recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**BK Inter Bratislava** je slovenský profesionálny basketbalový klub, ktorý bol založený v roku 1963. Domáce zápasy hrá v Hant Arene.

História
--------

Do prvej česko-slovenskej ligy postúpil Inter prvý krát v roku 1970. Ale v sezóne sa umiestnil na poslednom mieste a zostúpil. V zápätí sa po roku znova vrátil do prvej ligy. V sezóne 1973/1974 klub naposledy v svojej histórii zostúpil do nižšej ligy.

V sezóne 1978/79 sa Inter tešil z prvého víťazstva v česko-slovenskej lige. Pre tím ho vybojovali hráči ako Stanislav Kropilák, Vladimír Padrta, Peter Rajniak, Pavol Bojanovský a Justin Sedlák. O rok neskôr si Inter vybojoval ďalší titul. Pod vedením trénera Reháka vybojoval v česko-slovenskej lige ešte dva tituly, v sezónach 1982/83 a 1984/85. V poslednom ročníku česko-slovenskej ligy sa klub umiestnil na 5. mieste.

V prvej sezóne slovenskej ligy sa tím umiestnil na 4. mieste. V nasledujúcej sezóne sa už Inter radoval z prvého titulu a tiež prvýkrát vyhral slovenský pohár. 

Zatiaľ posledný titul vyhral v sezóne 2013/14, a momentálne je úradujúcim obhajcom slovenského pohára.

Historické názvy
----------------

* 1963 – TJ Slovnaft Bratislava
* 1966 – TJ Internacionál Bratislava
* 1968 – TJ Internacionál Bratislava Slovnaft
* 1986 – TJ Internacionál ZŤS Bratislava
* 1990 – TJ Inter Slovnaft Bratislava
* 1991 – BK AŠK Inter Slovnaft Bratislava
* 2005 – BK AŠK Inter Bratislava

Najväčšie úspechy klubu
-----------------------

Česko-slovenská liga
* *Víťaz (4):* 1978/79, 1979/80, 1982/83, 1984/85

Slovenská liga
* *Víťaz (4):* 1995/96, 2012/13, 2013/14, 2016/17

Slovenský pohár
* *Víťaz (4):* 1995/96, 2002/03, 2014/15, 2015/16

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka klubu
**Katecholaminergná polymorfná KT** (angl. *catecholaminergic polymorphic ventricular tachycardia – CPVT*) je vrodená srdcová chyba z radu kanalopatií. Jedná sa o genetickú poruchu kalciového kanála. Prejavuje sa len na EKG a demaskuje sa iba pri záťaži. Mechanizmus spúšťania je daný kvôli tomu, že pri záťaži sa vyplavujú adrenalín a noradrenalín a pri špecifickej poruche draslíkového kanálika spúšťajú polymorfnú komorovú tachykardiu. Je zodpovedný za cca 15 – 20% náhlych úmrtí kardiologickej etiológie u mladých dospelých.

Symptómy
--------

Aj keď u jedincov s CPVT nemusí dôjsť k žiadnym príznakom, najčastejším hláseným príznakom býva náhla strata vedomia, ktorá sa označuje ako synkopa. Príznaky sa často vyskytujú počas cvičenia alebo ako reakcia na emočný stres - situácie, v ktorých sa v tele uvoľňujú chemickí poslovia známi ako katecholamíny, napríklad adrenalín. Pokiaľ sa vyskytujú najmä ľahšie príznaky (pocit na odpadnutie, búšenie srdca) často to vedie k oneskoreniu pri stanovení správnej diagnózy. U tretiny postihnutých môže byť prvým prejavom ochorenia zástava srdca, ktorá môže potenciálne viesť k náhlej smrti. K tomu môže dôjsť aj u veľmi malých detí, kde sa CPVT potom prejavuje ako syndróm náhleho úmrtia dieťaťa. Približne 30% pacientov s CPVT bude mať člena rodiny, ktorý v dôsledku cvičenia alebo stresu zažil synkopu, záchvaty alebo náhlu smrť.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Murári pri práci.
**Murár** je robotník ukladajúci na stavbe tehly alebo kameň, ktoré spája maltou. Murári sa podieľajú na stavbách a oprave betónových aj tehlových stavieb, ako sú obytné domy, mosty alebo iné zariadenia z prírodných alebo umelých stavebných materiálov. Zvyčajne odborník v murovaní resp. murárstve a iných základných stavebných prácach.

Murárske remeslo je jedno z najstarších. Murári pôvodne používali ako stavebný materiál kameň a boli úzko previazaní s kamenárstvom, o čom svedčia aj spoločné cechy. Spočiatku murári pracovali najmä na stavbe cirkevných objektov. Práce na svetských stavbách a meštianskych domoch boli známe až od 15. storočia. Profesionálne zručnosti si murári často predávali z pokolenia na pokolenie. Rozvoj stavebníctva najmä vo väčších mestách Uhorska koncom 19. storočia si vyžiadal veľké množstvo námezdných robotníkov. Murárstvo bolo od konca 19. storočia jedným z typických slovenských remesiel. Slovenskí murári napr. z Liptova boli zruční stavitelia, žiadaní v celom Uhorsku aj zahraničí. Spomedzi murárov z Liptova sa vyprofilovalo niekoľko významných slovenských podnikateľov a verejných činiteľov ako Ján Hlavaj alebo Ján Nepomuk Bobula.

Za patróna murárov sú považovaní sv. Štefan a sv. Tomáš.

Referencie
----------

1. 1 2 3  murárstvo. In:  *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska 1*. Vyd. 1. Bratislava : Veda, 1995. 484 s. ISBN 80-224-0234-6. S. 377-378.
Titulný list týždenníka Trenčanské noviny.
**Trenčanské noviny** je týždenník, ktorý vychádzal na Slovensku po prvej svetovej vojne. 

Noviny vychádzali v Trenčíne raz týždenne. Zodpovedným redaktorom a redaktorom bol Karol Štúr, neskôr Michal Dukát. Spoluredaktorom bol Vladimír Roy. Majiteľom bol K. Štúr.

V roku 1919 bol časopis pod vplyvom Slovenskej národnej strany, potom Slovenskej národnej a roľníckej strany, ďalej Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu. Zanikol 22. marca 1925, ďalej vychádzal ako Považské noviny.

Periodicita
-----------

Časopis začal vychádzať v decembri 1918.

* 1918/19 - roč. I. - 51 čísiel - po 4-10 strán
* 1920 - roč. II. - 52 č. - po 2-8 s.
* 1921 - roč. III. - 51 č. - po 4-10 s.
* 1922 - roč. IV. - 53 č. - po 4-8 s.
* 1923 - roč. V. - 52 č. - po 4-8 s.
* 1924 - roč. VI. - 47 č. - po 4-6 s.
* 1925 - roč. VII. - 12 č. - po 4-8 s.

Časopis v elektronickej podobe
------------------------------

* Trenčanské noviny - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroj
-----

* TRENČANSKÉ NOVINY. In: *Bibliografia slovenských a inorečových novín a časopisov z rokov 1919 - 1938.* Zost. Kipsová et al. Martin : Matica slovenská, 1968. 1074 s.
Priebeh záchvatu
**Migréna** sú záchvatovité bolesti hlavy, častejšie jednostranné, pulzujúce, veľkej intenzity. 

Začínajú sa obyčajne ráno, trvajú niekoľko hodín až dní. Sprevádzané sú vracaním, nechutenstvom, sčervenaním tváre, opuchom mihalníc, slzením, citlivosťou na svetlo (fotofóbia) a hluk (fonofóbia). Strany sa môžu v jednotlivých záchvatoch striedať a na vrchole záchvatu sa môže bolesť rozšíriť na celú hlavu. Frekvencia paroxyzmov je rôzna, od niekoľkých záchvatov za mesiac, až po zopár ročne. Začína často už v puberte, môže sa ale vyskytovať aj u detí. Častý je pozitívny rodinný výskyt.

Záchvat môže začať nešpecifickými prodromami (podráždenosť, zmeny nálad...), po ktorých sa rozvíja progradujúca (so stúpajúcou tendenciou) bolesť hlavy, s možným vrcholom: zvracenie, môzu sa vyskytovať bolesti v bruchu a hnačka. Trvanie záchvatu je obvykle niekoľko hodín, menej často aj tri dni. Trvanie záchvatu, ktoré presahuje 3 dni sa označuje ako status migrenosus. Niektorí postihnutí sa môžu celý ďalší deň cítiť zvýšene unavení až vyčerpaní alebo s myalgiou (bolesťami vo svaloch).

Ak migréna prebieha v tejto už popísanej forme, skôr bola označovaná ako prostá, klasická. Migréna komplikovaná zahrňuje v sebe komplex fokálnej cerebrálnej (lokálnej mozgovej) symptomatiky. Preto podľa platnej medzinárodnej klasifikácie rozprávame o migréne s aurou / bez aury. Aura sa rozvíja v priebehu 5 - 20 minút, odoznieva obvykle do 60 minút. V ojedinelých prípadoch až hodiny, dni.

Migrénová aura ( existuje aj epileptická) môže mať nasledujúce príznaky:

* 1. zrakové - pozitívne ( ak vidí, to čo nie je) - fosfény - t. j. iskrenie, záblesky, alebo negatívne - t. j. výpadky zorného poľa.
* 2. senzitívne - s hemiparéziami (obrna polovice tela,tváre), hypestéziou ( znížená citlivosť)
* 3. motorické - opäť hemihacharakteru (hemiparézy, hemiplégie)
* 4. rečové - fatické poruchy (expresívna afázia)
* 5. bazilárna migréna - dysartria, závrať, tinitus (pískanie v ušiach), diplopia, ataxia, obojstranné parézy
* 6. oftalmoplegická migréna - s okohybnými poruchami

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Migréna**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Stegosaury** alebo **platňochrbté dinosaury**  (lat. *Stegosauria*) bola skupina menších až veľmi veľkých mohutných bylinožravých dinosaurov patriacich medzi  vtákopanvé dinosaury (Ornithischia). Najstaršie známe stegosaury sú datované do strednej jury, no niektoré spodnojurské *tyreofory* sem mohli patriť tiež. Posledné známe stegosaury vymreli zrejme koncom spodnej kriedy, keďže identita vrchnokriedových pozostatkov (Dravidosaurus) nie je spoľahlivá.

Znaky stegosaurov
-----------------

Najnebezpečnejšou zbraňou zástupcov Stegosauria boli tŕne na konci chvosta. Najčastejší počet tŕňov bol 4, ako aj pri zobrazenom chvoste rodu Tuojiangosaurus.
Zástupcovia skupiny Stegosauria sa vyznačovali malou, nízkou hlavou, stredne dlhým krkom a svalnatým, ohybným chvostom. Od krku po koniec chvosta sa stegosaurom tiahli v dvoch radoch kostené platne nahradené ostňami buď nad bedrami, alebo v polovici chvosta. Niektoré rody mali pár ostňov aj na pleciach a bedrách. Kostené platne stáli viac-menej vertikálne, trochu naklonené do strán. Nemali ochrannú úlohu, lebo boli krehké – v ich vnútri sa nachádzalo množstvo krvných ciev, takže zrejme slúžili na termoreguláciu, presnejšie povedané, pomáhali mohutnému telu zbavovať sa prebytočného tepla. Rovnako však slúžili ako okrasa samcom počas obdobia párenia, kedy sa im zrejme pestro sfarbili, aby mohli pútať pozornosť samíc. Krk stegosaurov chránili husto zoskupené kostené štítky, dedičstvo po ich predkoch príbuzných rodu Scelidosaurus. Kostené štítky chránili tiež boky týchto dinosaurov.

Systematika
-----------

Stegosauria tvorí spolu s obrnenými dinosaurami (Ankylosauria) skupinu *Thyreophora*, ktorá je radená medzi *vtákopanvé dinosaury* (Ornithischia). Samotné stegosaury zastupovali dve podskupiny – **Stegosauridae** a **Huayangosauridae**.

### Huayangosauridae

Čeľaď primitívnych a malých stegosaurov s pomerne malými platňami a dosť veľkými, pomerne vysokými lebkami. Tieto tvory mali zuby aj v prednej časti čeľustí pod nozdrami. Zatiaľ je dobre známy jediný rod, Huayangosaurus, no viaceré menej známe formy sem môžu patriť tiež.

### Stegosauridae

Silueta rodu Stegosaurus.
Zástupcovia tejto čeľade predstavovali vyspelejšie a zvyčajne väčšie stegosaury s menšími hlavami. Poznáme mnoho ich zástupcov, delených do dvoch podskupín: **Kentrosaurinae** s plátmi iba do polovice chrbta (ďalej boli nahradené ostňami) a na vyspelú **Stegosaurinae** s ostňami iba na konci chvosta.

Pozri aj
--------

* Ankylosauria

Referencie
----------

1. ↑  LINDSAY, William. *Obry praveku : Barosaurus. Corythosaurus. Triceratops. Tyranosaurus*. Preklad Milan Thurzo. 1. spoloč. vyd. Bratislava; London : Fortuna print; Dorling Kindersley, 1994. 95 s. ISBN 80-7153-002-6.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stegosaury**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Stegosaury**
Detail z obrazu Las Meninas Diega Velasqueze, kde sa maliar znázornil pri práci
**Maliar** je umelec, ktorý vytvára obrazy, dvojrozmerné umelecké diela, nanášaním farbiva na povrchy ako je papier, plátno, drevo, sklo, či glazúru keramických a porcelánových nádob. Používa efekt kompozície a ďalších estetických hľadísk na vyjadrenie výrazu, myšlienky vytvoreného umeleckého diela. 

Umelecké maľby sú využívané ako spôsob prezentácie, dokumentujúce a vyjadrujúce rôznorodé pohnútky, témy v škále tak širokej aká je myšlienková pestrosť a praktická zručnosť umelca. Maľby môžu by naturalistické, popisné, môžu vypovedať určitý príbeh, môžu využívať symboly, emócie môžu byť aj presnými portrétmi konkrétnych osôb. V histórii maliarskych diel dominujú duchovné témy a myšlienky zobrazené na dekoráciách hlinených nádob po biblické scény na stenách interiérov chrámov, v ktorých sa na vyobrazenie božstiev využívajú ľudské postavy.

Pozri aj
--------

* Maliarstvo
* Zoznam maliarov
* Umenie
Hlavný lyžiarsky svah
Kabínková lanovka
Hotel Malina
**Malinné** alebo **Malinô Brdo** alebo **Skipark Ružomberok** je lyžiarske stredisko nachádzajúce sa v pohorí Veľká Fatra pri Ružomberku.

Dejiny
------

Počiatky lyžiarskeho strediska siahajú do druhej polovice 20. storočia, kedy bol vybudovaný hotel Malina. Dňa 21. júla 1964 bol vydaný súhlas Mestského národného výboru v Ružomberku k stavbe kabínkovej lanovky z Hrabova.

Na jeseň roku 1996 vznikla spoločnosť SKIPARK Ružomberok a.s. V tomto období dochádza k snahe prilákať turistov a dochádza k modernizácii technického vybavenia strediska. V rokoch 2001 až 2002 dochádza ku komplexnej výmene kabínkovej lanovky, kedy boli 6-miestne kabínky nahradené 8-miestnymi. V tomto období sa lyžiarske stredisko Malinô brdo začlenilo k TOP lyžiarskym strediskám na Slovensku.

Zjazdové trate
--------------

Škála zjazdových tratí je široká. Ich dĺžka sa pohybuje od 130 m až do 1 200 m. Zjazdové trate týchto dĺžok sa nachádzajú priamo v lokalite strediska Malina - Brda. Okrem toho sa tu nachádza 3 900 m dlhá zjazdovka, ktorá začína na Maline a končí v Hrabove pri údolnej stanici kabínkovej lanovky.

Dopravné zariadenia
-------------------

V lyžiarskom stredisku sa nachádza už spomínaná kabínová lanová dráha z Hrabova o dĺžke 1 770 m, ktorá slúži aj ako jedna zo základných komunikácii okrem cesty, ktorej používanie motorovými vozidlami je len na povolenie mesta Ružomberok. V roku 2001 a 2002 bola vybudovaná sedačková lanovka o dĺžke 1 120 m vedúca na vrchol masívu Malinô brdo (Malinné). Okrem toho sa v stredisku nachádza 8 lyžiarskych vlekov s dĺžkou od 70 do 1 000 m.

Prístup
-------

Po modrom značkovanom chodníku z Ružomberka cez Kalváriu. Zeleno značkovaný chodník po takzvanej kráľovskej ceste z Ružomberka obchádza vrchol z juhovýchodu. Tesne pod vrcholom sa v lese nachádza bývalá podniková chata tehelní. Z vrcholu kruhový výhľad a konečná stanica štvorsedačkovej lanovky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ski Park Ružomberok**

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

Súradnice: 49°03′12″S 19°15′51″V﻿ / ﻿49,05327°S 19,26414°V﻿ / 49.05327; 19.26414
**Karol Šafárik** (\* 7. júl 1939, Bratislava) je bývalý slovenský tenista, najlepší slovenský hráč 60. rokov 20. storočia a tenisový tréner.

S tenisom začal ako samouk, neskôr sa pridal ku klubu Lokomotíva Bratislava, za ktorý sa prebojoval do dorasteneckého finále majstrovstiev Slovenska a do majstrovstiev ČSSR juniorov v Pardubiciach. Z Lokomotívy neskôr odišli najlepší hráči do klubu Slovan Bratislava, kde boli lepšie podmienky, spolu s nimi aj Šafárik.

V rokoch 1961-1962 dosiahol najlepšie výsledky, prebojoval sa do finále medzinárodných majstrovstiev ČSSR. Vyhral všetky turnaje v ČSSR okrem samotných majstrovstiev republiky. V roku 1962 sa prebojoval do semifinále medzinárodných majstrovstiev ČSSR. Vyhral aj zahraničné turnaje v Erfurte, Zell am See a Kremse.

V roku 1971 už pôsobil ako tréner v Rakúsku, no ešte aktívne hral a vyhral titul majstra Slovenska. Od roku 1983 do roku 1995 bol trénerom Rakúšanky Judith Wiesnerovej. Dva roky bol fedcupovým kapitánom Rakúska, v Česko-Slovensku päť rokov viedol juniorskú reprezentáciu a bol kapitánom prvého fedcupového tímu.

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

* Slovenský tenisový svaz - Karol Šafárik
**Mali Zvornik** (srb. Мали Зворник) je mesto v Srbsku, v Mačvanskom okruhu na hranici s Bosnou a Hercegovinou. Svoj názov má podľa mesta Zvornik, ktorý sa nachádza na druhej strane rieky Drina, už na bosnianskom území. Podľa sčítania ľudu z roku 2011 malo mesto 4 384 obyvateľov. Opčina Mali Zvornik má 11 987 obyvateľov a tvorí ju celkom 12 sídiel.

Dejiny
------

Do roku 1830 bol Mali Zvornik súčasťou Bosny a Hercegoviny a potom bol pripojený k Srbsku v ktorom vládli Obrenovićovci. V roku 1918 sa stal súčasťou Juhoslávie, po roku 1941 bol okupovaný Nemeckom. V skale blízko mesta bol v roku 1931 vybudovaný bunker vtedajšej juhoslovanskej kráľovskej rodiny, ktorý mal slúžiť v prípade napadnutia krajiny pre jej ochranu a ako veliteľské stanovište Juhoslovanskej armády. Počas invázie do Juhoslávie v roku 1941 a napadnutia Juhoslávie Nemeckom a Bulharskom bol tento kryt použitý.

Počas existencie socialistickej Juhoslávie bola južne od Zvornika a Malého Zvornika vybudovaná vodná elektráreň.

Od roku 1995, keď bola po Daytonskej dohode uznaná nezávislosť Bosny a Hercegoviny zo strany Juhoslovanskej zväzovej republiky je Mali Zvornik pohraničným mestom (hlavný cestný prechod do Zvornika sa nachádza severne od mesta blízko dediny Karakaj; prechod pre chodcov vedie po starom moste, ktorý začína v strede mesta). Severne od Malého Zvornika prechádza tiež aj železničná trať z Loznice cez Zvornik do bosnianskej Tuzly.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mali Zvornik**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mali Zvornik na českej Wikipédii.*
Urotel (HE)
**Urotel**  je typ prechodného vrstevnatého epitelu, ktorý vystiela obličkovú panvičku, močovod, močový mechúr a hornú časť močovej rúry.

Histológia
----------

Urotel obsahuje nápadné krycie bunky (dáždnikové bunky, umbrella cells). Sú viditeľne väčšie ako hlbšie uložené bunky, z ktorých sa diferencujú. Dáždnikové bunky sú polyploidné alebo obsahujú viac jadier. V močovom mechúre sa urotel musí prispôsobovať zmene povrchu pri naplnenom a vyprázdnenom orgáne. V prázdnom (neroztiahnutom) močovom mechúre urotel vyzerá, že je tvorený približne piatimi až siedmimi vrstvami buniek. Pri naplnenom močovom mechúre sú bunky usporiadané do troch vrstiev.

Vrstvy urotelu
### Vrstvy epitelu

* Bazálna vrstva - pravidelný (kubický) tvar buniek
* Stredná vrstva - nepravidelné tvary buniek (polygonálne), bunky nie sú tesne spojené
* Povrchová vrstva - obyčajne polyploidné alebo dvojjadrové bunky

### Membrána

Prierez
Povrchové bunky obaľuje zvláštny typ membrány, na ktorej je možné pozorovať tenšie časti, tzv. plaky, a širšie časti (vidíme širšie časti pravidelne oddelené miestami tenšími). V plakoch sú ukotvené aktinové filamenty. V nenaplnených močových cestách sa membrána riasy a jej širšia časť (tenšie sú držané aktínovými filamentami) sa vychlipujú smerom do lumenu. Vďaka zvláštnemu chemickému zloženiu je membrána nerozpustná detergentmi. Je bohatá na cholesterol, fosfatidylcholín, fosfatidylethanolamín a cerebrozidy.

Funkcia
-------

Zabezpečuje možnosť natiahnutia v závislosti na množstve tekutiny. 
Funkcia membrány - vytvára osmotickú bariéru medzi močom a tkanivovým mokom, a chráni tak pred negatívnymi účinkami moču.
Tento epitel je nepriepustný pre vodu a soli.

Referencie
----------

1. ↑  Apodaca, G. (2004), The Uroepithelium: Not Just a Passive Barrier. Traffic, 5: 117–128. doi: 10.1046/j.1600-0854.2003.00156.x

Literatúra
----------

* KUEHNEL, Wolfgang. *Pocket Atlas of Cytology, Histology and Microscopic Anatomy. 4th ed. rev. and enl*. Stuttgart;New York : Thieme Publishing Group, 2003. ISBN 3-13-562404-8 (GTV), 1-58890-175-0 (TNY) Chybné ISBN. S. 534. (anglický)
* JUNQUIERA, L. Carlos. *Základy histologie*. 1. vyd. Jinočany : H & H, 1997. ISBN 80-85787-37-7. S. 502. (český)
* ROSS, Michael H.. *Histology: A Text and Atlas: With Correlated Cell and Molecular Biology*. 6. vyd. Philadelphia : Lippincott Williams and Wilkins, 2010. ISBN 978-0-7817-7200-6. S. 974. (český)
* LÜLLMANN-RAUCH, Renate. *Histologie*. 1. vyd. Praha : Grada, 2012. ISBN 978-80-247-3729-4. S. 438. (český)
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Fonograf* pozri *Fonograf (rozlišovacia stránka)*.
Edisonov fonograf
**Fonograf** bol najrozšírenejší prístroj na počúvanie reprodukovanej hudby koncom 19. storočia. Vynašiel ho v roku 1877 Thomas Alva Edison. Zvuková informácia je zachytená na voskový povrch prenosného valca. Po prvej svetovej vojne sa prestal bežne používať a nahradil ho gramofón.

Dejiny
------

### Fonautograf

Prvý známy vynález fonografického nahrávacieho zariadenia je fonautograf, patentovaný 25. marca 1857. Vynašiel ho Francúz Édouard-Léon Scott. Dokázal zachytiť zvuk na viditeľné médium, ale nebol určený na prehrávanie nahratého zvuku. Zariadenie pozostávalo zo suda alebo lievika pripojeného k membráne. Membrána bola pripojená k ihle, ktorá zapísala záznam zvuku na začiernené sklo. Fonautograf sa používal na štúdium zvuku a reči. Jeho význam bol plne pochopený až s vynálezom fonografu, ktorý ukázal, že priebeh signálu zapísaný fonautografom bola nahrávka, ktorú bolo možné opäť prehrať.

### Fonograf

Thomas Alva Edison ohlásil vynález fonografu – zariadenia na nahrávanie a prehrávanie zvuku – 21. novembra 1877 a demonštroval ho prvýkrát 29. novembra. Prvým záznamom bola detská riekanka *Mary had a little lamb*. Fonograf bol patentovaný 19. februára 1878. Zvuk sa na prvom fonografe zapisoval na valec potiahnutý staniolovou fóliou a otáčal sa ručne pomocou kľuky. Pri reprodukcii bolo nutné otáčať kľukou rýchlosťou podobnou tej pri nahrávaní, aby bol zvuk zrozumiteľný. Patentovaný fonograf už obsahoval naťahovací strunový motor a experimentálny platňový fonograf. Edison však ďalej až do roku 1913 pracoval s valcovým fonografom v presvedčení o vedeckej korektnosti tohto prístupu. V roku 1886 Alexander Graham Bell, Chichester Bell a Charles Tainter použili odolnejší voskový valec a pripevnili ihlu ako nástroj na rezanie, čím dostali čistejšiu nahrávku. Svoju verziu patentovali pod názvom gramofón.

Emile Berliner nezávisle od Edisona vyvinul gramofón, ktorý si patentoval v roku 1887 a ktorý sa v postupných zdokonalených verziách používa dodnes.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fonograf**
**Fonetika** (z gr. „fonetikos" = hlasný) je časť jazykovedy, ktorá sa zaoberá materiálnymi javmi a procesmi zvukovej reči z hľadiska ich fyzickej stavby a s ohľadom na ich funkciu pri dorozumievaní.

Fonetika je časť jazykovedy, ktorá sa zaoberá hláskou ako materiálom. Stredom jej pozornosti je štúdium artikulačných a akustických vlastností hlásky. Jej pôvodná definícia - náuka o zvukoch ľudskej reči - vychádza z etymológie slova fonetika (gr. foné = zvuk) a bola iste správna a vystihovala predmet fonetiky v prvom období rozvíjania fonetických vied. Dnes ju však považujeme za zastaranú, pretože nový výklad o zvukoch stále zaujíma aj v súčasnej fonetike ústredné miesto, je nevyhnutne treba vedľa nej zahrnúť aj výskum ostatných javov ľudskej reči, napr. slabiky, prízvuku, intonácie, ďalej fonetické zmeny v reči súvislej, otázky jazyka písaného a pod.

A.S.Čikobava: "Fonetika sa zaoberá zvukovým materiálom ľudskej reči. Skúma zvukovú stavbu, zvukový systém a zvukové zmeny v jazyku a zákonitosti týchto zmien."

K fonetike zaraďujeme aj náuku o správnej výslovnosti (ortoepia) a náuku o správnom písaní (ortografia). Pre správny zápis zvukovej realizácie jazyka používa fonetickú transkripciu.

Základnou realizačnou jednotkou je fóna.
Fóna je najmenšia jednotka fonetiky. Je to jednotka s najnižšou hladinou všeobecného, s najpestrejšími zvukovými črtami. Je to segment akustického rečového signálu. V jazykovom kóde sa transformuje na fonému. Má pevné postavenie.
**Liturgické hnutie** malo za cieľ predovšetkým dosiahnuť uvedomelú a činnú účasť veriacich na liturgii. Jeho počiatky siahajú do 19. storočia, vo väčšej miere sa však rozšírilo až počas prvej polovice 20. storočia a vyvrcholením jeho snáh bola uskutočnená liturgické reforma Druhého vatikánskeho koncilu podľa konštitúcie Sacrosanctum Concilium z roku 1963. Okrem rímskokatolíckej cirkvi zasiahlo hnutie tiež anglikánsku a niektoré protestantské cirkvi.

Prvá fáza
---------

Počiatky liturgického hnutia sú späté s opátstvom svätého Petra (Solesmes), obnoveného v roku 1833. Jeho opát Prosper Guéranger sa snažil vo Francúzsku, kde sa v tej dobe používal novogalský rítus, zaviesť rímsky rítus a obnoviť gregoriánsky chorál.

V roku 1848 vyšla kniha Antonia Rosminiho *Päť rán svätej Cirkvi* (taliansky *Le cinque piaghe della santa Chiesa*) z roku 1832, v ktorej sa jej autor pozastavuje nad priepasťou medzi kňazom sláviacim omšu a zhromaždeným ľudom. Neskôr začínajú byť vydávané misály pre ľud, ktoré okrem originálneho znenia liturgických textov v latinčine obsahujú tiež ich súbežný preklad do príslušného národného jazyka (napríklad Schottov misál v Nemecku).

Druhá fáza
----------

V roku 1903 vydal pápež Pius X. motu proprio Tra le sollecitudini, v ktorom prvýkrát použil pojem činná účasť. Cielené aktivity sa však začali rozvíjať až od roku 1909, keď Lambert Beauduin na katolíckom kongrese v belgickom Mechelen vystúpil s príhovorom, v ktorom označil účasť veriacich na bohoslužbách za základnú formu prejavu ich religiozity (tzv. Mechelenská udalosť).

Široko organizované liturgické hnutie sa ale zatiaľ rozvinulo len v Nemecku, v Rakúsku a v Belgicku, neskôr potom ešte vo Francúzsku, kde bolo roku 1943 založené Centrum pre liturgickú pastoráciu (francúzsky *Centre de pastorale liturgique*). Veľký význam pre liturgické hnutie mal najmä nemecký Opátstvo Maria Laach, kde sa od roku 1921 konali omše slúženej tvárou k ľudu a kde pôsobil významný liturgista Odo Casel, ako aj rakúsky kláštor Klosterneuburg a tamojší rehoľný kanonik Pius Parsch. Objavili sa však aj obavy, a to aj zo strany episkopátu a rímskej kúrie, aby aktivity hnutia neviedli k porušovaniu liturgických predpisov.

Tretia fáza
-----------

Všetky reformné liturgické snahy boli uznané v encyklike Mediator Dei, ktorú vydal pápež Pius XII. v roku 1947. Po druhej svetovej vojne sa tiež začal presadzovať názor, že nestačí iba dosiahnuť aktívnu účasť na tridentskej omši, ale že samotná liturgia potrebuje reformu. Prvým krokom k jej vykonaniu sa roku 1951 stalo vydanie dekrétu u Dominicae resurrectionis vigiliam, ktorým bola obnovená veľkonočná vigília. Vyvrcholením tretej fázy sa stalo prerokovanie a vydanie konštitúcie Sacrosanctum Concilium, ktorú pápež Pavol VI. vyhlásil 4. decembra 1963.

Štvrtá fáza
-----------

Ako štvrtá fáza liturgického hnutia sa označuje realizácia liturgickej reformy v praxi.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Liturgické hnutí na českej Wikipédii.*
Mapa Latinskej únie.
**Latinská únia** je medzinárodná organizácia, združujúca krajiny, v ktorých sa používajú románske jazyky. Za cieľ si kladie ochranu a propagáciu spoločného kultúrneho dedičstva románsky hovoriaceho sveta a jeho jednotu. Bola založená v roku 1954 v Madride. Počet členov stúpol z pôvodných 12 na 36.

Oficiálne názvy *Latinskej únie* sú: *Unió Llatina* v katalánčine, *Union latine* vo francúzštine, *Unione Latina* v taliančine, *União Latina* v portugalčine, *Uniunea Latină* v rumunčine a *Unión Latina* v španielčine.

Pre finančné ťažkosti ohlásila Latinská únia 26. januára 2012 pozastavenie svojich aktivít a rozpustenie Generálneho sekretariátu (účinnosť od 31. júla 2012).

Členské štáty
-------------

V Latinskej únii je združených 36 štátov z piatich kontinentov. V nasledujúcom zozname sú zoradené podľa románskeho jazyka, ktorý sa v danej krajine používa:

### Španielčina

* Bolívia Bolívia
* Čile Čile
* Dominikánska republika Dominikánska republika
* Ekvádor Ekvádor
* Filipíny Filipíny
* Guatemala Guatemala
* Honduras Honduras
* Kolumbia Kolumbia
* Kostarika Kostarika
* Kuba Kuba
* Nikaragua Nikaragua
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Salvádor Salvádor
* Španielsko Španielsko
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

### Francúzština

* Francúzsko Francúzsko
* Haiti Haiti
* Monako Monako
* Pobrežie Slonoviny Pobrežie Slonoviny
* Senegal Senegal

### Portugalčina

* Angola Angola
* Brazília Brazília
* Guinea-Bissau Guinea-Bissau
* Kapverdy Kapverdy
* Mozambik Mozambik
* Portugalsko Portugalsko
* Svätý Tomáš a Princov ostrov Svätý Tomáš a Princov ostrov
* Východný Timor Východný Timor

### Taliančina

* San Maríno San Maríno
* Taliansko Taliansko

### Rumunčina

* Moldavsko Moldavsko
* Rumunsko Rumunsko

### Katalánčina

* Andorra Andorra

Referencie
----------

1. ↑   *Unión Latina; Estados miembros* [online]. [Cit. 2012-07-27]. Dostupné online.
2. ↑  Oficiálna stránka Latinskej únie
3. ↑   "Disolución de la Secretaría General de la Unión Latina", *Unión Latina*, prístup 27. júl 2012

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Latin Union na anglickej Wikipédii a Member states of the Latin Union na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 32°45′46″S 35°01′05″V﻿ / ﻿32,7627778°S 35,0180556°V﻿ / 32.7627778; 35.0180556

Migdal Eškol
**Migdal Eškol** je mrakodrap v južnej časti izraelského mesta Haifa. Nachádza sa v areáli Haifskej univerzity v pohorí Karmel.

Mrakodrap je pomenovaný podľa izraelského politika Leviho Eškola. Výstavbu inšpirovala práca Oscara Niemeyera, autora nového hlavného mesta Brazílie. Projekt budovy vypracoval izraelský architekt Šlomo Gil'ad. Dokončili ju v roku 1978. Stavba má 30 poschodí a meria 102 metrov. Dosahuje nadmorskú výšku 597 metrov nad morom. Vzhľadom na to, že je situovaná na chrbte pohoria Karmel, je viditeľná z rozsiahlych častí štátu Izrael a dominuje siluete mesta Haifa. Budova je pomerne úzka a pri nárazoch vetra má rozkmitanie až do úrovne 40 centimetrov. Sídli v nej administratíva Haifskej univerzity. Na streche sú inštalované antény.

Do roku 1989 išlo o najvyššiu univerzitnú budovu v Ázii a do roku 2002 o najvyššiu budovu v Haife (potom ju predstihla veža Migdal ha-Mifras). Počas vojny v Zálive v roku 1991 vežu využívali izraelské obranné sily ako pozorovateľňu pre strely Scud z Iraku.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Migdal Eškol na českej Wikipédii.*
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Niagara* pozri *Niagara (rozlišovacia stránka)*.

**Niagara** je veľmi krátka, ale mohutná severoamerická rieka, spájajúca Erijské jazero s Ontárijským jazerom.

Tvorí prirodzenú hranicu medzi Kanadou a USA. Je dlhá iba 56 km a prekonáva celkový výškový rozdiel 99 metrov. Priemerný prietok je 6 000 m³/s. Na rieke sú vybudované dve elektrárne, jedna na kanadskej strane a druhá na americkej strane, s celkovým výkonom 4,4 GW. Rieka Niagara je známa hlavne mohutnými Niagarskými vodopádmi, ktoré sú veľkou turistickou atrakciou. Lode splavujú úsek okolo vodopádov Wellandským kanálom, ktorý je súčasťou Prieplavu svätého Vavrinca - vodnej cesty umožňujúcej námorným lodiam plaviť sa z Atlantického oceánu až do Horného jazera.

Najväčšie mesto ležiace pri rieke je americké Buffalo. Pri Niagarských vodopádoch leží súmestie: Niagara Falls v kanadskej provincii Ontário a Niagara Falls v americkom štáte New York.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Niagara**
**Oszkár Világi** (\* 17. apríl 1963, Dunajská Streda) je slovenský právnik, veľkopodnikateľ, manažér, liberálnodemokratický ponovembrový politik, účastník Nežnej revolúcie.

Životopis
---------

Je absolventom Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, pracoval ako notár v Dunajskej Strede. V novembri 1989 bol spoluzakladateľom liberálnej politickej strany Maďarská nezávislá iniciatíva, od 31. januára 1990 bol kooptovaný ako poslanec Snemovne ľudu, od prvých slobodných volieb bol opätovne poslancom, neskôr podpredsedom ústavnoprávneho výboru Snemovne ľudu. Bol podporovateľom reformnej politiky Mariána Čalfu. Po volebnom neúspechu Maďarskej nezávislej iniciatívy v roku 1999 sa stal spolumajiteľom advokátskej kancelárie, majetkovoprávnym, investičným a reštrukturalizačným poradcom veľkých domácich i zahraničných firiem. Podnikal v poľnohospodárstve a potravinárstve. Od roku 2003 bol členom najvyššieho vedenia petrochemického podniku Slovnaft, od roku 2006 je jeho generálny riaditeľ, člen vedenia nadnárodnej spoločnosti MOL a majiteľ futbalového klubu DAC Dunajská Streda. Slúži ako honorárny konzul Ománu na Slovensku.

Referencie
----------

1. 1 2  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 443.
2. ↑
Pamätník Otakara Kubína v Boskoviciach
**Otakar Kubín** (franc.  *Othon Coubine*; \* 22. október 1883, Boskovice – † 7. október 1969, Marseille, Francúzsko) bol český maliar, sochár a grafik.

Životopis
---------

Absolvoval sochársko-kamenársku školu v Hořiciach v rokoch 1898 – 1900, od roku 1900 do roku 1904 študoval Akadémiu výtvarných umení v Prahe, kde bol žiakom Václava Brožíka, Vojtěcha Hynaisa, Hanuša Schwaigera a Františka Thieleho. 

Istý čas si privyrábal ako kreslič dokumentácie speleologických výprav Karla Absolona do Moravského Krasu. Bol členom Osmy, zúčastnil sa na výstave v roku 1907. Istý čas pôsobil ako asistent kreslenia na pražskej Umeleckopriemyselnej škole. V roku 1913 odišiel do Francúzska a v roku 1925 prijal francúzske občianstvo. 

V roku 1932 sa stal členom Umeleckej besedy, bol aj členom Spolok výtvarných umelcov Mánes. V roku 1952 sa vrátil do Česka do rodných Boskovíc, kde zostal dvanásť rokov a potom sa vrátil do Francúzska.

Na rozdiel od ostatných z Osmy, kubizmus ho ovplyvnil len málo. Po prvej svetovej vojne je jeho dielo novoklasicistické, známe sú jeho *Kytice v džbáne*. Vo Francúzsku je veľmi známy a od roku 1919 pravidelne vystavoval v Salóne nezávislých (*po francúzsky: Salon de Indepéndants*) a od roku 1924 aj na salóne v Tuilleriách v Paríži. 

Pochovaný je v mestečku Apt vo Francúzsku.

Dielo
-----

### Olej

Krajčír (školská práca), Plot záhrady (1902), Podobizeň (1903), Moravská krajina (1905), Predvečer (1907), Dobývanie piesku, Vykopávanie zemiakov, Žne v Boskoviciach (1908), Zátišie, Cintorínska kaplnka v Boskoviciach, Portrét Bohumila Kubištu (1910), Imaginárna podobizeň Edgara Alana Poea (1911), Práčka (1920), Fenaison (1921), Čipkárka, Vidiečania z Auvergne (1923), Sediaci akt (1925), Kaplnka v Simiane (1926), Ležiac akt (1930), Krajina v Auvergne (1927 – 30), Kytica (1929), Okolie Cannes (1932), Akt (1933), Jar v Simiane, Dom na vidieku, Krajina so skalou, Žne (1934), Rybník na Suchém (1952), Ovsené pole (1955), Červená záhrada (1957). 

### Grafika

Job, Čipkárka, Rodina umelcova (1919), Neplačte, Fenaison, Krajčírka, Hlava starca (1920), Kurtizána (1921), Dievča, Krajina, Krajčírka, Akt na pohovke, Panoráma Simianu, Dievča s náhrdelníkom (1922), Dievča s prúžkom vo vlasoch (1923), Okolie Aptu (1924), Úsmev (1925), Kytica (1931), Most, Štúdia stromu (1933). 

### Plastiky

Maska (bronz, 1922), Žena z Marseille (bronz, 1928), Ležiace dievča (reliéf v kameni, 1928), Mulatka (bronz, 1931), Dievča so zrkadlom (pálená hlina, 1932)

Literatúra
----------

* Otakar Kubín, Jiří Siblík, (monografia Odeon 1980)

Externé odkazy
--------------

* Otakar Kubín je na poštovej známke 1972 Česko-Slovensko 60 h.

Autoritné údaje: * abART: 2717
* BnF: 149719771
* GND: 121798240
* ISNI: 0000 0000 8141 4766
* LCCN: n81093722
* NK ČR: jk01070425
* ULAN: 500012963
* VIAF: 61821693
* Web umenia: 5440
* WorldCat: lccn-n81093722
Osti raži siatej (*Secale cereale*)
Príklad dvojkvetého klásku tráv, 1 – plevy, 2 – plevice, 3 – osti, 4 – plievočky, 6 – tyčinky
**Osť** (slovo je ženského rodu; iné názvy: zriedkavo (a po česky) **ostina**; nárečovo **osina**; lat. *arista*; pomnožne **ôstie** alebo hovorovo **fúzy**) je vláskovitý alebo štetinovitý výrastok, často dosť dlhý, drsný a tuhý, dlhý aj vyše 1 cm. Vyskytuje sa v jednoduchom súkvetí kláskov, napr. v čeľadi lipnicovité (*Poaceae*) alebo šachorovité (*Cyperaceae*). Osťou je zakončená pleva alebo častejšie plevica, čo sú ochranné obaly semena, ktoré ho chránia pri dozrievaní proti poškodeniu. Podľa toho kde osť vniká sa rozlišuje na:

* osť vybiehajúcu z báze plevice
* osť vybiehajúcu z plevice na zadnej strane zrna
* osť vybiehajúcu zo špica plevice
* osť, do ktorej plevica priamo vybieha.

Osti niektorých rastlín slúžia aj na podporu rozmnožovania. Napr. pri pakostoch je osť vývrtkovito stočená a pri poslednom závite pravouhlo kolienkovito ohnutá. Navlhčením rosou alebo dažďom sa osť narovná a ostro zašpicatenou časťou sa zavrtáva semenom do zeme. Podobne funguje dlhá osť na pleviciach kavyľov, ovsa, ovsíkovcov a iných druhov tráv. U niektorých rastlín umožňuje osť navlhnutím a vysušovaním aj posunúť semeno do miesta s mäkšou pôdou.

Osti pre svoj ostrý hrot spôsobujú aj nepríjemné problémy mnohým cicavcom, napr. psom, ktorým sa zapichujú (v lepšom prípade len) do labiek a spôsobujú zápaly.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Osina na českej Wikipédii.*
**Open 13 1997** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 10. do 17. februára 1997 v hale na tvrdom povrchu v francúzskom meste Marseille. Titul v dvojhre získal Švéd Thomas Enqvist, ktorému v druhom sete finálového zápasu vzdal Čiľan Marcelo Ríos. Bol to jeho 11. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Švédi Thomas Enqvist a Magnus Larsson, ktorí vo finále porazili francúzsky pár Olivier Delaître, Fabrice Santoro. Pre Larssona to bol piaty a pre Enqvista jedniný titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Open 13 1997*
**Švédsko Thomas Enqvist** vs. Čile Marcelo Ríos 6-4 1-0 skreč

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Open 13 1997*
**Švédsko Thomas Enqvist / Švédsko Magnus Larsson** vs. Francúzsko Olivier Delaître / Francúzsko Fabrice Santoro 6-3 6-4

  


| * z
* d
* u
Turnaje Open 13 |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Open 13 1993** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 1. do 8. februára 1993 v hale na tvrdom povrchu v francúzskom meste Marseille. Titul v dvojhre získal Švajčiar Marc Rosset, ktorý vo finále porazil Holanďana Siemerinka. Bol to jeho piaty titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Francúzi Arnaud Boetsch a Olivier Delaître, ktorí vo finále porazili americko-juhoafrický pár Ivan Lendl, Christo Van Rensburg. Pre oboch to bol druhý a pre Boetscha posledný titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Open 13 1993*
**Švajčiarsko Marc Rosset** vs. Holandsko Jan Siemerink 6-2 7-6(1)

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Open 13 1993*
**Francúzsko Arnaud Boetsch / Francúzsko Olivier Delaître** vs. USA Ivan Lendl / Južná Afrika Christo Van Rensburg 6-3 7-6

  


| * z
* d
* u
Turnaje Open 13 |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
Jizerské hory - les zasiahnutý kyslým dažďom
**Okysľovanie** alebo **acidifikácia** je v ekológii proces, pri ktorom dochádza k znižovaniu pH zložiek životného prostredia. Tento proces je v absolútnej väčšine negatívny a na biosféru pôsobí deštruktívne. V súčasnosti je hlavnou príčinou acidifikácie životného prostredia činnosť človeka, najmä využívanie fosílnych palív ako zdroja energie. Výsledkom ich spaľovania je únik veľkého množstva kyslých zlúčenín síry, dusíka a uhlíka do atmosféry. Z nej potom klesajú v podobe spadu, alebo reagujú s vodnou parou a dopadajú na zem vo forme tzv. kyslého dažďa. Prirodzená hodnota pH zrážok v Európe bez ľudského vplyvu by sa pohybovala v hodnotách okolo 5, reálne čísla sa pohybujú na úrovni 4,5 no klesajú ojedinele i na hodnoty 2,3 (pH nižšie ako pri citrónovej šťave). Kyslý dážď a spad následne acidifikujú pôdu a povrchové vody (hodnota pH pod 4,5 je smrteľná pre prakticky všetky ryby), urýchľujú koróziu a ničia lesy i poľnohospodárske plodiny.

Zdroj
-----

* acidifikácia. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 39.
Súradnice: 54°29′00″S 53°29′00″V﻿ / ﻿54,48333°S 53,48333°V﻿ / 54.48333; 53.48333

**Okťabrskij** (rus. Октябрьский) je mesto v autonómnej Baškirskej republike v Rusku. Počtom obyvateľov je to 5. najväčšie mesto republiky. Leží v západnej časti Baškirska, asi 180 km od Ufy. Žije tu vyše 112-tisíc obyvateľov (2015). Podľa sčítania, uskutočneného v roku 2010, žije v meste 40,9 percenta Rusov, 38,1 percenta obyvateľstva tvoria Tatári a 13,3 percenta Baškiri.

Geografia
---------

Leží na mierne zvlnenej pahorkatine v údolí rieky Ik (ľavostranný prítok Kamy).

História
--------

### Počiatky

Mesto vzniklo v roku 1937 v súvislosti s objavením tujmazského náleziska ropy. Štatút mesta má od roku 1946. V samotnom Tujmaze existoval už v tomto období gulag , no zdroje o gulagu priamo v Okťabrskom nepíšu. 

### Súčasnosť

Časom vyrástlo na významné stredisko spracovania ropy, s mnohými závodmi. Dnes má okolo 110 000 obyvateľov, čo je oproti 70. rokom nárast takmer o 22 000. Je tu niekoľko stredných a pobočka vysokej školy. V meste je letisko a autobusová stanica, ktoré zabezpečujú dopravné spojenie s Ufou a Moskvou.

Zdroje
------

1. ↑  Malá zemepisná encyklopédia ZSSR
2. ↑
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Rakúsko*Österreich***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Nacistické Nemecko | **1945 – 1955** | Rakúsko → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Viedeň |
| **Obyvateľstvo** |
| Národnostné zloženie | Rakúšania |
| Jazyky | Nemčina |
| Náboženstvo | Rímskokatolícka cirkev |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | Vojenská okupácia |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Nacistické Nemecko | Nacistické Nemecko |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Rakúsko | Rakúsko |

 |

 |

Po skončení druhej svetovej vojny bolo územie Rakúska (ktoré bolo od roku 1938 súčasťou Nemecka) rozdelené do štyroch častí, takzvaných **okupačných zón**, spravovaných podobne ako aj okupačné zóny v Nemecku spoločne víťaznými mocnosťami USA, Veľkou Britániou, Sovietskym zväzom a Francúzskom. Viedeň bola (rovnako ako Berlín) tiež rozdelená do štyroch sektorov. Toto rozdelenie trvalo až do roku 1955.

Podkladom rozdelenia bola Dohoda o spojeneckej kontrole (zo 4. júla 1945) a Dohoda spojencov o okupačných zónach (z 9. júla 1945). 11. septembra 1945 sa konštituovala Spojenecká rada, pozostávajúca zo štyroch vrchných veliteľov, neskôr potom zo štyroch vysokých komisárov. Výdaje, spojené s obsadením Rakúska (na začiatku 700 000 členov ozbrojených síl, neskôr 60 000), niesol rakúsky štát.

Rozdelenie Rakúska v jeho hraniciach z roku 1938 do okupačných zón bolo realizované takto:

* ***americká zóna***: Horné Rakúsko (časti ležiace južne od Dunaja), Salzbursko, malá časť severného Štajerska
* ***britská zóna***: Korutánsko, väčšina Štajerska, tirolský okres Lienz
* ***francúzska zóna***: Vorarlbersko, Tirolsko (bez okresu Lienz)
* ***sovietska zóna***: Dolné Rakúsko, Burgenland, Horné Rakúsko (časti ležiace severne od Dunaja)

Pri rozdelení hlavného mesta Viedne bolo dohodnuté, že centrum (obvod 1) bude spravované spoločne; ostatné obvody boli rozdelené na americký sektor (obvody 7, 8, 9, 17, 18, 19), anglický sektor (3, 5, 11, 12, 13), francúzsky sektor (6, 14, 15, 16) a sovietsky sektor (2, 4, 10, 20, 21). Nedávno boli vo Viedni na obrubníkoch chodníkov v strede mesta súvislou bielou čiarou vyznačené hranice jednotlivých sektorov, takže ich záujemca veľmi rýchlo nájde.

K rozštiepeniu Rakúska do dvoch štátnych celkov (ako sa stalo v Nemecku) nedošlo, pretože Rakúsko sa prihlásilo k princípu neutrality. 15. mája 1955 bola podpísaná rakúska Štátna zmluva, ktorá viedla k odchodu okupačných jednotiek z Rakúska (odchod bol ukončený 25. októbra 1955) a k získaniu štátnej suverenity.

Pozri aj
--------

* Okupačné zóny Nemecka
* Okupačná zóna
**Dušan Mikolaj** (\* 14. marec 1948, Lodno) je slovenský redaktor, publicista a esejista.

Životopis
---------

Po maturite na gymnáziu v Kysuckom Novom Meste (1966), študoval slovenčinu a angličtinu na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1967 – 1971). Bol redaktorom denníkov Smena a Smer v Banskej Bystrici, mesačníka Slovensko (1976 – 1988), časopisov Dotyky a Národná osveta (1988 – 1994), denníka Nový deň, riaditeľ sekcie miestnej a regionálnej kultúry Ministerstva kultúry slovenskej republiky. Do literatúry vstúpil publikovaním poviedok v zborníkoch. Debutoval novelou o funkčnosti návratu človeka do rodiska, jeho práce sa vyznačujú esejistickou poetikou. Venoval sa aj životopisnému žánru o významných slovenských osobnostiach. Je autorom rozhlasovej hry, sústavne sa venuje kultúrnej publicistike.

Dielo
-----

* Také korene, roku 1979
* Kone, roku 1981
* Po čom túžim, roku 1985
* Holúbok mieru, roku 1986
* Tlejúce slnko, roku 1994
* Smrteľné dedičstvo, roku 1994

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 107418
* ISNI: 0000 0001 1041 2699
* LCCN: n95098077
* NK ČR: ola2002152164
* VIAF: 16479716
* WorldCat: lccn-n95098077
MVDr. **Dušan Jozef Brezány** (\* 19. marec 1935, Brezno) je veterinárny lekár.

Životopis
---------

Dušan Jozef Brezány sa narodil v Brezne 19. marca 1935. Jeho otcom bol slovenský básnik Štefan Atila Brezány (1909 - 1992), ktorý v tom čase pôsobil v Brezne ako úradník v štátnej správe. 

V roku 1953 študoval na Gymnáziu v Žiline, odkiaľ po maturite odišiel do Košíc. V rokoch 1953 - 1959 tu študoval na Fakulte veterinárskej VŠP. 

Dva roky bol asistentom na Katedre všeobecnej a špeciálnej zootechniky VF VŠP v Košiciach. V rokoch 1959 - 1967 pracoval ako veterinárny lekár a vedúci izolátu TBC - okres Žilina. V Košiciach získal aj atestáciu I. st. ÚDVL (1969) a neskôr v roku 1981 na VŠV v Brne aj II. st. so špecializáciou na Patologickú morfológiu. V rokoch 1967 - 1995 pracoval na Štátnom veterinárnom ústave v Žiline, kde bol zástupcom riaditeľa a vedúcim odboru epizootológie.

Kariéra
-------

Počas svojho života sa venoval mnohým činnostiam v rôznych oblastiach od veterinárnej medicíny cez publikačnú činnosť až po organizovanie rôznych kultúrnych a vzdelávacích podujatí. Riešil infekčné a hromadné ochorenia zvierat v kraji efektívnou laboratórnou a klinickou diagnostikou v spolupráci s humánnou medicínou v oblasti antropozoonóz a patologickej morfológie. 
Pôsobil v odboroch, pričom spoluorganizoval aj stáže poslucháčov a absolventov VŠV a viedol aj mnohé prednášky. Venoval sa tiež doškoľovaniu veterinárnych lekárov na Slovensku, čím významným spôsobom prispel k vytvoreniu kvalifikovanej generácie nových slovenských veterinárov. 

* V roku 1965 pod jeho vedením Žilinský okres ako prvý na Slovensku (oficiálne ako druhý v ČSR) utlmil TBC dobytka, čím prispel k odvráteniu hroziacu ekologickej katastrofy stredoeurópskych rozmerov.

Neskôr sa v zrelom veku stal členom kultúrnej organizácie Zbor Žilincov a realizoval niekoľko kultúrnych a umeleckých výstav v spolupráci s Považskou galériou umenia.

Publikačná Činnosť
------------------

V spolupráci so Žilinskou knižnicou sa podieľal na korekciách a spracovaní materiálov o osobnostiach regiónu Žilina.\* články v odborných časopisoch a zborníkoch z prednášok na sympóziách a konferenciách
Bol tiež koordinátor publikácii edície *História Žiliny* v rámci Zboru Žilincov

* *Žilina žaluje*
* *Pätnásť rokov organizovaného karavaningu v SSR* - publikácia mapujúca historiu slovenského karavaningu
* od roku 1970 spolupráca s otcom (Štefan Atila Brezány) pri zostavovaní publikácií Dejateľov Kysúc (1971), Žiliny, Bytče

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike (2008)
* Fondy Archívu rodiny BREZÁNY - Fontes rerum Archivum Familiae Brezanyi
* Zborník ŠVÚ
* Dušan J. Brezány – interview v Žilinskom večerníku - str.9.