recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Área de conservación de Guanacaste** (v slovenčine voľne *"Chránená oblasť Guanacaste"*) je súhrnné pomenovanie pre niekoľko chránených území na severovýchode Kostariky ležiacich v provinciách Guanacaste a Alajuela. 

Jedná sa o zoskupenie niekoľkých rôznych územia, v ktorých panujú rôzne prírodné podmienky. Ako celok je Guanacaste jednou z najmenej ľudskou činnosťou dotknutých oblastí v Kostarike a aj preto je od roku 1999 zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Ochrana sa vzťahuje tak na pevninu, tak aj okolité more. Sú tu zastúpené ekosystémy pobrežných močiarov s mangrovníkovými porastami, savany, suchý tropický les, tropický dažďový les aj tropická vegetácia rastúca v horských podmienkach. Celková rozloha územia je 147 000ha, z toho je 104 000ha pevniny a 43 000ha vodných plôch. 

Kostarické národné parky zahrnuté do Área de conservación de Guanacaste:

* Parque Nacional Guanacaste - 33 780 ha
* Parque Nacional Santa Rosa - 38 674 ha
* Parque Nacional Volcán Rincón de la Vieja - 14 161 ha

Flóra
-----

* Guarianthe skinneriGuarianthe skinneri
* Enterolobium cyclocarpumEnterolobium cyclocarpum
* Swietenia macrophyllaSwietenia macrophylla

Fauna
-----

* Malpa kapucínska Malpa kapucínska
* Ctenosaura similisCtenosaura similis
* Aulacorhynchus prasinus Aulacorhynchus prasinus
* Odocoileus virginianusOdocoileus virginianus

Externé odkazy
--------------

* Área de conservación de Guanacaste
* Stránka UNESCO

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Guanacaste (UNESCO) na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Kostarické pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Prírodná rezervácia Talamanca Range-La Amistad
* Národný park Kokosový ostrov
* Oblasť Guanacaste
* Predkolumbovské osady s kamennými guľami v Diquís

 | Kostarika |
Analógové modemy
**Dial-up** je klasické vytáčané pripojenie do internetu. Uskutočňuje sa pomocou klasickej telefónnej linky a modemu. Tento prístup do internetu patril medzi najlacnejšie. Je to najstaršie, ale zároveň najpomalšie pripojenie. Dosahovaná rýchlosť sa pohybuje medzi 28 kbit/s – 56 kbit/s. Ďalším problémom je, že v prípade používania internetu sa nedá používať telefónna linka (nedá sa volať a ani byť volaný). Výhodou je však fakt, že k pripojeniu nie sú potrebné nijaké zmluvy či zložité inštalácie, stačí mať bežný modem.

Veľmi nebezpečné sú tzv. dialery. Takýto vírus mení vytáčané číslo do internetu za iné, ktoré je spoplatňované niekoľkonásobne vyššou tarifou. Nastali prípady, kedy bol účet za internet aj niekoľko sto eur.

Rýchlosti dial-up
-----------------

| Pripojenie | Bitrate |
| --- | --- |
| Modem 110 | 0.1 kbit/s |
| Modem 300 (Bell 103 alebo V.21) | 0.3 kbit/s |
| Modem 1200 (Bell 212A alebo V.22) | 1.2 kbit/s |
| Modem 2400 (V.22bis) | 2.4 kbit/s |
| Modem 2400 (V.26bis) | 2.4 kbit/s |
| Modem 4800 (V.27ter) | 4.8 kbit/s |
| Modem 9600 (V.32) | 9.6 kbit/s |
| Modem 14.4 (V.32bis) | 14.4 kbit/s |
| Modem 28.8 (V.34) | 28.8 kbit/s |
| Modem 33.6 (V.34) | 33.6 kbit/s |
| Modem 56k (V.90) | 56.0/33.6 kbit/s |
| Modem 56k (V.92) | 56.0/48.0 kbit/s |
| Hardware kompresia (premenlivá) (V.92/V.44) | 56.0 - 320.0 kbit/s |
| Serverová kompresia (premenlivá) | 200.0 - 1000.0 kbit/s |

Uvedené rýchlosti sú teoretické maximá.

| * z
* d
* u
Pripojenie na internet |
| --- |
| 
* dial-up
* ISDN
* DSL
* kábel
* Wi-Fi
* WiMAX
* satelit
* optický kábel
* zásuvky
* Flash-OFDM

 |
**Guaranda** je mesto v strednom Ekvádore. Je hlavným mestom provincie Bolívar nachádzajúcej sa v Andách. Mesto má cestné spojenie s Babahoyo a Ambato.

Guaranda je mestom trhov nachádzajúce sa v hoyo - hlbokom údolí vysokých Ánd, slúžiace veľkej oblasti poľnohospodárskych usadlostí (comunidades) kečuánskych Indiánov. Podnebie je subtropické, s dlhou suchou sezónou (máj – október) známej ako (estio). Obyvatelia sú mestizo, s hŕstkou Španielov. Vo všeobecnosti je známe ako oblasť kolonizovaná židovskými utečencami unikajúcimi pred inkvizíciou z Limy. Jadro sa navzájom sprepletalo svadbami skoro päť storočí vytvárajúc tak kompaktnú populáciu prepojené rodinnými zväzkami. Od roku 1990 domorodá väčšina prevzala politickú moc a väčšina miestnych volených zástupcov sú ľudia kečuánskeho pôvodu.

Mesto má 25 000 obyvateľov (2005) a počet narastá. Trpí vážnymi problémami súvisiacimi s dodávkami elektriny a vody. Voda je privádzaná z vysokohorských povrchových zdrojov, väčšinou ľadovca na Chimborazo a je dobrej kvality (pitná). Mesto je známe pre svoj týždeň trvajúci karneval a svojím alkoholickým nápojom Pajaro Azul.
Joseph Pujol (1857 – 1945) – známy francúzsky flatualista
**Flatulista** je zabávač, ktorého vystúpenie pozostáva výlučne alebo prevažne z vypúšťania vetrov predvádzaného tvorivým, hudobným alebo zábavným spôsobom.

História
--------

V mytológii kmeňa Innu v Kanade sa najmocnejší duch nazýval Matshishkapeu, v preklade „prdiaci muž". Ide o legendárneho šamana schopného spôsobiť gastrointestinálnu bolesť alebo úľavu. 

Existuje množstvo roztrúsených zmienok o flatulistoch v časoch antiky a stredoveku. Svätý Augustín v diele *De civitate Dei* (14.24) spomína niektorých účinkujúcich, ktorí mali takú kontrolu nad svojimi útrobami, že dokázali kontinuálne produkovať vetry podľa vlastnej vôle, aby tak vytvorili ilúziu spevu.

Flatulisti v stredovekom Írsku sa nazývali *braigetori*. V Tech Midchúarda, diagrame Banqueting Hallu na nálezisku Hill of Tara z 12. storočia sú uvedení spolu s ostatnými umelcami a hudobníkmi. Ako zabávači boli zaradení na koniec stupnice, na ktorej vrchole stáli bardi, fili a harfisti. 

Jeden neskorostredoveký flatulista je uvedený v zázname z 13. storočia v anglickej *Liber feodorum*. Kniha uvádza istého "Roland the Farter", ktorý vlastnil v Hemingstone kaštiel, a ktorý bol povinný každé Vianoce vykonávať na dvore kráľa Henricha II. *Unum saltum et siffletum et unum bumbulum* (jeden skok, jedno zapískanie a jeden prd).

V Japonsku, počas obdobia Edo boli flatulisti známi ako „heppiri otoko" (屁放男), t. j. „prdiaci muži"

Za najvýznamnejšieho flatulistu novodobých dejín je považovaný francúzsky zabávač Joseph Pujol, ktorý mal prezývku Le Pétomane.

Súčasnosť
---------

Najvýznamnejším flatulistom súčasnosti je Paul Oldfield známy ako Mr. Methane.
Flatulisti Terrance a Phillip sa vyskytli v animovanom seriáli South Park. Fiktívnu postavu Fartman stvoril známy zabávač Howard Stern.

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2  Garrick H.S. Brown: *Le Pétomane: The Strange Life of a "Fartiste"*
3. ↑  COLLINSON, Francis M.. *The bagpipe: the history of a musical instrument*. [s.l.] : Routledge, 1975. ISBN 0-7100-7913-3. S. 73.
4. ↑  MEREDITH, Peter. The professional travelling players of the fifteenth century: myth or reality?. *European Medieval Drama* (Brepols Publishers), 1998, Volume 2, s. 21 – 34. Dostupné online [PDF, cit. 2013-09-11]. ISSN 1287-7484. DOI: 10.1484/J.EMD.2.300900. (po anglicky)
5. ↑  Nihon Kokugo Daijiten (日本国語大辞典). *屁放男*. [s.l.] : Shogakukan.
6. ↑  IMDb: *Mr. Methane*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Flatualist na anglickej Wikipédii.*
QAPF diagram.
**Diagram QAPF** je dvojica ternárnych diagramov (s vrcholmi QAP a FAP) spojených na AP línii, ktorá slúži na klasifikáciu vyvretých hornín podľa minerálneho zloženia. Skratka QAPF je zložená z angl. názvov minerálov umiestnených vo vrcholoch trojuholníkov: **Q**uartz (kremeň), **A**lkali feldspar (alkalický živec), **P**lagioclase (plagioklas) a **F**oide (foid – zástupca živcov). Tieto minerály sú použité pri klasifikácii.

Nutná podmienka na použitie diagramu QAPF je možnosť identifikácie jednotlivých minerálnych zŕn v hornine. Toto dobre spĺňajú intruzívne horniny, nakoľko sú dobre vykryštalizované. Dá sa však použiť aj na klasifikáciu extruzívnych hornín, nie však na klasifikáciu vulkanoklastík a sopečných skiel. Vtedy sa používa iný diagram – TAS, ktorý je založený na chemickej kompozícii horniny. Diagram QAPF sa vôbec nedá použiť na klasifikáciu ultrabázických hornín (s obsahom mafických minerálov viac ako 90 %). Vtedy sa používajú ternárne diagramy s inými minerálmi, definovanými vo vrcholoch trojuholníka.

QAPF diagram bol vytvorený Medzinárodnou úniou geologických vied (IUGS), konkrétne jej subkomisiou pre klasifikáciu vyvretých hornín pod vedením A. Streckeisena na konferencii v Montreale v auguste 1972 (vydaný roku 1976). Geológmi celého sveta je diagram akceptovaný ako klasifikačná pomôcka pre vyvreté horniny.

Referencie
----------

1. ↑  Streckeisen, A. 1976: *To each plutonic rock its proper name.* Earth-Science Reviews, 12, 1, s. 1 - 33

Pozri aj
--------

* TAS diagram

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **QAPF diagramy**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Masová kultúra** je typický produkt masovej spoločnosti vyznačujúci sa organizovaným spotrebným priemyslom a široko rozvetvenou sieťou masmédií.
Znakmi masovej kultúry majú byť podľa poľskej sociologičky Antoniny Kłoskowskej kvantita na úkor kvality, štandardizácia, masový príjemca, komercializácia, uniformita a najmä chápanie diela ako predajného tovaru.[1] Podľa A. Plecnera ide o *súhrn produktov a druhov zábavy, ktoré sa rozširujú alebo vyrábajú prostriedkami masovej komunikácie a produkcie, predávajú sa ako tovar a sú určené na spotrebu masovým publikom*.[2] Na pojem masovej kultúry nadväzuje pojem populárna kultúra, ale nie je synonymný.

Masová kultúra podľa U. Eca
---------------------------

Podľa Umberta Eca je masová kultúra antikultúra. Vzniká v dobe, keď účasť más na živote pospolitosti sa stáva stále zrejmejším javom historického kontextu, preto nie je prechodnou a obmedzenou úchylkou, ale stáva sa dokladom neodčiniteľného úpadku, o ktorom kulturne založený človek (pozostatok prehistórie, tvor na vyhynutie) nemôže podať svedectvo ináč ako v polohe úplnej skepsy a apokalypsy.

Referencie
----------

1. ↑  GAŽOVÁ, V. 2009. Acta Culturologica, zväzok 17, Úvod do kulturológie. Bratislava : Filozofická Fakulta. Univerzita Komenského, 2009. 108 s. ISBN 80-7121-315-2, s. 87
2. ↑  PLECNER, A. 2012. Aktuálne témy v kritike masovej a populárnej kultúry. In: *Zborník z konferencie* „*Kultúra v premenách globalizácie*"
 1. vyd. Nitra: Katedra kulturológie, Filozofická fakulta Univerzity 
Konštantína Filozofa v Nitre, 2012. s. 295-311, ISBN 978-80-558-0093-6

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Guarani** alebo **guaraní** (šp. *guaraní*, množné číslo *guaraníes*) je zákonné platidlo juhoamerického štátu Paraguaj. Jeho ISO 4217 kód je **PYG**. 

Čiastkovou jednotkou (1/100) je céntimo, pre jeho nízku hodnotu sa však žiadne mince v hodnotách céntimo nepoužívajú. Paraguajská mena nesie svoje meno po miestnom indiánskom kmeni a jazyku guaraní.

Guarani oficiálne vzniklo 5. októbra 1943, kedy nahradilo dovtedy používané paraguajské peso (názov *peso* má dodnes niekoľko mien krajín, ktoré bývali španielskymi kolóniami). Výmenný kurz bol vtedy *100 pesos = 1 guaraní*. V praxi sa do obehu dostal až v roku 1944. V súčasnosti panuje v krajine vysoká inflácia a paraguajská mena patrí celosvetovo medzi meny s najnižšou hodnotou.

Mince a bankovky
----------------

* Súčasné mince v obehu majú hodnoty **50, 100, 500, 1000** guaraní.
* Platné paraguajské bankovky: **1000, 5000, 10 000, 20 000, 50 000** a **100 000** guaraní.

Externé odkazy
--------------

* Centrálna banka Paraguaja (po španielsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paraguayský guaraní na českej Wikipédii.*
**Asklépiades** alebo **Asklépiadés** (starogr. *Ἀσκληπιάδης* – *Asklépiades*, iný prepis: *Asklépiadés*) bol v roku 24 pred Kr. olympijský víťaz v behu na jedno stadion.

Asklépiada zo Sidónu korunovali na 189. olympijských hrách olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii bol tento beh najstaršou súťažnou disciplínou, zavedenou už na počiatku hier, podľa tradície v roku 776 pred Kr. a na hrách zostal aj po zavedení ďalších súťažných disciplín hlavným pretekom, menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 377.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ľad** je pevné skupenstvo vody kryštalizujúce v hexagonálnej sústave, čiže zamrznutá voda.

Za normálneho atmosférického tlaku sa ľad vytvorený z destilovanej vody topí pri teplote 0 °C. Voda pri tuhnutí zväčšuje svoj objem, hustota ľadu je preto menšia než hustota vody a ľad pláva na povrchu vody.

Podľa Medzinárodnej mineralogickej asociácie je ľad, na rozdiel od vody minerálny druh. Je to nerast mäkký a tepelne nestály. Presnejšie podľa Strunzovej klasifikácie je za minerál považovaná jedna modifikácia ľadu. Ľad je totiž polymorfný minerál. Bola dokázaná existencia 6 modifikácií (niekedy sa uvádza až 10), väčšinou ide o formy vyskytujúce sa pri vysokých tlakoch. Klasifikovaný je iba ľad 1, pretože sa ako jediný vyskytuje v prírode. V prírodnom ľade nemajú atómy vodíka pevnú pozíciu – sú teda v podstate neusporiadané. Na odpovedajúcom mieste kryštalografickej mriežky je umiestnený atóm kyslíka. Atómy vodíka (protóny) nemajú usporiadanú polohu (ani konštantnú neusporiadanú ale ju menia.) Vo všeobecnosti platí, že pojem molekula stráca zmysel ak je zabudovaná do kryštalickej mriežky. V prípade ľadu však v podstate stále môžeme hovoriť o molekule vody zabudovanej do kryštalickej mriežky.

Fázový diagram vody
**Významné termodynamické charakteristiky**

* Trojný bod:

T = 273,16 K (0,01 °C)
p = 600 Pa
* Kritický bod:

T = 647,15 K (374 °C)
p = 22 MPa
**Formy ľadu sú:**

* sneh
* krúpy (ľadovec)
* inovať (srieň)
* kryha (ľad)
* námraza

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

CommonsWikislovníkWikicitáty
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ľad**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Ľad****
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Ľad**

Externé odkazy
--------------

* Ľad na www.mindat.org
Súradnice: 53°51′00″S 11°59′00″V﻿ / ﻿53,85°S 11,983333°V﻿ / 53.85; 11.983333

**Bützow** je malé mesto v okrese Rostock v nemeckej spolkovej krajine Meklenbursko-Predpomoransko. K 31. decembru 2015 tu žilo 7 848 obyvateľov.

Názov
-----

Názov je slovanského pôvodu, prvé pomenovanie z roku 1171 znelo *Butissowe* alebo *Butessowe*, čo je odvodené od polabského mená *Bytiš* alebo *Budiš*.

Dejiny
------

Bützow bol založený v roku 1171. V roku 1236 získal mestské práva. Roku 1556 bol postavený nový zámok, kde v rokoch 1760 – 1789 sídlila pobočka Universität Rostock. V roku 1850 bola postavená železnica do Rostocku, Schwerinu a Güstrowa. V rokoch 1815 – 1918 patrilo k vojvodstvu Mecklenburg-Schwerin.

6. mája 2015 mesto zasiahlo tornádo, ktoré zničilo rad budov, vrátane miestnej nemocnice.

Prírodné pomery
---------------

Mesto leží medzi riekou Varnava a jazerom *Bützower See* pri ústí rieky Nebel. Nachádza sa 30 km južne od Rostocku, 15 km západne od mesta Güstrow a 35 km východne od Wismaru.

Obyvateľstvo
------------

| Rok | 1890 | 1910 | 1989 | 2000 | 2006 | 2009 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Obyvateľstvo** | 5323 | 5874 | 10650 | 8772 | 7906 | 7732 | 7635 |

Hospodárstvo a doprava
----------------------

Je tu nemocnica a najväčšia väznica Meklenburska-Predného Pomoranska.

Blízko mesta prechádza diaľnica A19 a A20. Nachádza sa tu železničná stanica, prechádzajú tu dve železničné trate (Hamburg - Schwerin - Bad Kleinen - *Bützow* - Rostock) a (*Bützow* - Güstrow - Neubrandenburg - Pasewalk - Štetín).

Školstvo, kultúra a šport
-------------------------

V meste je 12 jaslí a materských škôl, dve základné školy, gymnázium a ďalšie stredné školy. Funguje tu mestská knižnica a galéria *Alte Molkerei*. Na šport slúžia športové haly, ihriská, tenisové kurty a Kanuclub na jazere.

Pamätihodnosti
--------------

* Zámok Bützow pochádza z 13. storočia, v 16. storočí prešiel renesančnou prestavbou
* Kostol Panny Márie, svätého Jána a svätej Alžbety
* Radnica v rokoch 1848 – 1850 prešla novogotickou prestavbou. Pred budovou od roku 1981 stojí fontána od Waltera Preika.
* Krivý dom (*Krummes Haus*), kde sídli miestne múzeum a mestská knižnica
* Bronzová plastika *Der Gefesselte* od Siegfrieda Kreppa

Partnerské mestá
----------------

* Eckernförde, Nemecko
* Sillamäe, Estónsko
* Straelen, Nemecko

Referencie
----------

1. ↑  Ernst Eichler, Werner Mühlner, Die Namen der Städte in Mecklenburg-Vorpommern, Rostock, 2002, s. 51.
2. ↑   *Tornado as violent storms batter northern Germany* [online]. BBC News Online, 2015-5-6. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bützow**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Orte in MV: Bützow

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bützow na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°51′41″S 13°51′38″V﻿ / ﻿48,86139°S 13,86056°V﻿ / 48.86139; 13.86056

Stanica Černý Kříž
**Černý Kříž** (nem. *Schwarzes Kreutz*) je základná sídelná jednotka obce Stožec a železničná stanica. Nachádza sa v údolí Studenej Vltavy v nadmorskej výške 745 m.

Dejiny
------

Do roku 1910 v mieste dnešnej osady stála hájovňa, ktorú niekoľko generácií obhospodarovala rodina Paleczkovcov. V roku 1910 tu výstavbou železničnej trate vznikol železničný uzol. Názov Černý Kříž získala stanica v roku 1924 (do tej doby sa nazývala *U černého kříže*). V tridsiatych rokoch 20. storočia tu žilo tridsať ľudí.

Železničná stanica
------------------

Stanica Černý Kříž leží na km 61,9 železničnej trate České Budějovice - Volary/Nové Údolí. Je z troch strán obklopená lesom, má dve dopravné a dve manipulačná koľaje. Staničná budova bola postavená podľa projektu z roku 1892 používaného pri stavbe miestnych železníc po celých Čechách (rovnaký projekt bol použitý pre stavbu stanice napr. v Volaroch, Lenore, Prachaticiach či Volyni). Bývala tu vodáreň a drevené skladisko, zachovaná zostala iba rampa.

Turistické zaujímavosti
-----------------------

* Medvědí stezka

Referencie
----------

1. ↑  KOZÁK, Roman. *Zmizelé Čechy - Volarsko*. Praha : Paseka, 2006. ISBN 80-7185-748-3. Kapitola Okolí Volar, s. 49.
2. ↑  KOZÁK, Roman. *Šumava: příroda, historie, život*. Praha : Baset, 2003. ISBN 80-7340-021-9. Kapitola Šumavské lokálky, s. 695-706.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Černý Kříž na českej Wikipédii.*
**Benedikt Sőlőši** (staršie: *Benedikt Szőllősi*; \* 21. marec 1609, Rybník – † 10. december alebo 15. december 1656, Kláštor pod Znievom) bol slovenský básnik a zostavovateľ.

Životopis
---------

Benedikt Szöllösi (Rybnícky) sa narodil v Rybníku v zemianskej rodine. Priezvisko Szöllösi je odvodené od rodnej obce, teda podľa maďarského názvu Rybníka Szöllös. V rokoch 1623 – 1630 študoval u Jezuitov v Trnave, v roku 1630 vstúpil do jezuitskej rehole. V štúdiu pokračoval v rokoch 1634 – 1636 na univerzite vo Viedni, kde študoval logiku, fyziku a metafyziku, v rokoch 1638 – 1639 študoval v Trnave kazuistiku a morálnu teológiu a v roku 1639 bol vysvätený za kňaza. Ako kňaz, misionár a učiteľ pôsobil na viacerých miestach Slovenska (Trnava, Užhorod, Košice, Kláštor pod Znievom, Spišská Kapitula), ale i v Maďarsku (Sendrov). 

Roku 1654 sa dostal do Spišskej Kapituly za apoštolského misionára k županovi Štefanovi Čákimu (\* 1603 – † 1662). Tu sa stretáva so svojím starším spolužiakom Jurajom Soosom, trnavským rodákom, ktorý sa stáva jeho dobrodincom. Soos bol známy slovenský národovec a v šírení slovenského národovectva veľkodušne Szöllösiho podporoval, preto mu tento venoval celý trojstránkový latinský predhovor.

Posledné roky života Benedikta Szöllösiho trápila choroba. Utiahnutý v Kláštore pod Znievom zomrel 10. decembra 1656 v pomerne mladom veku. Benedikt Szöllösi sa vždy hlásil za Slováka a tak je zapísaný aj vo všetkých matrikách a zoznamoch. Okrem svojho materinského jazyka hovoril po latinsky, maďarsky a čiastočne nemecky.

Tvorba
------

V roku 1655 zostavil a anonymne vydal prvý slovenský tlačený katolícky kancionál *Cantus catholici*, ktorý predstavoval spevník cirkvou aprobovaných piesní v reči ľudu. V predslove k spevníku vysvetľuje autor pôvod náboženského spevu, vyzdvihuje zbožnosť a spevavosť svojho národa a pripomína misionársku činnosť Cyrila a Metoda medzi Slovanmi a právo nimi pokrstených národov používať domáci jazyk v liturgii. Táto myšlienka sa neskôr stala súčasťou mýtu o kontinuite cyrilometodskej tradície na Slovensku. Spevník samotný tvorí 290 piesní s notami, pričom nosnými piesňami sú piesne slovenského a najmä českého pôvodu. Sú tu piesne vianočné, veľkonočné, mariánske, ale tiež poučné a zaoberajúce sa témou svetskej márnosti a pominuteľnosti ľudského života, no až na jednu výnimku sa tu vôbec nenachádzajú piesne k svätým.

Dielo
-----

* 1655 – *Písne katholické latinské i slovenské, nové i starodávné (Cantus catholici)*, prvý slovenský tlačený katolícky kancionál

Referencie
----------

1. ↑  SŐLŐŠI, Benedikt. In:  *Slovenský biografický slovník V R – Š*. Martin : Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7. S. 313.
2. ↑  TRUBÍNI, Ľuboš. *Benedikt Szöllösi* [online]. Portál Žitava, [cit. 2018-09-13]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0003 7041 2353
* LCCN: no2012050662
* NK ČR: jo2013758113
* VIAF: 237056628
* WorldCat: lccn-no2012050662
Súradnice: 49°09′14″S 19°27′53″V﻿ / ﻿49,153917°S 19,464683°V﻿ / 49.153917; 19.464683

**Annina dolina** (staršie nazývaná aj *Dolina Liptovskej Anny* a *Svätoanenská dolina*) je dolina v Chočských vrchoch.

Ide o krátku (3 km), ale strmú krasovú dolinu vo východnej časti Chočských vrchoch, v podcelku Prosečné, medzi hrebeňom Pravnáč (1 206,1 m n. m.) – Heliaš (1 186 m n. m.) na západe a masívom Lomného (1 277,8 m n. m.) a Čerenovej (1 220,8 m n. m.) na východe. Tiahne sa od sedla Rovné (1 035 m n. m.) viac-menej severojužným smerom a do Liptovskej kotliny vyúsťuje nad obcou Liptovská Anna. Úbočia doliny sú husto zalesnené a najmä v strednej časti bralnaté a úšustovité. Na rozdiel od susedných dolín siaha len po hlavný hrebeň pohoria a neprerezáva sa na severnú stranu. Horná časť doliny je suchá, dolnou časťou preteká Annin potok. 

Dolinou vedie neznačkovaný chodník do sedla Rovné, kadiaľ prechádza zeleno-značkovaná turistická trasa z Liptovskej Anny cez Pravnáč a Heliaš ďalej na Lomné a Prosečné.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Méstor** alebo **Méstór** (starogr. *Μήστωρ* – *Méstor*/iný prepis *Méstór*) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama.

Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Méstor patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami. Podľa Apollodora z Atén Méstora usmrtil v trójskej vojne achájsky hrdina Achileus. U Homéra jeho meno zaznie len v dvadsiatom štvrtom speve Iliady, keď Priamos smúti za synom Hektorom. Priamos potom, ako niektorým svojim nepodareným synom vyriekne ostré slová, že by ich radšej videl na Hektorovom mieste, Méstora za svoje zásluhy pochváli.

V antickom diele *Dictys Cretensis* (*Kréťan Diktis*) je Méstor po dobytí Tróje vzatý do zajatia surovým achájskym bojovníkom Neoptolemom z ostrova Skiros.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,12,5.
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* 90.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 390.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 342.
5. ↑  Apollodoros, *Epitome*, 4,3,32.
6. ↑  Homér, *Iliada*, 24,247-257.
7. ↑  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis, Posthomerica*, 6,9.
**Nils Adolf Erik Nordenskiöld** (\* 18. november 1832, Helsinki, Fínsko – † 12. august 1901, Dalbyö, Švédsko) bol fínsko-švédsky botanik, geológ, mineralóg, kartograf a cestovateľ. 

Pochádzal zo švédsko-fínskeho šľachtického rodu. Narodil sa na území dnešného Fínska, ktoré bolo v tej dobe súčasťou Ruskej ríše, a pre svoje politické aktivity musel odísť do politického exilu do Švédska, kde sa stal aj poslancom parlamentu. V rokoch 1878 – 1879 viedol známu expedíciu Vega, počas ktorej ako prvý zdolal Severovýchodnú cestu a došlo tak k historicky prvému oboplávaniu eurázijského kontinentu. More Laptevovcov bolo pôvodne nazývané jeho menom, Nordenskiöldovo more (море Норденшельда).

Externé odkazy
--------------

* Heslo v encyklopédii Britannica (po anglicky)
* Heslo v Nationalencyklopedin (po švédsky)
* Heslo v Svenskt Biografiskt Lexikon (po švédsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Adolf Erik Nordenskjöld na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12112136k
* GND: 118588613
* ISNI: 0000 0001 2142 9883
* LCCN: n80160192
* NK ČR: js20050606006
* VIAF: 89262581
* WorldCat: lccn-n80160192
**Pyraichmes** alebo **Pyraichmés** (starogr. *Πυραίχμης* – *Pyraichmes/iný prepis:Pyraichmés*) je v gréckej mytológii syn riečneho boha Axia. Bol vodca Paionov v trójskej vojne.

Pyraichmes bol spolu s Asteropaiom vodcom Paionov bojujúcich v trójskej vojne na strane Trójanov. V druhom speve Iliady, v tzv. katalógu lodí, epický básnik Homér o Pyraichmenovi zaznamenal: „*Paionských lukostrelcov zas Pýraichmés zďaleka viedol, od mesta Amydón, kde široký Axios prúdi, od Axia, z plynúcich riek najnádhernejšej na svete.*"

Pyraichmes v Iliade zohráva menšiu úlohu v porovnaní so svojim slávnejším rodákom Asteropaiom. Do bojov sa zapojil až v deviatom roku vojny. Na rozdiel od Asteropaia, Homér neuvádza jeho rodokmeň. (v diele *Dictys Cretensis* sa uvádza, že jeho otec bol Axios.) Pyraichmes sa v trójskej vojne stáva obeťou achájskeho hrdinu Patrokla. Keď urazený Achilles odmietol bojovať, jeho priateľ Patroklos si od neho požičal zbroj, aby Trójanov, ktorí už nebezpečne ohrozovali achájske lode oklamal. Trójania sa následne v domnienke, že sa proti nim ženie sám Achilles dali na útek. Rozohnený Patroklos hodil oštep priamo do stredu nepriateľa, kde sa nachádzalo najviac vojakov a jeho oštep smrteľne zranil Pyraichma, ktorý zaúpel bôľom a klesol na prašnú zem.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis,* 2, 35.
2. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2, 848.
3. 1 2  Apollodoros, *Kronika, Epitome*, E,3,34.
4. 1 2  Homér, *Iliada*, 16, 287-292.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 358.
**Anna Kozáková** (rod. **Krpčiarová**; \* 2. január 1943, Ábelová – † 24. december 2000, Dolný Kubín) bola slovenská dramaturgička, režisérka (ochotníčka), pedagogička.

Životopis
---------

V roku 1958 študovala na strednej škole vo Zvolene, 1964 – 1945 externe na Vysokej škole pedagogickej v Trnave a 1965 – 1969 v Banskej Bystrici, kde 1973 – 1975 absolvovala postgraduálne štúdium, neskôr ukončila aj štvorročný režisérsky kurz pre deti a dospelých v Osvetovom ústave v Bratislave. Učiteľka na ZŠ v Cerove, riaditeľka v Zliechove, od roku 1971 dramaturgička a režisérka ochotníckeho súboru Lúč v Martine, ktorý založila. So súborom absolvovala krajské a celoslovenské prehliadky, na ktorých získala viacero ocenení. Za plnenie programu aktivity záujmovej činnosti bola ocenená viacerými cenami.

Literatúra
----------

* KOZÁKOVÁ, Anna. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 130.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 153950
* VIAF: 1261156565744823500006
**Ján Mudroch** (\* 28. marec 1909, Sotina – † 4. február 1968, Bratislava) bol slovenský maliar a vysokoškolský pedagóg. 

Štúdim: Gustáv Mallý - súkromne (Bratislava), Arnošt Hofbauer (Praha), 1931–1937 Akadémia výtvarných umení v Prahe - prof. Jakub Obrovský a Willi Nowak. 

V rokoch 1950 – 1952 bol prvým rektorom Vysokej školy výtvarného umenia v Bratislave; spoluzakladateľ Skupiny 29. augusta. Podieľal sa na vydávaní odborných časopisov a surrealistických zborníkov (Sen a skutočnosť). Venoval sa hlavne figurálnej maľbe a zátišiu, využíval metafory a symboly. Vrcholné diela pochádzajú z vojnového obdobia (*Katastrofa*, *Nešťastie*); po 2. svetovej vojne sa priklonil k poetickému realizmu (*Matka s dieťaťom na chrbte*, *Materstvo*).

V roku 1963 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1968 národný umelec in memoriam.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Ján Mudroch**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Mudroch**

Externé odkazy
--------------

* Diela autora v zbierkach slovenských galérií
* Biografia

Autoritné údaje: * abART: 2727
* GND: 131589997
* ISNI: 0000 0001 1470 1463
* LCCN: no2006059707
* NK ČR: ola2003193923
* SNK: 165792
* VIAF: 30674717
* Web umenia: 6948
* WorldCat: lccn-no2006059707
Einsteinova veža v Postupime
**Expresionizmu** sa v architektúre presadil iba v Nemecku a to len v 20. rokoch 20. storočia, dá sa povedať, že v architektúre boli priekopníkmi v používaní kombinácií skla, kovov a betónu. 

Expresionizmus možno považovať skôr za *stav ducha*, s tým, že budova môže vyjadriť konkrétnu ideu bez toho, aby sa držala zaužívaných stavebných a architektonických princípov. Expresionizmus znamená výraz, nepokoj, nestabilnosť a prejavil sa po 1. svetovej vojne ako východisko modernej architektúry.

Hans Poelzig ako prvý spojil starú vodárenskú vežu s galériou v Poznani roku 1911. Experimentovať sa začalo aj v Nemecku, často išlo o nezrealizovateľné stavby, ako napríklad sklenené mrakodrapy od *Miesa van der Roheho*. Veľkými projektami boli priemyselné haly, ktorým sa pridávalo na dramatickosti formy. A aj napriek nezvyčajným tvarom vo svojej najčistejšej forme, expresionizmu nehľadal žiadne zdôvodnenie idey architekta, ktorá určovala budove tvar. Poskytoval v tom čase obrovský priestor na experimentovanie z formami a tvarmi aké sa dovtedy na svetovej architektonickej scéne neobjavili.

Vyvrcholením expresionizmu bola Einsteinova veža v Postupime (1917 – 1921) od Ericha Mendelsohna, kde hľadal vzťah nových funkcií a foriem prostredníctvom plynúcich skulpturálnych foriem. 

Hoci mnohí expresionisti sa neskôr prihlásili k funkcionalizmu alebo racionalizmu, expresionistické formy ich neprestali zaujímať ani neskôr. Dôkazom toho je budova opery v Sydney od dánskeho architekta Jørna Utzona, ktorá spája funkciu a kontext do mimoriadnej silnej série foriem. Pomocou výrazových možností betónových škrupín vytvoril nezabudnuteľnú formu prinášajúc do usadlého mesta život.

* Erich Mendelsohn, 1917 – 1921; Einsteinova veža, Nemecko
* Hans Poelzig, 1911; vodárenská veža s galériou, Poznaň
* Fritz Hoger, 1920 – 1923; Olympijský park, Mníchov
* Peter Behrens, 1920 – 1925; Chilehaus, Hamburg
* Eliel Saarinen, 1958 – 1962; Terminál TWA (Medzinárodné letisko Johna F. Kennedyho), New York
* Giovanni Michelucci, 1960 – 1963; San Giovanni Battista, Florencia
* Bruno Taut, 1914; Farbiarne Hoechst, Frankfurt

| * z
* d
* u
Moderná architektúra |
| --- |
| Revivalizmus | 
* Klasicizmus
* Empír
* Romantizmus
* Neogotika
* Neorenesancia
* Neorománska architektúra
* Neoklasicizmus

 |
| Organická architektúra | 
* Secesia
* Prériový štýl
* Expresionizmus

 |
| Modernizmus | 
* Chicagska škola
* Nová vecnosť
* Internacionálny štýl
	+ De Stijl
	+ Bauhaus
* Racionalizmus
* Streamline Moderna
* Funkcionalizmus
* Konštruktivizmus
* Brutalizmus
* Neomoderna

 |
| Postmodernizmus | 
* Regionalizmus
* Neoracionalizmus

 |
| High-tech | 
* Inžinierska architektúra
* Futurizmus
* Art Deco
* Technologická moderna
* Metabolizmus
* Googie

 |
| Nové štýly | 
* Dekonštruktivizmus
* Blobitektúra
* Metaracionalizmus
* Virtuálna architektúra

 |
| Ostatné | 
* Urbanistická architektúra
* Arts and Crafts
* Ekologická architektúra

 |
| **Príbuzné články** |
Súradnice: 62°17′43″S 6°30′58″Z﻿ / ﻿62,29528°S 6,51611°Z﻿ / 62.29528; -6.51611

**Hvannasund** (dánsky: Kvannesund, starší názov Quannesund) je dedina na Faerských ostrovoch, čo je autonómna oblasť v Dánsku.

Poloha
------

Hvannasund sa nachádza na západnom pobreží ostrova Viðoy. Súsedí s dedinou Norðdepil, ktorá je na ostrove Borðoy. Dediny sú vzájomne prepojené pomocou priehrady. Severne od Hvannasundu ležia veľký popraskané skaly majúce názov Skrudhettan. Stará legenda hovorí, že skaly sa rozpadli vo chvíli, keď sa Ježiš narodil.

Zaujímavosti
------------

Dňa 26. mája 2008 zasiahlo osadu mini-tsunami. Katastrofa sa však obišla bez zranení či stratách na životoch.

Dňa 3. septembra 2008, mestská rada vyhlásila, že sa bude konať referendum o zlúčení osady Hvannasund s mestom Klaksvík. Referendum sa konalo 17. septembra. Z celkového počtu 321 oprávnených, 278 hlasovalo. Výsledkom bolo 68 za, 208 proti a 2 hlasovacie lístky boli prázdne, a tak bolo spojenie odmietnuté.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hvannasund**

Externé odkazy
--------------

Oficiálna stránky mesta

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hvannasund na anglickej Wikipédii.*
Prof. RNDr. **Valter Šeda** DrSc. (\* 11. apríl 1931, Sereď – † 21. november 2002) bol slovenský matematik a profesor na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Zaoberal sa predovšetkým obyčajnými diferenciálnymi rovnicami, je tiež známy ako autor skrípt ku komplexnej analýze.

Život
-----

Profesor Valter Šeda sa narodil v roku 1931 v Seredi. Študoval na gymnáziu v Kežmarku, kde v roku 1949 aj zmaturoval. Po maturite študoval matematiku na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, štúdium dokončil v roku 1953, vzápätí pôsobil ako ašpirant pod vedením Jura Hronca a Otakara Borůvku. V roku 1964 sa stal docentom, v roku 1982 profesorom, ako aj doktorom vied. Zomrel v roku 2002.

Vybrané publikácie
------------------

* M. Greguš, M. Švec a V. Šeda: *Obyčajné diferenciálne rovnice.* Alfa, 1985.
* V. Šeda: *Komplexná Analýza.* Univerzita Komenského, 1987.

Referencie
----------

1. ↑  Gera, Milan; Haščák, Alexander: Sixty years of Professor Valter Šeda. Czechoslovak Mathematical Journal, roč. 42 (1992), č. 1, s. 175-179

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2002113560
* VIAF: 84517327
**Jozef Sýkora** (\* 13. máj 1916, Matejovce  –  † 18. december 1990, Banská Bystrica) bol slovenský knihovník, pedagóg a hudobník.

Životopis
---------

Profesor slovenčiny a nemčiny na Učiteľskej akadémii a na dievčenskom gymnáziu v Banskej Bystrici (1947-1950). Dramaturg a umelecký vedúci Mestského divadelného združenia v Banskej Bystrici (1949-1950, 1952-1953), huslista Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici. V roku 1950-1955 vedúci obchodno-administratívneho oddelenia Smrečina n.p. Banská Bystrica. Od 15. apríla 1955-31. decembra 1976 vedúci oddelenia teórie a metodiky a zástupca riaditeľa Krajskej ľudovej, neskôr Štátnej vedeckej knižnice v Banskej Bystrici.

Venoval sa metodickej práci v knihovníctve a vzdelávaniu knihovníkov, externý učiteľ konzultačného strediska bratislavskej Strednej knihovníckej školy pri Krajskom osvetovom stredisku. Spoluautor monografie, autor metodických príručiek a odborných článkov. Spracoval históriu ŠVK v Banskej Bystrici, ktorú zanechal v rukopise. Zaslúžilý pracovník kultúry a nositeľ viacerých vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 33°03′J 71°37′Z﻿ / ﻿33,050°J 71,617°Z﻿ / -33.050; -71.617

**Valparaíso** je druhé najväčšie čilské mesto a najvýznamnejší prístav, hlavné mesto rovnomenného regiónu. Leží v strednom Čile, 120 kilometrov severozápadne od Santiaga, na pobreží Tichého oceánu. 

Názov mesta vznikol zo španielskeho výrazu pre „Rajské údolie".

Hoci hlavným mestom štátu je Santiago, Národný kongres sídli tu. V meste je napríklad najstaršia burza v Latinskej Amerike, prvý zbor dobrovoľných hasičov na celom kontinente, alebo prvá čilská verejná knižnica.

V roku 2003 potvrdil čilský kongres Valparaíso ako kultúrne centrum Čile. Od roku 2003 je jeho historické centrum zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO.  

S deviatimi univerzitami je mesto dôležitým vzdelávacím centrom. 

Dňa 12. apríla 2014 vypukol v meste veľký požiar, pri ktorom zhorelo 500 domov. Prezidentka Michelle Bacheletová vyhlásila stav katastrofy.

Osobnosti mesta
---------------

* Sergio Badilla Castillo (\* 1947), spisovateľ, básnik a esejista

Partnerské mestá
----------------

* Španielsko  Barcelona, Španielsko
* Argentína  Córdoba, Argentína
* USA  Long Beach, Kalifornia, USA
* Malajzia  Malacca, Malajzia
* Rusko  Novorossijsk, Rusko
* Španielsko  Oviedo, Španielsko
* South Korea  Pusan, Južná Kórea
* Čína  Šanghaj, Čína

Referencie
----------

1. ↑  Novinky, ČTK. *Požár zničil 500 domů v chilském přístavu Valparaíso. Vyhlášen stav katastrofy* [online]. 2014-04-13, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Valparaíso (mesto)**
**Hermann Kaufmann** (\* 11. jún 1955, Reuthe, Rakúsko) je rakúsky architekt, jeden z priekopníkov moderných drevených konštrukcií v Európe.

Životopis
---------

Narodil sa v Reuthe v Bregenzerwalde v rodine s dlhoročnou tradíciou v tesárskom remesle. V tej dobe bolo samozrejmosťou pomáhať s rodičovsým podnikom, čo mu jednak poskytlo skvelú príležitosť spoznať vlastnosti dreva a nachať sa ním fascinovať ako stavebným materiálom, ale aj osvojiť si spôsob technického myslenia. Rozhodnutie študovať architektúru ovplyvnil jeho strýko Leopold Kaufmann, priekopník drevených stavieb a protagonista architektonického rozvoja v kraji Vorarlberg. Hermann Kaufmann absolvoval štúdium na Technickej univerzite v Innsbrucku a na Technickej univerzite vo Viedni, pod vedením profesora Ernsta Hiesmayra. Po dvoch rokoch praxi, v roku 1983, založil svoju vlastnú architektonickú kanceláriu s Christianom Lenzom a Elmarom Gmeinerom v Schwarzach. Od roku 1986 do roku 1993 viedli ateliér v spolupráci s ďalším členom Helmutom Dietrichom a od roku 1999 vedie nový ateliér.

Jeho architektonický prejav je ovplyvnený ideami klasickej moderny a snahou nájsť riešenie pre udržateľnosť budov a ich prevedenie pomocou moderných drevených konštrukcií. Početné haly tesárskych podnikov a ďalších firiem sú dôkazom jeho cieľavedomého designu a architektonickej prepracovanosti drevených konštrukcií. Okrem množstva projektov rodinných domov je zoznam doplnený o koncepty šetrnej obnovy starých budov v dedinskej štruktúre, ktoré svedčia o jeho cite pre manipuláciu s existujúcim architektonickým dedičstvom a ohľaduplnosti voči krajine. Navrhol tiež mnoho budov na bývanie, verejných budov a školských zariadení, zariadení na voľnočasové aktivity, priemyselné objekty... Samozrejme aj tu bolo neodmysliteľnou súčasťou konceptu použitie drevenej koštrukcie ale aj vyriešenie otázky energetickej úspornosti. Jeho tvorba odzrkadluje prechod od klasickej techniky konštruovania drevených, rastrovo načlenených koštrukcií k tvorivému uvoľneniu plochej monolitickej nosnej konštrukcie z nových stavebných drevených materiálov.

Kaufmannovo obecné centrum v Ludesch vo Vorarlbergu, dokončené v roku 2006, dostalo najvyššie medzinárodné vyznamenanie za biologický a energetický koncept.

Svoju pedagogickú činnosť začal ako hosťujúci pedagóg na Lichtenštajnskej škole strojárenstva a ako hosťujúci profesor na Technickej univerzite v Grazi a Univerzite Ljubljana, Slovinsko. Od roku 2002 pôsobí ako profesor architektúry so špecializáciou na drevené konštrukcie na mníchovskej technickej univerzite.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Autoritné údaje: * BnF: 14633946w
* GND: 123468892
* ISNI: 0000 0000 7844 1982
* LCCN: nr2003012274
* NK ČR: ntk2018990417
* ULAN: 500085427
* VIAF: 27979744
* WorldCat: lccn-nr2003012274
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny
**Hermann Emil Fischer** (\* 9. október 1852, Euskirchen, Nemecko – † 15. júl 1919, Berlín, Nemecko) bol nemecký biochemik. V roku 1902 získal Nobelovu cenu za chémiu ako uznanie za výnimočné služby ktoré poskytol svojou prácou na syntéze cukrov a purínov.

Životopis
---------

Narodil sa v Euskirchene pri Kolíne ako syn obchodníka. Po ukončení štúdia si predsavzal, že bude študovať prírodné vedy, ale jeho otec ho prinútil pracovať v rodinnom podniku až kým nezistil, že jeho syn je nevhodný pre toto povolanie.

Fischer potom začal navštevovať Univerzitu v Bonne v roku 1872, v tom roku však prestúpil na Univerzitu v Štrasburgu. Svoj doktorát získal za štúdium ftalínov. V 1875 nasledoval jedného zo svojich učiteľov na Univerzitu v Mníchove a stal sa tam profesorom chémie. V roku 1881 sa stal profesorom na Univerzite v Erlangene. V roku 1888 mu bolo ponúknuté miesto profesora chémie na Univerzite vo Würzburgu, kde zostal až do roku 1892, kedy mu bolo ponúknuté miesto predsedu katedry chémie na Univerzite v Berlíne po A. W. Hofmannovi. Tu pôsobil až do svojej smrti v roku 1919.

Fischer je známy svojou prácou o cukroch a iných významných organických syntézach glukózy a purínu.

Jeho meno stále nachádzame v mnohých chemických reakciách a pojmoch:

* Fischerova syntéza indolov
* Fischerova projekcia
* Fischerova syntéza oxazolu
* Fischerova syntéza peptidov
* Fischerova reakcia fenyldrazínu a oxazónu
* Fischerova redukcia
* Fischer-Speierova esterifikácia

Ocenenie Nemeckej chemickej spoločnosti je pomenovaná na jeho pamiatku.

Referencie
----------

* E. Fischer, Ber. Dtsch. Chem. Ges. 1890, 23, 799 ± 805.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hermann Emil Fischer**

  


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu |
| --- |
| 
* Jacobus van ’t Hoff (1901)
* Hermann E. Fischer (1902)
* Svante A. Arrhenius (1903)
* William Ramsay (1904)
* Johann F. W. A. R. von Baeyer (1905)
* Ferdinand F. H. Moissan (1906)
* Eduard Buchner (1907)
* Ernest Rutherford (1908)
* Friedrich W. Ostwald (1909)
* Otto Wallach (1910)
* Maria Curieová-Skłodowská (1911)
* François A. V. Grignard / Paul Sabatier (1912)
* Alfred Werner (1913)
* Theodore W. Richards (1914)
* Richard M. Willstätter (1915)
* Fritz Haber (1918)
* Walther H. Nernst (1920)
* Frederick Soddy (1921)
* Francis W. Aston (1922)
* Fritz Pregl (1923)
* Richard A. Zsigmondy (1925)

 |
| 
* **1901 – 1925**
* 1926 – 1950
* 1951 – 1975
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * BnF: 124651403
* GND: 118691155
* ISNI: 0000 0001 0914 0868
* LCCN: n86858871
* NK ČR: nlk20000090050
* SNK: 148469
* VIAF: 71489994
* WorldCat: lccn-n86858871
**Mary Douglasová** (\* 22. marec 1921, Sanremo – † 16. máj 2007, Londýn) bola významná anglická antropologička. Žiačka Edwarda Evansa-Pricharda. Zaraďujeme ju k symbolickej antropológii spolu s Victorom Turnerom a Cliffordom Geertzom. Zaujímala sa o komparáciu náboženstiev.

Životopis
---------

Narodila sa v Taliansku roku 1921, vyrastala však na Britských ostrovoch. Počas druhej svetovej vojny pracovala ako úradníčka britského Colonial Office. Od roku 1946 študovala pod vedením M. N. Srinivasa a Edwarda E. Evansa-Pricharda antropológiu na univerzite v Oxforde. Doktorát získala v roku 1951. Na prelome 40. a 50. rokov dvadsiateho storočia uskutočnila svoj prvý terénny výskum kmeňa Lele v Kongu. Svoju monografiu *The Lele of Kasai* (1963) charakterizovala ako "štúdiu o autorite a jej zlyhaní". Po krátkom pôsobení v Oxforde v roku 1951 do roku 1977 sa premiestnila na University College v Londýne. Počas svojho pôsobenia na UCL vydala svoju najslávnejšiu prácu *Purity and Danger: An Analysis of Concepts of Pollution and Taboo* (1966). V roku 1977 odišla do Spojených štátov, kde bola zamestnaná ako vedecká pracovníčka v Russel Sage Foundation v New Yorku, súkromnej neziskovej organizácii sponzorujúcej výuku sociálnych vied. V roku 1981 sa stala profesorkou humanitných vied na Northwestern University. V roku 1988 sa vrátila do Veľkej Británie. Zomrela v roku 2007 v Londýne.

Referencie
----------

1. ↑  Budil I. *Mýtus, jazyk a kulturní antropologie*. Praha: Triton, 2003. s. 319-320.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mary Douglas na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11900507n
* GND: 121127060
* ISNI: 0000 0001 1479 3636
* LCCN: n79018041
* NK ČR: xx0016621
* VIAF: 105514047
* WorldCat: lccn-n79018041
**Mirko Trnovský** (\* 1. október 1905, Liptovský Mikuláš - † 3. jún 1969, Banská Bystrica) bol pedagóg, kultúrny pracovník.

Rodina
------

* otec Jozef Trnovský
* matka Viera rod. Houdeková
* manželka Zora rod. Viestová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Učiteľ zemepisu a dejepisu a neskôr riaditeľ Slovenské evanjelické gymnázium v Prešove (1939–1944), v Lučenci. Prednášal poslucháčom diaľkového štúdia na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici (1953-1955), učiteľ a vedúci Katedry geografie na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici (1955-1960), učiteľ na SVŠ v Banskej Bystrici (1960-1964). Odborný spisovateľ a organizátor a propagátor turistiky. Autor vysokoškolských učebných textov zemepisu, spoluautor vlastivednej publikácie. Preložil a upravil čes. stredoškolské učebnice zemepisu. Publikačne činný.

Dielo
-----

* *Čo má každý občan vedieť o svojej republike*, Praha roku 1937 (spoluautor)
* *Regionálny zemepis kapitalistického sveta 1-2.*, Bratislava roku 1958-1959

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0081164
* SNK: 204921
* VIAF: 85835427
**Miroslav Brozman** (\* 16. október 1920 Brezno – † 22. apríl 1993 Bratislava) bol lekár-patológ, vysokoškolský pedagóg.

Jeho otec Samuel Brozman, jeho matka Irena rod. Brečková.

Životopis
---------

Navštevoval ľudovú školu v Brezne (1927-1932), študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1932-1937), na Lekárskej fak. UK v Bratislave (1940-1947), roku 1947 MUDr. 1959 doc. 1963 DrCSc. 1966 univ. prof. Absolvoval študijné cesty a pobyty v Taliansku, v býv. NDR a NSR. Sprvu odborný asistent, doc. od 1966 prof. a vedúci Katedry patologickej anatómie Lekárskej fak. UK, súčasne prednosta Ústavu patologickej anatómie, od 1988 vedúci Laboratória pre výskum histochémie a ultraštruktúrnej patológie Výskumného ústavu lekárskej bioniky v Bratislave. Zakladateľ a popredný predstaviteľ imunopatológie na Slov. kt. ovplyvnil vývoj čs. patológie a dosiahol uznanie aj v zahraničí. Zameriaval sa najmä na problematiku embólie plodovou vodou, hemokoagulácie a na otázky imunológie. Lokalizoval pomocou imunochem. metód hormóny v ľudskej adenohypofýze, zaoberal sa patológiou hepatocytu, sleziny, novými imunopatologickými metódami a i. V Ústave patolog. anatómie sa zameriaval na imunologické bazálne membrány, analýzy chorobných proc. pľúc, gastrointestinálneho traktu, obličiek, placenty a i. Popri vedeckej práci sa venoval aj pedagogickej činnosti. Autor a spoluautor publikácií, 
vysokošk. učebníc a skrípt, početných štúdií, kt. uverejňoval v domácich i zahraničných čsp. a zborníkoch. Roku 1944 účastník SNP. Člen a funkcionár viacerých spolkov a spoločností..

Ocenenie
--------

* Roku 1947 vyznamenaný Radom SNP, 1958 Cenou Čs. lekárskej spoločnosti J.E. Purkyňu, 1963 Škorpilovou cenou a i.

Dielo
-----

* Trombolické a embolické procesy pri embólii plodovou vodou, Bratislava roku 1963
* Základy všeobecnej patologickej anatómie, Bratislava roku 1953 (spoluautor)
* Príručka patologickej histológie, Martin roku 1957 (spoluautor)
* Základy onkológie, Bratislava roku 1957
* Úvod do histopatológie, Martin roku 1968 (s B. Ondrušom)

Literatúra
----------

* BROZMAN, Miroslav. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 572 – 573.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5564 8550
* LCCN: n88141702
* NK ČR: jn20000601039
* SNK: 163149
* VIAF: 26156930
* WorldCat: lccn-n88141702