recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Turecká mierová rada** (*turecky: Yurtta Sulh Konseyi*) bol výkonný orgán vytvorený 15. júla 2016 skupinou armádnych úradníkov v rámci tureckých ozbrojených síl. V rovnaký deň zinscenoval pokus o prevrat a bol pučistami vyhlásený za riadiacu radu Turecka a do jeho čela sa údajne postavil plukovník Muharrem Köse. 

Zloženie rady a informácie o rozsiahlosti jej vplyvu zatiaľ nie sú známe.

Prevzatie moci
--------------

Rada prevzala moc na dobu niekoľkých hodín, keď vojaci vedení pučistami obsadili sídlo tureckej štátnej televízie TRT. Tam vyhlásili v živom prenose, že tento orgán nahrádza doterajšiu tureckú štátnu moc (ovládanú prevažne stranou AKP). Počas tejto doby vzbury vojaci začali obsadzovať kľúčové body na niektorých miestach v Turecku.

Ciele rady
----------

Po formálnom prevzatí moci pučisti uviedli svoje ciele, medzi ktoré patrilo obnovenie ústavného poriadku, ľudských práv a slobôd, právneho štátu a všeobecnej bezpečnosti, ktorá bola podľa pučistov zničená.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Turecká mírová rada na českej Wikipédii.*
**Samuel Samoslav Vanko** (\* 26. január 1811, Banská Bystrica - † máj 1854, Viedeň) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.

Rodina
------

* otec Michal Vanko
* matka Klára rod. Lániová

Životopis
---------

Do 1832 študoval v Banskej Štiavnici, 1833-1835 teológiu na evanjelický lýceu v Bratislave, 1836-1837 študoval na teologickej fakulte vo Viedni. V roku 1832-1833 učiteľ na evanjelický škole v Banskej Bystrici, 1835-1836 a 1837 vychovávateľ v Zárečí, 1838 v rodine baróna Prónaia v Romhány, neskôr administrátor farnosti a učiteľ v Szarvasi, od roku 1846 evanjelický farár v Szemlaku. Člen Čes.-slovanskej spoločnosti na lýceu v Bratislave, spolupracovník spolku Tatrín pre Békesskú stolici. Autor Kázní.

Pamiatky
--------

* zlomok korešpondencie v Literárnom archíve Matice slovenskej

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 48°47′00″S 44°46′00″V﻿ / ﻿48,78333°S 44,76667°V﻿ / 48.78333; 44.76667

**Volžskij** (Волжский) je mesto na ľavom brehu Achtuby, jedného z ramien rieky Volgy, v ruskej Volgogradskej oblasti, asi 20 kilometrov severovýchodne od centra Volgogradu. Patrí medzi dôležité priemyselné centrá dolného Povolžia, v meste žije okolo 300 tisíc obyvateľov.

Dejiny
------

Vo 14. storočí bolo na tomto území niekoľko osád Zlatej hordy. Prví ruskí osadníci sa na ľavom brehu Volgy začali usadzovať v 15. storočia. Boli to väčšinou utečenci, takzvaní *bezrodnye* (безродные, bez rodiny, bez priateľov) a založili rovnomennú dedinu. Tá sa neskôr rozrástla a hovorilo sa jej tiež Horná Achtuba. Po roku 1917 tu žilo asi 20 tisíc ľudí. V priebehu bitky pri Stalingrade bolo mesto prakticky celé zničené. Po 2. svetovej vojne bolo v súvislosti s výstavbou priehrady a Volžskej hydroelektrárne rozhodnuté o postavení nového mesta. 9. januára 1951 sa začali budovať základy prvého tehlového obytného domu. Na stavbe pracovali nemeckí zajatci, mesto bolo stavané v modernom štýle, obytné domy s chránenými dvormi proti horúcim letným vetrom vanúcim zo stepí. V roku 1952 bolo nové mesto pomenované na Volžskij a koncom roka malo už 10 000 obyvateľov. V roku 1954 bolo oficiálne povýšené vládnym výnosom na mesto.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Volžskij na českej Wikipédii.*
Minca znázorňujúca Vologaisesa VI.
**Vologaises VI.** (po stredoperzsky *Valgaš*) bol partský veľkokráľ z rodu Arsakovcov, ktorý vládol v rokoch 207/208 – 227/228. Jeho otcom bol kráľ Vologaises V. (zomrel 207/208), bratom kráľ Artabanos IV. (213 – 224).

Vláda
-----

O vláde Vologaisa VI. do roku 212/213, kedy sa proti nemu vzbúril jeho brat Artabanos, nie sú známe žiadne podrobnosti a aj potom sú informácie len veľmi skúpe. Zdá sa, že Vologaises stratil počas občianskej vojny s bratom rýchlo kontrolu nad Iránom a najneskôr roku 215 prišiel aj o oblasť Elymaidy s hlavným mestom Súsy (svedčí o tom zachovaná stéla). Kráľ sídlil v tom čase na západe ríše, pravdepodobne v Ktésifone, a tam za ním poslal rímsky cisár Caracalla roku 215 poslov so žiadosťou o vydanie dvoch utečencov z impéria, filozofa Antiocha a istého Tiridata. Vologaises ich oboch Rimanom vydal.

Pretože partsko-rímska vojna, ktorá prepukla roku 216, bola už na partskej strane úplne v réžii Artabana IV. dá sa predpokladať, že Vologaisesa najneskôr toho roku brat rozhodne porazil. Jeho mocenskú základňu však celkom nezničil, pretože sú známe jeho mince aj z nasledujúcich rokov – väčšinou sa usudzuje, že si udržal kontrolu nad časťou Babylonie.

Keď Artabana IV. porazil a zabil istachrský kráľ Ardašír (224), zdržiaval sa Vologaises zrejme stále ešte v Ktésifone a až časom bolo jeho postavenie v Mezopotámii definitívne zlomené – do roku 226 ovládol Ardašír Ktésifon a z roku 228 sú známe posledné Vologaisove mince. Kráľov osud po Ardašírovom víťazstve je nejasný.

Vologaises VI. bol posledný kráľ kedysi mocnej ríše Partov, ktorá existovala viac než štyristo rokov. Jeho pád začal v mezopotámsko-iránskej oblasti celkom novú epochu – dobu novoperzskej ríše na čele s dynastiou Sásánovcov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vologaises VI.**
**Henriette Davidson Avram** (\* 7. október 1919, New York, New York, USA – † 22. apríl 2006, Miami, Florida, USA) bola americká programátorka a knihovníčka. Bola vydatá za šachistu Herberta Avrama, s ktorým mala tri deti.

Životopis
---------

V roku 1952 začala pracovať pre Národnú bezpečnostnú agentúru USA, kde pôsobila sedem rokov. Po intermezze v súkromnej sfére bola zamestnaná bez predchádzajúceho knižničného vzdelania v Library of Congress. Tu mala vyvíjať formát dát pre výmenu knižničných dát. Vyvinula pre tento účel dodnes využívaný štandard MARC. V roku 1992 opustila kongresovú knižnicu a odsťahovala sa so svojím mužom do Californie v Marylande. Po smrti Herberta Avrama sa presťahovala do Miami, kde v roku 2006 zomrela.

Publikácie
----------

* *MARC, its history and implications*. Library of Congress, 1975 (Plný text k dispozícii)
* *The evolving MARC system: The concept of a dáta utility*. Clinic on Library Applications of Data Processing, 1970 (Plný text k dispozícii)

Referencie
----------

1. ↑  Henriette D. Avram; Transformed Libraries

Externé odkazy
--------------

* Henriette Avram, 'Mother of MARC,' Dies, nekrológ na webe Knižnice Kongresu

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Henriette Avramová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1089521669
* ISNI: 0000 0001 1748 1101
* LCCN: n50029954
* NK ČR: jo2007276983
* VIAF: 18236820
* WorldCat: lccn-n50029954
Súradnice: 6°19′00″S 10°47′00″Z﻿ / ﻿6,31667°S 10,78333°Z﻿ / 6.31667; -10.78333

**Monrovia** je hlavné mesto západoafrickej Libérie. Nachádza sa na myse *Mezurado*, neďaleko ústia riek *Mezurado* a *Saint Paul*. V roku 2003 mala 572 000 obyvateľov. 

Mesto sa pôvodne volalo *City of Christ* (Kristove mesto), no bolo premenované na počesť piateho prezidenta USA Jamesa Monroa, za ktorého vlády začal návrat otrokov späť domov.

Dejiny
------

Mesto založili v roku 1822 oslobodení čierni otroci z USA, ktorí sa po roku 1816 začali usádzať na území dnešnej Libérie. Americká kolonizačná spoločnosť rozdeľovala prisťahovalcom parcely s rozlohou štvrť áru. V roku 1835 vznikla mestská rada, prvá svojho typu na celém západe Afriky a po osamostatnení krajiny (26. júla 1847) sa Monrovia stala jej hlavným mestom. 

V roku 1951 tu bola založená univerzita. Mesto bolo opakovane ničené počas občianskej vojny.

Súčasnosť
---------

Mesto je priemyselným centrom krajiny, najväčší význam má petrochemický a potravinársky priemysel, hlavne spracovanie rýb. Hlavnou obchodnou ulicou je *Gurley Street* a na ostrove Providence stojí múzeum, ktoré pripomína významné udalosti v dejinách Libérie.

### Administratívne členenie

Monrovia sa člení na päť oblastí:

* vlastná Monrovia
	+ staré mesto
	+ nové mesto (Mambapoint)
* Krutown
* Camp Johnson
* ostrov Bushrot
* Sincop

Podnebie
--------

V meste panujú po celý rok vysoké teploty a priemerná teplota v januári dosahuje 26 °C a v júli 24 °C. Najdaždivejší mesiac je jún, kedy zrážky dosahujú až 958 mm, v júli spadne priemerne 797 mm a v januári iba 50 mm.

Obyvateľstvo
------------

Krátko po založení (1830) malo mesto iba 700 obyvateľov, no populačný skok zaznamenalo počas 20. storočia, kedy vzrástol viac ako 100 násobne. V posledných rokoch počet obyvateľov značne ovplyvnila občianska vojna.

| 1830 | 1905 | 1940 | 1962 | 1981 | 1990 | 2003 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 700 | 2 500 | 6 000 | 81 000 | 306 460 | 668 000 | 572 000 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Monrovia**

Referencie
----------

1. ↑   *Map of Liberia, West Africa* [online]. 1830, [cit. 2013-06-02]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Monrovia na českej Wikipédii.*
**Minka Kellyová** (angl. Minka Dumonte Kelly; \* 24. jún 1980, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka a modelka.

Detstvo a mladosť
-----------------

Kellyová sa narodila v Los Angeles. Je jediným dieťaťom bývalého gitaristu skupiny Aerosmith Ricka Dufaya a Maureen Dumont Kellyovej. Vychovávala ju matka, s ktorou sa často sťahovali. Usadili v Albuquerque v Novom Mexiku. Minka Kellyová má francúzskych, írskych a holandsko-indonézskych predkov.

Kariéra
-------

Po absolvovaní strednej školy v Albuquerque v Novom Mexiku sa Kellyová vrátila žiť do Los Angeles, kde sa venovala modelingu.

V roku 2003 debutovala ako komparzistka v krátkom filme *The Turbo Charged Prelude for 2 Fast 2 Furious*, neskôr hosťovala v rôznych televíznych seriáloch.

V apríli 2006 bola obsadená do jednej z hlavných úloh v dramatickom seriáli *Friday Night Lights*. Po boku herca Josepha Gordona-Levitta si zahrala v romantickej komédii *500 dní so Summer* z roku 2009. V roku 2010 bola zvažovaná do jednej z hlavných postáv v televíznom seriály *Bláznivo zamilovaní* (2011), ale rolu neprijala a nahradila ju herečka Sarah Chalková.

V roku 2013 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu *Ja a robot* (2013 – 2014). Od roku 2018 do roku 2023 účinkovala v dobrodružnom televíznom seriály *Titans*. Objavila sa aj v štyroch epizódach televízneho seriálu *Eufória* (2019 – 2024).

Súkromný život
--------------

Kellyová nie je vydatá a je bezdetná. V roku 2015 vyštudovala New School of Cooking v Culver City v Kalifornii.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Minka Kellyová**

Externé odkazy
--------------

* Minka Kellyová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Minka Kellyová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Minka Kelly na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1015884679
* ISNI: 0000 0000 5397 2752
* LCCN: no2008070330
* VIAF: 2278662
* WorldCat: lccn-no2008070330
Jean-Michel Jarre hrá na laserovú harfu počas koncertu v Bratislave v roku 2016.
**Laserová harfa** je hudobný nástroj, ktorý patrí do skupiny elektro-optických nástrojov.

Bola zostrojená Nemcom Bernardom Szajnerom v roku 1980. Po prvýkrát ju verejne použil hudobník Jean-Michel Jarre v októbri 1981 na koncertoch v Číne. Odvtedy sa neodmysliteľne spája s jeho koncertmi.

Spočiatku bola dosť nebezpečná pre vysoký výkon použitého lasera. Aby sa predišlo zraneniam, museli sa nosiť špeciálne okuliare a azbestové rukavice. V súčasnosti sa na stavbu harfy zvyčajne používajú bezpečnejšie, slabšie lasery. Laserová harfa je ovládacia klaviatúra a ak nie je pripojená k syntetizátoru, nevydá zvuk. Konštrukcia harfy obsahuje: laserový lúč, hranolový rozptyl lúčov, fotorezistor, midi sekciu a syntetizátor.

Používa sa hlavne na koncertoch. Používajú to okrem iného Bernard Szajner, Jean Michel Jarre, Claude Lifante, Sebastien Pamart.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Harfa laserowa na poľskej Wikipédii.*
**Domestikos** (starogr. *Δομεστικὸς*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 125.

Epigrafický nález *IG V,1 669* (Regions: Peloponnesos, Lakonia and Messenia) objavený v Lakónii uvádza, že Markos Oulpios Domestikos z Efezu bol v pankratiu *periodonikés* (víťaz obehu), čo znamená, že počas olympiády zvíťazil v tejto disciplíne na všetkých celogréckych hrách (jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos*, t. j. pravidelný obeh). Obdivovaný Domestikos dostal v Aténach a v egyptskom meste Antinopolis čestné občianstvá a vyslúžil si aj titul *xystos*.

Xystos alebo aj xystarches bol titul (majster *športu*, zodpovedný za (? cech) športovcov), ktorý udeľoval zvyčajne rímsky cisár, v jeho prípade mu ho udelil cisár Hadrián, a to v roku 134 a v roku 143 jeho nástupca Antoninus Pius.

Domestikos si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 226. hrách v roku 125.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 171.
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IG V,1 669*
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
4. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 73.
5. ↑  James Lynch. *The Ancient Olympiads*. London : Print, 2015. ISBN 978-1-98794-400-6. S. 1 - 469 .

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Azid olovnatý** je anorganická zlúčenina olova a dusíka, je to soľ kyseliny azidovodíkovej. Jeho vzorec je Pb(N3)2. V komerčne používanej forme je to biely až žltohnedý prášok. Používa sa ako traskavina do priemyselných, ale tiež vojenských rozbušiek. Jeho hlavným civilným využitím je v automobilovom priemysle ako výbušná náplň do airbagov.

Príprava a spracovanie
----------------------

Azid olovnatý sa pripravuje metatézou medzi azidom sodným a dusičnanom olovnatým. V pevnom stave nie je príliš hygroskopický a voda neredukuje jeho úderovú senzitivitu. Keď je chránený pred vlhkosťou, je pri skladovaní úplne stabilný. Alternatívna syntéza spočíva v rozpustení octanu olovnatého v roztoku azidu sodného.

Výbušné charakteristiky
-----------------------

Azid olovnatý je veľmi citlivý a väčšinou sa s ním pracuje pod vodou v izolovaných gumených nádobách. Môže explodovať po páde z výšky 150 mm alebo pri statickom výboji so silou 7 mJ. Jeho detonačná rýchlosť je okolo 5,18 km/s.

Na zničenie malého množstva azidu olovnatého sa používa octan amónny alebo dichróman sodný.

Azid olovnatý reaguje s meďou, zinkom, kadmiom, alebo so zliatinami obsahujúcimi tieto kovy. Napríklad azid meďnatý je ešte viac citlivý na výbuch a preto sa nemôže komerčne používať.

Referencie
----------

1. ↑  Pradyot Patnaik. *Handbook of Inorganic Chemicals*. McGraw-Hill, 2002, ISBN 0-07-049439-8
2. ↑  FEDOROFF, Basil T. Henry A. Aaronson, Earl F. Reese, Oliver E. Sheffield, George D. Clift *Encyclopedia of Explosives and Related Items (Vol. 1)*. [s.l.] : US Army Research and Development Command TACOM, ARDEC, 1960.
3. ↑
4. ↑   Mechanism for controlling the reactivity of lead azide. *The Journal of Physical Chemistry*, 1968, roč. 72, s. 111. DOI: 10.1021/j100847a021.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Azid olovnatý**
**Praseverčina** (iné názvy: **pranordičtina**, **Urnordisch**, **protoškandinávčina**, **praškandinávčina**, **starorunový jazyk**, **(stará/raná) runová germánčina**, **severozápadná germánčina**) bol severogermánsky jazyk. Bol to jazyk severných Germánov asi od 2. storočia (možno už od prelomu letopočtu) do 8. storočia. Niekedy sa považuje za najstaršiu fázu staroseverčiny (v širšom zmysle).

Od 2. storočia existujú o tomto jazyku doklady vo forme nápisov v runách. Praseverský jazyk sa ako severogermánsky jazyk začína výraznejšie odlišovať od západogermánčiny zhruba v 4. storočí. Okolo roku 800 ho nahradila staroseverčina.

Zdroje
------

1. ↑  škandinávske jazyky. In: Všeobecný encyklopedický slovník S-Z. 2002. S. 407
2. ↑  BA401F Finština v systémových souvislostech I Petra Ježková, 28. ledna 2013, VÝPŮJČKY VE FINŠTINĚ
3. ↑  BLAŽEK, Václav. Staré germánské jazyky (Historický a gramatický přehled). [s.l.] : Masarykova univerzita, 2014. 163 s. ISBN 978-80-210-7644-0. S. 34 a nasl.
4. ↑  ANTONSEN, Elmer H.. *Runes and Germanic Linguistics*. [s.l.] : Walter de Gruyter, 2002. 380 s. ISBN 978-3-11017462-5. S. 31-34.
5. ↑  Pozri aj zdroje uvedené v článku severogermánske jazyky
**Jadrová chémia** je vedný odbor, ktorý sa zaoberá vlastnosťami hmoty, chemickej a fyzikálnej povahy látok, ktorých pôvodcom je jadro atómov a jeho premeny. Atómové jadrá predurčujú konfiguráciu elektrónového obalu atómov a translačno-rotačno-vibračného pohybu molekúl, sú nositeľom okolo 99,8% ich hmotnosti a 99,9999% energie interakcií subatómových častíc, ktoré tvoria atóm. 
Metódou jadrovej chémie je štúdium chemického prvku ako zmesi stabilných a rádioaktívnych izotopov, ktorej zloženie sa môže meniť v dôsledku jadrových premien ( rádioaktívnej premeny a jadrových reakcií), ako aj fyzikálno-chemických procesov. 
Jadrová chémia preto využíva vlastnosti jadra a jeho prejavov aj ku štúdiu a riešeniu chemických problémov. 
Jadrová chémia sa pohybuje na rozhraní chémie a jadrovej fyziky, jej súčasťami sú rádiochémia a radiačná chémia.

Zdroje
------

* O.Navrátil, J.Hála, R.Kopunec, L.Lešetický, F.Macášek, V.Mikulaj: *Jaderná chemie*, Academia Praha 1985 (angl.vydanie Nuclear Chemistry, E.Horwood, New York 1991)
* J.Tőlgyessy, P.Dillinger, M.Harangozó, *Jadrová chémia*, Fakulta prírodných vied UMB, Banská Bystrica 2001
* F. Macášek: *Jadrová chémia 1* (e-book), Omega Info, Bratislava 2009


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

| * z
* d
* u
Chémia |
| --- |
| 
* Analytická chémia
* Anorganická chémia
* Biochémia
* Elektrochémia
* Farmácia
* Fyzikálna chémia
* Chemické inžinierstvo
* Geochémia
* Jadrová chémia
* Kvantová chémia
* Makromolekulová chémia
* Organická chémia
* Počítačová chémia
* Stereochémia
* Termochémia
* Všeobecná chémia

 |
| 
* Zoznam biomolekúl
* Zoznam anorganických zlúčenín
* Zoznam organických zlúčenín
* Periodická tabuľka

 |
Mapa Latinskej Ameriky
**Latinská Amerika** je Mexiko a krajiny nachádzajúce sa v Južnej Amerike, Strednej Amerike a karibskej oblasti. Toto označenie zahŕňa krajiny, v ktorých sa používa prevažne španielčina alebo portugalčina (jazyky, ktoré vznikli z latinčiny). Do Latinskej Ameriky sa preto nezvyknú zaraďovať anglicky hovoriace krajiny (Jamajka, Belize, Guyana). Tie patria do severnej časti amerického kontinentu a označujeme ich pojmom Angloamerika.

Latinskoamerické krajiny
------------------------

### Severná Amerika

* Mexiko

### Stredná Amerika

* Belize
* Kostarika
* Salvádor
* Guatemala
* Honduras
* Mexiko
* Nikaragua
* Panama

### Karibik

* Dominikánska republika
* Kuba
* Portoriko
* Haiti
* Jamajka
* Trinidad a Tobago
* Bahamy
* Turks a Caicos
* Americké Panenské ostrovy
* Svätý Krištof a Nevis
* Antigua a Barbuda
* Guadeloupe
* Martinik
* Svätá Lucia
* Svätý Vincent a Grenadíny a Grenada
* Barbados
* Grenada

### Južná Amerika

* Argentína
* Bolívia
* Brazília
* Čile
* Ekvádor
* Francúzska Guyana
* Guyana
* Kolumbia
* Paraguaj
* Peru
* Surinam
* Uruguaj
* Venezuela

Pozri aj
--------

* Hispanoamerika
* Iberoamerika
**Gladius** (lat. "meč") bol krátky dvojsečný meč rímskych legionárov a súčasť rímskej uniformy

Najstaršie rímske meče boli podobné gréckym, od 3. storočia pred Kr. Rimania prevzali Gladius počas druhej púnskej vojny z Hispánie. Tento meč používali Keltiberi. Tento typ meča sa stal známym pod názvom **gladius hispaniensis**, alebo *hispánsky meč*, začal sa teda používať počas republiky a vyznačoval sa listovitou čepeľou a nevýraznou záštitou. Jeho dĺžka bola zhruba 50-60 cm. Počas prvej polovice 1. storočia Kr. bol vylepšený a poznáme ho pod menami ako Mainz a Fulham (podľa náleziska v Nemecku a Anglicku). Existuje i starší Pompejský typ. Gladius sa predĺžil a mal teraz 60-70 cm. Čepeľ sa upravila, teraz boli jej hrany rovnobežné, nie listové. Rukoväť bola výborne prispôsobená do ruky, zakončená bola veľkou guľou a pri čepeli pologuľovitou, na reze sploštenou záštitou. Gladius používala pechota, zatiaľ čo jazda mala dlhý meč spata, z ktorého sa neskôr vyvinul typ semispatha.

Kompletná výzbroj rímskeho vojaka pozostávala zo štítu (scutum), niekoľkých kopijí (pila, j.č. pilum), krátkeho meča (gladius) a dýky (pugio). Meč nosil legionár v drevenej pošve s kovovými prvkami pripätej na ramennom opasku (balteus). Dýka sa nosila na pravej strane v kovovom puzdre. Keďže v ľavej ruke držal legionár štít, pošva meča musela byť na pravej strane opasku, čo bolo nepraktické a vojaci museli dlho trénovať, aby pri boji dokázali rýchlo tasiť meč. Začiatkom 3. storočia po Kr. začali legionári nosiť meč zavesený na hrubom balteu. Dôstojníci, ktorí používali malé okrúhle štíty, nosili meč obvykle na ľavej strane.

Na začiatku boja vojaci vrhli kopije proti nepriateľovi, potom tasili gladius. Pri boji sa kryli štítmi, do protivníka bodali krátkymi, úspornými výpadmi. Na rozdiel od zažitej predstavy, všetky typy gladia umožňovali nielen bodné, ale aj sečné a rezné pohyby, no Rimania uprednostňovali bodné rady. Gladius bol definitívne vyradený koncom 3. storočia po Kr. a bol nahradený spomínanou spathou.

Zdroje
------

* Dr. Junkelman- Rímska armáda a jej vybavenie

Externé odkazy
--------------

* Meče (Pohanství.net) - (po česky)
**Latinovia** (po gr. Φραγγοί – Frangí, t. j. "Frankovia") sú etnokonfesionálna skupina Grékov na niektorých kykladských ostrovoch. Dnes ich je už len asi 10 000.

Ich názov vystihuje predovšetkým ich náboženskú vieru, nakoľko sú katolíci, pretože tieto oblasti patrili v stredoveku Benátkam. Rozprávajú kykladským dialektom novogréčtiny. Ide o potomkov Grékov, ktorí prestúpili na katolícku vieru, no uchovali si grécku kultúru a jazyk, mohlo tu dôjsť aj k istému miešaniu medzi Talianmi a Grékmi. Na niektoré ostrovy, napr. na Syros boli po grécko-tureckej výmene obyvateľstva v dvadsiatych rokoch umiestnení Maloázijskí Gréci, aby tu bola predstavená ortodoxná viera. Prevažne talianske mená obyvateľov boli potom helenizované. Miestne folklórne tradície neboli ovplyvnené benátskymi, tak ako na Iónskych ostrovoch. Hudba je prevažne orientálna, podobná ako aj z ostatných gréckych ostrovov. Taliansky pôvod má mietsny tanec *ballos*. Známy katolícky Grék bol spevák Markos Vamvakaris.
**Gizela Gáfriková** (\* 20. október 1945, Banská Bystrica – † 6. marec 2014) bola slovenská poetka a literárna historička. Jej manželom bol literárny historik Michal Gáfrik.

Životopis
---------

Študovala na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Banskej Bystrici, kde roku 1964 maturovala. V rokoch 1964 – 1969 študovala históriu a slovenčinu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Roku 1969 nastúpila ako interná ašpirantka do Ústavu slovenskej literatúry Slovenskej akadémie vied v Bratislave, kde pracovala ako vedecká pracovníčka. Sústreďovala sa na výskum literatúry 17. – 18. storočia, ktorú sledovala v širšom dobovom jazykovom a kultúrnohistorickom kontexte. Osobitnú pozornosť venovala tvorbe Hugolína Gavloviča, žánrovým otázkam barokovej prózy, výskumu textových prameňov duchovnej piesne a i. Edične pripravila komentovanú antológiu slovenskej barokovej poézie a výber z Gavlovičovho diela. Od stredoškolských štúdií publikovala verše v Mladej tvorbe, neskôr aj v Slovenských pohľadoch. Roku 1974 vydala cenzúrou oklieštenú básnickú zbierku *Potichu*. Prekladala z francúzštiny, latinčiny a poľského jazyka.

Zo Slovenskej akadémie odišla na dôchodok k 31. januáru 2014.

Referencie
----------

1. ↑  VRÁBLOVÁ, Timotea. *Odišla významná literárna historička Gizela Gáfriková* [online]. Bratislava: Slovenská akadémia vied, 10.03.2014, [cit. 2014-03-16]. Dostupné online.
2. ↑   *Ústav slovenskej literatúry SAV: Správa o činnosti organizácie SAV za rok 2014* [online]. Bratislava: Ústav slovenskej literatúry Slovenskej akadémie vied, január 2015, [cit. 2015-09-03]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 120739034
* GND: 1056165626
* ISNI: 0000 0001 0862 6436
* LCCN: n78073707
* NK ČR: ola2002150134
* SNK: 170951
* VIAF: 2494578
* WorldCat: lccn-n78073707
**Live for Speed** (skrátene **LFS**) je jeden z najrealistickejších pretekárskych simulátorov. Primárne je určený na online preteky proti viacerým živým pretekárom, no ponúka aj možnosť pretekať proti počítačovým jazdcom. Simulátor je vyvíjaný troma osobami: Scawen Roberts, Eric Bailey a Victor van Vlaardingen.

Simulácia
---------

Simulátor obsahuje prepracovanú simuláciu každého vozidla. Samozrejmosťou je opotrebovanie pneumatík, možnosť defektu, reálna spotreba paliva, opotrebovanie spojky, pretočenie motora, kvalitná fyzika, aerodynamika. Poskytuje široké možnosti nastavenia každého vozidla, zmeny diferenciálu, pneumatík, nastavenia kolies, krídel a tým aj prítlačnej sily, zmeny prevodov, rozloženia brzdných síl a pod. Čiastočne je zahrnuté aj poškodenie auta nárazmi, to však bude primárnou časťou vývoja vo verziách S3.

LFS ako každý počítačový pretekársky simulátor vyžaduje na hranie plynulé ovládanie. Vysoko odporúčané je ovládanie auta s volantom, hra však ponúka možnosť ovládania pomocou klávesnice a joysticku, či gamepadu. LFS je nezvyčajné v tom, že podporuje aj ovládanie pomocou myši, čo umožňuje presné ovládanie auta aj hráčom, ktorí nevlastnia volant.

Hranie
------

Hra dovoľuje rôzne druhy pretekov, hráči môžu jazdiť na herných tratiach, čo zahŕňa štandardnú okruhovú jazdu a pretekanie po rallycross tratiach. Hráč si môže vytvoriť aj vlastné rozvrhnutie trate na tzv. "parkovisku" pomocou kužeľov. Na tratiach v simulátoroch sú PIT stopy, v ktorých je rýchlosť obmedzená na 80km/h a počas pretekov možno doplňovať palivo, meniť pneumatiky a opravovať rôzne poškodenia. Pri dlhodobých a vytrvalostných pretekoch sa zvyčajne vyžaduje aspoň jedna zastávka v PIT stope.

V simulátore jazdci môžu dostávať trestné sekundy za rýchly prejazd cez PIT lane a skorý štart. Štartovné pozície môžu byť určené náhodne, podľa umiestnenia v predchádzajúcich pretekoch alebo v kvalifikácií. Simulátor obsahuje aj pretekársky kurz, ktorý hráča prevedie cez rôzne trate, naučí ho, ako zaobchádzať s vozidlom vo vysokých rýchlostiach, ako správne brzdiť a pod.

Vozidlá
-------

Plná S2 verzia obsahuje dokopy 20 áut. Sú rozdelené do viacerých kategórií a sú zahrnuté rôzne modely od tých pre začiatočníkov, až po výkonné pretekárske automobily pre pokročilých jazdcov. Autá v tomto simulátore nie sú modely skutočných automobilov, okrem BMW Sauber F1, Formula BMW, Raceabout '03 a Formula SAE. Do ďalšej verzie sa plánuje pridanie nového automobilu VW Scirocco. Všetky vozidlá majú odlišné parametre, líšia sa hlavne výkonom motora, krútiacim momentom, vlastnosťami motora ako počtom valcov, objemom a druhom prevodovky.

Trate
-----

Simulátor obsahuje 7 vymyslených oblastí, no každá z nich poskytuje viacero variant a každú je možné jazdiť aj v opačnom smere. Dokopy sa v hre nachádza 29 traťových konfigurácií. Obsiahnuté sú aj rallycrossové trate, či rovinka slúžiaca na drag. Hráč môže vytvárať vlastné trate na jednom z parkovísk. Do ďalšej plánovanej licencovanej verzie S3 má pribudnúť nová, prvá reálna trať Rockingham.

Referencie
----------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
Súradnice: 1°42′47″J 99°05′46″V﻿ / ﻿1,713°J 99,096°V﻿ / -1.713; 99.096

**Mentavajské ostrovy** (-slovenský normovaný názov; iný, najmä starší názov: **Mentavejské ostrovy**; po indononézsky *Kepulauan Mentawai*) sa nachádzajú v blízkosti západného pobrežia Sumatry. Oddeľuje ich od nej asi 130 km široký Mentavajský prieliv a administratívne sú súčasťou indonézskej provincie Západná Sumatra.

Opis
----

Najväčším ostrovom je Siberut (cca 4000 km²), juhovýchodne ležia ďalšie veľké ostrovy, Sipora, Pagai Utara a Pagai Selatan.

Tradičné drevené obydlia Mentavajcov
Ostrovy sú prevažne ploché, nadmorská výška sa pohybuje v stovkách metrov. Väčšinu obyvateľstva tvoria domorodí Mentavajci. Vyvinulo sa tu niekoľko endemických druhov. Na časti plochy miestnych dažďových lesov je povolená ťažba, veľké oblasti sú naopak, chránené. Najväčším chráneným územím je Národný park Siberut, pokrývajúci takmer polovicu rovnomenného ostrova.

Oblasť je seizmicky aktívna, v roku 2004 zasiahla ostrovy veľká vlna cunami, v októbri 2010 prišlo silné zemetrasenie s epicentrom juhozápadne od ostrova Pagai Selatan, ktoré tiež vyvolalo cunami, bol zničený rad prevažne drevených obydlí pri pobreží a zomreli stovky miestnych obyvateľov.

Mentavajské ostrovy sa stali obľúbeným cieľom surfistov.

Referencie
----------

1. ↑  kahau. In: Encyclopaedia Beliana
2. ↑  Malý atlas sveta -1. slovenské príručné vydanie. Praha: ÚS GK, 1960, mapa 27
3. ↑  http://www.guardian.co.uk/world/2010/oct / 27 / indonesia-cunami-earthquake-death-toll

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mentavajské ostrovy**

Externé odkazy
--------------

* Mentavajské dažďové lesy (Svetový fond na ochranu prírody)
* Antropológia Mentavajských ostrovov

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mentavajské ostrovy na českej Wikipédii.*
**Notchback** je termín popisujúci typ automobilovej karosérie. Karoséria sa označuje nepresne ako sedan so stupňovitou zadnou časťou karosérie. Hlavným znakom notchbacku je iný pomer veľkosti zadnej časti v pomere k vozidlu. Všeobecne platí, že pri karosérií stupňovitého typu odkazuje na odlišný pomer okna ku karosérií a uhol zadného okna, ktoré vo vzťahu k vozidlu zviera pravý alebo ostrý uhol do tvaru V alebo Z.

Hlavnou výhodou je väčší priestor pre cestujúcich, nevýhodou je horšia aerodynamika. Z toho dôvodu majú dnešné sedany okno v uhle smerujúcom podľa aerodynamiky k zadnej kapote.

Typickými predstaviteľmi notchbacku v Európe sú napríklad Ford Anglia, Citroën Ami, Toyota Will a Volvo 740.

Galéria
-------

* Toyota WillToyota Will
* Ford AngliaFord Anglia
* Citroën AmiCitroën Ami
* Volvo 740Volvo 740

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku notchback na anglickej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Automobilové karosérie |
| --- |
| otvorené | 
* Roadster
* Kabriolet
* Targa

 |
| zatvorené | 
* Sedan
* Hardtop
* Kupé
* Limuzína
* Notchback

 |
| zadné dvere | 
* Kombi
* Hatchback
* Liftback
* Shooting Brake

 |
| ostatné | 
* SUV
* Leisure activity vehicle
* Minibus
* Dodávkový automobil
* Pick-up
* Crossover
* MPV
	+ kompaktné MPV
	+ mini MPV

 |
**Menoikeus** (starogr. Μενοικεύς – Menoikeus, lat. *Menoikeus*) je v gréckej mytológii syn tébskeho kráľa Kreonta a jeho manželky Eurydiky. 

Menoikeus, zvaný aj *Megareus*, bol vnukom jeho menovca Meneoika, ktorý sa z vôle bohov obetoval skokom z hradieb, aby zachránil Téby postihnuté morom. Trest bohov padol na mesto po vláde kráľa Oidipa, jedného z najtragickejších postáv gréckych mýtov. Jeho otec Laios ho po narodení nechal pohodiť v lese, kde ho našiel pastier, ktorý ho vychoval. Oidipus sa už ako dospelý do Téb vrátil a nevedomky zabil muža, ktorý ako sa neskôr ukázalo bol jeho otcom. Následne sa oženil s vlastnou matkou a tak vyvolal hnev bohov, žiadajúcich jeho potrestanie.

História sa opakovala. Aj Menoikeus sa obetoval ako jeho starý otec. Po porade s veštcami, pred bránami mesta dobrovoľne zomrel, aby mesto zachránil pred Argejčanmi vo vojne zvanej Siedmi proti Tébam. Argejčania utrpeli porážku a Téby sa zachránili, ale o desať rokov potomkovia padlých vojvodcov zorganizovali ďalšiu vojenskú výpravu proti Tébam a tentoraz už mesto dobyli a zničili vo vojne epigonov.

Pausanias v druhom storočí pri svojom putovaní po Grécku navštívil aj Téby, kde videl Menoikeov hrob na ktorom rástol strom granátovníka. Červená dužina granátových jabĺk mala údajne pripomínať jeho krv, ktorú pre svoje mesto prelial.

Referencie
----------

1. ↑  Hyginus , *Fabulae*, 67.
2. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,6,7.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,25,1.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Menoikeus na českej Wikipédii.*
Ruiny chrámu boha Dia, Nemea
**Nemea** (gr. Νεμέα - Nemea), starší názov **Ajos Jeorjos** ( Άγιος Γεώργιος - Svätý Juraj), je mesto v Grécku, na Peloponéze, v nome Korintia. Bolo to dôležité staroveké mesto, dnes je to významná grécka vinárska oblasť. Žije tu 695 obyvateľov.

Dejiny
------

Obyvatelia Nemey boli dórski Gréci. Podľa mytológie tu vládol kráľ Lykurgos a kráľovná Eurydiké. Nemea sa stala celosvetovo známa vďaka báji o Heraklovi, ktorý tu zabil nemejského leva, ktorý ohrozoval celú oblasť. V staroveku sa tu tiež konali slávne panhelénske Nemejské hry, ktoré konkurovali Olympijským hrám. V hernom komplexe sa nachádzal štadión, chrám boha Dia, kúpele a hotel. Posledné hry sa konali v 3. stor. pred Kr. O storočie neskôr už Grécko ovládli Rimania a postavenie Nemey nebolo významné. Obyvateľstvo prestúpilo na kresťanstvo. V byzantskom období sa prestalo používať meno Nemea, ale zaužívalo sa meno *Ajos Jeorios* - Svätý Juraj. Až v 19. stor. po oslobodení Grécka od tureckej nadvlády, sa mesto premenovalo na Nemea.

Moderná Nemea
-------------

Nemea je dnes známa predovšetkým ako vinárska oblasť. Obnovila sa aj tradícia antických Nemejských hier, ktoré tu obec každoročne organizuje. Okrem hier sa tu konajú aj slávnosti Svätého Juraja a sviatok vína. Mnoho obyvateľov Nemey dnes žije vo veľkých gréckych mestách, preto tu ostalo iba 695 stálych obyvateľov.

Nemejské víno
-------------

Nemejské víno - Κρασί Νεμέας, patrí medzi najkvalitnejšie grécke vína. Vyrába sa tu tradičné víno s názvom Ajorjitiko (Αγιωργίτικο), teda Svätojurajské. Vďaka pomerne vysokým polohám viníc je hrozno špecifické a veľmi kvalitné. Prvý septembrový víkend sa v Nemey koná slávny Sviatok vína - Jiorti krasiu (Γιορτή κρασιού). Počas tohto sviatku sa ochutnáva tradičné víno rôznych miestnych vinárov, tancuje sa a spieva tradičná ľudová hudba. Sviatok vína je veľmi populárny a preto sem chodia ľudia z rôznych končín Grécka.
**Personál** alebo **osobník** (lat. *personalis*, maď. *személynök*) patril k najvýznamnejším krajinským hodnostárom v Uhorsku. Je historicky najmladší, funkcia personála sa vytvorila v 15. storočí (1464).

Hodnosťou personála bol poverený osobitne jeden človek, zastupujúci osobnú prítomnosť kráľa na súde (*personalis presentie regie in iudicis locumtenens*). Pôvodne túto činnosť od 14. storočia vykonával tajný kancelár. Avšak v dôsledku vyťaženosti tajného kancelára vlastným úradom bola táto funkcia prenesená na nového funkcionára, personála.

Úlohy personála spočívali vo výkone sudcovských právomocí. Predsedal personálskemu súdu. V jeho kancelárii pôsobili dvaja protonotári, ktorí vybavovali súdne spisy, týkajúce sa personálskeho súdu. Personálsky súd tvorili pôvodne šľachtici vyberaní spomedzi tých, ktorí žili na kráľovskom dvore. Neskôr členov súdu menoval kráľ zo zástupcov prelátov, magnátov a ostatnej šľachty. Personál bol opatrovateľom kráľovskej súdnej pečate, bol tiež členom kráľovskej rady. Sídlom personála bol Budín.

Zákonný článok 8 z roku 1486 menuje personála zástupcom tajného kancelára a stavia ho na tretie miesto v Uhorsku v poradí hlavných sudcov kráľovstva. Kým v 15. storočí boli personálom duchovné osoby, od 16. storočia je funkcia v rukách neklerikov. Prvým neklerikom vo funkcii personála bol Štefan Verbőci. 

Personál mal na starosti aj správu niektorých slobodných kráľovských miest, ktoré sa preto nazývali aj personálskymi. Boli to Stoličný Belehrad, Ostrihom, Levoča. 

Po roku 1526 funkcia personála nezanikla, personál sa stal trvalým členom miestodržiteľskej rady. Roku 1608 sa stal natrvalo predsedom dolnej tabule uhorského krajinského snemu. V rokoch 1671-1680, po nastolení gubernia, sa stal jedným zo štyroch predstaviteľov uhorských stavov, ktorí boli členmi guberniálnej rady. Až do roku 1848 mu zostala právomoc v oblasti súdnictva.
**Simmias** (starogr. *Σιμμίας*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 100 pred Kr.

Simmias zo Seleukie nad Tigridom bol na 170. olympijských hrách v roku 100 pred Kr. korunovaný olivovým vencom (zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku) za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. Zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi zostavili koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Zoznam olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), a to i meno olympionika Simmia, uvádza historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Titulný list textu opery vytlačený v Bratislave (Presburgu) J. M. Landererom v r. 1759
**Arcadia in Brenta** je opera z 18. storočia. Hudbu k nej zložil Baldassare Galuppi, zvaný Baranello, autorom textu je Carlo Goldoni.

Na území Slovenska bol text opery po prvýkrát vydaný v Presburgu (Bratislave) u J. M. Landerera v roku 1759, s venovaním pre obyvateľov mesta. Pre podobné vydania bolo charakteristické, že dej opery, postavy, autor hudby či textu sa nemenili, menila sa len informácia na titulnom liste o mieste (divadle), v ktorom sa dané dielo malo hrať, a meste/krajine. 

Text titulného listu "bratislavského vydania" je: Arcadia in Brenta: Opera Bernesca in Musica. Da rappresentarsi nel teatro del sisgrom nella prima vera dell anno 1759 nella città di Presburgo dedicata all´illustrissimi ed´eccellentissimi covalieri della città di Presburgo.

Jeden exemplár "bratislavského vydania" sa nachádza v Univerzitnej knižnici v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* *Arcadia in Brenta* - "bratislavské vydanie" opery - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
**Odpadová voda** je znečistená voda, ktorá vzniká v priemysle, v poľnohospodárstve, v domácnostiach, nemocniciach, laboratóriách atď. Čistí sa v čistiarňach odpadových vôd (ČOV). Veľké závody majú vlastne čistiarne odpadových vôd. Obce odvádzajú odpadovú vodu do najbližších čistiarní odpadových vôd.

Typy odpadovej vody
-------------------

Komunálna odpadová voda vzniká každodennou ľudskou činnosťou - pochádza z domácností, škôl, úradov, od živnostníkov a podobne. Splašky majú približne rovnaké zloženie. Okrem splaškov obsahuje v prípade jednotnej kanalizácie aj oplachové vody (vodu z umývania ulíc) a dažďovú vodu zo zrážok. Spracováva sa v mestských čistiarňach odpadových vôd. Množstvo znečistenia privádzaného na mestskú ČOV sa vyjadruje ako počet ekvivalentných obyvateľov.

Priemyselná odpadová voda vzniká v priemyselných podnikoch. Miera a charakter znečistenia vody záleží na druhu priemyslu, ale aj použitej technológii výroby. Priemysel produkuje odpadové vody jednak z technologických vôd (čo je voda priamo použitá vo výrobe) a jednak z chladiacich vôd (čo je voda používaná na chladenie zariadení, tá býva znečistená „iba" tepelne). Priemyselná odpadová voda sa čistí buď priamo v podniku (tam niekedy stačí vodu předčistit a potom vypustiť do kanalizácie), alebo priamo v mestskej ČOV.

Využitie
--------

Odpadová voda sa môže používať na zavlažovanie tráv, umývanie dopravných prostriedkov, zavlažovanie ciest a kúrenie. Nie je vhodné používať takúto vodu na pitie varenie či umývanie riadu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Odpadová voda**.
Táto animácia ilustruje dynamický proces tvorby koralového atolu. Koraly (bronzovou a hnedou) sa usadia a rastú okolo oceánskeho ostrova, čím vytvoria okolitý útes. V priaznivých podmienkach sa útes rozšíri a vnútro ostrova zosadne. Nakoniec celý ostrov zosadne po hladinu a zanechá prstenec rastúceho koralu s otvorenou lagúnou v strede. Proces môže trvať až 30 miliónov rokov.
Vznikajúci atol v Tichom oceáne
**Atol** je koralový ostrov prstencovitého tvaru, ktorý vznikol tak, že ostrov, ktorý obklopoval, klesol pod hladinu oceánu. Miesto po bývalom ostrove sa nazýva lagúna.

Medzi atoly patria napríklad ostrovy štátu Tuvalu, ostrovy súostrovia Tuamotu a ostrovy Kiribati.

Vývoj atolu
-----------

Atoly vznikajú postupnou premenou podmorských sopiek. Ak je erupcia podmorskej sopky dostatočne silná, vynorí sa z dna oceánu až nad morskú hladinu. Morské sopky sa môžu pohybom tektonických dosiek pomaly posúvať a na mieste pôvodného epicentra môžu postupne vznikať ďalšie a ďalšie sopečné ostrovy. Týmto spôsobom vznikajú celé súostrovia.

Ďalšou nevyhnutnou podmienkou pre vznik atolu je teplá a čistá voda. Jedine tak sa okolo vyhasnutej sopky začne vytvárať koralový útes, lemujúci pobrežie sopečného ostrova. Erózia spôsobuje, že sa sopečný ostrov začne rozpadávať a pomaly sa potápa naspäť do vôd oceána. Koralový útes sa naopak rozrastá a v ceste za svetlom sa stále viac približuje k morskej hladine. Takto postupne vzniká bariérový útes. Časom pôvodný sopečný ostrov úplne zmizne pod vodou a nad hladinou oceánu zostáva len koralový prstenec – atol.

Celý proces trvá milióny rokov a atol nie je konečnou fázou. Postupne sa totiž rozpadá a potápa aj koralový ostrov a po čase aj on zmizne pod hladinou oceánu.

Pozri aj
--------

* Koralový útes

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Atol**
Mikrokontrolér Atmel ATmega32
Mikrokontrolér Atmel AT90S2333
Prvá ukážková verzia čipu AVR
**Atmel Corporation** je výrobca polovodičov a integrovaných obvodov založený v roku 1984. Medzi jeho produkty patria mikrokontroléry (vrátane klonov 8051, AT91SAM založených na architektúre ARM a Cortex ARM), jeho vlastná Atmel AVR a AVR32 architektúra, rádiové (RF) zariadenia, EEPROM, Flash pamäťové zariadenia, ASIC zariadenia, WiMAX, senzory, elektronické gyroskopy a mnoho iných. Je schopný ponúknuť riešenie System on Chip. V súčasnosti sa spoločnosť zameriava hlavne na výrobu a vývoj mikročipov pre IoT. Toto zahŕňa rôzne čipy so šifrovaním, Wifi moduly, Wearables, či iné systémy na priamu interakciu s koncovým používateľom.

Atmel Corporation a všetky ich akcie boli v roku 2016 odkúpené spoločnosťou Microchip Technology, momentálne najsilnejším hráčom na trhu 8 bitových mikroprocesorov za 3,6miliardy $.

Veľký odbyt spoločnosť nachádza v produktoch Arduino, ktoré využívajú rôzne mikročipy, napr. ATmega328P.

Atmel podniká vo veľkom okruhu aplikačných segmentov vrátane: konzumný sektor, telekomunikácie, počítače a počítačové siete, priemysel, zdravotníctvo, automobilový priemysel, letectvo a vojenský priemysel. Atmel je vedúcou firmou v priemysle bezpečných systémov, hlavne vďaka trhu čipových kariet smart card a RFID.

Počet zamestnancov je približne 7 500. Sídlo firmy je v San José v Kalifornii.

Atmel vlastní päť polovodičových fabrík:

* Fab5 v Colorado Springs (Spojené štáty)
* Fab7 v Rousset (Francúzsko)
* Fab9 v North Tyneside (Anglicko)
* fabrika v Heilbronn (Nemecko)
* fabrika v Grenoble (Francúzsko)

Medzi jeho najväčšími konkurentmi sú STMicroelectronics, Texas Instruments, Freescale, Analog Devices.

Produkty
--------

### Mikrokontroléry

Starším podnikateľským zámerom spoločnosti, výroba mikrokontrolérov je aj dnes hlavným odvetvím. Okrem výroby čipov autorskej architektúry AVR, stále vyrábajú aj čipy kompatibilné s architektúrou 8051. Vývoj softvéru pre tieto produkty je možný v programe Atmel Studio 7, vývojovým IDE používajúcim jadro Visual Studia.

### Dotykové obrazovky

Ohybná dotyková obrazovka XSense
Spoločnosť vyrába tak ovládacie čipy, ako aj samotné dotykové obrazovky. Hlavným produktom tohto radu je XSense, ohybná dotyková obrazovka. Tiež sú dostupné rôzne produkty na interakciu s koncovým používateľom, ako rôzne jedno-účelové dotykové obrazovky, tlačidlá, posuvníky atď.

### Pamäte

Skúsenosti s výrobou pamätí typov EEPROM, Flash a podobných, dnes slúžia hlavne ako integrované pamäte zložitejších čipov. Jedná sa o pamäte FLASH o veľkostiach rádovo 500B - až 8KB a viac. Pamäte EEPROM majú zvyčajne nižšie kapacity a nižšiu prístupovú rýchlosť.

### Analógové technológie

Toto odvetvie pozostáva z rôznych LED zariadené a ovládačov, konvertorov medzi analógovým a digitálnym signálom, akumulátory atď.

SpoloEčnosť tiež ponúka riešenia ako kombinácie týchto produktov.

Zoznam referencií
-----------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Externé odkazy
--------------

* stránka spoločnosti

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Atmel na anglickej Wikipédii.*
**Dub plstnatý** (*Quercus pubescens*) je strom z čeľade *Fagaceae* (bukovité).

Opis
----

Do 20 m vysoký strom, nezriedka len ker, kmeň väčšinou vykrivený. Koruna je nepravidelná, krivolaká. Kôra je sivohnedá, s pozdĺžnymi a priečnymi trhlinami - pravouhlo rozbrázdená. Listy sú striedavé, stopka 8 - 12 mm dlhá, čepeľ obrátene vajcovitá až elipsovitá, laločnatá, dlhá 5 - 12 cm. Rub listov plstnatý. Samčie kvety v žltozelených jahňadách, samičie husto nakopené v sediacich alebo krátkostopkatých súkvetiach. Kvety vyrastajú spolu s listami. Žalude sú vajcovité do 1/3 až 2/3 obalené v čiaške (dozrievajú IX.-X). Stopka žaluďov do 10 mm dlhá.

Rozšírenie
----------

Stredná a východná Európa, Malá Ázia, Kaukaz. Teplomilné listnaté lesy a lesostepi na suchých vápenatých pôdach do podhorského stupňa. Našim územím prebieha severná hranica jeho areálu, vertikálne maximum má u nás na vrchu Rokoš vo výške približne 980 m n. m.

Ochrana na Slovensku
--------------------

V Hornej Mičinej v okrese Banská Bystrica sa nachádza prírodná rezervácia Kozlinec „*s izolovaným výskytom duba plstnatého (Quercus pubescens) v podmienkach blízkych pôvodnej porastovej štruktúre.*"

Poznámka
--------

Veľmi podobný druh je Q. virgiliana (dub jadranský): často rastie spolu s Q. pubescens, najľahšie sa dá odlíšiť podľa dlhšej stopky žaluďov (10 - 20 mm).

*Quercus pubescens*
*Quercus pubescens*

Referencie
----------

1. ↑  Kozlinec. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR, [cit. 2016-04-19]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dub plstnatý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Dub plstnatý**
**Antonstál** je lovecký zámok v Bielych Karpatoch, situovaný 12 km od Nemšovej neďaleko hraníc s Českom. Zámok patrí medzi účelové zariadenia lesnej pedagogiky a rekreácie.

História
--------

V prírodnom prostredí chránenej krajinnej oblasti Biele Karpaty, na území bývalého Brunovského panstva postavila na konci 19. storočia rodina pivovarníka Antona Drehera rozsiahlejší drevený poľovnícky kaštieľ Antonstál. Ako vášnivý poľovník sa venoval chovu diviačej a jelenej zveri vo viacerých zverniciach a zavŕšením jeho aktivít bolo v rokoch 1937 - 1943 vybudovanie poľovníckeho zámku Antonstál. 

Stavbu navrhol architekt Augustín Danielis a viedla ju Edeltruda Kulmerová Dreherová. Po dobudovaní sa stal miestom zimných poľovačiek podnikateľov, významných osobností a šľachty, až pokým ho v 50. rokoch 20. storočia neskonfiškoval československý štát. Bola tu zriadená učňovská škola pre drevorubačov a v súčasnosti je objekt v správe štátneho podniku Lesy Slovenskej republiky.

Externé odkazy
--------------

* Lovecký zámok Antonstál
* Poloha na turistickej mape

Súradnice: 49°00′32″S 18°01′24″V﻿ / ﻿49,008884°S 18,02344°V﻿ / 49.008884; 18.02344