí hranicu s okresom Zvolen. Je to pravostranný prítok Lukavice, meria 4,5 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Preteká Zvolenskou kotlinou, kde pramení v podcelku Bystrická vrchovina, na severovýchodnom svahu Ostrého vrchu (573,6 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 490 m n. m.

Opis toku
---------

Na krátkom úseku tečie najprv juhovýchodným smerom, následne pokračuje severojužným smerom a sprava priberá krátky prítok z juhovýchodného svahu Vysokého vrchu (543,1 m n. m.). Napokon sa stáča opäť na juhovýchod a severoseverovýchodne od obce Lukavica sa v nadmorskej výške okolo 357 m n. m. vlieva do Lukavice.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-12]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Lukavice** |
| --- |
| *Lukavica* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Jasenica
* **Lukavica**
* Podháj
* Samporský potok
* Suchý potok (ľavostranný prítok Lukavice)
* Suchý potok (pravostranný prítok Lukavice)

 |
Ukážka Carpaccia
Ananásové Carpaccio so smotanou
**Carpaccio** [karpačo] je predjedlo nakrájané na tenké plátky podávané v surovom stave a ochutené omáčkou. Základom pôvodného carpaccia bolo hovädzie mäso a majonézová omáčka. Neskôr sa carpaccio začalo pripravovať aj z tuniaka či lososa prípadne zeleniny.

História
--------

Pôvodné carpaccio má krátku históriu. Vymyslel ho Giuseppe Cipriani, šéfkuchár malého benátskeho podniku Harry's Bar v roku 1950. Na návštevu tam vtedy prišla šlachtičná Amalia Nani Mocenigo, ktorá požadovala jedlo zo surového mäsa okrem tatárskeho bifteku.

Kuchár jej pripravil nakrájané tenké plátky sviečkovice pokvapkané majonézovou omáčkou. Šlachtičnej aj ostatným hosťom chutilo a jedlo sa stalo rýchlo veľmi populárnym, až ho Cipriani zaradil na jedálny lístok.

Jedlo dostalo meno podľa maliara menom Vittore Carpaccio, ktorý sa narodil v Benátkach a v tomto čase tu mal výstavu. Jeho obľúbené farby, ktoré používal (tehlovo červená a béžovo biela) pripomínali práve túto pochúťku. Preto sa ju Giuseppe Cipriani rozhodol pomenoval podľa neho.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Carpaccio na českej Wikipédii.*
Mys Mizen Head na rovnomennom polostrove
**Mizen Head** alebo staršie **Ivagha** (angl. *Mizen Head Peninsula*, resp. *Ivagha Peninsula*, ír. *Carn Uí Néid*) je polostrov vybiehajúci do Atlantického oceánu na juhozápadnom pobreží Írska. Je súčasťou územia grófstva Cork. Mys Brow Head je najjužnejším bodom pevninskej časti ostrova. Na dĺžku meria 27 km, na šírku maximálne 11 km a minimálne 2 km.

Poloha
------

Polostrov prebieha v smere severovýchod - juhozápad, od zvyšku pevniny ostrova sa oddeľuje zhruba v línii obcí Durrus na severe a Ballydehob na juhu. Severné pobrežie obmýva záliv Dunmanus Bay, juhozápadné zálivy Dunlough Bay a Barley Cove a južné Keltské more so zálivmi Toormore Bay, Croagh Bay, Skull Harbour a Roaringwater Bay. Pobrežie je značne členité po celej dĺžke s hlboko vrezanými zálivmi a zátokami a viacerými ostrovmi pri pobreží. Najväčšie ostrovy v tesnej blízkosti pobrežia sú Long Island, Castle Island a Horse Island na juhu a Furze Island na severe. Na južnom pobreží okrem toho vybiehajú do mora malé polostrovy zakončené mysmi Mizen Head, Brow Head, Streek Head, Spanish Point, Castle Point a Coosheen Point, na západnom pobreží je to mys Three Castle Head.

Reliéf
------

Povrch polostrova je pomerne členitý, najvyšším bodom je vrch Mount Gabriel (407 m n. m.) v centrálnej časti. Medzi ďalšie významné vrchy patria: Knocknamaddree (312 m n. m.), Mount Corin (286 m n. m.), Knockaughna (268 m n. m.) a Knockaphuca (237 m n. m.).

Obyvateľstvo
------------

Na polostrove ležia dve mestečká - Ballydehob a Schull, obe na južnom pobreží, okrem nich obce Goleen, Dunmanus, Rossbrin, Toormore a Crookhaven. Polostrovom prechádza turistická magistrála nazývaná Malin to Mizen, ktorá spája najsevernejší bod írskej pevniny (mys Malin Head) s mysom Mizen Head.
Súradnice: 77°31′47″J 167°09′12″V﻿ / ﻿77,529722°J 167,153333°V﻿ / -77.529722; 167.153333

**Erebus** je najjužnejšie položená aktívna sopka na Zemi. Nachádza sa na Rossovom ostrove pri pobreží Antarktídy. Objavil ju James Ross v roku 1841 a pomenoval ju podľa jednej zo svojich lodí (HMS *Erebus*). Sopka je vysoká 3 794 m, na ostrove sa nachádzajú aj tri ďalšie vulkány (najznámejší je Mount Terror).

Geológia
--------

Erebus je jedna z najaktívnejších sopiek nielen v Antarktíde, ale aj na celej Zemi. Od roku 1972 je kráter permanentne naplnený jazerom lávy a sopka pravidelne eruptuje. Na ostrove sa nachádza polárna stanica McMurdo Station, v rámci výskumu prebieha aj monitorovanie aktivít vulkánu. Lávy sú tvorené prevažne fonolitickými, trachytickými a bazanitickými horninami.

Fotogaléria
-----------

* Topografická mapa Rossovho ostrova (mierka 1:250 000) z USGSTopografická mapa Rossovho ostrova (mierka 1:250 000) z USGS
* Satelitný obrázok Mount Erebusu a lávové jazeroSatelitný obrázok Mount Erebusu a lávové jazero
* Kráter na sopke Mount Erebus, v pozadí Mount TerrorKráter na sopke Mount Erebus, v pozadí Mount Terror

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Erebus**.

Pozri aj
--------

* Zoznam sopiek Antarktídy

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - Erebus na Global Volcanism Program (po anglicky)
* erebus.nmt.edu - vulkanické observatórium sopky Erebus (po anglicky)
Súradnice: 48°08′32″S 17°06′23″V﻿ / ﻿48,142129°S 17,10634°V﻿ / 48.142129; 17.10634

**Erdődyho palác** je neskorobarokový palác na Ventúrskej ulici 1 v Bratislave, ktorý vznikol v roku 1770. Bol postavený pre krajinského sudcu Juraja Erdődyho podľa projektu Mateja Walcha. Vznikol na mieste troch starších domov. Pôvodne to bola trojpodlažná budova, ktorá bola v prvej polovici 20. storočia rozšírená o ďalšie dve poschodia.

Začiatkom 21. storočia, v roku 2003, prešiel rozsiahlou rekonštrukciou. V súčasnosti sa tu nachádza bar a kaviareň, a reštaurácia, súčasťou ktorej je aj jedna z najväčších vínoték na Slovensku obsahujúca asi 400 druhov vína. V podzemí paláca sa nachádza moderný disko klub, súčasťou ktorého je funkčná trafostanica, ktorá slúži ako zdroj elektrického prúdu pre bratislavské Staré Mesto. Súčasťou klubu je najväčší bar z liateho betónu na Slovensku s dĺžkou 15 metrov.

Referencie
----------

1. ↑   *Register nehnuteľných národných kultúrnych pamiatok* [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Erdődyho palác (Ventúrska)**
Raný typ gréckej Attici z južnej Itálie, cca 300 pred Kr.
**Attica** (gr: Αττικός κράνος – Attikós krános) je pôvodom grécka prilba, ktorá však bola Rimanmi prevzatá a romanizovaná a zaradená tak do rímskej uniformy.

Dejiny a vzhľad
---------------

Prilba Attica vznikla pravdepodobne niekedy v 4. stor. pred Kr. takže ide o pomerne novší typ gréckej prilby. Svojim vzhľadom bola podobná, ako chalkidský typ, líšil sa od nej iba lícnicami, ktoré boli zavesené na pántikoch a tým, že nemala chránič nosa.

Attický typ bol viac populárny medzi gréckymi mestami na juhu Itálie, zatiaľ čo v materskom Grécku sa preferovala Korintská prilba, či Frýgska prilba. Attica mohla obsahovať aj pevný chochol. Od italských Grékov túto prilbu prevzali Etruskovia a aj Italické kmene (medzi nimi aj Rimania).

Z určitých vyobrazení na umeleckých pamiatkach helenistických ríš nachádzame vyobrazenie tejto prilby, ktorá má teraz vždy chochol a taktiež na čelnej časti ozdobný štít. Medzi Rimanmi sa v období republiky používala táto prilba so štítom a chocholom, no používali sa aj jednoduché typy, pre radových vojakov a kavaléristov (jazdcov). Tieto generálske prilby mali charakteristický spomínaný čelný štít, na ktorom bol znak – rímsky orol a neslúžili na zakrytie očí. Lícnice boli teraz u generálskych typov užšie. Objavujú sa aj rímske atticy z hrubej kože, alebo koža kombinovaná s medenými, či zlatými prvkami.

Klasický, nezdobený typ sa vyradil v 1. stor. po Kr. kedy ho nahradili prilby typu Coolus a Galea. Zdobený generálsky typ nosili všetci tribúni, legáti, cisári a iní vysokí velitelia až do 5. stor. možno aj v neskorších obdobiach, no tu ich už nahradzujú generálske neskororímske Spangenhelm. Attica sa prisudzovala aj praetoriánom, no v súčasnosti je jasné, že išlo iba o archaizujúce umelecké vyobrazenia. Attica sa v umeleckých pamiatkach často dáva aj bežným vojakom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prilba Attica**
**Audenova skupina**, (angl. Auden Group) je názov pre skupinu britských a írskych spisovateľov aktívnych v 30. rokoch 20. storočia, medzi ktorých patrili: W. H. Auden, Louis MacNeice, Cecil Day-Lewis, Stephen Spender, Christopher Isherwood a čiastočne Edward Upward a Rex Warner. Títo boli nazývaní aj „Thirties poets" (Básnici tridsiatych).

I keď viaceré novinové články a niektoré knihy publikovali o "Auden Group", jej existencia bola žurnalistický mýtus, vhodná nálepka pre básnikov a románopiscov, ktorí boli približne v rovnakom veku, ktorí mali vzdelanie z Oxfordu a Cambridgu, ktorí sa poznali medzi sebou a mali viac alebo menej politické názory od MacNeiceho politického skepticizmu až po Upwardov komunizmus.

Skupina nebola nikdy spolu v tej istej miestnosti. Štyria básnici Auden, Day-Lewis, MacNeice a Spender boli takto spolu len raz v tridsiatych rokoch, kvôli vysielaniu BBC v roku 1938 o moderných básnikoch (vrátane Dylana Thomasa a iných, ktorí sa spájali s "Auden Group"). Pre túto príležitosť bolo príznačné, že Day-Lewis evidentne zabudol na ňu, keď napísal vo svoje autobiografii s názvom „The Buried Day", že títo štyria boli spolu prvýkrát v 1953.

Kontakty medzi jednotlivými spisovateľmi ako priateľmi a spolupracovníkmi boli reálne. Auden a Isherwood vyprodukovali tri hry a cestovný denník. Auden a MacNeice spolupracovali na cestovnom denníku. Ako vysokoškoláci Auden a Day-Lewis napísali široký úvod do ročenky „Oxford Poetry". Auden venoval knihy Isherwoodovi a Spenderovi. Day-Lewis zmienil Audena v jednej poéme. Napriek tomu táto skupina nikdy spoločne nič nerobila.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Auden group na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

| * z
* d
* u
Západné básnické školy |
| --- |
| 
* Achmatovské siroty
* Akméizmus
* Audenova skupina
* Beat generation
* Black Mountain poets
* Black Arts movement
* British Poetry Revival
* Cairo poets
* Castalian band
* Cavalier poets
* Churchyard poets
* Confessional poetry
* Créolité
* Deep Image
* Della Cruscans
* Devětsil
* Dolce stil novo
* Dymock poets
* Ecopoetry
* The poets of Elan
* Flarf
* Fugitives
* Garip
* Gay saber
* Generation of '98
* Generation of '27
* Georgian poets
* Goliardi
* The Group
* Harlemská renesancia
* Harvardskí estéti
* Hungry generation
* Imagizmus
* Informationist poetry
* Jindyworobak
* Jazerní básnici
* Katolícka moderna
* Kulteranizmus
* Language poets
* Lumírovci
* Martian poetry
* Metaphysical poets
* Modernist poetry
* The Movement
* Négritude
* Neoterici
* Newyorská škola
* New American Poetry
* New Apocalyptics
* New Formalism
* Objectivists
* Others
* Parnasizmus
* Pléiade
* Rhymers' Club
* San Francisco Renaissance
* Scriblerus Club
* Škótska renesancia
* Skupina RA
* Skupina 42
* Skupina surrealistov v ČSR
* Sicílska škola
* Sliezska básnická škola
* Sons of Ben
* Southern Agrarians
* Spasmodic poets
* Spievaná poézia
* Uranistická poézia

 |
**Ergoteles** alebo **Ergotelés** (starogr. *Ἐργοτέλης* – *Ergoteles* /iný prepis *Ergotelés*) bol dvojnásobný víťaz olympijských hier v dolichu v 5. stor. pred Kr.

Ergoteles zo sicílskej Himery bol na olympijských hrách dvakrát korunovaný vencom za víťazstvá v dolichu (v dlhom behu), a to na 77. a na 79. hrách v rokoch 472 a 464 pred Kr. a rovnaký počet víťazstiev dobyl v tejto disciplíne aj na pythijských, isthmických i na nemejských hrách. Dolichos sa Olympii zaviedol na 15. hrách v roku 720 pred Kr. Spočiatku sa bežal len na sedem stadií a napokon až na 24 stadií. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že v posvätnom okrsku olympijskej *Altidy* videl aj socha Ergotela. Nápis na podstavci hlásal, že bol synom Kréťana *Filonora* a jeho rodným mestom bol Knóssos. Keď ho odtiaľ jeho odporcovia vyhnali, prišiel do Himery, nadobudol tam občianstvo a tešil sa všeobecnej úcte a obľube. Na celogréckych hrách už preto reprezentoval svoju novú vlasť.

Najznámejší staroveký básnik ód Pindaros, ospieval vo svojich *Olympijských ódach* aj bežca Ergotela z Himery. Pindarove básne obsahujú 45 básní na počesť víťazov na celogréckych hrách, z toho štrnásť na víťazov v Olympii. V Olympijských ódach ospieval víťazov takmer všetkých súťažných disciplín (bežcov dvoch, Ergotela z Himery a Asópicha z Orchomenu).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 567 vysvětlivky.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,11.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Pindaros, *Olympionikoi*, 12.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 173.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
*Primelephas*
***Primelephas*** je vyhynutý rod z čeľade slonovité z Afriky, ktorý zahŕňa jediný druh ***Primelephas korotorensis*** (vrátane bývalého druhu ***Primelephas gomphotheroides***).

Charakteristika
---------------

Žil v neskorom miocéne a ranom pliocéne pred približne 7,4 – 4 miliónmi rokov.

Primelephas znamená v latinčine „prvý slon". Vyzeral už ako dnešný slon, ale stále ešte mal dva kly aj na spodnej čeľusti a redukované premoláre, ktoré u jeho potomkov vymizli úplne.[chýba zdroj]

Systematika
-----------

### Zaradenie v systéme

Podľa novších názorov sa rod *Primelephas* vyvinul asi z rodu *Gomphotherium*, podľa starších názorov z rodu *Stegotetrabelodon*. Pokiaľ ide o ďalšie vývojové vzťahy rodu *Primelephas*, existuje viacero názorov:

* nič sa z neho nevyvinulo (slepá vývojová vetva)
* vyvinuli sa z neho rody *Elephas* a *Loxodonta*, alebo
* vyvinuli sa z neho rody *Elephas*, *Loxodonta* a *Mammuthus*, alebo
* vyvinuli sa z neho rody *Elephas* a *Mammuthus*.

### Vnútorná systematika

Coppens 1965 na základe nálezov z Čadu vytvoril nový druh *Stegodon korotorensis*, ktorý zaradil k ostatným druhom rodu *Stegodon*. Maglio 1970 vytvoril nový rod *Primelephas* s dvoma druhmi - *Primelephas gomphotheroides* (nálezy z Kene) a *Primelephas korotorensis* (spomínané nálezy z Čadu, t.j. bývalý Stegodon korotorensis bol presunutý do novo vytvoreného rodu Primelephas a patrične premenovaný). V rokoch 1997 - 2004 viacerý autori navrhovali zahrnúť dovtedajší druh *Primelephas korotorensis* do druhu *Primelephas gomphotheroides*, keďže rozdiely medzi týmito dovtedajšími druhmi sú minimálne. V roku 2008 bolo toto zlúčenie druhov aj formálne uskutočnené, ale s tým, že nový zlúčený druh dostal meno *Primelephas korotorensis*, keďže podľa pravidla priority má starší názov (v tomto prípade korotorensis) prednosť. Okrem toho treba poznamenať, že časť z toho, čo sa v minulosti radilo do druhu *Primelephas gomphotheroides* dnes patrí do druhov *Stegotetrabelodon orbus* a *Stegodon kaisensis*.

Zdroje
------

1. 1 2 3  WERDELIN, Lars; SANDERS, William Joseph. *Cenozoic Mammals of Africa*. [s.l.] : Univ of California Press, 2010. 986 s. ISBN 978-0-520-25721-4. S. kapitola Proboscidae.
2. ↑  TODD, N. E. New Phylogenetic Analysis of the Family Elephantidae Based on Cranial-Dental Morphology. In: THE ANATOMICAL RECORD 293:74–90 (2010)
3. ↑  MADE, J. van der. The evolution of the elephants and their relative. 2010
4. ↑  MACKAYE, H. T. et al. De nouveaux restes de Primelephas dans le Mio-Pliocene du Nord du Tchad et révision du genre Primelephas, Comptes Rendus Palevol, Volume 7, Issue 4, 2008, 227-236, ISSN 1631-0683,
5. ↑  SANDERS. Fossil Proboscidea from the Wembere-Manonga Formation, Manonga Valley, Tanzania; pp. 265–310 in: T. Harrison (ed.), Neogene Paleontology of the Manonga Valley, Tanzania. Plenum Press, New York. 1997, S. 301
Súradnice: 34°01′3″S 6°50′10″Z﻿ / ﻿34,01750°S 6,83611°Z﻿ / 34.01750; -6.83611

**Rabat** (staršie *Ribát*, po arabsky الرباط *ar-Ribáṭ*) je hlavné mesto Maroka a zároveň jedno z „kráľovských miest" Maroka. Nachádza sa na pobreží Atlantického oceánu pri ústí rieky ’Abú Raqráq. Počet obyvateľov: okolo 800 000 (1995). Spolu s mestom Salá, ležiacim na druhom brehu rieky, tvorí Rabat dvojmesto s asi 1,4 miliónmi obyvateľov. V meste je sídlo kráľa a vlády.

Dejiny
------

Mesto bolo založené v 12. storočí Arabmi na mieste rímskej osady. Nasledoval príliv arabských obchodníkov a remeselníkov, ktorých v 17. storočí vypudili zo Španielska. V rokoch 1912-1956 bolo správnym strediskom francúzskeho protektorátu v Maroku, od roku 1956 hlavné mesto Maroka.

Hospodárstvo
------------

Mesto je strediskom rybolovu, bavlnárskeho, kožiarskeho a potravinárskeho priemyslu. Významne zastúpené sú umelecké remeslá (koberce, ozdoby, keramika). Významný je aj cestovný ruch (morské kúpele, jachtový prístav). Je to dopravná križovatka.

Kultúra
-------

Rabat je opevnené staré mesto. Nachádza sa v ňom množstvo vrcholnostredovekých (maurských) pamiatok a hradieb. Je tu univerzita (1957), technická vysoká škola, Ústav pre arabský jazyk, Národné konzervatórium, škola tkania kobercov, botanická záhrada, zoo, botanická pokusná záhrada, divadlá, múzeá, knižnica, medzinárodné letisko (10 km od mesta) a námorný prístav. Sídli tu aj katolícke biskupstvo

Vzdelanie
---------

* ESSEC Business School

Osobnosti mesta
---------------

* Dominique de Villepin - predseda vlády Francúzska, spisovateľ

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rabat (mesto)**
Švajčiarsky dlhý meč, asi koniec 15. storočia
**Šerm** je technika boja mečom proti jednému alebo viacerým protivníkom, ktorí majú tiež meč a alebo inú zbraň pri pešom či jazdnom súboji.

História a súčasnosť
--------------------

História šermu začína už v staroveku, v priebehu storočí s postupným technologickým pokrokom. Šerm sa vyvíjal v rôznych krajinách inak a vypracovalo sa niekoľko rôznorodých techník. Medzi najväčších hýbateľov šermu na svete patrí na prvom mieste Európa a následne Japonsko, Čína a ďalšie krajiny, kde sa v boji používali meče. 

Z pôvodného boja sa postupne vypracovali aj moderné športové disciplíny. Z európskeho štýlu boja vznikol športový šerm, nazývaný len všeobecným slovom šerm. V Japonsku to je predovšetkým iaidó, ktoré zahŕňa rôzne druhy japonského šermu, a ďalej kendó, ktoré je japonským bojovým umením s mečom a zároveň športovo bojovou disciplínou. Hlavne v Japonsku sa potom pôvodný boj s mečom transformoval do rôznych bojových umení. Z európskej techniky šermu sa najviac presadzuje práve športový šerm, ktorý je primárne športovou disciplínou. Okrem toho rôzne spolky udržujú tradíciu šermu v podobe historického šermu či športovo bojové disciplíny, ktorá majú skratku HMB a organizujú sa v nich majstrovstvách sveta pod skratkou Botn (*Battle of the Nations*). K ďalším formám šermu modernej doby patrí boj s dreveným mečom v rámci väčšinou fantasy prostredia – tzv. drevárne.

Pozri aj
--------

* meč
* športový šerm
* bojové umenie
* Iaidó

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šerm**

Externé odkazy
--------------

* Fédération internationale d'Escrime - Medzinárodná šermiarska federácia (FIE)
* Living history - české forum aj o historickom šerme

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šerm na českej Wikipédii.*
*Aigína čaká na príchod Dia*, autor:Ferdinand Bol (1616–1680)
**Aigina** alebo **Aigína** (starogr. Αἴγινα – Aigina, lat. *Aegina*) je v gréckej mytológii dcéra riečneho boha Asópa, bola matkou kráľa Aiaka, ktorý sa po smrti stal jedným zo sudcov v podsvetí.

Aigina bola taká krásna, že sa do nej zaľúbil najvyšší boh Zeus a uniesol ju z rodnej Boiótie na ostrov Oinóné. Tam mu potom porodila Syna Aiaka, ktorý sa v dospelosti stal kráľom tohto ostrova. Ostrov bol neskôr pomenovaný po nej Aigína 
a tak sa volá dodnes.

Syn Aiakos sa neskôr stal otcom Pélea, ktorý sa oženil s morskou bohyňou Thetis a s ňou mal syna Achillea, najslávnejšieho hrdinu trójskej vojny.

Referencie
----------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 3,12,6.
2. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 13,21.
3. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 6,103.
4. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,29,2.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,72,6.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Aigína na českej Wikipédii.*
**Aidi** (Horský pes AIDI z Atlasu) je plemeno psa pochádzajúce z Maroka, uznané v FCI v skupine 2 (horské psy) pod číslom 247.

Vzhľad
------

Aidi je silný a robustný pes. Má huňatú, až do 6 cm dorastajúcu srsť, ktorá ho chráni pred horskými poveternostnými podmienkami a tiež pred uhryznutím menších šeliem. Samci majú na krku hrivu. Farba srsti je rôzna, od plavej po bielo-čiernu, nezriedka je trojfarebná s kresbou. Škvrny zvyknú tvoriť plášť a čiapku a sú od seba oddelené bielym obojkom. 
Medvedia hlava je formovaná do klinu. Má široké temeno. Uši má stredne dlhé, špičky mierne zaokrúhlené, šikmo nasadené. Napoly padajú, v strehu sú natočené dopredu, v pokoji niekedy zložené dozadu. Má rovnomerné čeľuste so silnými zubami bez predkusu alebo podkusu. Aidi má hlboký, dobre osvalený hrudník a vtiahnuté brucho. Široký, svalnatý, primerane dlhý chrbát plynule prechádza do silných dobre osvalených a mierne klenutých bedier. Horná línia je mierne prestavaná, chrbát však nemá byť povolený. Chvost je zahnutý a dlhý, dobre osrstený.

Starostlivosť
-------------

Aidi nevyžaduje zvláštnu starostlivosť. Je to však plemeno so silne vyvinutým obranárskym pudom, vďaka čomu treba byť opatrný pri styku s cudzími ľuďmi. Kupírovanie uší a chvostov je u nás nežiaduce, hoci je to v niektorých oblastiach bežná prax.

Temperament
-----------

Aidi je ostražitý a nebojácny strážnik. Bez váhania sa postaví každému votrelcovi. Je čulý a samostatný, preto potrebuje dôslednú výchovu, inak vzniknú problémi s jeho ovládateľnosťou.

Pôvod
-----

Plemeno má svoje korene v Maroku a v Európe patrí k malopočetným. Jeho predkovia pochádzajú pravdepodobne zo Sahary. Slúžil kočujúcim beduínom ako strážca majetku, ale aj stád ovcí pred šelmami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aidi**
**Aigialeus** (starogr. *Αἰγιαλεύς* – *Aigialeus*, lat. *Aegialeus*) je v gréckej mytológii syn riečneho boha Inacha a jeho manželky Melie, jeho súrodencami boli Foróneus a Ió. Bol sikyónsky kráľ.

Po potope sveta, ktorú zoslal na ľudstvo najvyšší boh Zeus, sa Deukalión so svojou ženou Pyrrhou stali novými zakladateľmi ľudského rodu. Hneď potom Inachos vykopal v Argolide kanály a odviedol tak všetky stojaté vody do mora a krajina sa mohla opäť zaľudniť. Inachos sa potom sa stal jej prvým kráľom. Jeho starší syn Foróneus následne založil kráľovstvo *Foroneia* a mesto *Foroneus* (Argos)  a mladší syn Aigialeus sa stal zakladateľom a kráľom mesta *Aigialea*, ktoré po mnohých storočiach zmenilo svoj názov na Sikyón po rovnomennom kráľovi Sikyónovi.

Grécky autor Eusebios z Kaisareie píše, že Aigialeova vláda sa začala v pätnástom roku vlády asýrskeho vládcu Béla,  zakladateľa mesta Babylon. Aigialeus vládol 52 rokov a jeho nástupcom sa stal syn Európs

Mestá, ktoré založili Foróneus a Aigialeus patria nielen podľa gréckych mýtov, ale i podľa archeologických nálezov medzi najstaršie v Grécku.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 2,1,1.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,18,13.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 110-111.
4. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 1,7,2.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 226.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,15,5.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,5.
8. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,175.
9. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 92.
10. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,5,6.
11. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 71.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
*Tydeus a Isméné*, čiernofigúrová amfora, cca 560 pred Kr.
**Tydeus** alebo **Týdeus** (starogr. Τυδεύς – Tydeus, lat. *Tydeus*) je v gréckej mytológii syn kalydónskeho kráľa Oinea. Jeho matkou bola druhá kráľova manželka Periboia.

Bol ešte veľmi mladý, keď nahnevaný v hádke zabil dvoch svojich príbuzných a musel preto narýchlo opustiť rodný Kalydón. Uchýlil sa do Argu, kde ho prijal kráľ Adrastos a to až tak priateľsky, že sa Tydeus po čase stal manželom jeho mladšej dcéry Déipyly. Tá mu neskôr porodila syna Dioméda, ktorý sa stal jedným z hrdinov trójskej vojny.

V rovnakej dobe sa objavil v Argu Polyneikes, syn tébskeho kráľa Oidipa. Bolo to v pohnutých časoch, keď bol slepý Oidipus po zverejnení jeho ťažkých osudových previnení vyhnaný ľuďom aj svojimi synmi z bohatých, opevnených Téb a nútený odisť do vyhnanstva sprevádzaný len svojou dcérou Antigonou. Medzi Polyneikom a jeho bratom Eteoklom prepukol následne spor o trón. Víťazne zo sporu vyšiel Eteokles, ktorý za pomoci strýka Kreonta vyhnal Polyneika z Téb a on si našiel spojenca pre znovuzískanie svojich práv v Argu.

Kráľ Adrastos ho prijal rovnako prívetivo ako predtým Tydea a dal Polyneikovi za manželku svoju druhú dcéru Argeiu. Ako sa dalo čakať už po krátkom čase obaja zaťovia prehovárali Adrasta, aby im pomohol dobyť ich rodné mestá. Dohodli sa na tom, že prvé sa budú dobývať Téby a potom Kalydón. Zorganizovali veľké vojsko na čele so siedmimi vojvodcami a tiahli do vojny známej ako vojna Siedmi proti Tébam. Zúčastnili sa v nej okrem Adrasta, Tydea a Polyneika aj: Kapaneus, Hippomedón, veštec Amfiaraos a Parthenopaios.

Ich výprava však skončila katastrofálne, všetci veliaci hrdinovia pred bránami Téb padli, prežil z nich jediný Adrastos. Padol aj Tydeus, aj napriek ochrane bohyne Atény. Bol zranený tébskym bojovníkom Melanippom, ktorého vzápätí zabil Amfiaraos. Odťal Melanippovi hlavu a niesol ju zranenému Tydeovi, ktorému ponúkol mozog nepriateľa aby si tak zachoval život. Ale v tej chvíli sa blížila bohyňa Aténa, aby Tydea zachránila, ale keď videla tú odpudivú scénu, vyliala na zem čarovný liek, ktorý ho mal zachrániť a Tydeus na následky svojho zranenia zomrel.

Téby sa ubránili, nie však nadlho. Po desiatich rokoch synovia slávnych dobyvateľov z vojny Sedmi proti Tébam priviedli výpravu epigonov (potomkov). Padol tentoraz iba Adrastov syn, ostatní prežili. Brány Téb boli prelomené, hradby zbúrané a mesto pokorené.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Týdeus na českej Wikipédii.*
Brejková situácia
**Brejk** je v ľadovom hokeji situácia, v ktorej sú splnené nasledujúce podmienky:

* útočiaci hráč má puk pod kontrolou alebo je v pozícii, že môže získať voľný puk a korčuľovať smerom k súperovmu brankárovi
* medzi útočiacim hráčom a súperovou bránkou nie je nijaký protihráč (s výnimkou brankára)
* celý puk je za modrou čiarou von z obranného pásma útočiaceho hráča
* útočiaci hráč má možnosť dosiahnuť gól.

V prípade, že je útočiaci hráč v brejku faulovaný protihráčom zozadu alebo súperovym brankárom, nariadi sa trestné strieľanie (s výnimkou prípadu, keď napriek faulu dokáže udržať puk pod kontrolou). Rovnako sa nariadi trestné strieľanie v prípadoch, keď hráč počas brejkovej situácie úmyselne posunie bránku z jej základnej polohy, keď hráč alebo funkcionár tímu nelegálne vstúpi na ľadovú plochu a bráni útočiacemu hráčovi v brejku v hre alebo keď hodí, vystrelí alebo usmerní akýkoľvek predmet smerom k puku alebo k útočiacemu hráčovi v brejku. 

V prípade, že sa faul na útočiaceho hráča v brejku, bránenie v hre útočiacemu hráčovi v brejku alebo posunutie brány stanú v dobe, keď brániaci sa tím odvolal brankára z ľadovej plochy, namiesto trestného strieľania sa prizná gól.

Referencie
----------

1. 1 2   *PRAVIDLÁ ĽADOVÉHO HOKEJA 2018 – 2022* [online]. [Cit. 2021-05-22]. Dostupné online.
**Matej Bazalica** (\* 7. november 1787, Trnava – † 27. september 1848, Budín) bol kňaz a ovocinár.

Život
-----

Po skončení teologických štúdií v Trnave roku 1810 pôsobil ako kaplán v Budíne, Stupave, Trnave.
V rokoch 1821 – 1825 bol farárom v obci Šišov neďaleko Bánoviec nad Bebravou. Ako 38 ročný prišiel na faru do Preselian. Stal sa vychýreným ovocinárom nielen na dolnom Ponitrí, ale aj v celom Uhorsku. Jeho chýr a meno ako jedného z vtedajších najlepších pomológov sa šírilo po celej Európe. Najplodnejšie roky jeho pomologickej činnosti sa viažu na farnosť v Preseľanoch, v ktorej pôsobil až 23 rokov. Zaoberal sa pestovaním najmä raných sliviek a slív. V obci si založil dve veľké ovocné záhrady a ovocnú škôlku. V nich pestoval vyše tristo druhov ušľachtilých domácich i zahraničných ovocných stromčekových výpestkov. Mnohé z nich dodával do širokého okolia, aj do vzdialených končín rakúsko-uhorskej monarchie. 

Vyšľachtil okrem iného i osobitný druh akostnej slivky, vo výraznej veľkosti domáceho slepačieho vajca, ktorú rakúsky pomológ a lekárnik Dr. Georg Liegel (1777 – 1861) na jeho počesť pomenoval Bazalicovou slivkou. Popis jeho postupov pri pestovaní ovocia a popis ovocných záhrad, publikoval v tlači v roku 1836 a 1840. Zomrel v Budíne vo veku 61 rokov.

Dielo
-----

* Katalóg der Pereszlényer Obstbaumschule. Nitra, NEBS Pešť Landerer Louis. 1836. Nitra: Joseph Neugebauer, 1940. Druhé rozšírené vydanie.

Literatúra
----------

Slovenské ovocinárstvo Ba.1970;Gulyás 2, s.788; ES1, s.162; Tibenský 1, s. 164; Petráš, M: *Odborná poľnohospodárska literatúra na Slovensku v období feudalizmu a jej význam pre rozvoj poľnohospodárskej výroby.* Nitra 1979 (rkp).

Referencie
----------

1. ↑  *Slovenský biografický slovník* I.zväzok A-D Strana: 172. Matica Slovenská, Martin 1986. Tlačiarne SNP n.p. Martin 95-007-86
2. ↑  Katalóg Preselianskej škôlky ovocných stromkov Nitra , NEBS *Krátka prezentácia o najnovšom pokroku v ovocných kultúrach , prísny a kritický výber z najvýraznejších doteraz známych kultivarov, ich poradie podľa veľkosti ovocia , stavu zrelosti , vzhľadu, chuťe a výslednej stálej akosti ,;.* Pešť Landerer Louis. 1836. Nitra: Joseph Neugebauer, 1940. Druhé, rozšírené vydanie.

Autoritné údaje: * SNK: 203385
**Starena pražiaca vajcia** alebo **Starena smažiaca vajcia** (špan. *La Vieja friendo huevos*) je obraz španielskeho umelca Diega Velázqueza z roku 1618.

Dielo patriace do skupiny Velázquezových žánrových obrazov (tzv. bodegónov), pochádza z obdobia jeho pôsobenia v rodnom meste. 

Velázquez je známy ako umelec, ktorý obľuboval námety zachytávajúce všedný život tých najprostejších ľudí. K tejto téme sa vrátil aj v tomto diele. 

Na jednoduchej piecke stará kuchárka chystajúca večeru, škvarí na hlinenej panvici vo vriacom oleji dve vajcia; tretie drží v ruke. Oproti nej stojaci chlapec v jednej ruke drží melón pritisnutý k telu, v druhej zviera hrdlo karafy. Zúčastnene sleduje prácu kuchárky. Dokonalosť realistického podania scény je očividná pri pohľade na rozbité vajcia v horúcom oleji, ktorého lesknúca sa hladina sa odráža na vnútornej stene panvice. Možno povedať, že kuchynské náčinie a škvariace sa vajcia dostali z maliarovho štetca lesk šperkov.

Obraz, označovaný aj názvom *Stará kuchárka*, obsahuje niektoré prvky zátiší: panvica s vajcami, hlinený džbán, miska s nožom, mažiar a ďalšie. Napriek ich prítomnosti nemajú v celkovej skladbe obrazu primárny význam. Umelcovým predmetom záujmu sú postavy dvoch ľudí v tmavej miestnosti. Svoj zámer podčiarkuje i správnym nasvietením ústrednej scény. Dominantou je tu postava starej kuchárky.

Napriek svojmu pomerne jednoduchému námetu obraz pôsobí na diváka neuveriteľnou hĺbkou citu.

Zdroj
-----

* G. Eckardt, *Diego Velázquez*, Tatran, Bratislava, 1987
*Stará žena drieme*, Nicolaes Maes (1656).
**Staroba** je etapa vývinu organizmu. Väčšinou sa chápe v súvislosti s človekom s jeho dlhým vekom. Vo filozofii a náboženstve je často tematizovaná ako zlo.

Začína podľa osobných dispozícií a životosprávy.
Prejavuje sa ochabovaním jednotlivých funkčných sústav. Sprevádzajú ho zmeny v obehovej sústave. Prebieha optimálne ako "aktívna staroba"

So starobou sú spojené aj viaceré ochorenia a príznaky. Objavujú sa psychické (senilita, demencia) a fyzické problémy.

Názory na starnutie
-------------------

* Aristoteles: Starnutie je spôsobované stratou vrodeného ľudského tepla.

* Claudius Galénos: Starnutie sa značne líši podľa rôznych osôb. Starnúci človek by ma vyhľadávať telesné cvičenia, striedmo jesť, dostatočne spať a starať sa o pravidelnú stolicu. Starnutie je proces, ktorý prebieha po celý život.

* Platon: Starnutie je vo svojej kvalite ovplyvňované spôsobom života v strednom veku. Ľudia, ktorí sa dokážu dobre adaptovať a sú dobrej mysle, sa aj lepšie vysporiadajú so starnutím a starobou.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Starnutie - názory naň z FILITu.

Pozri aj
--------

* Gerontológia

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Staroba**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Starí ľudia**

Externé odkazy
--------------

FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Doc. PhDr. **Florián Červeň**, (\* 3. február 1840, Chyžné, Poľsko  –  † 22. február 1928, Bratislava), bol slovenský geograf a historik.

Životopis
---------

V roku 1850-1858 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Užhorode, 1858-1861 filológiu a históriu na viedenskej univerzite, prof. diplom z histórie získal 1864 na univerzite v Pešti, 1869 PhDr. 1870 doc. Od 1861 zastupujúci prof. v Bratislave, 1862-1867 na slovenskom katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici, 1867 na gymnáziu v Bratislave, od 1868 v Pešti, 1870 prednášal na univerzite (svetové dejiny), od 1875 člen krajinskej školskej rady. Od 1895 riaditeľ štátneho gymnázia v Budapešti, 1896 hlavný riaditeľ.

Absolvoval študijné cesty do Talianska, Francúzska, Nemecka a Anglicka. Svoje vedomosti historika využil pri práci na učebniciach pre gymnáziá, ktoré zostavoval, prípadne prekladal a zredigované vydával. Využil aj poznatky geografa pri vydávaní školských atlasov a máp. Vydal napr. mapu Palestíny a Európy v dobe križiackych výprav. Je autorom aj vydania mapy Grécka i Rímskeho impéria. Vydal tiež školskú nástennú mapu Európy a Uhorska. V roku 1909 bol povýšený do zemianskeho stavu.

F. Červeň je jeden zo zakladajúcich členov Matice slovenskej.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.