recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Václav Hollar**, v Anglicku známy ako **Wenceslaus Hollar** (\* 13. júl 1607, Praha, Česko – † 25. marec 1677, Londýn, Anglicko) bol český maliar a rytec.

Životopis
---------

Pochádzal z významnej a majetnej pražskej rodiny, nie je úplne isté akého náboženského vyznania. Obdobie jeho mladosti spadá na začiatok tridsaťročnej vojny. Otec Jan Hollar bol úradníkom na Pražskom hrade a od roku 1600 mohol z rozhodnutia Rudolfa II. používať erb a predikát *Hollarové z Práchně* (von Prachenberg). Jeho matka Markéta bola rodom z nemeckej rytierskej rodiny z *Löwengrünu a Bareytu.*

S prvými umeleckými pokusmi začínal Hollar už skôr, ale rytiu sa začal venovať až vo svojich osemnástich rokoch pod vedením Aegidia Sadelera, v Bruseli narodeného grafika, ktorý sa do Prahy dostal v čase rozkvetu Rudolfovho dvora. Otec jeho umelecké snaženie nepodporoval a chcel, aby sa syn stal právnikom.

Od roku 1627 pôsobil vo Frankfurte nad Mohanom, v Štrasburgu, Kolíne nad Rýnom a v Antverpách. V roku 1636 sa zoznámil s Thomasom Howardom z Arundelu, anglickým diplomatom. Arundel bol okrem iného zberateľ umenia a Hollara si všimol pri nákupe diel od Abrahama Hogenberga. Spoločne navštívili Frankfurt nad Mohanom, Prahu, Viedeň a postupne precestovali celú strednú Európu. Ešte v tomto roku pri návšteve dvora cisára Ferdinanda II. bol s pomocou Arundela Hollarovi vylepšený erb a predikát po jeho matke, takže si mohol hovoriť „Hollar Prachenberger von Löwengrün und Bareyt".

Keď sa jeho mecenáš v roku 1637 vrátil do Londýna, Hollar ho nasledoval a nakoniec tam strávil väčšiu časť svojho života. Neskôr sa v Anglicku aj oženil, ale nikdy nezabudol na svoju rodnú krajinu a podpisoval sa ako *Wenceslaus Hollar Bohemus* (Václav Hollar Český).

Tvorba
------

Za svojho života vytvoril množstvo diel, z ktorých sa uchovalo asi 3000 grafických listov a 500 kresieb. Zobrazujú veľmi širokú škálu tém, od korunovácií po popravy, panorámy a architektúru. Zrejme najdôležitejšia Hollarova práca je obraz Londýna, nie len pre svoju veľkosť, ale hlavne pre to, že nám dáva možnosť vidieť Londýn pred Veľkým požiarom v roku 1666. V jeho rodnej krajine je uznávaný pre panorámy Prahy, v ktorých zachytával zmeny mesta. Jeho metóda zachytávania prostredia je zaujímavá – niekedy kreslil to isté miesto, ale z iného uhlu pohľadu. Jedna z najväčších zbierok Hollarových prác je v Národnej galérií v Prahe. Významnú zbierku jeho prác má aj kráľovná Alžbeta II.

* Dobrá kočka, která nemlsá – dielo bolo neskôr použité pre názov albumu českej skupiny Lucie.

Referencie
----------

1. ↑   *Václav Hollar* v dokumentárnom cykle *Historický magazín*, 22. december 2007
2. ↑  Urzidil, *Hollar: A Czech Emigré to England*, s. 17
3. ↑  Urzidil, *Hollar…*, s. 20
4. ↑  Urzidil, *Hollar…*, s. 21–27

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Václav Hollar**

Autoritné údaje: * abART: 2015
* BnF: 153283685
* GND: 118553070
* ISNI: 0000 0001 2133 7372
* LCCN: n50034895
* NK ČR: jn19990209251
* SNK: 156730
* ULAN: 500028368
* VIAF: 54449428
* Web umenia: 4024
* WorldCat: lccn-n50034895
**Vzťah hmotnosť-svietivosť** je empiricky zistená závislosť svietivosti hviezd od ich hmotnosti, teoreticky odvodená v roku 1924 A. S. Eddingtonom. Vzťah hmotnosť-svietivosť sa overil pri štúdiu dvojhviezd, pri ktorých sa dali určiť hmotnosti a svietivosti obidvoch zložiek. Pri hviezdach hlavnej postupnosti (Hertzsprungov-Russellov diagram) možno túto závislosť vyjadriť približnými vzťahmi

log(L/Lסּ) = 4. log(M/Mסּ) pri L > Lסּ ,
log(L/Lסּ) = 2,8. log(M/Mסּ) pri L < Lסּ ,
kde L a M je svietivosť a hmotnosť hviezdy, Lסּ a Mסּ svietivosť a hmotnosť Slnka. Eddington teoreticky dokázal, že pri guli z ideálneho plynu v žiarivej rovnováhe je svietivosť úmerná M3,5 (Eddingtonova rovnica). Na základe vzťahu hmotnosť-svietivosť možno určiť hmotnosť hviezd, ak je známa ich svietivosť. Graficky vyjadrený vzťah hmotnosť-svietivosť je diagram hmotnosť-svietivosť.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
Súradnice: 48°18′29″S 19°44′02″V﻿ / ﻿48,308°S 19,734°V﻿ / 48.308; 19.734

**Novohradské terasy** sú geomorfologickou časťou Lučenskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberajú nivu rieky Ipeľ a jej prítokov v okrese Poltár, Rimavská Sobota a Lučenec.

Polohopis
---------

Územie zaberá centrálnu časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie južnú časť Lučenskej kotliny. Južne susedí Cerová vrchovina a jej podcelky Mučínska vrchovina, Fiľakovská brázda a časť Blhovská vrchovina, východne nadväzuje Rimavská kotlina časťou Oždianska pahorkatina, severne leží Poltárska pahorkatina, Revúcka vrchovina a jej časť Lovinobanská brázda i podcelok Cinobanské predhorie, severozápadne Ostrôžky a západne Jelšovská pahorkatina. Územie odvodňuje rieka Ipeľ a jeho prítoky Krivánsky potok na severozápade a Suchá na východe.

Novohradské terasy ležia v Banskobystrickom kraji, na území okresov Rimavská Sobota, Lučenec a Poltár. Z významných sídiel sa v strednej časti nachádza Lučenec a Holiša, v juhozápadnej Veľká nad Ipľom, v severnej Tomášovce a Kalinovo a vo východnej Hrnčiarske Zalužany. Územím vedie rýchlostná cesta R2 a cesta I/16 zo Zvolena cez Lučenec do Rožňavy, I/71 z Lučenca do Fiľakova a cesta II/585 z Lučenca do Dolnej Strehovej. Hlavné cesty kopírujú aj železničné trate zo Zvolena do Košíc a Veľkého Krtíša.

Chránené územie
---------------

V severnej časti sa nachádza chránený areál Pod šťavicou a prírodná rezervácia Hrabovo, na juhozápade prírodná rezervácia Dálovský močiar a chránený areál Volavčia kolónia.

Turizmus
--------

Nížinatá krajina je pre turistov zaujímavá predovšetkým kvôli historickým pamiatkam, no je tiež východiskovou oblasťou nenáročných túr.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-05-15]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-05-15]. Dostupné online.
3. ↑   *Podrobný autoatlas – Slovenská republika 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, a. s. 2008. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 105.

Pozri aj
--------

* Juhoslovenská kotlina
* Lučenská kotlina

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
**Potvrdzovanie dôsledku** (angl. *affirming the consequent*) je formálna logická chyba, ku ktorej dochádza pri zdôvodňovaní nasledujúcim spôsobom:

1. Ak *P*, potom *Q*.
2. *Q*.
3. Z toho vyplýva, *P*.

Takto použitý argument je nesprávny. Záver môže byť chybný aj keď tvrdenia 1. a 2. sú pravdivé. O *P* sa netvrdilo, že je jedinou postačujúcou podmienkou pre *Q*, iné faktory môžu tiež spôsobovať *Q* (a teda *P* nemusí byť pravdivé).
Názov potvrdzovanie dôsledku je odvodený z premisy *Q*, ktorá akože potvrdzuje predpoklad podmienkovej premisy.

Príklady
--------

1. Teória T predpovedá pozorovanie O
2. O je pozorované
Chybný záver: Teória T je pravdivá.
Pozorovanie O môže byť v skutočnosti spôsobované aj inými fenoménmi ako tými predkladanými teóriou O. Rôzne teórie môžu predkladať rôzne vysvetlenia daného pozorovania. To, že nejaká teória dokáže opísať pozorovanie, ešte nemusí znamenať, že pozorovanie javu predpokladaného teóriou dokazuje správnosť danej teórie.
Demonštrovaním tejto logickej chyby je napríklad:

1. Vždy keď zjem celú pizzu, cítim sa veľmi najedený.
2. Teraz sa cítim veľmi najedený.
Chybný záver: Práve som zjedol celú pizzu.
V skutočnosti sa môžem cítiť najedený aj vďaka mnohým iným dôvodom: mohol som zjesť mnoho čohosi iného, vypil som veľa tekutiny, som pod vplyvom psychotrópnych látok, ...
Vlajka *A* Medzinárodnej námornej vlajkovej abecedy.
Potápačská vlajka.
**Potápačská vlajka** je výstražná a ochranná vlajka, ktorou sa označuje miesto ponoru na ochranu potápačov pred plavidlami, ako sú lode, člny, windsurfingy, vodné skútre a pod.

História
--------

Potápač pripravte sa ponoriť do prednej ak alfa vlajky.
Od začiatku 50. rokov 20. storočia sa začala na označovanie miesta ponoru používať vlajka odvodená od vlaky *Bravo* (písmeno *B* Medzinárodnej námornej vlajkovej abecedy), ktorá označuje varovný signál. Denzel James Dockery upravil vlajku *Bravo* pridaním horizontálneho bieleho pruhu s výškou jednej tretiny výšky vlajy, výsledkom však bola vlajka zameniteľná s vlajkou Rakúska. Nebolo možné použiť ani zvislý biely pruh, pretože by vznikla vlajka *Seven*  Vojenského námorníctva Spojených štátov. Kompromisom bolo diagonálne umiestnenie bieleho pruhu, ktoré sa používa dodnes a bolo kodifikované vo viacerých štátoch.

Legislatíva
-----------

Použitie vlajky je záväzné podľa legislatívy USA alebo Kanady. Nie je súčasťou medzinárodných dohovorov, ale používa sa na celom svete na označenie miesta ponoru, alebo všeobecne na označenie potápania a potápačov.

Dohovor o medzinárodných nariadeniach pre zabránenie kolízií na mori (COLREG) predpisuje, aby bola na plavidle sprevádzajúcom potápačov vyvesená vlajka *A* s významom „*Pozor, potápač vo vode. Vyhnite sa plavidlu a plávajte pomaly.*" Plavidlá sprevádzajúce potápačov musia vyvesiť pevnú repliku tejto vlajky s výškou minimálne 1 m. Táto vlajka neoznačuje miesto ponoru ani potápačov, ale plavidlo, ktoré má v dôsledku svojej činnosti obmedzenú manévrovateľnosť. Z toho vyplýva, že to nie je potápačská vlajka ale navigačný signál.

Referencie
----------

1. ↑   *U.S. Navy Signal Flags* [online].. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Potápačská vlajka**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taucherflagge na nemeckej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Dive Flags: The story of the scuba diver down flag(po anglicky)
**Karol Ožvoldík** (\* 23. január 1919, Kopčany – † 18. október 1944, Šváb – Široké Lúky – dnes časť Krupiny) bol slovenský dôstojník, protifašistický bojovník a partizán.

Rodina
------

* otec Július Ožvoldík
* matka Amália rod. Štetinová
* manželka Emília rod Gáfriková

Životopis
---------

V rokoch 1940 – 1942 Študoval na vojenskej akadémii v Banskej Bystrici. Potom pôsobil ako príslušník slov. armády. Veliteľ horskej kanónovej batérie v Raslaviciach. Po vypuknutí SNP sa odmietol podriadiť rozkazu o odzbrojení a prešiel s jednotkou k partizánskemu zväzku Alexander Nevský. Padol v boji po začiatku generálnej ofenzívy proti SNP, keď jeho batéria videla boj proti skupine Schill v úseku Prenčov – Krupina. In memoriam povýšený na kpt.

Pamiatky
--------

* pamätník na mieste, kde padol v boji s ďalšími spolubojovníkmi; po ňom je pomenovaná ul. v Bratislave

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
kpt. **Karol Pagáč** (\* 19. november 1916, Krásno nad Kysucou - † 15. september 1944, Dukla) bol slovenský učiteľ, vojnový veliteľ.

Život
-----

Narodil sa 19. novembra 1916 na fare v obci Krásno nad Kysucou. Jeho otec pôsobil ako staničný robotník na miestnej železničnej stanici a matka pracovala ako obuvníčka v neďalekej Čadci. Doštudoval ľudovú školu v Krásne, meštianku v Žiline a v Čadci. V roku 1936 zmaturoval na učiteľskom ústave v Modre. Po skončení štúdií odišiel pôsobiť ako učiteľ do Krásna - Kalinova, neskôr v Turzovke a vo Vysokej nad Kysucou. V škole vyučoval hru na husle a učil cudzie jazyky. V roku 1940 založil v Čadci spevokol kysuckých učiteľov. V roku 1941 narukoval do slovenskej armády a nasadili ho v rámci Rýchlej divízie na ruskú frontu. Tu spoznal všetky hrôzy vojny, likvidáciu nepohodlných osôb pre nacistickú ideológiu, čím sa vytvoril jeho svetonázor a nechuť ku všetkému, čo predstavovala agresia Nemecka v okupovaných územiach Sovietskeho zväzu. 

Na fronte sa stal pobočníkom veliteľa slovenskej posádky v Odese. Neskôr prešiel so skupinou vojakov k partizánom, v decembri 1943 mu za vojenské zásluhy v partizánskej jednotke udelili hodnosť kapitán. V máji 1944 sa stal veliteľom 5. práporu 3. brigády 1. československého armádneho zboru v ZSSR. Karol Pagáč padol pri útoku svojho oddielu samopalníkov 15. septembra 1944 na prístupoch k mestu Dukla.

Bol vyznamenaný im memoriam sovietskou medailou Za odvahu v roku 1970. Na bývalej budove Základnej školy v Krásne nad Kysucou sa nachádza dodnes jeho pamätná tabuľa. V Odese je po ňom pomenovaná škola. V knihe *Dlhá noc katakomb* (Emil Kadnár, 1972) je opísaný život Slovákov v Odese, kde pôsobil aj Karol Pagáč. Jeho meno je zvečnené aj v knihách: *Odeskí partizáni* (Juraj Červenák, 1974) a v knihe *Príbehy odvážnych* (Milan Varsik, 1979). Známy je ako jedna z vedúcich osobností rozvoja Kysúc a ako osobnosť, ktorá pôsobila na Ukrajine, v Odese a podporou hudby na Kysuciach.

Zdroj
-----

* Podoláková, Ľ.: *Krásno nad Kysucou : Prechádzky storočiami.*, Magma, Čadca, 2006, ISBN 80-89172-06-7.
Reuters Data Centre, Londýn
**Reuters** je spravodajská agentúra, ktorú v roku 1851 v Londýne založil německo-židovský imigrant Paul Julius Reuter (\* 1816 – †1899) ako prvú anglickú tlačovú agentúru. 

*Agentúra Reuter 's Telegram Company* najprv vysielala komerčné správy, v roku 1858 sa stali jej predplatiteľom prví vydavatelia novín. Prvá mimoeurópska pobočka bola založená v roku 1865 v egyptskej Alexandrii, už o rok neskôr to bola prvá ázijská pobočka v Bombaji a nakoniec roka 1874 bola založená prvá juhoamerická pobočka v čilskom Valparaíso. 

Pri dôraze na využívanie modernej techniky v roku 1982 agentúra začala používať elektrický prenos dát priamo do novín, ako prvá vysielala v roku 1925 správy rozhlasom, od roku 1927 používala ďalekopis a bola tiež prvou súkromnou firmou, ktorá v roku 1962 pre prenos správ použila satelit.

V roku 1984 sa agentúra stala akciovou spoločnosťou. Proti ovládnutiu inou agentúrou sa poistila založením spoločnosti *Feuters Founders Share*, ktorá drží špeciálnu zakladateľskú akciu a môže vetovať vstup nových akcionárov. V roku 2008 došlo k fúzii s kanadskou spoločností Thomson Corporation, ktorá sa špecializovala na poskytovanie finančných informácií a teraz nesie agentúra názov *Thomson Reuters*, sídlo má v New Yorku. V súčasnosti tvorí predaj dát finančným trhom 90% zisku, zvyšných 10% pripadá na spravodajstvo.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Reuters**

Externé odkazy
--------------

* Stránky Reuters US

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Reuters na českej Wikipédii.*
**Edward Montgomery Clift** (\* 17. október 1920, Omaha, Nebraska, USA – † 23. júl 1966, New York, New York) bol americký herec, ktorého sláva vrcholila v 50. rokoch 20. storočia. Často bol označovaný za prototyp novej hollywoodskej hviezdy tej doby, rebelskejšej a menej uhladenej než v klasickej ére, spolu s Jamesom Deanom a Marlonom Brandonom.

Kariéra
-------

Prvú profesionálnu rolu získal v hre *Fly Away Home* na Floride, v hraní pokračoval v divadle v Stockbridge (Connecticut), v roku 1935 už hral na Broadwayi, kde slávil úspech v rolí Tonka v Čapkovej *Matke*.

Trikrát bol nominovaný na Oscara za výkon v hlavnej úlohe – už za svoju vôbec prvú filmovú rolu v snímke *The Search* (*Poznamenaní*) (1948), za rolu robotníka George Estmana v dráme *A Place in the Sun* (1951) a za úlohu vo filme *Odtiaľto až na večnosť* (*From Here to Eternity*) z roku 1953. Týmto filmom vyvrcholila éra postáv mladých, búriacich sa charizmatických mužov.

Táto etapa bola násilne prerušená v roku 1956, kedy havaroval so svojím autom. Ochrnula mu časť tváre a zmenil sa aj psychicky, keď sa stal po havárii závislým na alkohole a liekoch proti bolesti. Tým sa zmenil charakter jeho rolí, ale stále dostával veľké príležitosti (*The Young Lions*, *Suddenly, Last Summer*, *Wild River*, *Mustangy (Misfits)*, *Freud (Freud: The Secret Passion*). K najoceňovanejším výkonom druhej etapy jeho kariéry patrí úloha Rudolpha Petersena v dráme *Judgment at Nuremberg*, za ňu bol nominovaný na Oscara za výkon vo vedľajšej úlohe, rovnako ako na Zlatý glóbus a cenu BAFTA. Ani tentoraz však žiadnu cenu nezískal, tak ako po celú svoju kariéru.

Mal homosexuálne vzťahy, ale aj vzťahy so ženami, médiá radi špekulovali najmä o jeho vzťahu s Liz Taylorovou, ktorá bola jeho najbližšou priateľkou a veľa mu pomohla po jeho nehode. Preslávil sa vetou „v posteli mám rád mužov, ale milujem len ženy".

Zomrel v 45 rokoch na srdcové zlyhanie, zrejme po predávkovaní liekmi či drogami.

Pieseň *The Right Profile* skupiny The Clash na ich albume *London Calling* pojednáva o Cliftovi, jeho ochrnutej tvári a drogovej závislosti.

Referencie
----------

1. ↑  McCann, Graham (1991). Rebel Males: Clift, Brando and Dean. H. Hamilton. ISBN 978-0-241-12884-8.
2. ↑

Literatúra
----------

* Bosworth, Patricia (1978). *Montgomery Clift: A Biography*. Hal Leonard Corporation.
* Capua, Michelangelo (2002). *Montgomery Clift: A Biography*. McFarland.
* LaGuardia, Robert (1977). *Monty: A Biography of Montgomery Clift*. New York, Avon Books.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Montgomery Clift**

Externé odkazy
--------------

* Montgomery Clift v Internet Movie Database (po anglicky)
* Montgomery Clift v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Montgomery Clift na FDb.cz
* Heslo v encyklopédii Britannica
* Životopis na Biography.com
* Profil v New York Times

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Montgomery Clift na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12011481t
* GND: 118521241
* ISNI: 0000 0001 1596 3393
* LCCN: n79068349
* NK ČR: ola2002158983
* VIAF: 12318841
* WorldCat: lccn-n79068349
Tyranobijci Harmodios a Aristogeitón, rímska mramorová replika súsošia, ktoré vytvorili Kritios a Nésiótes, Museo Nazionale, Neapol
**Nésiótes** alebo **Nesiotes** (starogr. *Νησιώτης, Νεσιότες*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Sochár Nésiótes, zrejme rodák z Atén, bol činný približne v rokoch 480 až 460 pred Kr. Z jeho nezachovalých sôch je známych niekoľko podstavcov (na všetkých stáli pôvodne bronzové sochy) objavených v Atike, ktoré signoval spolu s Kritiom. Najznámejším ich sochárskym dielom bolo súsošie tzv. *Tyranobijcov*, ktoré kedysi stálo v Aténach. Ešte v 2. storočí ho videl grécky cestovateľ Pausanias.

Tyranobijci Harmadios a Aristogeitón previedli v roku 514 pred Kr. atentát na synov aténskeho tyrana Peisistrata (Hipparcha a Hippia) a boli popravení. V roku 510 pred Kr. zhotovil Anténor z Atén súsošie *Tyranobijcov* (stálo na aténskej agore), ktoré ale v roku 480 pred Kr. dal Xerxes I. previesť do Perzie (do Atén sa vrátilo až za vlády Seleukovcov.) Atenčania preto v roku 477 pred Kr. poverili Nésióta a Kritia, aby zhotovili nové. Je známych niekoľko rímskych kópií tohto súsošia.

Nésiótes a Kritios sa ešte prísne pridŕžali predpisov dórskej bronziarskej školy. Staroveký spisovateľ Lukianos, ktorý sa v mladosti venoval sochárstvu, uvádza, že niektorí rečníci sú pri prejavoch meraví ako Nésiótove a Kritiove sochy. Vo vývine gréckeho sochárstva sa síce tieto sochy časovo zaraďujú už do novej epochy, ale z dôvodov konzervatizmu zachovávajú ešte sčasti tradičný archaický štýl.

Na základe epigrafických nálezov na podstavcoch zo sôch sa mu pripisuje aj spoluautorstvo dvoch sôch bohyne Atény a sochy *Epicharina*, bežca hoplitodromu, ktoré stáli na aténskej Akropole. O soche Epicharina sa zmienil i Pausanias.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 81.
2. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Kritios e Nesiotes*
3. 1 2 3 4  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 400.
4. 1 2  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 434.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG I³ 846, IG I³ 847, IG I³ 848, IG I³ 849, IG I³ 850, IG I³ 851*
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 37.
7. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 76.
8. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 241.
9. ↑  Inscriptiones Graecae, *Raubitschek, DAA 123*
10. ↑  Inscriptiones Graecae, *Raubitschek, DAA 160*
11. ↑  Inscriptiones Graecae, *Raubitschek, DAA 120*
12. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *ACROPOLI d'Atene*
13. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 70.

Iné projekty
------------

  

Autoritné údaje: * GND: 118738526
* ISNI: 0000 0000 2010 8714
* ULAN: 500106799
* VIAF: 807584
**Web search engine** alebo **WWW search engine** (do slovenčiny prekladané ako **webový/internetový prieskumový stroj, webový/internetový vyhľadávač, webový/internetový vyhľadávací nástroj, webový/internetový vyhľadávací prostriedok, webový/internetový vyhľadávací stroj, webová/internetová vyhľadávacia služba, webový/internetový vyhľadávací program**, v bežnom jazyku len **webový/internetový vyhľadávač**) alebo skrátane **search engine** (slovenské názvy pozri v článku search engine) je search engine, ktorý vyhľadáva na WWW. V širšom zmysle zahŕňa aj web metasearch engines. 

Najznámejšíe web search engines sú Google, Yahoo, AltaVista a Bing.

Fungovanie search engines
-------------------------

Search engine je zložený z týchto základných častí:

* Robot (spider, crawler, web wanderer a pod.) - monitoruje webové sídla a ich obsah a sťahuje informácie z jednotlivých serverov do databázy stroja
* Vlastná databáza internetových zdrojov vytvorená prácou robota.
* Indexačný program - spracúva informácie získané robotmi
* Vyhľadávací program - program (algoritmus a súvisiace programy), ktorý na základe požiadavky vyhľadá relevantné stránky v databáze search enginu
* Grafické/používateľské rozhranie - zbiera dopyty od používateľa, odovzdáva ich vyhľadávaciemu stroju a zobrazuje výsledky hľadania používateľovi

V praxi funguje search engine tak, že používateľ zadá požiadavku a vyhľadávací program mu vypíše relevantné stránky, ktoré nájde z vlastnej databázy internetových zdrojov, vytvorenej na základe činnosti robota prehľadávajúceho hypertextovú štruktúru všetkých webových stránok.

Vlastnú databázu zdrojov tvorí spider overovaním frekvencie používania, aktualizácie a miery vhodnosti ktorú vykonáva, naberajú stránky v jeho databáze na kredibilite, teda vyhľadávací program vyberá už len z kvalitných, hodnotných zdrojov. Výber je navyše rýchly, keďže úplné skenovanie webu sa vykonáva sústavne a nielen keď používateľ zadá požiadavku.

Počas používania prieskumových strojov je veľmi dôležité správne voliť kľúčové slová, s ktorými pracuje tzn. na základe ktorých je v konečnom dôsledku aj spiderom prehľadaný celý WWW. Mali by byť úzko prepojené s témou, ktorú sa používateľ snaží vyhľadať a vhodné je používať i synonymá a booleovské operátory (&, +, -,...).

Spider prechádza po už známych stránkach a cez ne hyperlinkami na ďalšie a ďalšie stránky, v čom prakticky spočíva celý systém, akým je WWW vytvorený – ako obrovská sieť, spájajúca všetko so všetkým. Databáza search enginu je zase ako pomyselná kniha, z ktorej je používateľovi umožnené prečítať si určitý úsek, ktorý ho zaujíma – spider vytvorí zoznam stránok, ktoré pravidelne aktualizuje a obnovuje, databáza ich zapíše a vyhľadávací program ich cez požiadavky rozhrania používateľa zobrazí.
Moto 360
**Wear OS** (predtým **Android Wear**) je verzia operačného systému Android určená pre inteligentné hodinky a inú nositeľnú elektroniku. Spárovaním s mobilným telefónom s Androidom 4.3 a novším alebo iOS 8.2 a novším integruje technológiu Google Now a mobilné notifikácie v hodinkách. Tiež pridáva možnosť sťahovať aplikácie z Google Play Store.

Android Wear podporuje Bluetooth a Wi-Fi konektivitu, ako aj rad funkcií a aplikácií. Podporované zariadenia zahŕňajú Motorola Moto 360, LG G Watch a Samsung Gear Live. Medzi výrobcov patria ASUS, Broadcom, Fossil, HTC, Intel, LG, MediaTek, Imagination Technologies, Motorola, Qualcomm, Samsung, Huawei, Polar a TAG Heuer.

Počas prvých šiestich mesiacoch dostupnosti sa predpokladá, že sa predalo vyše 720 000 inteligentných hodiniek s Android Wear. K 15. januáru 2016 mal Android Wear medzi 1 a 5 miliónmi inštalácií aplikácií. Predpokladá sa, že Android Wear má podiel asi 10% trhový podiel na inteligentných hodinkách v roku 2015.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Android Wear na anglickej Wikipédii.*
Jednoručná činka s pevnou váhou (vľavo) a nakladateľná jednoručná činka (vpravo).
**Jednoručná činka** (angl. *dumbbell*; hovorovo "jednoručka") je typ činky prispôsobený na úchop do jednej ruky. Možno cvičiť s jednou činkou držanou v jednej ruke, s jednou činkou držanou oboma rukami zároveň (pri tricepsovom tlaku) alebo s dvoma činkami v oboch rukách zároveň. Používajú sa v ťažkej atletike (vzpieranie, kulturistika, silový trojboj) resp. pri silovom tréningu, pričom činky s nižšími hmotnosťami sa používajú aj pri gymnastike, behu či kondičnom tréningu.

Predchodcom jednoručných činiek boli haltéry (gr. ἁλτῆρες), závažia používané v starovekom Grécku používané na posilňovanie alebo pri skoku do diaľky. Súčasné jednoručné činky pozostávajú z hriadeľa, ktorý má na každom konci pripevnené závažie, spravidla v tvare kotúča. Rozlišujú sa *jednoručné činky s pevnou váhou* a *nakladacie jednoručné činky*, ktorých hmotnosť je možné meniť pridávaním alebo odoberaním kotúčov (resp. iného závažia) pripevnených maticou alebo svorkou. Špecifikom sú nakladacie jednoručné činky od spoločnosti PowerBlock, ktoré nepoužívajú kotúče, ale špeciálne pláty závažia, čo umožňuje rýchlejšie a jednoduchšie prepínanie medzi hmotnosťami činky.

Nakladacie jednoručné činky sú odporúčanou súčasťou domácej posilňovne, nakoľko kúpa sady činiek s pevnou váhou je finančne podstatne nákladnejšia.
**Jednoslovná frazéma** je paradoxný jav, keď platnosť frazémy nadobudlo jedno slovo, ktorému ináč – pre neprítomnosť vetných signálov – akoby nebolo možno pripísať túto "vyššiu" platnosť. V skutočnosti fakt, že obraz vzniká organicky len v procese reči, t. j. pri utváraní vety, spôsobuje že, obrazná platnosť celkom prirodzene asociuje vetnú súvislosť, t. j. účasť na skutočnosti mienenej vetou. To je potom onen hybridný charakter, ktorý utvára fenomén frazémy vôbec: *"zavariť niekomu", "vystreliť si z niekoho", "vegetovať", "trocháriť"*...Pravda, jestvujú jednoslovné metafory, ktoré nepociťujeme ako frazémy, a to ako okazionálne, jednorazové použitia, ale aj ako frekventované prípady. Týmto metaforám však chýba hĺbkový étos frazémy, jej plné prijatie vo funkcii modelovej interpretácie významového životného faktu, čo dvíha étos frazémy. Jednoslovná metafora naproti tomu pre svoju významovú plytkosť zovšednie, vypadne z úzu, alebo sa prosto lexikalizuje. Jednoslovnú frazému príznačne charakterizuje vyzretá systémová dvojitosť: jej pohyb medzi langovou dispozičnosťou a parolovou aktuálnosťou (p. potencialita a aktualita obrazu). Táto dvojitosť je základnou vlastnosťou frazém. Ňou sa napríklad jednoslovná frazéma zreteľne líši od jedinečnosti, singularity poetickej metafory. Druhá z nich existuje jednorazovo v poetickom texte, t. j. len ako aktuálna súčasť výpovede. Frazéma, ktorá sa zrodila opakovaním príťažlivého obrazu, existuje semioticky na dvoch ontických rovinách, na dispozičnej rovine langue (v kódovej pamäti) a na aktuálnej rovine parole (v živej reči).

Literatúra
----------

* F. Miko, 1987.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Jednotný colný doklad** (**JCD**) je doklad slúžiaci k colnej deklarácii tovaru z krajín mimo Európskej únie za účelom jeho prepustenia do colného režimu. V rámci obchodu s tretími krajinami sa používa od roku 1988.

Jednotný colný doklad má jednotnú formu pre všetky členské štáty EU. Obsahuje 54 kolónok a je vytlačený na samoprepisovacom papieri so zeleno-bielym podkladom. Vzhľad Jednotného colného dokladu je predpísaný vyhláškou č. 341/2016 dodatok C1, Hlava I, oddiel A.

*\* Pozn.: Od 1. mája 2016 platí pre dovoz tovaru do EU z tretích krajín nový colný kódex, podľa ktorého sa za zásielku neobchodného charakteru považuje len zásielka zasielaná jednou fyzickou osobou druhej fyzickej osobe. Všetky ostatné zásielky sú považované za zásielky obchodného charakteru a je k nim povinné predložiť colné vyhlásenie (JCD).*

Ako vyplniť Jednotný colný doklad
---------------------------------

Za účelom colnej deklarácie dovážaného tovaru môže prijímateľ zvoliť jeden nasledujúcich spôsobov:

1. Prijímateľ je zároveň aj deklarant: Prijímateľ sa v colnom konaní zastupuje sám. Jednotný colný doklad predloží k colnému konaniu sám, pri čom za účelom vytvorenia Jednotného colného dokladu môže použiť systémy určené hlavne fyzickým osobám, bez znalosti colného kódexu a nomenklatúry.
2. Prijímateľ si za úplatu objedná služby colného deklaranta: Colný deklarant zastupuje prijímateľa v colnom konaní a zároveň ručí za uhradenie colného dlhu.

Pokyny k vyplneniu Jednotného colného dokladu sú upravované vyhláškou 341/2016.

Referencie
----------

1. ↑  financnasprava.sk
2. ↑  eur-lex.europa.eu

Externé odkazy
--------------

* financnasprava.sk
* eur-lex.europa.eu
**Pedro Calderón de la Barca Henao y Riaño** (\* 17. január 1600, Madrid – † 25. máj 1681 Madrid) bol španielsky barokový dramatik a básnik, ktorý zavŕšil klasické obdobie španielskej
literatúry 16. - 17. storočia.

Ako vyznávač katolicizmu a absolutizmu spracoval komplex cirkevno-etických ideí. Pri výbere a spracovaní dramatického materiálu vychádza zväčša z idey (kráľovská moc, katolicizmus, česť) a až okolo nej vytvára dramatický konflikt. Dej jeho hier je prísne logicky štruktúrovaný, sústreďuje sa zväčša na jednu postavu, na jej vnútorné
konflikty: inštinkt, cit, vôľu, rozum. Tematicky veľkú časť tvorby orientuje na náboženskú alebo nábožensko-filozofickú problematiku, v ktorej sa odrážajú pesimistické názory rozkladajúceho sa dvoranstva a cirkevnej aristokracie.

K vrcholným Calderonovým dielam patrí *La vida es sueño* (Život je sen, 1635), v ktorom rieši problém predurčenia a slobodnej vôle. V tejto dráme sa odráža kríza kultúry renesancie, rozpad feudálneho sveta. Vyjadrenie protirečenia medzi dojmom a skutočnosťou, nastolenie otázky zmyslu života, slobody atď. filozoficky a psychologicky dielo neobyčajne prehlbujú. Víťazstvom hrdinu nad sebou samým a nad tragickou veštbou získava dielo životnosť a pôsobivosť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pedro Calderón de la Barca**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 15730
* BnF: 11894840z
* GND: 118518399
* ISNI: 0000 0001 2281 8039
* LCCN: n79040086
* NK ČR: jn19990001296
* VIAF: 73850932
* WorldCat: lccn-n79040086
**Terry Jonathan Hart** (\* 27. október 1946, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) je bývalý americký kozmonaut z letov s raketoplánmi.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval technologický inštitút v Bostone, odbor mechanika, pôsobil tiež na univerzitách Lehigh a Rotgers. Potom sa stal letcem v americkom vojenskom letectve a zároveň bol členom technického personálu v Bellovom telefónnom laboratóriu vo Whippany v New Jersey. Oženil sa a má jedno dieťa. Do NASA prišiel 16. januára 1978.

### Lety do vesmíru

Letel iba raz, v roku 1984 vo svojich 38 rokoch a stal sa 140 kozmonautom Zeme. Bola to šesťdenná misia STSA-41-C s raketoplánom Challenger. Veliteľom bol Robert Crippen, pilotom Francis Scobee a troma letovými špecialistami George Nelson, Terry Hart a James van Hoften. Vypustili družicu LDEF 1, inú staršiu družicu z roku 1980 (veľmi drahá) SMM dokázali zachytiť, opraviť a opäť vypustiť na obežnú dráhu.

* STS-41-C Challenger (6. apríl 1984 – 13. apríl 1984)

### Po letu

Z NASA odišiel na vlastnú žiadosť v roku 1984, teda v rovnakom roku, keď bol vo vesmíre, aj keď mal ponuku letieť s Challengerom znova. V roku 1993 bol zamestnaný v manažmente firmy AT&T, Bedminster, NJ.

Literatúra
----------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Terry Jonathan Hart**

Externé odkazy
--------------

* Hart, T.J. v Malej encyklopédii kozmonautiky (po česky)
* Terry Hart v encyklopédii SPACE-40 (po česky)
**Terčovec** (*Symphysodon*) je rod sladkovodných rýb patriacich do čeľade cichlidovité. Terčovce sa považujú za najkrajšie, ale aj najnáročnejšie sladkovodné ryby chované akvaristami. Obtiažnosť ich chovu sa dá porovnávať s chovom morských rýb. 

Terčovce, ako ich už názov napovedá, majú okrúhle telo v tvare terča alebo disku. Chrbtová aj chvostová plutva nie je príliš vysoká, ale je dlhá. Všetky terčovce sú zvisle pruhované, líšia sa len počtom viditeľných pruhov. Okrem toho majú na tele ešte vodorovnú kresbu v tvare akéhosi „labyrintu", ktorá sa na svetle leskne odtieňmi modrej a zelenej. 

Pochádzajú z povodia Amazonu a Orinoka. Žijú v pokojných a čistých mäkkých kyslých vodách. Sú mierne, pohybujú sa pomaly a nemajú rady spoločnosť rýchlych rýb, ktoré ich plašia.

Rozmnožovanie
-------------

Znáša na šikmý alebo zvislý substrát (list širokolistej rastliny alebo doštičku z PVC) až 200 ikier, ktoré sa po 2-3 dňoch vyliahnu pod rodičovským dozorom. Mimoriadnou zvláštnosťou mladých rybičiek je to, že sa živia sekrétom, ktorý vylučujú obaja rodičia. Medzi rybami je to veľká zriedkavosť, ktorá sa vyskytuje tiež napr. pri rode *Uaru* a *Etroplus*. Bez tejto fázy výživy nie je ich prirodzené prežitie možné.

Druhy
-----

* terčovec pravý (*Symphysodon discus*)
* terčovec zelený (*Symphysodon aequifasciatus*)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Terčovec**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Terčovec**
Postup križiackych vojsk počas deviatej kruciáty
**Deviata križiacka výprava** v rokoch 1271-1272 bola posledná križiacka výprava do Svätej zeme. Skončila víťazstvom moslimov, ktorí postupne dobyli a obsadili všetky križiacke územia na Blízkom východe.

Prológ
------

V roku 1268 bola Mamelukmi dobytá a zničená Antiochia. V roku 1270 končí ôsma križiacka výprava, ktorej sa napriek povodne veľkým plánom francúzskeho kráľa Ľudovíta IX. Svätého, nepodarilo pomôcť moslimami ohrozeným križiackym štátom na Blízkom východe. Anglický princ Eduard priplával k Tunisu príliš neskoro. Angličania, na rozdiel od väčšiny Francúzov odchádzajúcich domov, pokračovali v ich ceste na pomoc Jeruzalemskému kráľovstvu, Antiochijskému kniežatstvu a Tripolskému grófstvu, ktoré ohrozoval mamelucký sultán Bajbars. K anglickému princov sa pridal brat zosnulého francúzskeho kráľa Ľudovíta IX. sicílsky kráľ Karol I. z Anjou.

Priebeh výpravy
---------------

Výprava prezimovala na Sicílii a v máji roku 1271 pristála v Akko práve v čase, kedy sultán Bajbars obliehal mesto Tripolis. Spolu s vojskom cyperského kráľa Huga III. Cyperského sa vodcovia rozhodli preraziť moslimské obliehanie Tripolisu. Eduard si bol vedomý, že proti presile nemá šancu na úspech a preto začal rokovať s mongolským chánom Ílchanátom Abaqom. Chán prijal dohodu na spoločný útok proti moslimom. Vyslaných 10 000 jazdcov vedených generálom Samaragom obsadilo územie na juh od mesta Allepa. Mocný protiútok moslimov však donútilo Mongolov stiahnuť sa až za rieku Eufrat. Sultán Baibars sa neúspešne pokúsil vylodiť svoje vojsko na Cypre. Princ Eduard vyburcoval zvyšných križiackych rytierov k boji. Tiahol na čele vojska na juh, rytieri ale odmietli brániť novo nadobudnuté územia a preto sa Eduard stiahol späť do Akko. Princ bol v Akko takmer zabitý vrahom, ktorého vyslal sultán Bajbars. V lete, kedy už Eduard pripravoval novú výpravu s cieľom dobyť Jeruzalem, prišla z Anglicka správa o smrti kráľa Henricha III.. Eduard v septembri roku 1272 opustil Svätú zem a odplával domov, kde bol korunovaný ako kráľ Eduard I. Sľuboval, že sa do Svätej zeme ešte vráti, ale politické problémy v Anglicku mu to nedovolili.

Dôsledky
--------

Sultán Bajbars po Eduardovom odchode postupne likvidoval posledné zvyšky križiackych dŕžav. V roku 1289 egyptský sultán Qalawun dobyl a vyplienil Tripolis. 18. mája 1291 padlo po obliehaní samotné Akko - posledná križiacka dŕžava na Blízkom východe. Kresťania, ktorým sa nepodarilo uniknúť, boli vyvraždení. Prístavné mestá boli zborené a nové centrá boli neskôr postavené ďalej od mora, aby nemohli slúžiť ako základňa pre ďalšie kresťanské ofenzívy. Latinské dŕžavy pretrvali len na Cypre. Dobytím Akko v roku 1291 skončilo obdobie križiackych výprav do Svätej zeme, ktoré od vyhlásenia prvej križiackej výpravy pápežom Urbanom II. v roku 1095 trvalo takmer 200 rokov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Deviata križiacka výprava**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Devátá křížová výprava na českej Wikipédii.*
Súradnice: 42°36′S 11°56′V﻿ / ﻿42,600°S 11,933°V﻿ / 42.600; 11.933

**Monti Vulsini** je pohorie a rozľahlý vulkanický komplex rozkladajúci sa na 2 200 km² v severnej časti regiónu Lazio a pozostávajúci z viacerých troskových kužeľov a kaldier, z ktorých 16 km široká kaldera *Bolsena* (v súčasnosti zaliata vodou – Bolsenské jazero).

Geológia
--------

Vulkanická aktivita komplexu začala svoju činnosť pred 800 000 rokmi v trhlinovej erupčnej zóne na východe komplexu a prebiehala v štyroch vulkanických centrách. Pred 600 000 rokmi sa aktivita skoncentrovala do miesta, známeho teraz ako *„Monti Paleovulsini"*, ktorého pozostatky sa nachádzajú pod jazerom Bolsena. Druhé centrum (*Bolsena-Orvieto*) sa nachádzalo blízko prvého a zapríčinilo kolaps kaldery Bolsena (približne pred 370 000 rokmi).

Tretie centrum *Montefiascone* sa nachádza na juhovýchodnom okraji kaldery Bolseno a počas svojej aktivity (300 000 – 150 000 rokov) vyprodukovalo viacero depozitov vulkanického prachu a popola z početných erupcií. Štvrté centrum *Latera*, nachádzajúce sa na západ od Bolseny bolo aktívne približne v rovnakom čase ako tretie. Ako pozostatok jeho činnosti zostala kaldera rovnakého mena.

Zoznam vulkanických fenoménov Monti Vulsini
-------------------------------------------

* **Troskové kužele**
	+ Monte Becco
	+ Isola Bisentina
	+ La Dogana
	+ Monte Evangelista
	+ Isola Martana
	+ Molino
	+ Montefiascone
	+ Monte Montione
	+ Mulino de Valentano
	+ Monte Pilato
	+ Monte Rosso
	+ Santa Luce
	+ Santa Maria di Sala
	+ Selva del Lamone
	+ Monte Semonte
	+ Monte Spinaio
	+ Valentano
* **Kaldery**
	+ Bolsena
	+ Latera
	+ Vepe

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – vulkanický komplex Monti Vulsini na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Níreďházska eparchia** je eparchia maďarskej gréckokatolíckej cirkvi *sui iuris* so sídlom v Níreďháze. Na jej čele stojí od roku 2018 eparcha Ábel Szocska (od roku 2015 ako apoštolský administrátor). Biskupská katedrála aj sídlo eparchie je v Níreďháze. Eparchia je sufragánnou k Hajdúdorožskej archieparchii.

História
--------

Eparchia bola založená pápežom Františkom 20. marca 2015 apoštolskou konštitúciou *In hac suprema* pri reorganizácii gréckokatolíckej cirkvi v Maďarsku a vytváraní metropolie. Za prvého správcu - apoštolského administrátora, bol vymenovaný miškovecký eparcha Atanáz Orosz. Eparchia vznikla na vtedajšom území Hajdúdorožskej archieparchie, pričom farnosti ako aj kňazi, ktorí spravovali dané farnosti, prešli pod správu novej eparchie.

Súčasnosť
---------

Územie eparchie sa zhoduje s administratívnou jednotkou Sabolčsko-satmársko-berežskou župou. Na území eparchie sa nachádza významné gréckokatolícke pútnické miesto Máriapócs, v ktorom sa nachádza kópia ikony, ktorá slzila v 17. storočí.

Zoznam biskupov a správcov eparchie
-----------------------------------

### Apoštolskí administrátori

* Atanáz Orosz (2015 - 2015, zároveň miškovecký eparcha)
* Ábel Szocska (2015 - 2018, neskôr ako eparcha)

### Eparchiálni biskupi

* Ábel Szocska (2018 - dodnes)

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑

Pozri aj
--------

* Maďarská gréckokatolícka cirkev
* Gréckokatolícka cirkev
Rôzne obežné dráhy okolo Zeme, azúrová farba znázorňuje LEO
**Nízka obežná dráha Zeme** (často sa nahrádza skratkou **LEO** pochádzajúcou z anglického *Low Earth Orbit*) je druh obežnej dráhy planéty Zem. Ako nízka je označovaná taká dráha, ktorej apogeum sa nachádza vo výške medzi 160 až 2000 kilometrov na povrchom Zeme. V menších výškach, približne okolo 200 kilometrov nad povrchom sa vyskytujú zvyšky atmosféry, ktoré spôsobujú pokles dráhy telies. Tento jav je však pozorovateľný aj vo väčších výškach napríklad na ISS, ktorej orbita musí byť pravidelne upravovaná. Z pohľadu ľudskej činnosti je nízka orbita naším hlavným pôsobiskom. Okrem niekoľkých misií k Mesiacu smerovali všetky kozmické lety s ľudskou posádkou práve na nízku orbitu, pričom väčšina smerovala na jej dolný okraj (do 400 km). Z pohľadu letov s posádkou je nízka orbita dôležitá aj z dôvodu samotného prežitia dlhšej doby vo vesmíre, objekty na LEO sú totiž stále v dosť silnom geomagnetickom poli a sú tak chránené pred účinkami kozmického žiarenia.

Rýchlosti objektov na LEO sa líšia podľa excentricity a výšky dráhy, ale vo všeobecnosti platí, že rýchlosť objektov vzhľadom na povrch Zeme je približne 7 800 m/s. Tá istá hodnota platí aj pre dosiahnutie nízkej orbity zo Zeme, delta-v (rozdiel rýchlostí) medzi povrchom Zeme a LEO je teda tiež približne 7,8 km/s. Na nízkej orbite sa vyskytuje aj veľké množstvo kozmického odpadu, ktorého objem stále narastá a nezriedka spôsobuje ťažkosti pri misiách.

Dôležité telesá a rekordné lety s posádkou na nízkej obežnej dráhe
------------------------------------------------------------------

* **prvý objekt**: Sputnik 1
* **najstarší objekt**: Vanguard 1
* **najväčšie a najťažšie teleso**: Medzinárodná vesmírna stanica (ISS)
* **najvzdialenejší let s posádkou** (okrem misií Apollo): Gemini 11

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Kozmonautický portál |

* Obežná dráha

Externé odkazy
--------------

* Katalóg typov obežných dráh na stránkach NASA (po anglicky)
**Šachinšach** alebo **šáhinšáh** alebo **šáhanšáh** (po staroperzsky *chšájathija chšájathijánam*, po stredoperzsky a partsky *šáhán šáh*) bol tradičný titul iránskych vládcov v staroveku s významom **kráľ kráľov**. Používali ho ako perzskí Achajmenovci a Sasánovci, tak aj vládcovia partskej dynastie Arsakovcov. Slovo *chšájathija* (šáh), prekladané do slovenčiny ako kráľ, je pravdepodobne médskeho pôvodu a doslova označuje muža „vyznamenaného vládou". Titul ako taký prevzali Peržania z Urartu, jeho začiatky sú však asi mezopotámske.

Usudzuje sa, že výrazom kráľ kráľov sa pôvodne zdôrazňovala príslušnosť panovníka k vládnúcej dynastii, zhruba v zmysle „kráľ, ktorého predkovia boli králi", a nie vláda nad podriadenými (lokálnymi) kráľmi. V prípade Achajmenovcov je možné uvažovať aj o tom, že sa tým mala demonštrovať vláda perzských kráľov nad starými ríšami v oblasti Predného východu (nad Médiou, Babyloniou atď.).

Od Peržanov a Partov prevzali titul kráľ kráľov aj iní monarchovia, či už v oblasti dnešnej Indie alebo napr. v Palmýre na území rímskej ríše, napriek tomu je však výraz spojený najmä s oblasťou jazykovo iránskou. V modernej dobe ho v Iráne nakrátko oživila dynastia Pahlaví (1925 - 1979) v rámci svojej koncepcie „dva a pol tisícročného trvania monarchie".

Referencie
----------

1. ↑  šáh, šáhanšáh. In: DROZDÍKOVÁ, Jarmila. *Lexikón islámu*. 1. vyd. Bratislava : Kalligram, 2005. 270 s. ISBN 80-7149-764-9. S. 203.
Toto je článok o frakcii v Európskom parlamente. O európskej politickej strane pozri *Európska ľudová strana.*

**Skupina Európskej ľudovej strany** (angl. European People's Party group, skr. **Skupina EPP** alebo **Skupina EĽS**) je politická skupina v Európskom parlamente, v ktorej sú združení europoslanci zvolení za členské strany Európskej ľudovej strany (EPP/EĽS), europoslanci z iných nezaradených národných strán a nezávíslí europoslanci. V skupine prevládajú politici orientovaní kresťanskodemokraticky, konzervatívne a liberálnokonzervatívne.

Skupina vznikla neoficiálne už 11. septembra 1952, oficiálne bola zriadená 23. júna 1953. Skupina EĽS je od roku 1999 nepretržite najväčšou skupinou v Európskom parlamente. Predsedom frakcie od roku 2019 je Nemec Manfred Weber.

Rozdiel medzi Európskou ľudovou stranou a Skupinou Európskej ľudovej strany je v tom, že Skupina sa neobmedzuje len na členov členských strán EPP. V porovnaní s druhou najväčšou parlamentnou stredoľavou skupinou S&D vykazovala Skupina EĽS v minulosti menšie známky kohézie než socialisti. Členstvo viacerých európskych strán v rámci skupiny EĽS bolo problémovým, ako napr. pozícia talianskej strany Forza Italia v rokoch 1994-1999, britskej Konzervatívnej a unionistickej strany v období 1999-2004 alebo maďarského Fideszu po roku 2010.

V Skupine Európskej ľudovej strany zastupujú Slovensko po voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2019 títo europoslanci: Ivan Štefanec, Michal Wiezik, Miriam Lexmann, Vladimír Bilčík a Peter Pollák (zoradení podľa počtu preferenčných hlasov).

Poznámky
--------

1. ↑  Rozumej strany pôsobiace na území jedného štátu, napr. SMER, HLAS, Republika

Referencie
----------

1. 1 2   *Advanced search* [online]. europarl.europa.eu, [cit. 2020-06-10]. Dostupné online.
2. ↑  PETERSON, John; SHACKLETON, Michael. *The Institutions of the European Union*. [s.l.] : OUP Oxford, 2012. 442 s. ISBN 978-0-19-957498-8. (po anglicky)
3. ↑  RAUNIO, Tapio. *The EP Party System After the 2004 Elections* [online]. researchgate.net, 2005-01-01, [cit. 2020-06-10]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Európska ľudová strana

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Skupina Európskej ľudovej strany**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku European People's Party group na anglickej Wikipédii.*
Oxyrhynský papyrus 222
**Lykos** (starogr. Λύκος – *Lykos*) bol olympijský víťaz v behu ťažkoodencov v roku 452 pred Kr.

Lykos z Tesálie zvíťazil na 82. olympijských hrách v behu ťažkoodencov (hoplitodromos). Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.

Meno olympionika Lyka je zaznamenané aj na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Lykos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v dvadsiatom siedmom riadku vpravo. Koniec názvu jeho domovskej krajiny Thesálie chýba (ΛΥΚΟCΘΕCC - LYKOS THESS...).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Oxyrhynský papyrus 222, *Lykos z Tesálie*, 27. riadok
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku