recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
O rovnomennej súťaži pozri *Igric (súťaž).*
**Igric** bol stredoveký hudobník a spevák v slovanských oblastiach (slovanská analógia francúzskeho jongleura, nemeckého spielmanna). Slovanský pôvod dokazuje etymológia slova igric-igrať = hrať.

Pôvod
-----

Dejiny igricov siahajú až do obdobia Veľkomoravskej ríše, ich pôsobenie nadobúda vrchol v stredoveku. Nemožno ich chápať ako jednoliatu sociálnu vrstvu, delili sa podľa svojho pôsobenia na igricov v službách vládnúcej triedy (na šľachtických dvoroch, hradoch) a na igricov pôsobiacich medzi pospolitým ľudom (na ľudových zhromaždeniach, jarmokoch, v krčmách). Touto funkčnosťou bol determinovaný ich repertoár. Igrici sa organizovali v spolkoch, korporáciách. Usádzali sa v osadách, ktoré podľa vtedajších zvyklostí preberali pomenovanie podľa prevažného povolania obyvateľov. Dokumentujú to miestne názvy najmä na južnom Slovensku (obec Igram, ďalšie, dnes už neexistujúce obce na Žitnom ostrove Igric-Karča).

Repertoár
---------

Okrem niekoľkých sporadických zmienok v kronikách a listinách o existencii igricov nezachovali sa doklady o ich repertoári, pretože ho predvádzali naspamäť. Predpokladá sa, že išlo o široký a rozmanitý repertoár od historickej epiky, legiend, balád, tanečných, lyrických, satirických, pijackých piesni až po monodrámy (scénické výjavy so spevmi), pantomímu a pod. Sprevádzali sa prevažne na sláčikových nástrojoch.

Zánik
-----

Igrici boli takmer jediní nositelia inštrumentálnej hudby v stredoveku (zmienky v kronikách o gusliaroch, kobzaroch, lutnistoch). Títo predstavitelia svetského elementu boli často vystavení útokom cirkvi. Osudy igricov záviseli od vládnúcej triedy. Preto so zánikom feudalizmu zanikli aj igrici.

Referencie
----------

1. ↑  IGRICI. In: 
PROFANTOVÁ, Naďa; PROFANT, Martin. *Encyklopedie slovanských bohů a mýtů*. 2. vyd. Praha : Libri, 2004. 259 s. ISBN 80-7277-219-8. S. 86.
**Rudolf Granec** (\* 22. september 1922, Vištuk - † 18. august 2005, Hronský Beňadik) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, literát, pedagóg, nespravodlivo odsúdený počas totalitného režimu. 

Narodil sa manželom Ferdinandovi Grancovi a Viktórií Macákovej ako druhé zo štyroch detí. Ľudovú školu navštevoval vo Vištuku. V roku 1935 sa prihlásil do saleziánskeho gymnázia v Šaštíne a po piatej triede, v roku 1940, vstúpil do Saleziánskej spoločnosti vo Hronskom Beňadiku. V gymnaziálnych a filozofických štúdiách pokračoval v Trnave, v roku 1943-1946 vykonával pedagogickú prax. Teológiu študoval vo Svätom Kríži nad Hronom v rokoch 1946-1950. Pri zásahu štátnej moci proti rehoľníkom, v apríli 1950, ho najprv deportovali do Šaštína a odtiaľ do Podolínca. Koncom roku 1950 bol s ostatnými študentmi teológie odvedený do vojenského pracovného tábora a deportovaný do Česka, kde dva roky vykonával nútené práce. Na prvej dovolenke, keď sa mohol vrátiť na Slovensko, ho dňa 23. decembra 1950 rožňavský biskup Róbert Pobožný tajne, vysvätil za kňaza. Po prepustení z nútených prác, v roku 1952 sa pokúsil o útek za hranice, do Rakúska, aby mohol slobodne vykonávať svoj kňazský apoštolát. Útek sa nevydaril, odsúdili ho zaň na desať rokov do väzenia. Odpykal si celý trest v rozličných vojenských väzniciach na Slovensku i v Česku. Po návrate nesmel vykonávať duchovnú službu, šesť rokov pracoval ako nekvalifikovaný robotník, napríklad aj ako elektrikár v JRD Jablonec, tri roky v obchode, aj v SSV a na iných pracoviskách. Až roku 1968 sa mu podarilo vycestovať, legálne, do Talianska. Účinkoval ako pedagóg v Slovenskom ústave svätého Cyrila a Metoda v Ríme, pričom vypomáhal v pastorácii. V roku 1992 sa vrátil na Slovensko a pôsobil v Hronskom Beňadiku. Rodná obec Vištuk mu 20. augusta 1994 pripravila slávnostné primície. Do roku 1995 žil u svojej mladšej sestri Ireny vo Vištuku. Od roku 1995 až do smrti v roku 2005 žil v kláštore v Hronskom Beňadikte. Je pochovaný v Saleziánskej hrobke na cintoríne vo Vrakuni v Bratislave. Jeho meno je umiestnené na pamätnej tabuli v Šaštíne na pamiatku štyridsaťpäť saleziánov, ktorí boli odsúdení a väznení medzi rokmi 1950 - 1989 .

Referencie
----------

1. ↑   *Konfederácia politických väzňov Slovenska pozýva na spomienkovú slávnosť* [online]. Saleziáni dona Bosca na Slovensku, 2013-04-13. Dostupné online.

Ďalšia literatúra
-----------------

* *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6.
**Vlk polárny** alebo **vlk aljašský** (*Canis lupus tundrarum*) je v starších systémoch poddruh vlka dravého. V novších systémoch sa považuje za súčasť poddruhu *Canis lupus occidentalis*.

Výskyt
------

Obýva prevažne tundry na Aljaške, pri pobreží Severného ľadového oceánu.

Opis tela
---------

Vlk polárny je pomerne veľký; dĺžka tela i s chvostom sa pohybuje medzi 130–160 cm a samec môže vážiť až 80 kg. Samice sú menšie, je tu výrazný pohlavný dimorfizmus. Je to jeden z najväčších vlkov Severnej Ameriky. Srsť vlka polárneho je zvyčajne biela nebo svetlo sivá, pomerne dlhá, aj keď nie tak dlhá, ako u podobného severosibírskeho poddruhu *Canis lupus albus*. Dožíva sa asi 7 rokov.

Lov
---

Tento vlk loví predovšetkým pižmone, soby karibu a ďalšie veľké samce. Je však oportunistom a nepohrdne ani menšími zvieratami alebo rastlinnou stravou. Vydrží aj týždeň bez jedla. Tieto vlky lovia v svorkách a vedia spolupracovať, väčšinou keď ide o lov. Ten väčšinou prebieha tak, že skupina vlkov ženie stádo pred sebou a vlky, ktoré bežia spredu sa snažia od stáda oddeliť slabé jedince; mláďatá, chorých alebo starých. Pri úspešnom love vždy prvý žerie alfa-pár, potom zvyšok lovcov a nakoniec aj mláďatá.

Rozmnožovanie
-------------

Samec vlka polárneho dosahuje pohlavnú dospelosť vo veku 3 rokov, samica už vo veku 2 rokov. Samica niekoľko dní pred pôrodom hrabe malé diery alebo sa uchýli do jaskyne, kde mláďatá porodí. Obvykle sú v jednom vrhu 2 - 4 mláďatá. O mláďatá sa v prvých dňoch stará matka, ktorá ich dojčí. Po viac než mesiaci mláďatá necháva v spoločnosti jedného či dvoch „strážcov" a sama odchádza na lov.

Hierarchia svorky
-----------------

Vlk polárny je svorkové zviera, ktoré sa zdržiava v svorkách pozostávajúcich z niekoľko až 20 jedincov. Svorku vedie alfa-pár, samec a samica, to sú vo väčšine prípadov jediné vlky, ktoré sa v svorke pária, ale nie je to pravilo. Okrem toho sú prítomné jeden či dva podradnejšie jedince, ktoré strážia mláďatá, keď ide skupina na lov. Zvyšok sú väčšinou lovci bez výrazného postavenia.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlk polární na českej Wikipédii.*
**George Stephenson** (\* 9. jún 1781, Wylam, Spojené kráľovstvo – † 12. august 1848, Tapton) bol britský inžinier a vynálezca.

Ako inžinier zlepšoval v baniach parné stroje a čerpadlá. Zriadil tam aj niekoľko šikmých plôch pre prepravu uhlia a nakoniec 12 km dlhú banskú dráhu. V roku 1814 predviedol úspešne parný rušeň, ktorý na koľajniciach postavených do svahu utiahol osem vozov s nákladom 30 ton. O rok neskôr si ho dal patentovať. V roku 1823 projektoval prvú verejnú železničnú trať pre dopravu osôb na svete medzi britskými mestami Stockton-on-Tees a Darlington (osadená strojom *Locomotion*). 27. septembra 1825 ju uviedol do prevádzky.

Jeho lokomotíva vtedy bola schopná utiahnuť až 30 vozov s nákladom o 90 tonách rýchlosťou 19 km/h. Už skôr, v roku 1823, založil továreň na výrobu rušňov. Rušne vyvážal do celej Európy. V októbri 1829 vyhral preteky rušňov so synom Robertom a rušňom nazvaným *Rocket* (Raketa). Stal sa predobrazom rušňov na viac ako jedno storočie, jazdil "závratnou" rýchlosťou – 19,2 km/h. Dosahoval maximálnu rýchlosť úctyhodných 46 km/h.

Stephenson sa podieľal aj na iných významných železniciach sveta (napr. Londýn – Birmingham alebo Liverpool – Manchester). Prevzal a presadzoval rozchod koľají 1 422 mm, ktorý bol po zvýšení na 1 435 mm uzákonený v Anglicku ako jednotný a je dnes celosvetovo najrozšírenejším rozchodom.

V 30. rokoch začali byť železnice podľa Stephensonovho vzoru stavané v USA, Francúzsku, Belgicku a tiež v Nemecku. Prvá železnica v habsburskej monarchii začala prevádzku 7. júna 1839 medzi Viedňou a Brnom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **George Stephenson**

Externé odkazy
--------------

* Biografia
* Ausführliche Beschreibung der Einweihungsfahrt des 27. September 1825 Archivované 2005-09-11 na Wayback Machine (englisch)
* Životopis Archivované 2015-07-21 na Wayback Machine
* George Stephenson v Polytechnischen Journal Archivované 2012-03-04 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku George Stephenson na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14446486b
* GND: 118753541
* ISNI: 0000 0000 8876 8428
* LCCN: n50022436
* NK ČR: mzk2004261155
* VIAF: 92656552
* WorldCat: lccn-n50022436
*Frixos a Hellé*
**Frixos** (starogr. Φρίξος, lat. *Phrixus*) bol syn orchomenského kráľa Athamanta a bohyne oblakov Nefely. Jeho sestrou bola Hellé.

Ich detstvo bolo šťastné až do chvíle, kedy Athamas opustil ich matku Nefelé a oženil sa s Inó, dcérou tébskeho kráľa Kadma. Inó deti od začiatku nenávidela a pripravovala plán, ako sa ich natrvalo zbaviť a bola ešte krutejšia, keď sa jej narodili vlastné deti, synovia Learchos a Melikertes.

Najprv naviedla ženy z kráľovstva, aby upražili osivo obilia, to samozrejme po zasiatí nevyklíčilo, nebola žiadna úroda a nastal hlad. Ľud sa búril. Do Delf boli vyslaní poslovia a podľa nariadenia kráľovnej priniesli odpoveď bohov: za všetko nesie vinu Frixos a musí byť obetovaný bohom. Kráľ Athamas sa bál ľudu, ale syna obetovať nechcel. Intrigy manželky Inó viedli nakoniec k tomu, že súhlasil s obetovaním oboch detí. Večer pred určeným dňom priviedla ich pravá matka Nefelé do paláca zlatého barana, ktorý deti odniesol cez more.

Hellé sa cestou neudržala, spadla do mora a utopila sa. Po nej bola nazvaná morská úžina Hellespont, dnešné Dardanely. Frixa baran šťastne doniesol do ďalekej Kolchidy, tamojší kráľ Aiétes ho prijal. Z vďačnosti obetoval zlatého barana najvyššiemu bohu Diovi. Dal zlatú kožu pribiť na rozložitý dub a nechal ju strážiť strašnému stále bdiacemu drakovi a stráž posilnil dvomi býkmi s kovovými nohami. Dávna veštba stanovila, že bude vládnuť len dovtedy, kým bude mať zlaté rúno.

Frixov otec Athamas bol z vôle bohyne Héry postihnutý šialenstvom, v ktorom zabil syna Learcha. Druhého syna mu Inó vytrhla z rúk a na úteku sa s ním vrhla z vysokého útesu do mora. Prijali ju nymfy, Zeus z nej urobil morskú bohyňu. Potom si Inó zmenila meno na Leukothea a synove meno Melikertes na Palaimón.

Frixovi sa v novej vlasti Kolchide najprv darilo dobre, bol obľúbený a stal sa dokonca zaťom kráľa Aiéta, ktorý mu dal za ženu svoju dcéru Chalkiopé. Mali štyroch synov, po Frixovej smrti ich však Aiétes týral tak kruto, že neskôr vedení najstarším bratom Argom chceli utiecť na malej lodi do vlasti svojho otca, do Orchomenu. Pri plavbe po mori sa však dostali do búrky a stroskotali pri ostrove Arétie. Tam ich našli Argonauti a vzali ich späť do Kolchidy na svojej ceste za zlatým rúnom. Vodca Argonautov, Iasón, si od tohto dobrého skutku sľuboval, že mu Frixovi synovia pomôžu získať zlaté rúno. Argos potom Iasóna varoval pred úskočnosťou a krutosťou kráľa Aiéta.

Za pomoci Médeii, ale aj Chalkiopé sa Iasón zmocnil zlatého rúna a rýchlo opustili Kolchidu. Synovia Frixa, Argos, Melas, Kitysoros a najmladší Frontis sa pripojili k Argonautom na ich spiatočnej ceste do Iólku.

Referencie
----------

* Vojtech Zamarovský,*Bohovia a hrdinovia antických bájí.*
* Publius Ovidius Naso,*Premeny*, Kniha VII.
* Rudolf Mertlík,*Staroveké báje a povesti*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frixos**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frixos na českej Wikipédii.*
**Štefan Višňovský** (\* 10. december 1909, Banská Štiavnica – † december 1944, Kováčová) bol slovenský strojný inžinier, elektrotechnik a protifašistický bojovník.

Jeho otec Daniel Višňovský, matka Matilda rod. Schwarzová, brat Pavel Višňovský.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, elektrotechnické a strojné inžinierstvo na ČVUT v Prahe. V roku 1936 absolvoval a dosiahol titul Ing.. Počas štúdia sa zúčastnil študijného pobytu v Lipsku. Pôsobil ako technický úradník štátnych železníc vo Zvolene, zaoberal sa otázkami elektrifikácii slovenských železníc a vypracoval návrh jej postupnej realizácie. Účastník protifašistického odboja, zapojil sa do príprav SNP v okolí Zvolena, počas neho člen SNR, od 1. september 1944 povereník pre dopravu a verejné práce. Po ústupe SNP do hôr sa ukrýval v oblasti Kališťa, neskôr v Banskej Bystrici. Koncom decembra bol zatknutý príslušníkmi Pohotovostných oddielov Hlinkovej gardy vo Zvolene, popravený bol pri Kováčovej. Na jeho počesť sa od 1947 organizuje vo Zvolene Memoriál v pästiarstve.

Pamätná tabuľa na rodnom dome v B. Štiavnici

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. triedy; 1946 Čs. vojnovým krížom 1939 in memoriam

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Claisen-Tiščenko-Reakcia: Ester vyrobený z dvoch aldehydov.
Mechanizmus Claisen-Tiščenkovej reakcie: Vychádzajúc z acetaldehydu (R = CH3) tvoriac octan etylový.
Claisen-Tiščenkova reakcia: Z *orto*-ftalaldehydu je možné vytvoriť benzol-1-laktón.
**Claisenova-Tiščenkova reakcia** je chemická reakcia spočívajúca v disproporcionácii aldehydu bez vodíka v alfa-polohe v prítomnosti alkoxidu; produktom reakcie je ester. Reakcia je pomenovaná podľa chemikov L. Claisena a V. Tiščenka. 

Estery karboxylových kyselín sa za normálnych okolností vyrábajú z karboxylových kyselín a alkoholov kyslou katalýzou. Existuje však aj iný spôsob výroby esteru za pomoci Claisenovej-Tiščenkovej reakcie, pri ktorej reaguje aldehyd s hlinitým alkoholátom ako katalyzátorom. Pre neenolizovatelné aldehydy je možné použiť aj alkoholát sodný. Priemyselne sa vyrába týmto spôsobom etylacetát z acetaldehydu v prítomnosti hlinitého etanolátu ako katalyzátora.

Ak reaguje viac typov aldehydov, vznikajú zmesi rôznych esterov, ktoré musia byť náročné oddelené.

Mechanizmus reakcie
-------------------

Alkoholát sa viaže na dve molekuly aldehydu a vytvorí cyklický prechodný stav. 

Reakcia musí byť nutne v prostredí bez vody a alkoholov, na rozdiel od Cannizzarovej reakcie, pri ktorej vzniká z aldehydu príslušná karboxylová kyselina a alkohol.

Súbežné reakcie aldolovej reakcie a Claisenovej-Tiščenkovej reakcie sa nazývajú aldolovo-Tiščenkove reakcie.

C-Tishchenko startAnimGif

Intramolekulový variant
-----------------------

V intramolekulovej Claisenovej-Tiščenkovej reakcii sú neenolizovatelné dialdehydy schopné tvoriť laktóny.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Claisen-Tiščenko-Reaktion na nemeckej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Plachty**, po latinsky *Vela* sú jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. V staroveku bolo súčasťou veľkého súhvezdia Loď Argo. Až Nicolas Louis de Lacaille v roku 1763 rozdelil Loď Argo na tri menšie súhvezdia: Kýl, Kormu, Plachty a za jednu časť súhvezdia sa zvykne považovať aj Kompas.

Hviezdy
-------

Zaujímavosťou na súhvezdí Plachty je, že nemajú hviezdy s označením **Alfa (α) a Beta (β) Velorum**, pretože pôvodne vznikli z väčšieho súhvezdia. Súhvezdie je veľké, ako oporné body pri hľadaní slúžia hviezdy **Psí (ψ), Lambda (λ), Gama (γ), Omikron (ο), Delta (δ), Kappa (κ), Fí (φ), a Mí (μ) Veloris**. 
Medzi zaujímavé hviezdy patrí viacnásobná hviezda **Gama (γ) Velorum**, ktorá pri pozorovaní triédrom či ďalekohľadom vyzerá ako dvojhviezda, no v skutočnosti sa skladá z piatich zložiek. **Gama 1 (γ1)** je bežná modrobiela hviezda s magnitúdou 4,3. **Gama 2 (γ2)** je spektroskopická dvojhviezda, jedna zložka v nej sa nazýva tzv. Wolfova-Rayetova hviezda, typ ultrahorúcej hviezdy, čo stratila svoj vonkajší obal. Gama 2 je najjasnejšou hviezdou súhvezdia, má 1,8 m (magnitúd). No a v päťnásobnej hviezde sú ešte dve slabé zložky s magnitúdou 8 m a 9 m.

Objekty
-------

V Plachtách sa nachádzajú a dve hviezdokopy a jedna planetárna hmlovina.
**NGC 2547** je otvorená hviezdokopa, ktorú je možné pozorovať triédrom či malým ďalekohľadom. Leží vo vzdialenosti 1 300 ly (svetelných rokov).
**IC 2391** je veľká otvorená hviezdokopa pozorovateľná voľným okom, triédrom či malým ďalekohľadom. Je veľmi ľahké spozorovať ju, na oblohe totiž zaberá väčšiu časť ako Mesiac v splne. Jej najjasnejšou hviezdou je **Omikron (ο) Velorum** a celá hviezdokopa je od nás vzdialená cca 600 ly.
**NGC 3132 (Osmičková hmlovina)** je planetárna hmlovina, ktorú môžeme pozorovať malým ďalekohľadom. Má tvar disku a v jej strede sa nachádza hviezda s jasnosťou 10 m. V hmlovine je mnoho "slučiek", podľa ktroých má aj meno **Osmičková hmlovina**.

Poloha
------

Súhvezdie leží na južnej oblohe pri ostatných častiach bývalého súhvezdia Lode Argo.

Legenda
-------

Súhvezdie Plachty samo o sebe nemá žiadnu legendu, ale súhvezdie Loď Argo, do ktorého patrilo, predstavovalo bájnu loď, na ktorej sa tzv. Argonauti plavili, aby získali Zlaté rúno.

| * z
* d
* u
88 súhvezdí modernej astronómie |
| --- |
| 
* Andromeda
* Baran
* Blíženci
* Býk
* Cefeus
* Centaurus
* Ďalekohľad
* Delfín
* Drak
* Eridanus
* Fénix
* Had
* Hadonos
* Havran
* Herkules
* Hodiny
* Holubica
* Hydra
* Chameleón
* Indián
* Jašterica
* Jednorožec
* Južná koruna
* Južná ryba
* Južný kríž
* Južný trojuholník
* Kasiopeja
* Kompas
* Koník
* Korma
* Kozorožec
* Kružidlo
* Kýl
* Labuť
* Lev
* Lietajúca ryba
* Líška
* Lýra
* Maliar
* Malý lev
* Malý pes
* Malý medveď
* Mečiar
* Mikroskop
* Mucha
* Oktant
* Oltár
* Orión
* Orol
* Panna
* Pastier
* Páv
* Pec
* Pegas
* Perzeus
* Plachty
* Pohár
* Poľovné psy
* Povozník
* Pravítko
* Rajka
* Rak
* Ryby
* Rydlo
* Rys
* Severná koruna
* Sextant
* Sieť
* Sochár
* Stolový vrch
* Strelec
* Šíp
* Škorpión
* Štít
* Trojuholník
* Tukan
* Váhy
* Veľký pes
* Veľká medvedica
* Veľryba
* Vlasy Bereniky
* Vlk
* Vodnár
* Vodný had
* Výveva
* Zajac
* Žeriav
* Žirafa

 |
Pekne

**Striebro** je minerál kryštalizujúci v kubickej sústave, chemicky skoro čisté striebro - Ag.

Charakteristika
---------------

Kryštály striebra v tvare kociek sa vyskytujú veľmi zriedkavo. Vyskytuje sa v podobe vlákien, stromčekovitých útvarov a drôtikov. Niekedy býva celistvé. Farba striebra je striebrobiela, na vzduchu však černie, vryp je takisto striebrobiely. Striebro je nepriehľadné a má kovový lesk.

Vznik
-----

Vzniká na rudných žilách a v oxidačných zónach rudných ložísk (tzv. cementačné striebro, vyzrážané z rozložených strieborných minerálov ako stephanit, polybazit atď.). Spolu so zlatom tvorí striebro prirodzenú zliatinu, zvanú elektrum.

Poznávanie
----------

Je rozpustné v kyseline dusičnej a je taviteľné. Je vynikajúcim vodičom elektrického prúdu a tepla.

Výskyty na Slovensku
--------------------

V minulosti najmä v Hodruši-Hámroch a v Banskej Štiavnici (Štiavnické vrchy).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Striebro (minerál)**

Externé odkazy
--------------

* Striebro na www.mindat.org
**Idaia** alebo **Ídaia** (starogr. *Ἰδαία* – *Idaia*/iný prepis *Ídaia*, lat. *Idaea*) je v gréckej mytológii dcéra kráľa Dardana, druhá manželka tráckeho kráľa Finea.

Trácky kráľ Fineus sa najprv oženil s Kleopatrou, dcérou boha severného vetra Borea, ktorá mu porodila dvoch synov Pléxippa a Pandióna. S Kleopatrou sa neskôr rozišiel a oženil sa s rovnako krásnou, ale zlou Idaiou, dcérou dardanského kráľa Dardana. (Podľa Hesioda sa Fineus potom stal otcom dvoch synov Thynia a Mariandyna, ale text neuvádza meno matky) Fineus dostal od bohov dar vešteckého umenia, ktorý však často zneužíval a preto bol potrestaný slepotou.

Druhá manželka nenávidela jeho deti z prvého manželstva a preto ich lživo obvinila, že ony nesú vinu na tom treste. Uveril jej a dal ich uvrhnúť do tmavého žalára. Bohovia ho následne potrestali neutíchajúcim hladom a keď si sadol za stôl prileteli hrozné Harpye, napoly ženy, napoly vtáky, jedlo mu zožrali a čo zostalo znečistili svojimi výkalmi. Fineus bol nakoniec už len kosť a koža. Na svojej ceste za zlatým rúnom sa však onedlho v Trákii zastavili Argonauti, ktorí mali vo svojej posádke aj okrídlených Kleopatriných bratov Kalaida a Zéta a tí sa nad ním zľutovali, keďže podľahol len intrigám svojej ženy, pomohli mu. Najprv oslobodili jeho deti a následne zahnali Harpye do nenávratna.

Zdroje
------

1. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,43,4.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,15,3.
3. ↑  Hesiodos,  *Catalogues*, fragment 39: Fineus.
4. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 148.
5. ↑  Hyginus, *Fabulae* 19.
**Fred Wallace „Freddo" Haise, Jr.** ( \* 14. november 1933, Biloxi) je bývalý americký kozmonaut z dramatického letu Apolla 13.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

V októbri 1952 nastúpil ako námorný letecký kadet v Pesacole na Floride. V roku 1959 získal diplom leteckého inžiniera na univerzite v Oklahome. Potom nastúpil v NASA ako testovací pilot ich výskumného leteckého strediska v Edwardse a v období 1959-1963 tiež v Clevelande, štát Ohio. V tom čase publikoval množstvo odborných prác. V americkom vojenskom letectve bol v rokoch 1961-1962 na základni Mansfield v Ohiu. Potom pôsobil ako pilot 185 leteckej eskadry oklahomskej Národnej gardy. Pred letom do vesmíru mal nalietaných 6700 hodín. Od 4. apríla 1966 bol registrovaný v stredisku kozmonautov.

### Let do vesmíru

Mediálne z filmového spracovania známy nepodarený let kozmickej lode Apollo 13 odštartoval 11. apríla 1970 z mysu Canaveral. Na palube letela trojica James Lovell, Fred Haise a John Swigert. Cieľom expedície bolo pristátie na Mesiaci. Kvôli explózii jednej z nádrží a následným poruchám sa loď s kozmonautmi vrátila po šiestich dňoch na Zem, pristála na hladine Tichého oceánu.

* Apollo 13 ( 11. apríl 1970 – 17. apríl 1970)

### Po lete

V roku 1970 mu michiganská univerzita udelila čestný doktorát. Po niekoľkých mesiacoch bol vymenovaný za veliteľa záložnej posádky lode Apollo 16 a začal sa zácvikom na programu letov raketoplánov. Do žiadnej z posádok sa však nedostal a v roku 1979 od NASA odišiel. V roku 1993 bol zamestnaný v Grumman Corp. Technical Services Div. Titusville.

Externé odkazy
--------------

* Fred Haise na stránkach NASA (po anglicky)
* Oficiálny životopis na stránkach NASA (po anglicky)

Zdroj
-----

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* Biografia

Autoritné údaje: * GND: 1208100688
* ISNI: 0000 0000 4538 3069
* LCCN: no2003024472
* VIAF: 9528473
* WorldCat: lccn-no2003024472
Ing. **Petr Žaluda** (\* 5. február 1966, Brno) je český manažér, od februára 2008 do júla 2013 generálny riaditeľ a predseda predstavenstva Českých dráh.

Vzdelanie
---------

V rokoch 1984 – 1989 študoval na Vysokom učení technickom v Brne. Neskôr absolvoval študijné programy na univerzite v holandskom Utrechte a na britskej Sheffield Business School.

Kariéra
-------

Kariéru začal v roku 1989 ako asistent v brnianskej továrni Zetor. Potom pracoval v holandskej poradenskej spoločnosti Stork Demtec. V rokoch 1993 až 1996 pracoval v spoločnosti Ernst & Young. Od roku 1996 bol generálnym riaditeľom a predsedom predstavenstva dôchodkového fondu poisťovne Winterthur a od roku 2002 viedol celú skupinu tejto spoločnosti v Česku a na Slovensku. Od februára 2008 bol predsedom predstavenstva a generálnym riaditeľom Českých dráh. Po nástupe Zdeňka Žáka na post ministra dopravy bol Žaluda 30. júla 2013 odvolaný dozornou radou z funkcie predsedu predstavenstva. Bolo to niekoľko dní po personálnych zmenách v dozornej rade.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Nový předseda představenstva a generální ředitel ČD* [online]. Krajské noviny – internetový deník, [cit. 2010-06-17]. Dostupné online. (česky)
2. 1 2   *Petr Žaluda* [online]. E15, [cit. 2010-06-17]. Dostupné online. Archivované 2010-08-26 z originálu. (česky)
3. ↑   *Žaluda opouští vedení Českých drah, byl odvolán* [online]. aktuálně.cz, [cit. 2013-07-30]. Dostupné online. (česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petr Žaluda na českej Wikipédii.*
**Kyselina fenylpyrohroznová** je aromatická organická zlúčenina, ktorá vystupuje v biosyntéze aminokyseliny fenylalanínu. Jej konjugovanou zásadou je **fenylpyruvát**. Patrí medzi ketokyseliny.

Príprava a vlastnosti
---------------------

Fenylpyruvát sa vyskytuje v rovnováhe medzi *E*- a *Z*-enol tautomérmi. Vzniká oxidačnou deamináciou fenylalanínu, redukčnou amináciou fenylpyruvátu zase vzniká fenylalanín.

Fenylpyruvát možno pripraviť mnohými spôsobmi. Bežne sa pripravuje z derivátov kyseliny aminoškoricovej. Fenylpyruvát takisto možno pripraviť kondenzáciou benzaldehydu s derivátmi glycínu, čím vzniká fenylazolaktón, ktorá sa potom hydrolyzuje v kyslom alebo zásaditom prostredí. Ďalším spôsobom prípravy je napríklad dvojitá karbonylácia benzylchloridu.

Metabolizmus
------------

Fenylpyruvát vzniká v živých systémoch z kyseliny prefénovej pôsobením prefenátdehydratázy. V procese dochádza k štiepeniu hydroxidu a oxidu uhličitého:

prefenát → fenylpyruvát + OH- + CO2
Fenylpyruvát sa ďalej transaminuje pôsobením aminotransferázy, čím vzniká fenylalanín. Zdrojom aminoskupiny je glutamát, ktorý sa mení na 2-oxoglutarát:

fenylpyruvát + glutamát → fenylalanín + 2-oxoglutarát
Fenylalanín je esenciálna aminokyselina, takže tieto reakcie prebiehajú len u rastlín a mikroorganizmov.

Fenylketonúria
--------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Fenylketonúria*
Fenylalanín sa premieňa na tyrozín pôsobením fenylalanínhydroxylázy. Je to jediný spôsob syntézy tyrozínu u ľudí. Keď je však aktivita fenylalanínyhydroxylázy nedostatočná, fenylalanín sa akumuluje (dochádza k hyperfenylalaninémii) a premieňa sa na fenylpyruvát namiesto tyrozínu, čím vzniká stav známy ako fenylketonúria (PKU). Jedným z príznakov fenylketonúrie je prítomnosť fenylpyruvátu v moči, podľa čoho je táto porucha pomenovaná. Ak sa fenylketonúria nezistí a nezačne liečiť okamžite, dochádza k vážnej mentálnej retardácii v priebehu niekoľkých mesiacov po narodení. Vážne problémy však nespôsobuje fenylpyruvát, ale vysoká hladina fenylalanínu. Podobnou metabolickou poruchou, ktorá však pochádza z nesprávneho rozkladu tyrozínu a nie fenylalanínu, je alkaptonúria.

Referencie
----------

1. ↑  R. M. Herbst, D. Shemin. Phenylpyruvic Acid. *Organic Syntheses*, 1939, s. 77. DOI: 10.15227/orgsyn.019.0077.
2. ↑  Carpy, Alain J. M.; Haasbroek, Petrus P.; Oliver, Douglas W. "Phenylpyruvic acid derivatives as enzyme inhibitors: Therapeutic potential on macrophage migration inhibitory factor" Medicinal Chemistry Research 2004, volume 13, pp. 565-577.
3. ↑   *Preparation of α-keto-carboxylic acids from acyl halides* [online]. Ethyl Corporation. Dostupné online.
4. ↑   Carbonylation. *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, 2007, s. 19. DOI: 10.1002/14356007.a05\_217.pub2.
5. 1 2 3 4  VOET, Donald. *Biochemistry*. 4th ed. Hoboken, NJ : John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-0-470-57095-1. S. 1075 – 1077.

Pozri aj
--------

* Kyselina 4-hydroxyfenylpyrohroznová
* Fenylpyruvátdekarboxyláza
* Fenylpyruváttautomeráza
* Fenylketonúria

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Phenylpyruvic acid na anglickej Wikipédii.*
**Rúben dos Santos Gato Alves Dias** (\* 14. máj 1997, Amadora ), známy ako **Rúben Dias**, je portugalský profesionálny futbalista, ktorý hrá na pozícii stredného obrancu za Manchester City a portugalský národný tím.

Klubová kariéra
---------------

Dias prešiel mládežníckou akadémiou Benficy Lisabon. V roku 2015 začal hrať za rezervný tím a v roku 2017 bol povýšený seniorského tímu. Vo svojej prvej sezóne bol menovaný Najlepším mladým hráčom roka Primeira Ligy. V nasledujúcej sezóne pomohli Diasove výkony k zisku ligového titulu ak víťazstvu v Portugalskom superpohári, pričom sa dostal do najlepšej jedenástky roka v Primeira Lige. V septembri 2020 prestúpil do anglického klubu Manchester City za poplatok vo výške 68 miliónov EUR.

Reprezentačná kariéra
---------------------

Dias je bývalý portugalský mládežnícky reprezentant, hral na úrovniach do 16, do 17, do 19, do 20 a do 21 rokov. V seniorskej reprezentácii Portugalska debutoval v roku 2018. Bol nominovaný na Majstrovstvá sveta 2018 a na Finálový turnaj Ligy národov UEFA 2019, kde bol vo víťaznom finálovom zápase proti Holandsku menovaný mužom zápasu.

Referencie
----------




1. ↑  161385360554578. *Man City's £62m signing confirmed by Benfica, with current player moving other way* [online]. talkSPORT, 2020-09-28, [cit. 2023-10-30]. Dostupné online. (po anglicky)
Boulevard des Capucines
**Boulevard des Capucines** (*bulvár Kapucíniek*) je bulvár v Paríži. Nachádza sa v 2. a 9. obvode. Je jedným z tzv. Veľkých bulvárov postavených na mieste bývalých mestských hradieb Ľudovíta XIII.

Poloha
------

Bulvár vedie od križovatky s Rue Louis-le-Grand a Rue de la Chaussée-d'Antin a končí pri Rue des Capucines a Rue de Caumartin. Ulica je orientovaná zo severovýchodu na juhozápad. Smerom na sever pokračuje Boulevard des Italiens a od juhu na ňu nadväzuje Boulevard de la Madeleine.

Dejiny
------

Bulvár získal svoje meno 11. mája 1885 podľa kláštora klarisiek-kapucíniek, ktorého záhrady sa až do Fancúzskej revolúcie rozkladali pozdĺž jeho južnej časti. Jeho predošlé označenie *Rue Basse-du-Rempart* vyjadruje skutočnosť, že cesta viedla pri päte mestských hradieb. 

Dňa 23. februára 1848 zahradili bulvár vojaci, aby zamedzili prechode demonštrantov proti vláde. Keď sa manifestanti pokúsili kordón preraziť, bolo ich 35 zabitých a 50 zranených. Táto udalosť viedla k povstaniu Parížanov, ktoré sa premenilo na Februárovú revolúciu.

Významné stavby
---------------

* Dom č. 2: na jeho mieste sa nachádzal palác Hôtel de Montmorency, ktorý v roku 1869 nahradilo divadlo Théâtre du Vaudeville a od roku 1927 kino *Gaumont Opéra*. Jeho hlavná sála odpovedá základom veľkého salóna paláca z 18. storočia, ktorého okrúhla fasáda bola zachovaná.
* Dom č. 5: nahradil bývalý fotografický ateliér Pierra Louise Piersona.
* Dom č. 8: Jacques Offenbach (1819 – 1880) tu žil od roku 1876 až do svojej smrti.
* Dom č. 14: Kaviareň Grand Café, kde sa 28. decembra 1895 v Salon indien konalo prvé verejné filmové premietanie bratov Lumièrovcov.
* Dom č. 24: v rokoch 1905 – 1956 tu bývala speváčka Mistinguett.
* Dom č. 25: v roku 1929 tu bolo otvorené Musée Cognacq-Jay. V roku 1988 sa presťahovalo do paláca Hôtel de Donon v štvrti Marais.
* Dom č. 28: slávna hudobná koncertná sála Olympia.
* Dom č. 35: mal tu ateliér fotograf Gustave Le Gray a Nadar. V apríli 1874 sa tu konala výstava mladých maliarov ako boli Auguste Renoir, Édouard Manet, Camille Pissarro a Claude Monet. Práve Monetov obraz Imprese, východ slnka dal názov novému smeru – impresionizmu.
* Domy č. 37 až 43: v rokoch 1820 – 1853 sídlo ministerstva zahraničia.

Bulvár v umení
--------------

Claude Monet zachytil ulicu na niekoľkých svojich obrazoch, ktoré sú dnes v Puškinovom múzeu umenia v Moskve alebo v *Nelson-Atkins Museum of Art* v Kansas City. V roku 2006 vydal francúzsky spisovateľ Jean-Michel Maulpoix román *"Boulevard des Capucines"*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard des Capucines**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard des Capucines na českej Wikipédii.*
Červenofigúrový volutový kratér, Aténa a Poseidón, cca 360 pred Kr.
**Skira** alebo **Skiroforia** (starogr. Σκίρα, Σκιροφόρια) bola starogrécka, prevažne, ale nie výlučne ženská slávnosť, oslavovaná v lete 12. dňa atického mesiaca skiroforión.

Skira sa oslavovala v čase splnu, okolo letného slnovratu, keď dozrela úroda. Najstaršie zmienky o tomto sviatku naznačujú, že to bol ženský sviatok k pocte Demetry a Koré. Neskoršie písomné pramene uvádzajú spojenie s kultmi Atény a Poseidóna. Oslava sa začala sprievodom (pompé), v ktorom šla Aténina kňažka, Poseidónov kňaz a možno aj kňaz Apolónov (alebo boha Hélia), všetci pod veľkým slnečníkom. Sprievod sa uberal z aténskej Akropole do *Skirónu* (atický démos) v blízkosti rieky Kéfissos, do starovekého okrsku na ceste do Eleusíny (na hranici medzi Aténami a Eleusínou). V mýtickej rovine táto *pompé* tiež zopakovala pochod aténskeho kráľa Erechthea do Eleusíny (ktorý tam prišiel o život).

Eleusínske bohyne, reprezentované ich kňažkami, následne privítali sprievod prichádzajúci z Atén a obetovalo sa Aténe, Poseidónovi, Demetre a Persefone (mohli sa vykonávať aj obrady ich „*zmierenia*"). V Skiróne sa konal zrejme aj jeden z troch rituálnych obradov orby v Atike, vymlátené obilie sa mohlo niesť späť do Atén (s mlátením kozmogonicky súvisel aj úkon posvätnej orby, pluh symbolizoval falus a zem lono, ktoré sa malo pripraviť na siatie nového obilia). Pravdepodobne sa konal aj štafetový beh dospievajúcich chlapcov, zastupujúcich svoje kmene, ktorí niesli viničné konáre s hroznom od aténskej svätyne Dionýza do Skirónu, víťaz vypil slávnostný nápoj vyrobený z vína, múky, syra, oleja a medu (*Pentaploa*) a súťažiaci sa vrátili do Atén v radostnom *kómose* „*hýrení, oslave*" (zrejme sprevádzajúc kňaza a kňažku). Zatiaľ čo bohovia (reprezentovaní ich kňazmi) neboli v meste, ženy slávili tajný rituál, v ktorom prevzali občianske úlohy, ktoré boli zvyčajne vyhradené pre mužov. Rovnako ako Thesmoforia, aj Skira patrila do komplexu rituálov a mýtov, v ktorých bol zlom v čase poznačený *gynaikokratiou*, vládou žien a zvratom normálneho stavu vecí.

V predvečer tejto slávnosti boli v Marathóne uctievaní *Tritopatores* (záhadné božstvá uctievané v Atike).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 368.
2. ↑  Noel Robertson. *Religion and Reconciliation in Greek Cities*. New York : Oxford University Press, USA, 2010. ISBN 978-01-9539-400-9. S. 209.
3. 1 2 3 4  Christine Schnusenberg. *The Mythological Traditions of Liturgical Drama*. Mahwah : Paulist Press, 2010. ISBN 978-08-0910-544-1. S. 134.
4. ↑  Robert Parker. *Polytheism and Society at Athens*. Oxford : OUP Oxford, 2005. ISBN 978-01-9153-452-2. S. 480.
5. 1 2  S. C. Humphreys. *Kinship in Ancient Athens*. Oxford : Oxford University Press, 2018. ISBN 978-01-9109-239-8. S. 556.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 347.
Generálporučík Ing. **František Malenínský** (\* 22. júl 1959, České Budějovice) je český generál, súčasný vojenský predstaviteľ Česka pri NATO.

Vzdelanie
---------

V rokoch 1974 až 1978 študoval na Vojenskom gymnáziu v Moravskej Třebovej. Po ňom nastúpil na Vysokú vojenskú technickú školu Martine a Vysokú vojenskú školu pozemního vojska vo Vyškove. V roku 1989 ukončil postgraduálne štúdium na Vojenskej akadémii v Brne. V rokoch 1999 až 2000 študoval tiež na Royal College of Defence Studies v Londýne a v roku 2002 na NATO Defense College v Ríme.

Vojenské pôsobenie
------------------

Svoje vojenské pôsobenie začal ako veliteľ čaty v roku 1982. Do roku 1989 bol veliteľ batérie, náčelník štábu oddielu a pluku. V roku 1989 sa stal veliteľom delostreleckého oddielu, o rok neskôr pluku a v roku 1991 opäť oddielu. V rokoch 1993 až 1994 bol náčelníkom štábu delostreleckej brigády, v rokoch 1994 až 1997 jej velil.

V rokoch 1997 až 1999 velil delostreleckej výcvikovej a mobilizačnej základni. V rokoch 2000 až 2002 bol zástupcom veliteľa mechanizovanej brigády. K 8. máju 2002 bol povýšený do hodnosti brigádny generál. V rokoch 2002 až 2005 bol náčelníkom štábu EUR RC North v holandskom Brunssume. Následne bol v rokoch 2005 až 2007 riaditeľom Ředitelství výcviku a doktrín. V rokoch 2007 až 2008 velil Silám podpory a výcviku. V tom čase ho k 8. máju 2008 do hodnosti generálmajor povýšil prezident Václav Klaus. V roku 2008 sa stal riaditeľom PCC Národného zastúpenia Česka pri NATO v Monse. V období 2010 až 2011 bol náčelníkom štábu SHAPE. V rokoch 2011 až 2014 bol zástupcom náčelníka Generálneho štábu Armády ČR – Inšpektor AČR. Následne bol od 7. apríla 2014 do 31. júla 2017 zástupcom náčelníka Generálneho štábu AČR – náčelníkom štábu.

Do hodnosti generálporučík bol povýšený prezidentom Milošom Zemanom k 8. máju 2015.

Od 1. augusta 2017 je vojenským zástupcom Česka pri NATO.

Referencie
----------

1. ↑  NATO. *Lieutenant General František Malenínský* [online]. NATO, [cit. 2020-04-18]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5 6   *Vojenský představitel České republiky při NATO a EU* [online]. mocr.army.cz, rev. 2019-05-20, [cit. 2020-04-18]. Dostupné online. Archivované 2020-06-09 z originálu.
3. ↑   *Prezident Klaus jmenoval tři nové generály* [online]. Praha: Česká televize, 2008-05-08, [cit. 2020-04-18]. Dostupné online.
4. ↑  ŠINDELÁŘ, Miroslav. *Prezident republiky jmenoval generály* [online]. mocr.army.cz, 2015-05-08, [cit. 2020-04-18]. Dostupné online. Archivované 2020-06-09 z originálu.
5. ↑   *Zeman povýšil pět generálů, jsou mezi nimi i váleční veteráni* [online]. Praha: Český rozhlas, 2015-05-08, [cit. 2020-04-18]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* profil na stránke Armády Českej republiky Archivované 2020-06-09 na Wayback Machine
* profil na stránke NATO
Súradnice: 42°51′58.6″S 25°29′22.6″V﻿ / ﻿42,866278°S 25,489611°V﻿ / 42.866278; 25.489611

**Furnata** (bulh. Фурната, doslovne Rúra, prenesene aj Pekáreň) je dom z 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky súborového významu.

Lokalita
--------

Furnata sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „Angel Kănčev" (bulh. улица „Ангел Кънчев", doslova *ulica Angela Kănčeva*) č. 3. Je súčasťou súboru budov historického námestia „Ďado Nikola" (bulh. площад „Дядо Никола"‎ – ploštad „Ďado Nikola", doslova *námestie deda Nikolu*).

Dejiny
------

Budova bola postavená v priebehu 19. storočia.

V roku 1967 dom získal štatút kultúrnej pamiatky súborového významu. V rokoch 1970 – 1972 prebehli na budove reštauračné práce. Ďalšie stavebné úpravy boli na budove vykonané aj v rokoch 1986, 1990 a v roku 2017

Charakteristika
---------------

Kostra stavby pozostáva z drevených trámov, medzi nimi sa nachádza výplň. Budova je dvojposchodová, pričom prízemie je čiastočne vkopané do zeme. V ľavej časti budovy sa nachádza schodisko, ktoré spája prízemie s nadzemným poschodím. Na prízemí sa nachádzala miestnosť, ktorá fungovala ako pekáreň a jedna obytná miestnosť. Na nadzemnom poschodí sa nachádzali tri miestnosti. Jedna z miestností (smerom k rieke) fungovala ako kaviareň, druhá miestnosť (smerom na námestie) fungovala ako holičstvo, tretia miestnosť na poschodí bola obytná.

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
----------------------------------

Kategória: kultúrna pamiatka súborového významu (súčasť historického námestia a pamiatkovo chráneného architektonického ansáblu Centralnijat ploštad.

Rok vyhlásenia: 1967

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy

Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: *Furnata* (bulh. Фурната, doslovne Rúra)

Galéria
-------

* celkový pohľad na budovu z juhovýchoducelkový pohľad na budovu z juhovýchodu
* celkový pohľad na budovu zo severozápaducelkový pohľad na budovu zo severozápadu
* západná fasáda budovyzápadná fasáda budovy

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  DIMITROVA, Irina. Na razchodka iz văzroždenska Triavna. Varna : Izdatelstvo „Slavena". 2018. 72 s. ISBN 9786191901289. S. 18. (po bulharsky)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   *НИНКН: Област Габрово* [online]. ninkn.bg, [cit. 2023-11-14]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5 6   *Регистри | Община Трявна* [online]. tryavna.bg, 2017-06-26, [cit. 2023-07-05]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Furnata (Triavna)**
Ing. Mgr. **Vilém** (tiež **Wilhelm**) **Stonawski** (\* 24. november 1926, Bystřice nad Olší – † 5. máj 2009, Český Těšín) bol luteránsky farár a prekladateľ poľskej národnosti. Bol biskupom Sliezskej cirkvi evanjelickej augsburského vyznania, neskôr biskupom Luteránskej evanjelickej cirkvi augsburského vyznania v ČR.

Život
-----

V duchovenskej službe Sliezskej cirkvi evanjelickej augsburského vyznania pôsobil od roku 1954, v rokoch 1971 až 1989 zastával úrad námestka biskupa a v rokoch 1989 až 1991 pôsobil ako biskup SCEAV. Spolupracoval s ŠtB pod krycím menom Stáňa. V roku 1991 bol mimoriadnou synodou zbavený funkcie pre spoluprácu s komunistickým režimom. Stonawski synodu neuznal, čo viedlo k schizme v cirkvi. V roku 1995 so svojimi stúpencami z SCEAV vystúpil a založili Luteránsku evanjelickú cirkev augsburského vyznania v ČR. Stonawski sa stal jej prvým biskupom. Biskupom bol až do roku 2000. Z angličtiny do poľštiny preložil A. W. Tozera *Poranki z Bogiem* a *Wieczory z Bogiem*.

Pozri aj
--------

* Sliezska evanjelická cirkev augsburského vyznania
* Luteránska evanjelická cirkev augsburského vyznania v Českej republike

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vilém Stonawski na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 107969546X
* ISNI: 0000 0000 5602 4360
* NK ČR: kpwa1258
* VIAF: 84460267
Boulevard Soult
**Boulevard Soult** je bulvár v 12. obvodu v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Nicolasa Soulta (1769 – 1851), maršala Francúzska.

Dejiny
------

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.

V 30. rokoch 20. storočia vyrástli v oblasti nájomné domy pre sociálne bývanie, aby uspokojili chudobnejšie obyvateľstvo, ktoré po vojne prichádzalo z vidieka. Tieto domy boli postavené takmer pozdĺž celej vnútornej strany bulváru Soult smerom k boulevard périphérique (párne čísla) medzi Porte de Vincennes a Porte Dorée.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard Soult**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard Soult na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Boulevards des Maréchaux v Paríži |
| --- |
| 
* Soult
* Poniatowski
* Général-Jean-Simon
* Masséna
* Kellermann
* Jourdan
* Brune
* Lefebvre
* Victor
* Général-Martial-Valin
* Murat
* Suchet
* Lannes
* Amiral-Bruix
* Gouvion-Saint-Cyr
* Berthier
* Bessières
* Ney
* Macdonald
* Sérurier
* Mortier
* Davout

 |
Súradnice: 37°49′00″J 143°45′00″V﻿ / ﻿37,816667°J 143,75°V﻿ / -37.816667; 143.75

**Dereel** je mesto v západnom dištrikte austrálskeho štátu Viktória. Pri sčítaní ľudu v roku 2021 malo Dereel a jeho okolie 664 obyvateľov.

Nachádza sa na Ballarat-Colac Road, 33 km od Ballaratu a 70 km od Colac. Neexistuje žiadne jasne definované mestské centrum, hoci pamätná sieň vojakov v Dereel, ktorá sa nachádza na Swamp Road, je bežne považovaná za centrum mesta.

Pošta Dereel bola otvorená 1. novembra 1868 a zatvorená v roku 1971.

Dereel zahŕňa veľkú oblasť mokradí, označovanú ako „Swamp" (močiar) alebo „Lagoon" (lagúna). V posledných rokoch je táto oblasť takmer suchá.

27. marca 2013 zničil požiar v Dereeli 16 domov a 18 prístreškov. Požiar zasiahol 1300 hektárov.

Referencie
----------

1. 1 2  Australian Bureau of Statistics – Dereel – 2021 Census All persons QuickStats
2. ↑  Phoenix Auctions – Post Office List
3. ↑   16 homes confirmed lost in Dereel fire. *ABC News*, 28 March 2013. Dostupné online [cit. 2013-03-28].
*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dereel, Victoria na anglickej Wikipédii.*
Ing. **Hoa Nguyen Dinh**, PhD. (\* 12. september 1959, Nghệ An) je vietnamský ekonóm pôsobiaci na Slovensku.

Život
-----

Absolvoval štúdium na Národohospodárskej fakulte Vysokej školy ekonomickej (od roku 1992 Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave), počas ktorého sa aktívne zapájal do študentskej vedeckej odbornej činnosti. Po doštudovaní začal pôsobiť v Prognostickom ústave Slovenskej akadémie vied, kde po úspešnej obhajobe dizertačnej práce v roku 1993 nadobudol doktorský titul. Vo svojej vedeckovýskumnej činnosti sa zaoberá otázkami ekonomickej politiky, ekonomických nástrojov, manažmentu a zisku v trhovom prostredí a zúčastňuje sa konzultačnej a poradenskej činnosti. V „minimonografii" *Model ekonomického rozvoja ázijských drakov* (2001) makroekonomicky rozanalyzoval ekonomiky Singapuru, Kórejskej republiky, Taiwanu a Hongkongu a vykonal komparáciu ich makroekonomických štruktúr so slovenskou ekonomikou.

Dielo
-----

* JANOK, Michal; DLUHOŠOVÁ, Dana; GŘÍBEK, Čestmír; HÓTOVÁ, Renáta; LAZAR, Jaromír, KUDZBEL, Marek; NGUYEN, Dinh Hoa; RÖMEROVÁ, Dana; a kol. *Ukazovatele finančnej analýzy podniku*. Bratislava : Mika-Conzult, 2000. 110 s. ISBN 80-967295-8-6.
* NGUYEN DINH, Hoa. *Model ekonomického rozvoja ázijských drakov*. I. vyd. Bratislava : MIKA – Conzult, 2001. 95 s. ISBN 80-967295-9-4.
Boulevard Murat
**Boulevard Murat** je bulvár v 16. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Joachima Murata (1767 – 1815), maršala Francúzska.

Trasa
-----

V Maršalských bulvároch nadväzuje Boulevard Murat na Boulevard du Général-Martial-Valin, ktorý leží cez Seinu na ľavom brehu. Geograficky je však v tomto mieste súvislá rada prerušená. Na pravom brehu totiž pokračuje cez Pont du Garigliano Boulevard Exelmans, ktorý sa medzi Maršalské bulváry nepočíta (hoci Rémy Joseph Isidore Exelmans (1775 – 1852) bol tiež maršal Francúzska). Boulevard Murat vybieha až o niekoľko desiatok metrov po prúde rieky a vedie cez Porte de Saint-Cloud, odkiaľ ďalej pokračuje severným smerom rovnobežne s Boulevard Exelmans až na Porte d'Auteuil. Tu z druhej strany námestia *Place de la Porte-d'Auteuil* nadväzuje Boulevard Suchet.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard Murat**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard Murat na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Boulevards des Maréchaux v Paríži |
| --- |
| 
* Soult
* Poniatowski
* Général-Jean-Simon
* Masséna
* Kellermann
* Jourdan
* Brune
* Lefebvre
* Victor
* Général-Martial-Valin
* Murat
* Suchet
* Lannes
* Amiral-Bruix
* Gouvion-Saint-Cyr
* Berthier
* Bessières
* Ney
* Macdonald
* Sérurier
* Mortier
* Davout

 |
Súradnice: 37°05′23″J 145°36′40″V﻿ / ﻿37,089722°J 145,611111°V﻿ / -37.089722; 145.611111

**Yarck** je sídlo v severnej časti regiónu Goulburn Valley v štáte Viktória v Austrálii. Mesto leží v okrese Murrindindi a na diaľnici Maroondah Highway, 166 km severovýchodne od hlavného mesta štátu Melbourne. Pri sčítaní ľudu v roku 2021 malo Yarck a jeho okolie 194 obyvateľov.

Pošta v meste Yarck bola otvorená približne vo februári 1877. Železnica prišla v novembri 1890, keď odbočka z Tallarooku bola predĺžená do Mertonu. Trať a stanica boli uzavreté v roku 1978.

K vybaveniu v meste patrí obchod so zmiešaným tovarom, hotel, dve kaviarne, kníhkupectvo a pekáreň.

Referencie
----------

1. ↑   *2021 Yarck, Census All persons QuickStats | Australian Bureau of Statistics* [online]. abs.gov.au, [cit. 2023-07-24]. Dostupné online.
2. ↑  Pheonix Auctions History, *Post Office List*, citované 24. 7. 2023

Externé odkazy
--------------

* Webová stránka Yarck Township[nefunkčný odkaz]

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Yarck, Victoria na anglickej Wikipédii.*