recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heineken Open 1984** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 9. januára 1984 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v novozélandskom Aucklande. Titul v dvojhre získal Američan Danny Saltz, ktorý vo finále porazil krajana Chipa Hoopera. Bol to jeho titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Juhoafričan Brian Levine a Američan John Van Nostrand, ktorí vo finále porazili austálsko-americký pár Brad Drewett, Chip Hooper. Pre Van Nostranda to bol jediný titul, ktorý získal na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Heineken Open 1984*
**USA Danny Saltz** vs. USA Chip Hooper 4-6 6-3 6-4 6-4

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Heineken Open 1984*
**Južná Afrika Brian Levine / USA John Van Nostrand** vs. Austrália Brad Drewett / USA Chip Hooper 7-5 6-2

Externé odkazy
--------------

| * z
* d
* u
Turnaje v Aucklande |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  | 1968 | 1969 |
| 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Andrej Krno** (\* 26. jún 1827, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča – † 14. február 1911, Novi Sad) bol slovenský evanjelický kňaz a národnokultúrny pracovník. Pseudonym: Oružný

Rodina
------

* otec: Andrej Krno
* matka: Eva rod. Fábryová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Levoči (1837 – 1845), teológiu v Bratislave. V roku 1853 – 1855 kaplán v Hornej Lehote, 1855 – 1857 farár v Brezne, 1857 – 1902 v Čerenčanoch, od 1902 žil v Novom Sade. Prispel do Prostonárodných slovenských povestí P. Dobšinského, obyčajmi a porekadlami do Sokola (1863, 1865). Písal prevažne cirkevnú publicistiku, autor rkp. katechetickej práce. Roku 1862 spoluzakladateľ slovenského gymnázia v Revúcej.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická cirkev v Partizánskej Ľupči

Autoritné údaje: * SNK: 176326
Pes s amputovanou pravou prednou nohou
Zahnutý amputačný nôž
**Amputácia** je odstránenie periférnej časti tela od celku buď úrazom alebo chirurgicky. V niektorých krajinách bola a aj je amputácia prstov rúk či nôh praktizovaná ako trest pri odsúdených zločincoch. V niektorých kultúrach a náboženstvách sa drobnejšie amputácie či zmrzačenia praktizujú z rituálnych dôvodov. Amputácia semenníkov u samcov sa nazýva kastrácia.

Chirurgická amputácia
---------------------

V chirurgii sa amputácia vykonáva z dôvodu zmiernenia či odstránenia bolesti alebo za účelom zamedzenia šírenia infekcie (gangréna) či metastáz. U človeka (na rozdiel od niektorých živočíchov ako napr. jašterica) amputované periférne časti tela nedorastajú a vzniknuté následky sa dajú napraviť jedine transplantáciou alebo umelou protézou.

Najstaršie doložené úspešné chirurgické amputácie sú podľa kostrových nálezov staré až 7000 rokov (Francúzsko: 6700-6900 rokov).

Referencie
----------

1. ↑  *Francouzi objevili kostru po úspěšné amputaci starou 7000 let* – České noviny, 15. 1. 2010

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Amputace na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Amputácia**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Amputácia****
*Het Schip*, Michel de Klerk 1917-1920, Amsterdam
**Amsterdamská škola** (z holandčiny *Amsterdamse School*) je štýl architektúry, ktorý vznikol začiatkom 20. storočia v Holandsku.

Vznik
-----

Amsterdamská škola bola ovplyvnená socialistickými ideálmi, čo možno vidieť na všetkých druhoch budov vrátane domov a bytových jednotiek. Čiastočne reagovala na všetko, čo bolo buržoáziou označované za neogotické, či obroďujúce, podobne ako diela Hendrika Petrusa Berlage.

Charakteristika
---------------

Pre tento architektonický štýl, ktorý je silne ovplyvnený expresionizmom, sú charakteristické okrúhle stavby, organické priečelia s množstvom čistých dekorácií a nefunkčných elementov ako sú veže, sochy a tzv. *„rebríkové"* okná (okná s vodorovnými tyčami pripomínajúce schody na rebríku).

Vplyv
-----

Pôvod tohto hnutia je spätý s architektonickou tvorbou Eduarda Cuypersa v Amsterdame. Hoci samostatný Cuypersa nebol progresívnym architektom, jeho zamestnanci získali od neho množstvo príležitostí predstaviť sa. Traja lídri Amsterdamskej školy – Michel de Klerk, Johan van der Mey and Piet Kramer pracovali pre Cuypersa približne až do roku 1910. Podnet na vznik hnutia prišiel z mesta. V roku 1905 sa stal Amsterdam prvým mestom, ktoré založilo stavebné kódy. Neskôr mesto najalo Johana vam der Meya ako tzv. *„estetického poradcu"*, ktorého úlohou bolo vniesť do vystavaného prostredia umeleckú jednotu a víziu.

Dielo
-----

Van der Meyrovým vrcholovým dielom bola stavba kooperatívno – komerčného Scheepvaarthuis z roku 1912, ktorú možno pokladať za začiatočný bod hnutia. Na tejto budove sa podielali traja vyššie uvedení predstavitelia hnutia. Táto budova je prototypom Amsterdamskej školy, čo možno charakterizovať tehlovou konštrukciou s komplikovaným murivom, tradičnou masou a intregráciou podrobne rozpracovanej schémy stavebných elementov (dekoratívne murivo, umelecké sklo, zvárané železo, priestorové riešenia a predovšetkým figuratívne sochy), ktoré stelesňujú a vyjadrujú identitu budovy. Podľa mnohých bol hlavným cieľom hnutia totálny (úplný architektonický experiment, ktorý sa prejavil ako v interiéri, tak aj v exteriéri.

Predstavitelia
--------------

Najdôležitejším a najproduktívnejším členom Amsterdamskej školy bol Michel de Klerk. K ďalším členom Amsterdamskej školy patrili *Jan Gratama* (pomenoval školu), *P. H. Endt, H. Tch. Wijdeveld, J. F. Staal, C. J. Blaauw,* a *P. L. Marnette*. Za časopis Amsterdamskej školy bol považovaný *The journal Wendlinger* (*„otáčky" a „zmeny"*), ktorý bol publikovaný v rokoch 1918 - 1931.

Použitá literatúra
------------------

* FLEMING, J.HONOUR, H. FEUSNER, N.: *Dictionary of architecture the penguin*. Anglicko, Puguin group, 2001.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Amsterdamská škola**
Súradnice: 41°01′55″S 21°20′05″V﻿ / ﻿41,031944°S 21,334722°V﻿ / 41.031944; 21.334722

**Bitola** (mac. Битола, gr. Μοναστήρι-Monastiri, arumunsky Bitule), je mesto v Severnom Macedónsku, pri gréckych hraniciach. Je to druhé najväčšie mesto v krajine.

Dejiny
------

Kraj okolo Bitoly dobyl v 4. stor. pred Kr. macedónsky kráľ Filip II. a založil tu mesto Herakleia Lynkestis. Mesto ostalo helenizované a prosperovalo aj počas rímskej doby a do 6. stor. bolo sídlom biskupa. Následne bolo zničené Slovanmi, ktorí sa na antických ruinách usadili a slovanizovali miestne obyvateľstvo. Následne sa slovanské obyvateľstvo pod vplyvom Byzancie christianizuje a začlenilo sa do Bulharskej ríše. Začalo sa používať meno Bitola, čo znamená kláštor, z čoho vzniklo aj nové grécke meno tohto mesta, Monastiri (kláštor). V 11. stor. Byzancia Bitolu znova ovládla a nazývala ju práve Monastiri, k spätnej helenizácií obyvateľstva však už nedošlo. Počas tureckej nadvlády sa z Bitoli stalo významné obchodnícke mesto, centrum bohatstva. Bolo to zapríčinené príchodom gréckocítiaceho arumunského obyvateľstva, vyhnaného z neďalekého mesta Moschopoli (dnes Albánsko). Išlo o podnikateľov s kontaktami na celú Európu. V roku 1864 vznikol osmanský sandžak (správna jednotka) s názvom Monastir, ktorý zahrňoval veľké územie, aj s dnešným Gréckom. Väčšina obyvateľstva mesta bola tvorená Grékmi (najmä arumunského pôvodu), žili tu však aj Turci, Bulhari, Židia a Albánci. Mesto vtedy zažívalo rozmach a stavali sa tu mnohé neoklasicistické stavby. Sídlili tu tiež zahraničné konzuláty, preto mala Bitola prezývku *Mesto ambasád*. Z mesta pochádzali aj Bratia Manakisovci (Miltiadis a Jannakis), prví balkánski filmári. Grécku sa Bitolu nepodarilo oslobodiť a tak v roku 1918 pripadla Juhoslávií a takmer celé mestské grécke obyvateľstvo ušlo do Grécka. Bitola zažila rapídny ekonomický aj kultúrny úpadok a stala sa najchudobnejšou oblasťou Juhoslávie. Od roku 1991 je súčasťou novovzniknutého Macedónska.

Dnes je Bitola významným centrom južného Severného Macedónska, správne centrum Pelagónskej oblasti. Mesto žije hlavne z turistického ruchu, turisti sem chodia hlavne kvôli starému mestu a vkusným domom z 19. stor. Bitola je tiež známa svojou tradičnou kuchyňou. Je to centrum malej arumunskej menšiny Severného Macedónska.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bitola**
**Andrej Rjevaj** (\* 23. október 1899, Pliešovce † 15. december 1931, Pliešovce) bol slovenský komunistický politik v období medzivojnového Česko-Slovenska. 

Povolaním bol maloroľník. Politicky sa angažoval v Komunistickej strane Česko-Slovenska a bol aj jej oblastným sekretárom. V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. Kandidoval v XVII. volebnom kraji (Turčiansky Svätý Martin). V snemovni zasadal v rozpočtovom a poľnohospodárskom výbore. S vekom 30 rokov, ktoré dosiahol iba niekoľko dní pred voľbami, bol najmladším poslancom 300-člennej poslaneckej snemovne. Aktívnym bol aj vo svojej rodnej obci. Bol členom obecného zastupiteľstva a zástupcom starostu. Zomrel vo veku 32 rokov. Jeho nástupcom v parlamente bol Ján Mravec.

Referencie
----------

1. 1 2   *Register-menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-28]. Dostupné online.
2. ↑   *Stenoprotokol zo schôdze Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia 17.12. 1931* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-12-28]. Dostupné online.
**Bitka v Caudijskom priesmyku** bola ťažkou a potupnou porážkou Rimanov v druhej samnitskej vojne. Odohrala sa v roku 321 pred Kr.

Predohra
--------

Hoci v roku 322 pred Kr. Samniti požiadali o mier, boje pokračovali naďalej. Rimania prenikli na územie Samnitov, Samniti obliehali rímske spojenecké mesto Luceriu. Konzuli Titus Valerius Calvinus a Spurius Postumius sa ponáhľali Lucerčanom na pomoc. Jedna cesta viedla popri pobreží, ale bola príliš dlhá, druhá viedla cez hory. Bola kratšia, ale náročnejšia a hrozili tu rôzne nebezpečenstvá.

V čele samnitského vojska vtedy stál Gaius Pontius, Herenniov syn. Keď sa dozvedel, že Rimania sa vydali horskou cestou na pomoc Lucerii, pripravil im dômyselnú pascu. Rozostavil svojich vojakov na hrebeňoch hôr, kade museli Rimania prechádzať.

Pasca
-----

Cesta viedla horskými dolinami, na jednom mieste sa rozširovala. Druhý koniec údolia Samniti zavalili balvanmi a stromami. Rimania vošli neopatrne do údolia a keď zistili, že východ z neho je zavalený, Samniti obsadili jediný voľný východ. Rimania sa ocitli v bezvýchodiskovej situácii.

Obaja konzuli sa síce radili, čo majú robiť, ale museli prijať podmienky Samnitov. Rímske vojsko sa muselo bezpodmienečne vzdať, odovzdať všetky zbrane a mohli si ponechať len jediný kus odevu. Potom ich hnali popod jarmo: do zeme zarazili dva oštepy, tretí uviazali na ne. Vytvorili tak akúsi „bránku", ktorou museli všetci vojaci v čele so svojimi konzulmi prejsť. Rimania museli odovzdať 600 rukojemníkov a potom ich Samniti prepustili.

Rimania sa bez zbraní, odevov a potravín usadili v blízkosti spojeneckého mesta Capuy. Hanbili sa a obávali, čo s nimi Capujčania urobia. Tí im však poskytli potraviny, odev i zbrane a pomohli im v návrate do Ríma.

Dôsledky
--------

V nasledujúcom roku v Ríme vyšetrovali, ako sa mohlo stať, že sa rímske vojsko dostalo do pasce a že bezpodmienčne kapitulovalo. Jeden z konzulov - Spurius Postumus navrhol, aby ho spolu s kolegom vydali Samnitom, aby sa tak zrušil náboženský záväzok, ktorý museli uzavrieť a aby Rimania mohli pokračovať vo vojne. Samniti nesúhlasili s takýmto úskokom, ale Rimania obnovili vojnu a pokračovali v nej až do víťazného konca v roku 304 pred Kr.

Referencie
----------

* Titus Livius - *Dejiny od založenia Ríma*, IX, 1 nn.
**Pásmový čas** je miestny stredný slnečný čas vhodne zvoleného poludníka platiaci pre isté pásmo, ktorým poludník prechádza. Po rozvoji dopravy a obchodu systém miestnych časov už nevyhovoval, a preto bola celá Zem rozdelená na 24 poludníkových pásiem širokých 15° (časovo - 1 h). Celé pásmo má čas, ktorý platí pre stred pásma. Hranice pásiem nie sú striktné, ale berú sa do úvahy polohy a hranice jednotlivých krajín a kontinentov. Základom celej sústavy je greenwichský alebo svetový čas. Druhé pásmo 15° východne od greenwichského poludníka má o 1 h väčší čas a označuje sa ako stredoeurópsky čas (SEČ). Základný poludník tohto pásma prechádza v Česku Jindřichovým Hradcom. Druhé pásmo západne od greenwichského poludníka má o 1 h menej, ako je svetový čas.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portál |

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Pápežská univerzita Urbaniana** (lat. *Pontificia Universitas Urbaniana*) je univerzita v Ríme. Bola založená roku 1627, keď pápež Urban VIII. bulou *Immortalis Dei Filius* založil Pápežské Ateneum Propaganda fide s teologickou a filozofickou fakultou. Pápež Ján XXIII. listom Motu proprio *Fidei Propagandae* z 1. októbra 1962 udelil Ateneu titul Pápežská univerzita. 

V súčasnosti sídli na vŕšku Janikulu v Ríme a má teologickú, filozofickú, misiologickú a právnickú fakultu. Univerzita má výrazne misiologický charakter, študujú na nej najmä misionári a duchovné pochádzajúce z misijných krajín. Počet študentov je približne 1 400.
Univerzita podlieha Kongregácii pre evanjelizáciu národov, ktorej prefekt je z titulu svojej funkcie kancelárom univerzity. V súčasnosti (2015) je ním kardinál Fernando Filoni.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Papežská univerzita Urbaniana na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
**Jaseňový potok** je potok na Dolnom Považí, v severnej časti okresu Trnava. Je to ľavostranný prítok Hornej Blavy, meria 4,6 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Brezovské Karpaty, v časti Dobrovodská kotlina, v priestore Dobrovodského krasu na juhojuhozápadnom úpätí Vrátna (576,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 305 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie viac-menej juhovýchodným smerom, následne vytvára oblúk prehnutý na východ a stáča sa na juhozápad, pričom ďalej už tečie na styku kotliny s Malými Karpatmi. Z pravej strany potom priberá prítok prameniaci južne od kóty 383,4 m, prechodne tečie severojužným smerom a zľava priberá prítok (249,9 m n. m.) z juhovýchodného svahu Jaseňového vrchu (342,4 m n. m.). Od tohto sútoku tečie takmer až k ústiu po hranici medzi okresmi Trnava na pravom a Piešťany na ľavom brehu (cca 1,3 km) juhojuhozápadným smerom. Napokon sa stáča na západ a juhojuhovýchodne od obce Dobrá Voda ústi v nadmorskej výške cca 224 m n. m. do Hornej Blavy.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-05-06]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-05-06]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Hornej Blavy** |
| --- |
| *Horná Blava* → *Horný Dudváh* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
Dechtický kanál · 
Dubnícky potok · 
Dubovský potok · 
Hlavina · 
**Horná Blava** · 
Jaseňový potok · 
Kotlovina · 
Mariáš · 
Mníšsky jarok · 
Planinka · 
Radošovský potok · 
Suchý potok · 
Šlahorovský jarok · 
Vanigovský kanál · 
Vrbovec
 |
| Vodné plochy | 
Dechtické rybníky · 
Vodná nádrž Dolné Dubové
 |
Súradnice: 48°33′17″S 17°09′19″V﻿ / ﻿48,5546808°S 17,1551675°V﻿ / 48.5546808; 17.1551675

**Jasenácke** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.

Nachádza sa v katastrálním území obce Lakšárska Nová Ves v okrese Senica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2011 na rozlohe 49,92 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 4. a 5. stupeň ochrany. Nachádza sa v Chránenej krajinnej oblasti Záhorie.

Predmetom ochrany sú: *Biotopy európskeho významu: Dubovo-hrabové lesy panónske (91G0), Teplomilné ponticko-panónske dubové lesy na spraši a piesku (91I0), Vlhko a kyslomilné brezovo-dubové lesy (9190), Prirodzené dystrofné stojaté vody (3160) a Prechodné rašeliniská a trasoviská (7140), biotopy národného významu: Slatinné jelšové lesy a Vŕbové kroviny stojatých vôd, druhy európskeho významu a druhy národného významu.*

Referencie
----------

1. ↑  Jasenácke. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Jasenácke v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jasenácke na českej Wikipédii.*
**Jasenský potok** (niekedy aj **Jaseniansky potok**) je potok na Horehroní, preteká územím okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona a meria 17,6 km. Na hornom toku formuje takmer 11 km dlhú Jasenskú dolinu. V údolí potoka bola v rokoch 1923 - 1925 vybudovaná vodná elektráreň založená na spáde vody z Jasenského potoka a susedného potoka Lomnistá. Slúži dodnes a je technickou pamiatkou. Jasenský potok je typickým horským vodným tokom s bystrinným charakterom a vysokými prietokmi.

*Prameň:* v Nízkych Tatrách na južnom svahu Veľkej hole (1 639,8 m n. m.), pod hlavným hrebeňom podcelku Ďumbierske Tatry, v nadmorskej výške okolo 1 480 m n. m.

*Smer toku:* krátko na juh, potom sa postupne stáča na juhovýchod a juhojuhovýchod, na dolnom toku tečie na juh

*Geomorfologické celky:* 1.Nízke Tatry, podcelok Ďumbierske Tatry, 2.Horehronské podolie, podcelok Lopejská kotlina

*Prítoky:* sprava prítoky potok spod Skalky (1 549,0 m n. m.), Husárka, Čremošný potok, Suchý potok, Nahrbený potok; zľava prítoky Rignerka, Tvrdá (s pravým prítokom Horná Tvrdá a s ľavým prítokom Dolná Tvrdá), Viržing (Mrcha potok), Prostredný potok (s pravým prítokom Gelfúsov potok, a s ľavými prítokmi Špíglov potok a Šífrov potok), Soviansky potok, Haliar a Lomnistá

*Ústie:* do Hrona juhozápadne od obce Predajná v nadmorskej výške okolo 430 m n. m.

*Obce:* Jasenie a Predajná

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Jasenského potoka |
| --- |
| *Jasenský potok* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Čremošný potok
* Gelfúsov potok
* Husárka
* **Jasenský potok**
* Lomnistá
* Mrcha potok
* Prostredný potok
* Soviansky potok
* Suchý potok
* Šifrovo

 |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Čierneho Hrona po Bystricu) |
| --- |
| 
* Borovský potok
* Brezový potok
* **Brusnianka**
* Bukovec
* Bystré
* **Bystrianka**
* **Bystrica**
* Čelno
* Driekyňa
* Gregorov potok
* Hlboký potok
* Hnusné
* **Hutná**
* Istebník
* **Jasenský potok**
* Kostolný potok
* Lukáčovský potok
* **Ľupčica**
* Malé Čelno
* Malé Plavno
* Moštenický potok
* Môlčanský potok
* Nemčiansky potok
* Oselné
* Plavno
* Prostredná
* Ráztocký potok
* Revištský potok
* Richtárovo
* **Selčiansky potok**
* Slobodný potok
* **Sopotnica**
* Staré uhlisko
* Uhliarsky potok
* **Vajskovský potok**
* Vážna
* Veľký Grapeľ
* Vlčí potok
* Vôdka
* Zahruškový potok
* Záhradná
* Zubová

 |
O chránenom území pozri *Provodínské kameny (prírodná pamiatka).*
Súradnice: 50°37′49″S 14°36′32″V﻿ / ﻿50,630278°S 14,608889°V﻿ / 50.630278; 14.608889

**Provodínské kameny** (nem. *Mikenhahner Steine*) je podokrsok a súhrnný názov pre skupinu siedmich neovulkanických vrcholov nachádzajúcich sa severne od obce Provodín v okrese Česká Lípa. Jednotlivé vrcholy vystupujú výrazne nad okolitý terén.

Ďalšie informácie
-----------------

Jednotlivé vrcholy tvorené čadičom a znelcom sú od severozápadu:

* Kraví hora (378 m)
* Puchavec (340 m)
* Michlův vrch (388 m)
* Lysá skála (419 m)
* Štraušův vrch (376 m)
* Dlouhý vrch (402 m)
* Pitrův vrch (333 m)

Najvyšší z kopcov, *Lysá skála* (tiež *Spící panna*), je súčasne chránený ako prírodná pamiatka Provodínské kameny. *Kraví hora* sa do Provodínských kameňov počíta len niekedy, hoci geomorfologicky do nej patrí jednoznačne.

Provodínské kameny ako podokrsok tvoria centrálnu časť okrsku Provodínskej pahorkatiny (podľa Jaromíra Demka VIA-1A-4), ktorý je časťou Dokeskej pahorkatiny.

Provodínské kameny z úpätia Dlhého vrchu

Cestovný ruch
-------------

Východiskom pre návštevu Provodínských kameňov je obec Provodín a jeho miestna časť Srní u České Lípy. Autom aj vlakom (Trať 080 Česká Lípa - Bakov n. J.) sa dá dopraviť do oboch sídiel. Obe sídla spája modrý turistický chodník (Česká Lípa - Staré Splavy), v Hornom Provodíne naň nadväzuje zelený chodník (smer Hradčany) s odbočkou na Lysú skalu, pri Srní naň nadväzuje žltý chodník (smer Zahrádky). Územím tiež vedie cyklotrasa 3045.

Rázcestník v Hornom Provodíne s odbočkou k Lysej skale

Referencie
----------

1. ↑  BALATKA, Břetislav; KALVODA, Jan. *Geomorfologické členění reliéfu Čech*. Praha : Kartografie Praha, 2006. ISBN 80-7011-913-6.
2. ↑  AUTORSKÝ KOLEKTÍV. *Chráněná území ČR, Liberecko, zväzok III*. Praha : Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR, 2002. ISBN 80-86064-43-3. Kapitola Okres Česká Lípa, s. 92.
3. ↑   *Máchův kraj* [online]. Vyletnik.cz, [cit. 2016-07-05]. Dostupné online.
4. ↑  DEMEK, Jaromír; MACKOVČIN, Peter, a kolektív. *Zeměpisný lexikon ČR: Hory a nížiny*. 2. vyd. Brno : AOPK ČR, 2006. 582 s. ISBN 80-86064-99-9.
5. ↑   *Mapa KČT 15, Máchův kraj, 4. vydanie*. Praha : Trasa s.r.o, 2008. ISBN 978-80-7324-168-1.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Provodínské kameny**

Externé odkazy
--------------

* Na Atlase Česka
* Fotoalbum Provodínských kameňov na Panoramio.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Provodínské kameny na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Archaickým obdobím** v dejinách starovekého Grécka sa označuje obdobie 800 – 500 pred Kr. Nadväzuje na homérske obdobie (nazývané aj temné obdobie alebo geometrické obdobie), po ňom nasleduje klasické obdobie gréckych dejín.
Archaické obdobie je charakterizované prudkým rozvojom poľnohospodárskej výroby (koncentrácia pôdy v rukách rodovej aristokracie) a zavádzaním pestovania nových plodín (vinič, olivovník). V dôsledku potreby kvalitných remeselných výrobkov (pracovné nástroje, keramika pre prepravu tovarov) sa rozvíja remeselná výroba a obchod.

V archaickom období sa rozvíjajú rôzne spoločensko-hospodárske a politické javy:

* vznik gréckych mestských štátov (gr. polis, mn. č. poleis);
* veľká grécka kolonizácia - osídľovanie území mimo materského Grécka;
* raná grécka tyranis - vznik monarchistických vlád, ktoré mali zabezpečiť presun politickej moci z rúk rodovej aristokracie do rúk remeselníkov a obchodníkov.

Najväčší rozvoj možno sledovať v oblastiach, ktoré neboli príliš zasiahnuté dórskou inváziou v Grécku. Bolo to predovšetkým v strednom Grécku (Boiótia s centrami Téby a Delfy, Atika s centrom v Aténach), na ostrove Euboia (mesto Chalkis), na Korintskej šiji (Istmos – mestá Sikyón, Megara, Korint).

Okrem hospodárskeho a politického rozvoja možno sledovať rozvoj kultúry. Vzniká a rozvíja sa grécka filozofia, grécka literatúra (historický epos – prvýkrát sú písomne zaznamenané Homérove eposy Ílias a Odyssea; epika – Sapfó, Tyrtaios, Anakreón), začína sa rozvíjať dráma. Prudký rozvoj zaznamenáva aj grécke umenie – architektúra, sochárstvo, vázové maliarstvo. Významným rysom rozvoja gréckej kultúry je znovuobjavenie sa písma. Nenadväzuje na staré písmo minojskej a mykénskej kultúry (lineárne písmo B), ale vychádza z fenického hláskového písma, ktoré si Gréci museli upraviť pre svoje potreby – vznikla grécka alfabeta (pretože Feničania nepotrebovali znaky pre samohlásky, ale v gréčtine je veľa samohlások, niektoré znaky fenickej abecedy použili pre samohlásky).

Pozri aj
--------

* Dejiny Grécka
Jediný most cez rieku Amrok/Ja-lu sa nazýva *Most čínsko-kórejského priateľstva* a spája mestá Tan-tung (丹东) v Číne a Sinidžu (신의주) v KĽDR.
**Amrokkang** alebo **Amrok-kang** (písmom hangul: 압록강; v juhokórejskej výslovnosti je r nahradené hláskou n, čo by sa teoreticky písalo ako *Amnokkang* ) alebo **Ja-lu(-ťiang)** (čín. 鴨綠江 pchin-jin *Yālù Jiāng*) je hraničná rieka medzi Kórejskou ľudovodemokratickou republikou a Čínou.

Názov
-----

Názov rieky pochádza z mandžuského názvu **Jalu ula**, v ktorom mal význam „hranica medzi dvomi poľami, medza". Čínsky názov Ja-lu-ťiang (鴨綠江 - *Rieka zelenej kačky*) sa odráža aj v kórejskom pomenovaní, pretože *Amrokkang* je (severo-)kórejská výslovnosť tých istých znakov.

Geografia
---------

Rieka má dĺžku 790 km a pramení v nadmorskej výške 2 500 m n. m. na úpätí vrchu Päktu-san na hraniciach medzi Severnou Kóreou a Čínou. Vlieva sa do Kórejského zálivu prechádzajúc pomedzi mestá Tan-tung (v Číne) a Sinidžu (KĽDR).

Z čínskej strany ju obklopujú provincie Ťi-lin a Liao-ning a zo strany KĽDR provincie Pchjonganpukto, Čagangdo a Rjanggangdo. Povodie rieky má okolo 30 000 km². Jej najväčšie prítoky sú Čangdžin-kang (장진강) a Hočchon-kang (호천강).

Referencie
----------

1. ↑  porov. napr. *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Korean\_language#Pronunciation na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Amrokkang**
**Brezovský potok** je potok v hornom Liptove, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Štrbského potoka, má dĺžku 3,6 km a je tokom VI. rádu.

Tečie v západnej časti Popradskej kotliny, v geomorfologickej časti Štrbská pahorkatina, pramení na východnom svahu Pastierskeho (932,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 905 m n. m. Od prameňa tečie východným smerom, zľava priberá prítok z lokality Dielnica a sprava prítok (2,7 km) z južného svahu Pastierskeho, z oblasti Vysokého diela. Následne sa stáča viac na východoseverovýchod a tečie okrajom intravilánu obce Štrba na ľavom brehu. Napokon sa stáča znovu na východ, podteká cestu III. triedy Štrba - Vyšná Šuňava a východojuhovýchodne od centra Štrby sa v nadmorskej výške cca 807,5 m n. m. vlieva do Štrbského potoka.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Mlynice** |
| --- |
| *Mlynica* → *Poprad* → *Dunajec* → *Visla* |
| Vodné toky | Brezovský potok · Červená voda · Dielnica · Hájsky potok · Jaškovec · Lieskovec · Lopušná · **Mlynica** · Podhájsky potok · Potôčik · Priečny potok · Rakovec · Štrbský potok · Závadský potok |
| Vodné plochy | Capie pleso · Nižné Kozie pleso · Nové Štrbské pleso · Okrúhle pleso · Pleso nad Skokom · Štrbské pleso · Vyšné Kozie pleso |
| Vodopády | Skok |
Zvyšky amfiteátra
Dnešné mesto Ildir
**Ildırı** je dedina v dnešnom Turecku na pobreží Egejského mora, neďaleko mesta Izmir. V staroveku bola známa ako **Erythrai** (starogr. *Ερυθραί*; novogr. *Erythres* - *Ερυθρές*; po latinsky *Erythrae*), neskôr do roku 1923 ako **Lythri** (gr. *Λυθρί*) a bolo to významné starogrécke mesto v kraji Iónia v Malej Ázií.

Dejiny
------

### Starovek

Podľa gréckej mytológie mesto pôvodne založili Kréťania pod vedením Erythra, ktorý mal byť synom Radamantha, ktorého rodičia mali byť Európa a Zeus. Kréťania mali byť vyhnaní Iónmi niekedy v 11. storočí pred Kr. Je možné, že táto mytológia vychádza zo skutočnej udalosti, nakoľko západná Malá Ázia podliehala vplyvom Minojskej Kréty. V klasickej antike tu žili iónski Gréci a mesto patrilo do spolku mestských štátov Iónie. Z Erytreje pochádza aj archaická socha koré, ktorá je jedna z najstarších gréckych sôch. V 6. storočí pred Kr. mesto vyplienili Peržania. Erytrea však nikdy nepatrila medzi najväčšie a najvýznamnejšie grécke mestá, avšak i tu sa nachádzalo mnoho chrámov a divadlo. Mesto v 3. storočí pred Kr. pripadlo Alexandrovi Veľkému, neskôr patrilo do Pergamskej ríše, ktorá v 2. storočí pred Kr. prešla dovbrovoľne pod správu Rimanov. V 1. storočí po Kr. mesto postihlo ničivé zemetrasenie, z ktorého sa už nespamätalo a ostala tu len malá dedina.

### Neskoršie dejiny

Až do 13. storočia, teda počas byzantskej doby bola táto malá dedina sídlom biskupa, v tejto dobe sa už nazývalo Lythri, čo je meno, ktoré sa vyvinulo zjednodušením od Erytrea. V nasledujúcom storočí už túto dedinu ovládali Turci. Podobne ako aj v ostatnej západnej Malej Ázií, aj v Lythri žili Gréci. V 17. storočí sa tu usadili aj noví grécki prisťahovalci z okolitých ostrovov. V roku 1920 tu žilo 1800 obyvateľov, všetko boli Gréci. V tejto dobe sa v Lythri nachádzali dva kostoly a viaceré grécke školy. V roku 1923 sa konala Grécko-turecká výmena obyvateľov, Gréci z Lythri sa usadili buď na ostrove Chios, ale tiež aj v Atike, kde založili mesto Nea Erythrea (Nová Erythraia). Do prázdnej dediny potom prišli hlavne moslimovia z Kréty, ktorí rozprávali iba po grécky, takže gréčtina je ešte dodnes používaná, hoci hlavne medzi staršími obyvateľmi.

Zdroj
-----

* Erythrai, Lythri, Ildir
**Imrich Stein** (\* 21. august 1904, Vrbica, dnes časť Liptovského Mikuláša – † 31. marec 1968) bol slovenský chemik, spoluzakladateľ Výskumného ústavu potravinárskeho.

Vzdelanie
---------

Bol najstarší z piatich súrodencov v živnostníckej rodine. V rokoch 1922-27 študoval chemické inžinierstvo na ČVUT v Prahe. V rokoch 1945-49 externe študoval na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave.

Práca
-----

V rokoch 1928 až 1942 pôsobil ako chemik (neskôr ako zástupca riaditeľa) v Ústave pre kvasný priemysel. Po 2. svetovej vojne sa zúčastnil obnovy liehovarskej výroby na Slovensku. V roku 1949 sa stal spoluzakladateľom Výskumného ústavu potravinárskeho priemyslu, kde od roku 1953 pôsobil ako riaditeľ. V rokoch 1953-66 pôsobil ako pedagóg na Strednej priemyselnej škole chemickej v Bratislave a v rokoch 1961-68 ako vedecký pracovník Ústredného výskumného ústavu potravinárskeho priemyslu v Bratislave.

Dielo
-----

Imrich Stein je autorom na svoju dobu unikátnej dvojzväzkovej monografie *Chémia a technológia enzýmov*, ďalej popularizujúcich kníh *Jednoduché pokusy z organickej chémie* (1956) a *Ako vznikli chemické vzorce* (1966). Okrem toho bol Imrich Stein spoluautor troch stredoškolských učebníc chémie a jednej encyklopédie a autor 25 odborných článkov a dvoch vynálezov.

Počas svojho pôsobenia na Výskumnom ústave sa zaoberal technológiou a organizáciou liehovarskej výroby a biochémiou, neskôr špecializovanými problémami enzymológie a dejinami chémie, najmä vývojom chemickej symboliky.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20071126017
* SNK: 172040
* VIAF: 306141284
**Imrich Sucký** (\* 1899 – † 1973, Viedeň) bol pred a počas Slovenského štátu pracovníkom polície, ktorý mal na starosti boj s komunistami. Dlhoročný politický väzeň.

Imrich Sucký nastúpil k polícii v roku 1919. V rokoch 1920 - 1923 bol pracovníkom trestno - kriminálneho oddelenia Policajného riaditeľstva v Bratislave. Od roku 1924 bol pracovníkom Odbočky spravodajskej ústredne pri Policajnom riaditeľstve, tzv. obranné spravodajstvo. V roku 1929 sa aktívne podieľal pri zatýkaní Vojtecha Tuku a ďalších osôb (napr. Alexandera Macha...) v kauze "Tukova aféra". 

Počas Slovenského štátu v rokoch 1939 až 1945 bol vedúcim skupiny detektívov na 2. oddelení Ústredne štátnej bezpečnosti (ÚŠB), kde sa aktívne zúčastnil na odhaľovaní komunistických skupín, príprav komunistických diverzných akcií, teroristických útokov a pri zatýkaní väčšiny komunistických predstaviteľov (Široký, Husák, Osoha...).

V máji 1945 bol sám zatknutý. Po takmer dvoch rokoch bol prepustený na slobodu. V roku 1948 emigroval do Rakúska. Tu sa zapojil do protikomunistického odboja a spolupracoval aj s americkou službou CIC. V roku 1957 bol po rozhodnutí ministra vnútra Rudolfa Baráka unesený z Viedne do ČSR. Mal byť použitý pri pripravovanej vnútrokomunistickej akcii voči predsedovi vlády Viliamovi Širokému. Väznený bol na Pankráci, v Opave, Leopoldove a Valdiciach. Po amnestii 9. mája 1968 bol prepustený. Opäť emigroval do Rakúska, kde aj zomrel.

V roku 2007 o živote Imricha Suckého vyšla životopisná kniha *Spravodajské eso Slovenského štátu: Kauza Imrich Sucký*

Referencie
----------

1. ↑  Medvecký Matej: *Spravodajské eso Slovenského štátu: Kauza Imrich Sucký*. ÚPN, 2007

Autoritné údaje: * GND: 133946010
* ISNI: 0000 0000 5548 9000
* NK ČR: js2008469461
* VIAF: 70133766
**Ground Control** je počítačová hra žánru RTT vyvinutá spoločnosťou Massive Entertainment a vydaná spoločnosťou Sierra Online v roku 2000.

Hra bola krátko po vydaní pokračovania, titulu Ground Control II: Operation Exodus, uvoľnená ako freeware.

Gameplay
--------

Hra obsahuje veľké množstvo rozličných jednotiek vrátane tankov, vznášadiel, lietadiel, pechoty, ktoré sú dopravované na bojisko transportérmi z orbitu planéty. Každý typ jednotky disponuje unikátnymi vlastnosťami, napríklad odlišním pancierovaním a výzbrojou. Hráčovi je umožnené upravovať niektoré vlastnosti jednotiek pred samotným spustením misie.

Datadisk a pokračovanie
-----------------------

Ešte v roku 2000 bol vydaný datadisk *Ground Control: Dark Conspiracy* rozširujúci hru o novú frakciu *Phoenix Mercenaries* a singleplayer kampaň s 15 misiami, nadväzujúcu na pôvodnú dejovú líniu.

Pokračovanie hry s názvom *Ground Control II: Operation Exodus* bolo vydané o štyri roky neskôr.

Referencie
----------

1. ↑   *Ground Control - Release Info* [online]. [Cit. 2008-08-27]. Dostupné online.  (po anglicky)
2. ↑  Download Ground Control for free!, 2004-07-01. (po anglicky)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ground Control (video game) na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Ground Control na MobyGames (po anglicky)
Súradnice: 48°19′03″S 17°14′19″V﻿ / ﻿48,3175°S 17,238611111111°V﻿ / 48.3175; 17.238611111111

**Štôlňa Budúcnosť** je banská a najnižšie situovaná prieskumná štôlňa pri Pezinku na trase Banského náučného chodníka nad mestskou časťou Cajla. V útrobách štôlne sa nachádza napríklad dvojkoľajná trať a lyžicový nakladač NL 12V s pneumatickým pohonom, ktorý je kópiou amerického stroja Rocker Shovel 12B firmy Eimco. 

Asi po 200 metroch sa v útrobách nachádza doľava razená chodba, ktorá smeruje skoro na juh smerom k ložisku Ferdinand Karolína. Štôlňa je plná naplaveného bahna.

História
--------

V 80. rokoch 20. storočia bolo nutné preskúmať juhovýchodné pokračovanie ložiska. Vzhľadom na pozitívne výsledky prieskumu v druhej polovici 80. rokov a začiatkom 90. rokov nadviazali baníci ďalší prieskum, ktoré riešil ďalšie pokračovanie ložiska juhovýchodným smerom (štôlňa Sirková).

Externé odkazy
--------------

* Poloha štôlne na oma.sk

Zdroj
-----

* Prieskumná štôlňa Budúcnosť na stránke Pezinských baní
Herodes Veľký, obraz od Jeana Fouqueta
**Herodes Veľký** (iné názvy: **Herodes I. (Veľký), Héródes (I.) (Veľký), Héródés (I.) (Veľký)**; \* okolo 73 pred Kr. – † marec 4 pred Kr. Jeruzalem) bol od 37 pred Kr. až do smrti kráľ Judey. 

Bol to schopný vojvodca a administrátor. Bol to klientský kráľ Ríma, vo vnútornej politike nezávislý. Spoločne s Rimanmi bojoval proti Partom.

Jeho krutý spôsob vlády sa preniesol do biblickej tradície, ktorá mu prisudzuje vyvraždenie betlehemských kojencov.

Herodesov život
---------------

Herodes pôvodom nebol Žid. Jeho otec bol Antipatros z Idumey, ktorý v roku 47 pred Kr. získal rímske občianstvo a zakrátko sa stal prokurátorom Judey. Svojho syna ako 26-ročného ustanovil guvernérom Galiley a Herodovho brata Phasaela guvernérom Jeruzalema. V chaose v roku 43 pred Kr. po Caesarovej vražde bol Antipater otrávený a do Judei vtrhol Antigonus II. Mattatias, Herodes ho však porazil. Potom si vzal za ženu jeho neter Mariamné, aby si poistil svoju moc. Kvôli tomuto manželstvu zapudil svoju prvú manželku Doris. V roku 42 pred Kr. bol vymenovaný Rimanmi za tetrarchu Galiley. O dva roky neskôr sa Antigonus opäť pokúsil získať Galileu pre seba, tentoraz aspoň s dočasným úspechom. Herodes išiel do Ríma žiadať o pomoc. Rímsky senát ho zvolil za Židovského kráľa (basileus) a v roku 37 pred Kr. vytlačili Antipatera z Izraela. Herodes potom vládol 34 rokov. Napriek konvertovaniu k judaizmu bol silne ovplyvnený helenizmom a Židia ho väčšinou neprijali.

Herodesova stavebná činnosť
---------------------------

Herodes sa preslávil mnohými veľkolepými stavbami, z ktorých najznámejšia veľkolepá prestavba druhého jeruzalemského chrámu (nazývaného tiež Herodesov chrám). Výstavba hlavného komplexu trvala rok a pol, ale niektoré okrajové stavby boli stavané ešte počas nasledujúcich 80 rokov. V chráme pôsobilo až tisíc mníchov. Chrám zničili v roku 70 Rimania počas potláčania židovského povstania. Dodnes sa zachovala len časť západného múru, nazývaného Múr nárekov. 

Okrem chrámu postavil Herodes vodovod pre Jeruzalem, pevnosti Masada a Herodium, založil tiež mesto Caesarea Maritima s veľkolepým prístavom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Herodes Veľký**

Autoritné údaje: * BnF: 12003931x
* GND: 118549847
* ISNI: 0000 0001 2259 2324
* LCCN: n50051417
* NK ČR: jn20000700699
* ULAN: 500271710
* VIAF: 107903854
* WorldCat: lccn-n50051417
Malostranské mostné veže
**Malostranské mostné veže** sú dve koncové veže na malostranskej strane Karlovho mosta v Prahe, pôvodne postavené v románskom slohu.

Nižšia mostná veža
------------------

Nazýva sa tiež **Juditina veža**. Pochádza zo začiatku 12. storočia a jej základy sú postavené v románskom slohu. Hoci je pomenovaná podľa Judity a viazala sa pravdepodobne k Juditinmu mostu, je zrejme staršia ako bol Juditin most. Postavená je z kameňa – opuky – a bola súčasťou opevnenia. Nachádzajú sa na nej zreteľné stopy renesančnej úpravy z roku 1591, kedy vznikli štíty a strecha, ale i rustiková omietka a tvar okien a portálu. V 15. storočí slúžila ako väznica pre najťažších zločincov, od konca 16. storočia až do roku 1784 slúžila ako colný úrad, potom vystriedala viacero majiteľov, až sa v roku 1893 dostala do majetku mesta. 

V pivnici veže sa zachovali unikátne rytiny z 13. storočia, medzi ktorými sa nachádza i množstvo šľachtických erbov. Vežu tvorí prízemie a tri poschodia, z ktorých každé má jednu miestnosť a sú spojené dreveným schodiskom. Na prvom poschodí možno nájsť neskororománsky reliéf, ktorý zdobil východné priečelie veže a až do 16. storočia bol vidieť z mosta, no znovuobjavený bol až koncom 19. storočia. Na štíte sú vyobrazené dve postavy – jedna sediaca a druhá kľačiaca, o ich identite a pôvode sa vedú spory.

Colnica
-------

K veži je pristavený malý domček, tzv. colnica. Vstup do veže je z chodby domu. Tento domček okrem colnice slúžil aj ako sídlo úradu mostu pražského a solný úrad cisársky.

Vyššia mostná veža
------------------

Vznikla po roku 1464 na príkaz Jiřího z Poděbrad na mieste pôvodnej románskej veže. Svojou podobou sa viaže k Staromestskej mostnej veži, ktorú postavil Petr Parléř, a je najmladšou súčasťou Karlovho mosta. Je postavená z pieskovcových kvádrov, má hranolový tvar, na stranách k mostu a Malej Strane je prizdobená výklenkami s baldachýnovitými strieškami, ktoré mali slúžiť ako výklenky na sochy, no pravdepodobne tam nikdy žiadne neboli. Veža bola v rokoch 1874 – 1879 dôkladne zreštaurovaná do dnešnej podoby, prestavbu realizoval Jozef Mocker. Pôvodne slúžila ako hlásna veža a skladisko, v súčasnosti je prístupná verejnosti.

Brána
-----

Medzi oboma vežami sa nachádza brána, ktorá vznikla v roku 1411 na mieste staršej brány postavenej v románskom slohu, a vďaka nej sa vchádza na Malú Stranu (tvorí vstup na Mosteckú ulicu). Začína sa v mieste, kde končí schodisko nižšej mostnej veže, kde je vchod na oblúk brány. Tadiaľ sa dalo dostať priamo do vyššej mostnej veže. Brána má tvar dvoch gotických rovnobežných arkád a na hornom okraji je ozdobená cimburím. V klenbe brány sa nachádzajú znaky území Václava IV. - luxemburský lev, český lev a moravská orlica, ďalej je tu erb Starého Mesta, vratislavská orlica, dolnolužický znak a pod nimi malostranský erb.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Malostranské mostné veže**
| Geológia Západných Karpát |
| --- |
| Čertovická línia |
| Morfotektonické členenie |
| Čelná karpatská priehlbina |
| Flyšové pásmo |
| Bradlové pásmo |
| Pásmo jadrových pohorí |
| Veporské pásmo |
| Gemerské pásmo |
| Meliatske pásmo |
| Bükkské pásmo |
| Bakonské pásmo |
| Zemplínske pásmo |
| Tektonické jednotkya rozhrania rôzneho rádu |
| Oravikum • Váhikum • Tatrikum • Subtatranské príkrovy • Čertovická línia • Fatrikum • Veporikum • Lubenícko-margecianska línia • Gemerikum • Hronikum • Rožňavská línia • Silicikum • Meliatikum • Turnaikum • Bükkikum • Transdanubikum • Zemplinikum |
| Paleogeografické termíny |
| Valaiský oceán |
| Čorštynská elevácia |
| Váhický oceán |
| Alcapa |
| Meliatsko-halstattský oceán |
| Pozri aj Geovedný portál |

**Čertovická línia** je významná zlomová oblasť vyššieho rádu v Centrálnych Západných Karpatoch. Oddeľuje tatrikum od veporika a je koreňovou zónou fatrika (krížňanského príkrovu).

Pomenovaná je podľa sedla Čertovica v Nízkych Tatrách, ktoré sú jedinou oblasťou, kde je sledovateľná na povrchu v oblasti od Mýta pod Ďumbierom po Vyšnú Bocu. Jej ostatné oblasti sú prekryté hronikom, silicikom (príkrov Drienka) alebo mladším treťohorným potektonickým pokryvom a neovulkanitmi. Línia podľa geofyzikálnych meraní pokračuje pod povrchom juhozápadným smerom približne údolím rieky Hron, až na čiaru Levice - Komárno. V oblasti Komárna sa napája na rábsku zlomovú líniu a pokračuje k pohoriu Leitha. Smerom na severovýchod je narušená mladším muránskym zlomom, prechádza pod Levočské vrchy. Podľa niektorých predpokladov sa severne od Braniska napája na peripieninský lineament.

Zlomová línia nemá vo svojom priebehu rovnakú veľkosť sklonu. V oblasti na západ od sedla Čertovica dosahuje sklon okolo 60-90°, na severovýchode a v sedle priamo je jej skon miernejší a dosahuje iba 20-30°.

Medzi jej sprievodné zlomy patrí zlom Lenivá, podľa niektorých predpokladov aj mojmírovské zlomy južne od Tribeča.

Vznik
-----

K jej vzniku došlo v strednej kriede medzi albom a cenomanom počas benkovskej fázy, kedy sa veporikum začalo nasúvať na priestor zliechovskej panvy fatrika. K tomuto pohybu došlo v dôsledku výzdvihu pochovaných častí veporika. Pri tom bol priestor fatrika takmer celkom uzavretý, s veporickým podkladom zostala súdržná len jeho časť tvoriaca jednotku Veľkého Boku. Veporikum sa pri tomto pohybe čiastočne nasunulo na tatrikum. V dnešnej dobe však javí Čertovická línia znaky opačného pohybu a extenzie.

Referencie
----------

1. ↑   *On-line geologická encyklopedie - Čertovická linie* [online]. geology.cz, [cit. 2008-08-03]. Dostupné online.
2. ↑  Veľký, J. a kolektív, 1977, *Encyklopédia Slovenska I. zväzok A - D.* Veda, Bratislava, s. 364
3. ↑  Maheľ, M. 1986, *Geologická stavba československých Karpát / Paleoalpínske jednotky 1.* Veda, Bratislava, 503 s.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Čerského chrbát** (rus. Хребет Черского – *Chrebet Čerskogo*) je pohorie na ruskom Ďalekom východe medzi riekami Jana a Indigirka. 

Prechádza od severozápadu k juhovýchodu Jakutskou republikou a Magadanskou oblasťou. Najvyšším vrchom je Pobeda (rus. Победа – *víťazstvo*), vysoká 3 003 metrov. Pohorie sa nachádza na rozhraní Euroázijskej a Severoamerickej tektonickej platne. Čerského chrbát spolu so susedným Verchojanským chrbátom ovplyvňujú klímu, pretože bránia prúdeniu vlhkého oceánskeho vetra od východu a tým zmenšujú množstvo snehových zrážok na územiach smerom na západ.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy geografických objektov z územia mimo SR* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, rev. 2011-06-01, [cit. 2016-05-22]. Dostupné online.
2. ↑  News Archive - The Earth Institute at Columbia University
3. ↑  Land Resources of Russia

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pohoří Čerského na českej Wikipédii.*
**Kasiterit** (v staršom názvosloví aj **cínovec**) je minerál, kryštalizujúci v tetragonálnej sústave, chemicky oxid ciničitý – SnO2. Je významnou rudou cínu.

Názov pochádza z gréckeho slova *kassíteros* – cín. Český a slovenský názov cínovec je odvodený od obce Cínovec v Krušných horách. Názov zaviedol Jan Svatopluk Presl.

Charakteristika
---------------

Je to tetragonálny minerál čiernej, hnedej, žltej, červenej až bielej farby. Má tvrdosť 6 – 7.

Výskyt
------

Často sa vyskytuje v hydrotermálnych žilách a pegmatitoch a greisenoch, asociujúcich s granitoidnými intrúziami. Asociuje s volframitom, arzenopyritom a molybdenitom. Kvôli svojej odolnosti sa môže koncentrovať v riečnych náplavovch a ryžoviskách.

Využitie
--------

Je to ruda významná na výrobu cínu. Môže obsahovať viac než 75 % cínu.

Náleziská
---------

* Slovensko – Hnilec
* Česko – Krupka, Horní Slavkov, Cínovec
* Čína – najdôležitejšie svetové nálezisko Yunan

Referencie
----------

1. ↑  http://www.geology.cz - On-line geologická encyklopedie (Online) prístup 28.1.2008

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **kasiterit**

Externé odkazy
--------------

* http://www.mindat.org
Logo
**British Academy** je štátna akadémia Spojeného kráľovstva pre humanitné a spoločenské vedy. Bola založená v roku 1902 a má okolo 800 členov (*Fellows*), ktorí sa označujú skratkou FBA za menom.

Účel
----

Poslaním British Academy je hájiť záujmy vedy, podporovať vynikajúce bádania, odmeňovať vynikajúcich vedcov, publikovať výsledky bádania a podporovať medzinárodnú spoluprácu. Medzi prezidentmi British Academy boli napríklad archeológ Frederic G. Kenyon, filozofi Isaiah Berlin a Anthony Kenny.

Činnosť
-------

British Academy vydáva niekoľko časopisov (*Proceedings of the BA, Schweich Lectures on Biblical Archeology* atď.) a rôzne edičné rady (napríklad archívne pramene k britským, africkým a starovekým dejinám, archeológii, numizmatike, súpisy starých umeleckých diel, starej hudby a podobne).

Pozri aj
--------

* Kráľovská spoločnosť

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* The British Academy research resources portal

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku British Academy na českej Wikipédii.*
**Štúdiový album** je zbierka v štúdiu nahratých hudobných skladieb hudobnými umelcami. Skladby nahrané v štúdiu nebývajú nahrávané v reálnom čase všetkými hudobnými nástrojmi naraz a pri nahrávaní sú využívané rôzne efekty, ktoré by mohli byť pri živom nahrávaní ťažko realizovateľné, ako je vkladanie zvukových ruchov, rôzne mixované a interpretované zvukové sekvencie, zvukové pozadia, orchestrálne pasáže…

Obvykle štúdiový album neobsahuje nahrávky zo živých vystúpení, prípadne remixy skladieb. Ak sa tento typ nahrávok na albume nachádza nie sú vo väčšine a bývajú označované ako „bonusové skladby".

V hudobnom priemysle je snaha o zreteľné odlíšenie štúdiového albumu od kompilácií a živých albumov. Štúdiové albumy väčšinou obsahujú originálne skladby, ktoré nevyšli na iných albumoch.

Hudobné albumy klasickej hudby oproti živým nahrávkam tohto hudobného žánru sa odlišujú tým, že pred vydaním na hudobnom nosiči sú technicky upravované. Orchestrálne party hudobných diel sú viacnásobne nahrávané po častiach a výsledná skladba je výsledkom výberu nahrávaných častí hudobným režisérom.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Studio album na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Hudobné albumy |
| --- |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
Štúdiový album
 | 
Koncertný album
 | 
Kompilácia
 | 
Soundtrack
 | 
EP
 | 
Singel
 | 
Cover verzia
 | 
Remix
 | 
Demo
 |

 |  |