recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marcel Majoroš** (\* 9. október 1980, Haniska) je slovenský futbalový útočník.

Kariéra
-------

S futbalom začal ako 8-ročný v obci Haniska. V septembri 1991 nastúpil do športovej triedy zameranej na futbal na Požiarnickej ulici v Košiciach. Hral vo viacerých turnajoch, najskôr za VSS Košice, potom za 1. FC Košice, kde bol 24-krát vyhlásený ako najlepší hráč a strelec turnaja. 11. júla 1993 sa mladší žiaci 1. FC Košice zúčastnili turnaja v severnej Amerike v štáte Minnesota. Z 32 mužstiev celého sveta skončili na 1. mieste, pričom Marcel bol najlepší strelec turnaja, keď z 8 zápasov strelil 27 gólov. 

Prešiel všetkými reprezentáciami SR. Ako 14-ročný prestúpil do holandského veľkoklubu PSV Eindhoven; do Holandska odletel 27. júla 1995. V klube prešiel prešiel všetkými kategóriami až do A-mužstva, no dlhodobé zranenia jeho kariéru zabrzdili.

Neskôr hral 2 roky v klube ŠK Slovan Bratislava, nakoniec sa vrátil do Hanisky, kde hral na amatérskej úrovni a popri tomu miestnu mládež. Nemalou mierou sa podieľal na tom, že obec Haniska sa v roku 2011 dostala až do 4. najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku.
**Zuzana Karasová** (\* 24. október 1954, Bratislava) je slovenská spisovateľka a historička umenia.

Vyštudovala a v roku 1984 promovala na Filozofickej Fakulte Univerzity Komenského v odbore veda o výtvarnom umení. Jej špecializáciou bola po dlhé obdobie architektúra 19. storočia a pamiatková starostlivosť. Tejto téme zostala verná aj vo svojej počiatočnej publikačnej činnosti. Neskôr počas pôsobenia lektorky v Slovenskej národnej galérii obohatila svoje odborné zameranie o vizuálne umenie a hlasový prejav. V roku 1999 bola prijatá na rovnakej fakulte na postgraduálne štúdium, ktoré z osobných dôvodov nedokončila. Časť jej rigoróznej práce o stavbách a dostavbách veží bola publikovaná v roku 2000 v časopise ARS. Žije a tvorí v Bratislave.

Tvorba
------

V roku 2003 sa rozhodla písať a publikovať výhradne v anglickom jazyku. V roku 2005 bola publikovaná jej knižná prvotina *Personal Prison Letters or Mooning over the Garden* („Súkromné väzenské listy alebo blúznenie o raji"). Kniha je napísaná vo forme nedatovaných listov, adresovaných autorke z nemenovaného amerického väzenia.

Druhá kniha Zuzany Karasovej nazvaná *Lucy's Uncommon Companion* („Luciin nezvyčajný spoločník") je román, ktorého dej sa odohráva koncom 19. storočia v Anglicku. Je tu vykreslených viac ako desať postáv a samotná autorka sa zúčastňuje deja ako pestúnka dievčaťa Lucie.

Obidve knihy Zuzany Karasovej sú ilustrované jej vlastnými ilustráciami. Návrhy na ich obálku tiež pochádzajú z autorkinej dielne, keďže okrem písania sa venuje aj maľovaniu obrazov a kresleniu. Okrem mena Zuzana Karasová používa aj meno Zuzana „Q" Karasová.

V roku 2013 bol publikovaný druhý román Zuzany Karasovej nazvaný *Miscalculated Feelings* („Nevypočítateľné pocity"). Je to príbeh mladého londýnskeho fotografa, ktorý prichádza do bájnej Atlantídy nájsť lásku svojho života. Jeho idolom je literárna postava Lady Chatterley z románu od D.H. Lawrence. Ilustrácie a návrh na obálku knihy sú opäť dielom autorky.

Štvrtá kniha Zuzany Karasovej nazvaná *From Ruins to Mourning* („Od ruín k zármutku") bola publikovaná v roku 2019. Ako historička umenia v snahe povedať všetko čo stojí za to povedať o ruinách spôsobom akým sa píše próza použila autorka formu rozprávania a fiktívnych dialógov.

V súčasnosti autorka pracuje na svojom treťom románe nazvanom *Powder-Blue Sands of Time* („Svetlobelasé piesky času").

Referencie
----------

1. ↑   *Diplomové práce* [online]. fphil.uniba.sk, [cit. 2020-03-09]. Dostupné online.
2. ↑   *Ústav dejín umenia SAV* [online]. www.dejum.sav.sk, [cit. 2020-03-09]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka Zuzany Karasovej
* Zuzana Karasova's Blog - goodreads.com
* Zuzana Karasová v katalógu bibliografických záznamov WorldCat Identities OCLC: https://www.worldcat.org/identities/lccn-no2010030695/

Autoritné údaje: * BnF: 14457921k
* ISNI: 0000 0001 0987 8715
* NK ČR: pna2007403483
* VIAF: 107459206
**Muchotrávka tigrovaná** (*Amanita pantherina*) je jedovatá huba z čeľade muchotrávkovitých.

Opis
----

Klobúk má 4 – 12 cm široký, za mladi polguľovitý, neskôr klenutý až rozprestrený na okraji pravidelne ryhovaný. Najčastejšie je žltohnedý, môže byť aj bledohnedý, sivastý alebo sivohnedý. Povrch je za vlhka slizký, za sucha lesklý, na okraji zreteľne ryhovaný, takmer vždy celý pokrytý drobnými útržkami plachtičky. Lupene sú 6 – 10 mm široké, husté, pri hlúbiku takmer voľné, biele. Hlúbik je 6 – 15 cm dlhý a 0,5 – 2 cm hrubý, vylomiteľný, valcovitý, dolu hľúzovito zhrubnutý, biely, hladký, lesklý, s bielym neryhovaným ovisnutým prsteňom. Nad hľuzou, ktorú obaľuje prirastená pošva, bývajú 1 až 3 prstencovité pásiky. Dužina je dosť tenká, mäkká, biela, vôňu má spravidla nevýraznú, so zemiakovým alebo reďkovkovým komponentom, chutí sladkasto. Výtrusy sú krátko elipsovité, hladké, bezfarebné, s jednou veľkou tukovou kvapkou, veľké 10–12 × 7,8 μm. Výtrusný prach je biely.

Výskyt
------

Muchotrávka tigrovaná rastie najmä v ihličnatých lesoch, zriedkavejšie v listnatých (od augusta do októbra.) na presvetlenejších vyhriatych miestach. Rozšírená je dosť hojne od nížin do vrchov.

Praktický význam
----------------

Muchotrávka tigrovaná spôsobuje otravy prejavujúce sa tráviacimi aj nervovými poruchami, ktoré sa vo výnimočných prípadoch končia smrťou.

Možnosť zámeny
--------------

Možná je zámena s jedlou, no nechutnou muchotrávkou hrubou, ale aj s jedlou a chutnou muchotrávkou červenkastou.

Galéria
-------

* mladá plodnicamladá plodnica
* lepene, prstenec a pošva plodnicelepene, prstenec a pošva plodnice
* staršia plodnicastaršia plodnica
* typické znaky muchotrávky tigrovanejtypické znaky muchotrávky tigrovanej

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Ladislav Hagara. *Atlas húb*. Martin : Osveta, 1987. 70-042-87. S. 296.
2. ↑  Mirko Svrček, Bohumil Vančura. *Huby*. Bratislava : Príroda, 1987. 64-021-87. S. 198.
3. 1 2  Aurel Dermek. *Atlas našich húb*. Bratislava : Obzor, 1983. 65-001-83. S. 238.
4. ↑  Aurel Dermek. *Huby lesov, polí a lúk*. Martin : Osveta, 1985. 70-003-85. S. 260.
5. 1 2  Antonín Příhoda. *Hubárov rok*. Bratislava : Príroda, 1973. 64-127-73. S. 176.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Muchotrávka tigrovaná**
***Scachs d'amor*** (*Šach lásky* v katalánčine), ktorého úplný názov je ***Hobra intitulada scachs d'amor feta per don Franci de Castelvi e Narcis Vinyoles e Mossen Fenollar***, je názov básne ktorú napísali Francesc de Castellví, Bernat Fenollar a Narcís de Vinyoles, uverejnená vo Valencii v Španielsku koncom 15. storočia.

Báseň je koncipovaná ako šachová hra, v ktorej sa súperia Franci de Castellvi, ako Biely (v modernom šachu), (Mars – *Març*, Láska – *Amor* a červené figúry v partii), a Narcis Vinyoles, ako Čierny (Venuša, Sláva – *Gloria*, a zelené figúry).[1] Diskutujú o láske a Bernat Fenollar komentuje a stanovuje pravidlá. Otvorenie v partii by sa storočia neskôr nazývalo Škandinávska obrana. Zelená a červená sú stále používa v xiangqi, ako farby figúr.

V básni využíva hru ako alegóriu pre lásku. Jeho štruktúra je založená na šesťdesiatich štyroch stanciach (rovnaký počet ako polí na šachovnici), v každom deväť veršov. Stancie sú zoskupené tri po troch: prvá stancia v skupine predstavuje ťah Bieleho, druhá Čierneho ťah, a tretia komentár k pravidlám od rozhodcu. Tri stancie na začiatku tvoria úvod a posledná je mat.

Údajne, táto partia je prvá zdokumentovaná partia s modernými pravidlami šachu, aspoň čo sa týka ťahov dámy a strelca.

Referencie
----------

1. ↑  Francesco di Castellvi vs Narciso Vinyoles, Valencia, Spain, 1475, Chessgames.com.

Externé odkazy
--------------

* Partia
* Scachs d'amor od Billa Walla
* Anglický preklad Scachs d'amor
**Safehouse Records** je americké hudobné vydavateľstvo založené speváčkou Demi Lovato, Nickom Jonasom a ich manažérom Philom McIntyre. 26. mája 2015 oznámili, že ich cieľom je „dať umelcom kontrolu nad ich umením a poskytnúť im tie najlepšie nástroje na riadenie svojej kariéry". Prvým oficiálnym albumom, ktorý bol vydaný prostredníctvom tohoto vydavateľstva bol Demin piaty štúdiový album, *Confident* (2015). Po ňom nasledovala reedícia Nickovho albumu s názvom *Nick Jonas X2*. 15. decembra 2015 bolo oznámené, že vydavateľstvo podpísalo zmluvu s Universal Music Publishing Group a tiež privítalo Chorda Overstreeta, ako ďalšieho člena Safehouse Records.

Umelci
------

* Demi Lovato
* Nick Jonas
* Chord Overstreet

Albumy vydané prostredníctvom Safehouse
---------------------------------------

* *Confident* – Demi Lovato (2015)
* *Nick Jonas X2* – Nick Jonas (2015)
* *Last Year Was Complicated* – Nick Jonas (2016)
* Tell Me You Love Me - Demi Lovato (2017)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Safehouse Records na anglickej Wikipédii.*
Lovecká scéna v mozaike, inšpirovaná maľbou od Melanthia, Archeologické múzeum Pella
**Melanthios** (starogr. *Μελάνθιος* – *Melanthios*) bol starogrécky maliar v 4. storočí pred Kr.

Melanthios, grécky maliar zo Sikyónu, pôsobil v druhej polovici 4. storočí pred Kr. Bol žiakom Pamfila z Amfipolisu, jedného zo zakladateľov slávnej sikyónskej maliarskej školy. Rímsky spisovateľ Plínius zaznamenal, že spolu s Apellom patril medzi významných maliarov tejto školy, ktorí používali iba štyri farby a chválil jeho kompozičné zručnosti. Melanthios spolu so svojimi žiakmi (možno i s Apellom) namaľoval obraz tyrana Aristrata zo Sikyónu (súčasníka Filipa II. Macedónskeho) s bohyňou víťazstva Nike na voze so štvorzáprahom. Niektoré z jeho diel daroval v druhej polovici 3. stor. pred Kr. grécky stratég Aratos egyptskému vládcovi Ptolemaiovi III.

Niektorí znalci antického umenia mu (alebo Apellovi) pripisujú aj autorstvo pôvodného diela (fresky alebo maľby), kópiou ktorého je mozaika z Pelly znázorňujúca loveckú scénu (zrejme Alexandra Veľkého a jeho priateľa Héfaistióna pri love jeleňa). Túto mozaiku našli na podlahe domu, zvaného *Dom únosu Heleny* (zhotovil ju umelecký mozaikár Gnósis).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Melanthios*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 601. (po nemecky)
3. ↑  J. J. Pollitt. *The Art of Ancient Greece: Sources and Documents*. Cambridge : Cambridge University Press, 1990. ISBN 978-05-2127-366-4. S. 157.
4. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,50.
5. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,80.
6. ↑   *Slovník naučný*. Praha : I. L. Kober, 1865. S. 24.
7. ↑  Kai Brodersen. *Grosse Gestalten der griechischen Antike*. München : C.H.Beck, 1999. ISBN 978-34-0644-893-5. S. 295.
8. ↑  Waldemar Heckel, Lawrence A. Tritle. *Alexander the Great: A New History*. Hoboken : John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-14-4436-015-8. S. 284.

  

Autoritné údaje: * GND: 142685208
* ULAN: 500102313
* VIAF: 96440653
**Albert Martiš** (\* 20. apríl 1855, Kulpín, Rakúske cisárstvo  –  † 19. september 1918, Padina, Rakúsko-Uhorsko) bol dolnozemský učiteľ, národný buditeľ, spisovateľ, publicista.

Biografia
---------

Narodil sa v Kulpíne do rodiny krajčíra, ktorý neskôr pôsobil ako učiteľ na slovenských školách vo Vojvodine. Aj jeho matka pochádzala z učiteľskej rodiny z Kysáča. V rokoch 1867 – 1869 študoval na srbskom gymnáziu v Novom Sade. Aktívne sa tu zapájal do kultúrneho a národného života Slovákov. V rokoch 1869 – 1873 študoval na nemeckom gymnáziu v Novom Vrbase, kde ho významne ovplyvnil vtedajší riaditeľ gymnázia, Michal Godra. V rokoch 1873 – 1876 študoval na učiteľskej prípravke v Prešove. Počas svojich suplikačných ciest po slovenských stoliciach sa stretol s významnými národnými a literárnymi dejateľmi (suplikácie opísal aj vo svojich autobiografických poviedkach a nedokončených spomienkach). V roku 1877 zložil učiteľskú skúšku v Sarvaši a začal pôsobiť v Padine ako učiteľ (až do penzionovania v roku 1895).

Popri učení v obecnej škole vykonával aj osvetovú a národno-buditeľskú činnosť, za ktorú bol uhorskými úradmi prenasledovaný (v podstate pre túto činnosť bol aj predčasne suspendovaný z miesta učiteľa). Jeho prózy zo života Slovákov na Dolnej zemi vyšli knižne až po jeho smrti. Jeho nedokončené spomienky vydal pod názvom *Pamäti dolnozemského buditeľa* Ján V. Ormis.

Bol propagátorom pestovania nových plodín v dolnozemskom prostredí, napríklad chmeľu. Za úspechy v pestovaní chmeľu bol roku 1889 vyznamenaný striebornou a bronzovou medailou v Paríži a roku 1896 bronzovou medailou na hospodárskej výstave v Budapešti. V Padine založil prvý tamojší peňažný ústav „Vzájomnú pomocnicu". Bohatá je jeho publikačná činnosť, súvisiaca s hospodárskymi témami. Publikoval príspevky najmä v *Obzore*, *Národných novinách* a *Národnom hlásniku*.

Dielo
-----

* *Pamäti dolnozemského buditeľa : vlastný životopis Alberta Martiša.* (ed. Ján V. Ormis). Turčiansky Sv. Martin : Matica slovenská, 1937. 115 s.

Referencie
----------

1. ↑  Informácia dostupná v biografii, publikovanej on-line.

Ďalšia literatúra
-----------------

* MARTIŠ, Albert. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok VI M – N. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2017. 795 s. ISBN 978-80-8149-079-8. S. 229 – 230.

Externé odkazy
--------------

* Krátka biografia A. Martiša
* Niekoľko poviedok na stránke Zlatý fond SME

Autoritné údaje: * GND: 119556618
* LCCN: no2002078750
* NK ČR: ola2002151951
* SNK: 174348
* VIAF: 47574417
* WorldCat: lccn-no2002078750
**Albert Marth** (\* 5. máj 1828, Kołobrzeg, Poľsko – † 5. august 1897, Heidelberg, Nemecko) bol nemecký astronóm.

Životopis
---------

Marth študoval teológiu na Berlínskej univerzite, no jeho záujem o matematiku a astronómiu ho viedol k tomu, že začal študovať astronómiu u Christiana Petersa v Königsbergu. V roku 1853 prijal pozvanie Georga Bishopa, bohatého obchodníka a mecenáša zaujímajúceho sa o astronómiu, do Londýna, kde sa stal asistentom Johna Russela Hinda a v roku 1854 prevzal jeho funkciu na tamojšom observatóriu.

1. marca 1854 objavil malú planétku 29 Amphitrite.

Od roku 1862 pracoval ako asistent Viliama Lassela na Malte, kde urobil najviac svojich astronomických objavov. Neskôr pracoval v Markree Observatory v Írsku. Posledné roky života strávil v Nemecku, kde v roku 1897 v Heidelbergu zomrel na rakovinu.

Na jeho počesť sú pomenované krátery na Mesiaci (Marth) aj na Marse (Marth).

Referencie
----------

1. ↑  Antonín Rükl: *Atlas Měsíce*, Aventinum (Praha 1991), kapitola Capuanus, str. 152, č. mapového listu 63, ISBN 80-85277-10-7
2. ↑  Crater Marth on Moon Gazetteer of Planetary Nomenclature, IAU, USGS, NASA
3. ↑  Crater Marth on Mars Gazetteer of Planetary Nomenclature, IAU, USGS, NASA

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* A. Marth v Astrophysics Data System

Autoritné údaje: * GND: 117552364
* ISNI: 0000 0000 1334 337X
* VIAF: 13087624
**Albert Stránsky** (\* 3. september 1900, Bánovce nad Bebravou – † 8. júl 1980, Banská Bystrica) bol pedagóg, historik, archivár.

Rodina
------

* otec Alojz Stránsky
* matka Johana rod. Kouřilová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Trenčíne a v Nitre, od roku 1919 teológiu v Nitre, potom históriu na Filozofickej fak. UK v Bratislave a KU v Prahe, 1929 PhDr. Stredoškolský profesor dejepisu a zemepisu na Gymnáziu A. Sládkoviča v Banskej Bystrici 
(od 1935-1953). Účastník protifašistického hnutia a SNP. Počas SNP vedúci Slovenského Červeného kríža pre okres Banská Bystrica. V roku 1952-1955 ved. pobočky Pôdohospod. archívu, 1955-1959 ved. ŠOBA v Banskej Bystrici. Zaslúžil sa o generálnu opravu renesančného kaštieľa v Banskej Bystrici-Radvani. Prispel do publikácie Štátny archív v Banskej Bystrici, sprievodca po archívnych fondoch I. a do vlastivedného Slovníka obcí Banskobystrického okresu. Funkcionár a člen soc. a kult. spolkov v Banskej Bystrici. Člen Slov. historickej spoločnosti, dopisujúci člen Slov. národopisnej spoločnosti SAV. Spoluautor viacerých diel o dejinách feudalizmu na Slovensku. Autor monografií, štúdií a článkov.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 166447
* VIAF: 317158741
**Josip Jelačić** alebo aj **Jozef Jelačič** (\* 16. október 1801, Petrovaradín – † 19. máj 1859, Záhreb) bol chorvátsko-dalmatínsko-slavónsky bán v rokoch 1848 až 1859.

Životopis
---------

Josip absolvoval v roku 1819 vojenskú tereziánsku akadémiu. Potom pôsobil ako vojenský dôstojník rakúskej armády – v rokoch 1825 – 1830 v Haliči, 1831 – 1835 v Taliansku a neskôr v pohraničných plukoch v Chorvátsku. V roku 1841 získal hodnosť plukovníka a v roku 1848 generála. Jelačič bol zástanca pravého krídla chorvátskeho národného hnutia. 23. marca 1848 sa stal bánom, veliteľom všetkých vojsk v Chorvátsku a na vojenskej hranici. V apríli 1848 bol oporou nedôsledného riešenia revolučných premien v poddanskej otázke, potlačil hnutie chorvátskych roľníkov a revolučných demokratov, ktorí žiadali dôslednú likvidáciu poddanských povinností. Narastajúce rozpory medzi Viedňou a Pešťou využíval na riešenie štátoprávneho postavenia Chorvátska a čiastočne aj iných slovanských národov v monarchii. Bol jedným z hlavných predstaviteľov a veliteľov protirevolučnej cisárskej armády, ktorá potlačila októbrové postavenie vo Viedni a bojovala proti maďarskej revolúcii. Po skončení revolúcie sa stal stúpencom politiky bachovho absolutizmu, aj keď sa jeho pôvodné plány na riešenie chorvátskej otázky takmer nerealizovali.

Vzťahy so Slovákmi
------------------

Štúr, Hurban, Hodža a ďalší predstavitelia slovenského národného hnutia nadviazali spojenie s Jelačičom po rozohnaní Slovanského zjazdu v Prahe. V spolupráci s Jelačičom a jeho plánmi sa pripravovalo septembrové povstanie a za jeho pomoci sa zriadili pre tzv. zimné ťaženie slovenské dobrovoľnícke jednotky. Kooperoval so spolkom Slovanská lipa v riešení slovanskej otázky a v otázkach slovenského povstania. Jelačičovou zásluhou sa do komisie pre prípravu štátoprávneho riešenia chorvátskej otázky v apríli roku 1849 dostal aj Štefan Moyses. V promemóriu, ktoré bolo zaslané cisárovi, žiadal garancie plného národného rozvoja aj pre Slovákov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Josip Jelačič**

Zdroj
-----

* Veľký, J. *Encyklopédia Slovenska: E-J*. Zväzok II. Bratislava : Vydavateľstvo SAV, 1978. S. 656.

Autoritné údaje: * BnF: 123590067
* GND: 118776088
* ISNI: 0000 0000 8145 9972
* LCCN: no90025046
* NK ČR: js2010581807
* VIAF: 66542725
* WorldCat: lccn-no90025046
Údajná podoba lochnesky
**Lochnesská príšera** (iné názvy: **lochneská príšera**, **lochnes(s)ká obluda**, **lochnesský netvor**; hovorovo: **lochneska**, **lochnesska**, **Nessie**) je tvor, údajne žijúci v jazere Loch Ness (Lochnesskom jazere) v Škótskej vysočine. Okolo jej existencie či neexistencie sa vedú dlhodobé spory, samotný vzhľad a opis tvora sa líši od jedného pozorovania k druhému. Záujem a viera v jeho existenciu narastal od roku 1933. Dôkazy o jeho existencii sú z veľkej časti neoficiálne a anekdotické s výnimkou nepočetného, a aj to sporného, fotografického materiálu a sonarových meraní. Vedecká obec označuje lochnesskú príšeru ako moderný mýtus a vysvetľuje pozorovania ako zmes kanadských žartov a zbožných želaní, napriek tomu je netvor aj naďalej jedným z najznámejších príkladov kryptozoológie.

Dejiny
------

Prvýkrát bola lochnesská príšera videná pri jazere Loch Ness v roku 1933 manželmi Spiceovcami, ktorí ju vraj videli ako sa plazila po ceste. O rok potom anglický chirurg Robert Wilson, ktorý šiel okolo jazera so svojou priateľkou v aute, uvidel na jazere dlhý čierny pás a vyfotografoval ho. To bola prvá fotografia dokazujúca existenciu lochnesskej príšery. Odvtedy už jazero Loch Ness navštívilo mnoho vedcov, amatérov, novinárov aj turistov, ale nikdy sa nedokázalo, že by lochnesská príšera existovala.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lochnesská príšera**

Zdroje
------

1. 1 2 3  lochnesský. In: Slovník súčasného slovenského jazyka
2. ↑  živočích. In: ORAVEC, P. Obrátený slovník cudzích slov. 2007
3. ↑  COLFER, Chris. *Krajina príbehov - Za hranice kráľovstiev*. [s.l.] : Albatros Media Slovakia s.r.o. 2019. 336 s. ISBN 978-80-566-0690-2. S. 302.
4. ↑  HANZELKA, Jiří; ZIKMUND, Miroslav. *Tam za riekou je Argentina*. [s.l.] : Slovenské vydavatelʹstvo polit. lit-ry, 1958. 423 s. S. 416.
5. ↑  lochneska. In: Slovník súčasného slovenského jazyka
6. ↑  TAYLOR, Thomas. *Malamandra*. [s.l.] : Albatros Media a.s. 2019. 256 s. ISBN 978-80-566-1502-7.

Externé odkazy
--------------

* HENRY H. BAUER: *Common Knowledge about the Loch Ness Monster: Television, Videos, and Films*. Journal of Scientific Exploration, Vol. 16, No. 3, pp. 455–477, 2002 (po anglicky)
Herakles zabíja Kentaura Nessa, detail maľby na antickej váze lekythos, cca 500 pred Kr.
**Nessos** (starogr. *Νέσσος* – *Nessos*) je v gréckej mytológii jeden z Kentaurov, mýtického národa polomužov a polokoní z hôr Tesálie.

Nessos bol syn Ixióna a Nefely, matky Kentaurov. Nežil v lesoch ako jeho druhovia, ale v Aitólii, kde cez rieku Euénos prenášal za poplatok pocestných. Jeho posledným zákazníkom sa stal hrdina Herakles, ktorý sa stadiaľ vracal s manželkou Déianeirou na svoj ​​hrad v Tirynte. Keďže sa Nessovi Déianeira zapáčila, pokúsil sa ju uniesť. Herakles však jeho úmysel spozoroval a zastrelil ho jedným zo svojich šípov, ktoré si kedysi zakalil v otrávenej žlči Hydry. Umierajúci Nessos sa ešte stačil pomstiť, keď z posledných síl poradil Déianeire, aby si nabrala jeho krvi, a keby ju niekedy v budúcnosti Herakles prestal mať rád, nech mu ňou potrie vnútornú časť jeho odevu a on k nej opäť zahorí láskou. Po týchto slovách Nessos skonal a Déianeira ho pre všetky prípady poslúchla.

Po rokoch sa Herakles zahľadel do svojej starej lásky Ioly a Déianeira si spomenula na Nessovu radu. Netušiac, že tým spôsobí Heraklovu smrť, natrela jeho odev jedovatou krvou Nessa. Herakles mal následne také neznesiteľné bolesti, že sa dobrovoľne rozhodol opustiť svet. Déianera nato zo žiaľu spáchala samovraždu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 314-315.
2. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 37.
3. ↑  Plutarchos. *O lásce a přátelství*. Praha : Nakladatelství Svoboda, 1987. 25-057-87. S. 290 poznámky.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 186.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,38,3.
Azulejos na čelnej stene domu v Aveire
**Azulejo** (slovenská výslovnosť: azulecho; španielska výslovnosť: asulecho; portugalská výslovnosť: azuleižu), množné číslo **azulejos**, je obvykle štvorcová, jednostranne glazovaná keramická obkladačka (kachlička) s farebnou výzdobou (najčastejšie jednofarebnou). Z väčšieho počtu azulejos sa skladajú nástenné obrazy (niekedy sú azulejos aj na strope alebo na podlahe). Slovo azulejo je arabského pôvodu (az-zulajž) a znamená aj všeobecne "modrastý".

Azulejos vznikli pravdepodobne v Perzii, odkiaľ ich Arabi priniesli na Pyrenejský polostrov. Centrom ich výroby bola v 12. a 13 storočí Andalúzia a tam hlavne Granada. V 14. storočí sa centrum ich výroby presunulo do Valencie. Dnes je to Portugalsko, kde od roku 1980 existuje múzeum azulejos (Museu Nacional do Azulejo, Lisabon). Azulejos sú typickým prvkom portugalskej architektúry. Nájdeme ich všade, nielen na kostoloch a palácoch, ale aj na verejných stavbách, nádražiach, trhoviskách, jednoduchých občianskych domoch, vnútri i vonku. Okrem výtvarného prvku majú aj praktický význam ako trvanlivý a praktický povrch stien a v horúcom podnebí upravujú vnútornú teplotu v dome.

Zobrazované témy sú náboženské, mytologické, historické, z praktického života, alebo len ozdobné s obrazmi krajín, vtákov rastlín, geometrické vzory.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Azulejo na českej Wikipédii.*
**Azis** (bulh. Азис, vlastným menom **Vasil Trojanov Bojanov**, bulh. Васил Троянов Боянов; \* 7. marec 1978) je bulharský spevák, ktorý je známy vďaka svojmu provokatívnemu transvestitnému vzhľadu.

Ako zabávač a spevák vydal viacero nahrávok. Jeho albumy sú „Celuvai Me" (2003), „Na Golo" (2003), „Kraliat" (2004), „Together" (s Desislavou) (2004) a „2005" (2005).

Azis začal svoju politickú kariéru v roku 2005 ako člen politickej strany Euroroma a v tom istom roku sa zúčastnil parlamentných volieb, nezískal však dosť hlasov.

V roku 2006 vystúpil v programe „Velikite Balgari" zvolený 21. najväčším Bulharom všetkých čias. Zo žijúcich osôb bol v rebríčku druhý, pred ním sa umiestnil iba futbalista Christo Stoičkov, ktorý sa umiestnil na 12. mieste.

Objavil sa vo VIP verzii súťaže Big Brother spolu so svojím manželom menom Niki Kitaeca. Azis dobrovoľne dom po 19 dňoch opustil, jeho manžel tam ostal.

Diskografia
-----------

* Celuvai Me (2003)
* Na Golo (2003)
* Kraliat (2004)
* Together (s Desislavou) (2004)
* 2005 (2005)
* Dueti (2005)
* Diva (2006)

Autoritné údaje: * GND: 1020366419
* ISNI: 0000 0003 6764 0056
* VIAF: 232655631
Merovejské saxy
**Sax** alebo **scramasax** bola sečná „biela" zbraň Frankov, no pre určité typy saxu aj všeobecne Germánov (Sasov, Vikingov, atď.). Je to krátka jednosečná dýka, maximálne 70 cm dlhá, ktorá sa nosila na ľavej strane opaska, ak mal bojovník aj dlhý meč spatu na pravej. Scramasax sa našiel aj v hrobke merovejského kráľa Childericha I. v Tournai. Dýka bola určená na boj zblízka a bola rozšírená v období sťahovania národov u Germánov. Predpokladá sa, že Germáni sa ju naučili používať od nomádskych jazdcov kmeňového zväzu Hunov. Pojem scramasax spomína vo svojich análoch historik Gregor Toursky.

Sax sa vyrábal v najrôznejších vyhotoveniach, celkom jednoduchý aj bohato zdobený technikou cloisonné s drahokamami. Obvykle bol vyrobený z damascénskej ocele, špeciálnou sendvičovou technikou (zvarkový damask) ako väčšina súdobej produkcie germánskych zbraní. Dosahovala sa tým pružnosť čepelí, ktoré sa tak rýchlo nelámali.

*Poznámka*: Biela zbraň = s kovovou čepeľou. Čierna zbraň = z kameňa, napr. pazúrik a i. (pozri Portail des armes -fr.wiki)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sax (dýka)**

Zdroj
-----

* sax. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1986. 1032 s. S. 778.
* spata. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1986. 1032 s. S. 812.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Scramasaxe na francúzskej Wikipédii.*

Referencie
----------

1. ↑  Slovník cudzích slov (akademický) z r 2005.
Prof. **Miloš Gosiorovský**, DrSc. (\* 28. máj 1920, Vrútky  –  † 23. január 1978, Bratislava), bol významný slovenský marxistický historik a pedagóg, autor a spoluautor mnohých historických prác z dejín robotníctva a povojnového Slovenska.

Rodina
------

* otec: Ján Gosiorovský
* matka: Anna Mária rod. Schmögnerová

Životopis
---------

Vyučil sa za murára a sprvu pracoval ako príležitostný robotník. Po oslobodení pôsobil v straníckych a verejných funkciách, v roku 1949-1951 riaditeľ Ústavu Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici, od 1953 prednášal históriu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (1951 univ. prof.).
  
Vedúci predstaviteľ a organizátor marxistickej historiografie na Slovensku i v ČSR, budovateľ jej inštitúcií. Zaoberal sa najmä problematikou robotníckeho hnutia, KSS a KSČ, komunistického odboja počas 2. svetovej vojny a národnostnými otázkami. Autor a spoluautor viacerých monografií, početných štúdií publikovaných v československých i zahraničných periodikách, prednášal v bývalom Sovietskom zväze i v ďalších socialistických krajinách, účastník svetových kongresov (Štokholm, Viedeň, Moskva a i.). Priamy účastník protifašistického odboja a SNP (krycie meno Vlado). Nositeľ viacerých vyznamenaní.

V rokoch 1966-1970 bol predsedom obnovenej Slovenskej historickej spoločnosti.

Ocenenie
--------

* 1952 - štátna cena
* 1972 - cena SAV
* 1961 - bronzová medaila M.V.Lomonosova, strieborná medaila UK

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1081653884
* ISNI: 0000 0001 0954 8783
* LCCN: n90663023
* NK ČR: jn20000602145
* VIAF: 11468782
* WorldCat: lccn-n90663023
**Pietizmus** (z francúzskeho *pieté* < lat. *pietatem* (nom. *pietas*), *zbožnosť*) bolo hnutie v protestantizme v 17. a 18. storočí najmä v Nemecku namierené proti spovrchneniu náboženstva a cirkvi. Sociálne je pôvodne zameraný ako protest meštianskych vrstiev proti feudálnym pomerom brzdiacim výrobu a obchod. Zreteľné je to na jeho pôvode v holandskej kalvinistickej cirkvi. Z hľadiska cirkevných dejín je pietizmus pokusom prekonať reformáciu novým pochopením Biblie a odmietnutím dogmatiky.

Pietizmus v Nemecku bol reakciou na katastrofálnu situáciu po tridsaťročnej vojne, jednak na ustrnutie a premenu protestantizmu na paragrafy.

Pietizmus spočíval v ústupe do sveta vnútra vlastného ja.

Zakladateľom pietizmu je nemecký teológ Philipp Jacob Spener. Po Spenerovi bol na čele pietizmu A. H. Francke, ktorý bol pôvodne profesorom na univerzite v Lipsku, ktorú však musel opustiť. Potom sa stal profesorom na teologickej fakulte v Halle. Pod Franckeho vplyvom sa stalo Halle strediskom pietizmu. Vybudoval tu mnohé vnútromisijné ústavy.

Pietizmus na Slovensku
----------------------

Mezi pietistov na Slovensku patrili Franckeho žiak Matej Bel, ďalej Ján Burius, Ján Sinapius-Horčička, Johann Matthias Weissbeck, Ján Simonides alebo Štefan Pilárik.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Bibliografia
------------

* ČÁKY, Milan: *Pietizmus v politickom myslení na Slovensku (do synody v Ružomberku v roku 1707)*. Slovenská politologická revue, 2006, č. 3.
Náhrobok Emila Háchu a Márie Háchovej
**Marie Háchová**, rodená **Klausová** (\* 17. apríl 1873 - † 6. február 1938, Praha) bola manželkou Emila Háchu, neskoršieho tretieho česko-slovenského prezidenta.

Život
-----

Narodila sa v roku 1873. V roku 1902 sa vydala za budúceho česko-slovenského prezidenta Emila Háchu, o rok sa im narodila dcérka Milada. Marie zomrela v Prahe vo veku 64 rokov v roku 1938 pochovaná je so svojím manželom na Vinohradskom cintoríne v Prahe. Desať mesiacov po jej smrti sa Emil Hácha stal prezidentom Česko-slovenskej republiky. V rovnakom roku sa rozviedla ich dcéra.

Literatúra
----------

* KOSATÍK, Pavel. *Manželky prezidentů : deset žen z Hradu*. 3. dopl. a rozš. vyd.. vyd. Praha : Mladá fronta, 2009. ISBN 978-80-204-2077-0. Kapitola Žena, která zemřela příliš brzy, s. 141-149.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Marie Háchová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 152403
* GND: 1088453015
* ISNI: 0000 0004 2061 8094
* NK ČR: xx0068961
* VIAF: 305467483
**US Open 2005** bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa uskutočnil od 29. augusta do 11. septembra 2005 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom.

Seniori
-------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na US Open 2005*
**Švajčiarsko Roger Federer** vs. USA Andre Agassi  6-3 2-6 7-61 6-1

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na US Open 2005*
**Belgicko Kim Clijstersová** vs. Francúzsko Mary Pierceová  6-3 6-1

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na US Open 2005*
**USA Bob Bryan / USA Mike Bryan** vs. Švédsko Jonas Björkman / Bielorusko Max Mirnyj  6-1 6-4

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na US Open 2005*
**USA Lisa Raymondová / Austrália Samantha Stosurová** vs. Rusko Jelena Dementievová / Taliansko Flavia Pennettová  6-2 5-7 6-3

### Zmiešaná štvorhra

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Zmiešaná štvorhra na US Open 2005*
**Slovensko Daniela Hantuchová / India Mahéš Bhúpati** vs. Slovinsko Katarina Srebotniková / Srbsko Nenad Zimonjić  6-4 6-2

Juniori
-------

### Chlapčenská dvojhra

Bahamy **Ryan Sweeting** vs. Francúzsko Jérémy Chardy  6-4 6-4

### Dievčenská dvojha

Bielorusko **Viktorija Azarenková** vs. USA Alexa Glatchová  6-3 6-4 

### Chlapčenská štvorhra

USA **Alex Clayton** / USA **Donald Young** vs. Austrália Carsten Ball / Holandsko Thiemo de Bakker  7-63 4-6 7-5 

### Diečenská štvorhra

Česko **Nikola Franková** / Rusko **Alisa Klejbanovová** vs. USA Alexa Glatchová / USA Vania Kingová  7-5 7-63

  


| * z
* d
* u
US Open |
| --- |
| Open Era | 
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017

 |
**Slávka Sudorová** (\* 18. apríl 1972, Martin) je slovenská speváčka a tanečnica.

Životopis
---------

Základnú školu a prvé 3 ročníky gymnázia absolvovala v Turčianskych Tepliciach. Maturovala na v gymnáziu v Banskej Štiavnici. V rokoch 1992 – 1997 študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, odbor slovenský jazyk a dejepis.

### Učiteľstvo

V rokoch 1990 – 1992 učila v materskej škole, v rokoch 1999 – 2003 na základnej škole a od roku 2003 na Pedagogickej a sociálnej akadémii a na Obchodnej akadémii v Turčianskych Tepliciach. V roku 2007 získala doktorát z pedagogiky.

### Hudba

Hudobné vzdelanie získala v Základnej umeleckej škole v Turčianskych Tepliciach (7 rokov klavír a 4 roky spev). V čase keď učila v materskej škole navštevovala muzikálový kurz v Bratislave. Absolvovala množstvo súťaží, z ktorých najvýznamnejšie boli tieto: v roku 1988 celoslovenská súťaž Bystrické zvony, kde získala cenu mládeže a v roku 1994 1. miesto za krátku interpretovanú pieseň. V tom istom roku získala 1. miesto v speváckej súťaži Zlatá črievička v Partizánskom a v roku 1998 sa zúčastnila medzinárodného festivalu v Splite, kde obsadila 1. miesto za vlastnú tvorbu. Koncertovala so skupinou Liquid boogie roll v Poľsku, Srbsku a na Slovensku. Pravidelne vystupuje na rôznych spoločenských akciách a akciách organizovaných hlavným mestom (napr. Teplické dni), ktoré príležitostne z času an čas aj sama moderuje. Spolupracovala s orchestrom Gustava Broma a Karolom Wágnerom.

V roku 1999 vydala svoj debutový album s názvom *Nezabudni zabudnúť*. Hudbu zložil Pavol Chodelka a autorom textov je Jozef Urban. Videoklip k skladbe „Zombie", ktorý režíroval Ivan Kočner, odvysielala Slovenská\_televízia. V roku 2002 jej vyšiel v poradí druhý album s názvom *O Tebe*. Hudbu opäť zložil Pavol Chodelka a autormi textov bola samotná speváčka a Peter Cingel.

### Tanec

Okrem spevu sa Slávka Sudorová venuje brušnému tancu a s tanečnou skupinou Amirah vystupuje na spoločenských akciách po celom Slovensku.
**Megalosaurus** (v preklade *veľký jašter*) bol veľký, približne 9 metrov dlhý dravý dinosaurus. Známy je z nekompletných pozostatkov. Vyskytoval sa pred 166 až 160 miliónmi rokov (kelovej až oxford) na území dnešného Anglicka a azda aj Francúzska a Portugalska.

Dlhé desaťročia predstavoval Megalosaurus rodové meno, ktoré sa dávalo pestrej škále problematických pozostatkov teropódov. Zdalo sa tak, že žil takmer sto miliónov rokov na rôznych kontinentoch. Ako druh rodu Megalosaurus bol napríklad pôvodne pokladaný aj Dilophosaurus alebo Eustreptospondylus.

Dejiny
------

Megalosaurus je po zube sauropóda opísaného ako *Rutellum implicatum* (opísaný v roku 1699) druhý vedecky popísaný dinosaurus. Jeho prvé pozostatky boli nájdené v roku 1676, o rok neskôr boli v *Natural History of Oxfordshire* Robertom Plotom identifikované za časť stehennej kosti akéhosi obra. V roku 1763 ju Richard Brookes pomenoval ako *Scrotum humanum*, pretože výzorom pripomínala dvojicu mužských semenníkov. Neskorší autori však toto pomenovanie, hoci by malo mať z historického hľadiska prednosť pred menom Megalosaurus, nepovažujú za seriózne. Samotná časť stehennej kosti bola neskôr stratená, ale jej detailná ilustrácia svedčí, že naozaj patrila megalosaurovi.

Začiatkom 19. storočia boli objavené ďalšie pozostatky megalosaura, ktoré vyústili v jeho opis Williamom Bucklandom v roku 1824. Buckland mal k dispozícii časť sánky, niekoľko stavcov, fragmenty panvy, lopatky a končatín. Nepriraďoval už pozostatky megalosaura obrovi, v megalosaurovi totiž videl obrovského príbuzného dnešných jašterov. Až o niekoľko rokov neskôr bol vytýčený pojem dinosaurus.

Opis
----

Megalosaurus predstavoval svojho času, počas strednej a začiatkom vrchnej jury, jedného z najväčších predátorov. Mal veľkú podlhovastú hlavu s dlhými zubami, svalnatý, no ohybný krk, krátke trojprsté predné končatiny, dlhé zadné končatiny nesúce váhu celého tela a chvost vyvažujúci prednú časť tela.

Pôvodne bol bežne zobrazovaný ako štvornohý živočích. Neskoršie nálezy však túto predstavu vyvrátili.

Galéria
-------

* Titulná strana Natural History of Oxfordshire (vpravo). Plotova ilustrácia časti stehennej kosti megalosaura (vľavo).Titulná strana *Natural History of Oxfordshire* (vpravo). Plotova ilustrácia časti stehennej kosti megalosaura (vľavo).
* Stará rekonštrukcia zobrazujúca megalosaura ako štvornohého plaza.Stará rekonštrukcia zobrazujúca megalosaura ako štvornohého plaza.
Centrum Smart v Haagu
**Smart** je automobilová značka Daimler AG, výrobca miniautomobilov, ktoré sú vyrábané v Hambachu vo Francúzsku a vo Böblingene v Nemecku. Je predávaný ako "smart" so všetkými malými písmenami s logom Smart, od roku 2010 s znakom písmena "c", ktoré označuje "compact" (kompaktný) a šípkou pre "myslenie vpred".

Modely
------

Na rozdiel od pôvodných krátkych Smart Fortwo boli predávané aj športový Smart Roadster a limitované produkcia konceptu z roku 2000 Smart Crosstown a malý automobil Smart Forfour. Tieto modely sa momentálne nevyrábajú. Taktiež boli plány na zavedenie francúzskeho crossoveru na základe modelu Forfour s 4WD pohonom Mercedesu triedy C s názvom Formore, ale industrializácia bola v poslednom okamihu prerušená (aj keď nástroje boli inštalované v montážnom závode) kvôli nepriaznivým výkyvom výmenného kurzu a zníženiu výdavkov, čo viedlo k stratám v Smarte.

### Produkčné modely

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Roky výroby** | **Model** | **Obrázok** |
| **1998 – 2000** | Smart City-Coupé & City-Cabrio\* (\*od 2000) |  |
| **2002** | Smart Crossblade |  |
| **2001 – 2007** | Smart City-Coupé & City-Cabrio (premenovaný na Fortwo v 2004) |  |
| **2001 – 2004** | Smart K (predávaný iba v Japonsku)
  |  |
| **2003 – 2005** | Smart Roadster |  |
| **2004 – 2006** | Smart Forfour |  |
| **2008 – súčasnosť** | Smart Fortwo |  |
| **2008 – súčasnosť** (v limitovaných skúšobných)
  | Smart Fortwo ED (prvotne známy ako EV)
  |  |
|

### Koncepčné a nevyrábané modely

* Crosstown
* Tridion 4
* Formore
* Smart Beachcomber

Referencie
----------

1. ↑  NUNEZ, Alex. *News article* [online]. Autoblog.com, 13. júl 2006, [cit. 2009-03-12]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Smart (automobil)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka
* smart komunita
**Lobpön Cečhu Rinpočhe** (1918, Bhután - 10. jún 2003, Bangkok, Thajsko) bol veľký majster tibetského buddhizmu široko uznávaný v regióne Himalájí. Mal mnoho študentov tak na Východe, ako aj na Západe.

Ako chlapec sa stal mníchom v najväčšom kláštore Bhutánu, Phunaka Dzong. Trénoval s významnými učiteľmi hlavných škôl tibetského buddhizmu, zvlášť z línií Drugpa Kagjü a Karma Kagjü. Po stretnutí s J.S. 16. Karmapom v Bhutáne v roku 1944 sa stal jeho blízkym žiakom a prijal od neho transmisiu línie Karma Kagjü.

Aktivita
--------

Lobpön Cečhu Rinpočhe pôsobil v Káthmandu v Nepále a bol kľúčovou postavou pri živení rozvoja buddhizmu v Nepále počas okupácie Tibetu Čínou. 

Bol prvým učiteľom lámu Oleho Nydahla, jedného z najaktívnejších majstrov buddhizmu na Západe, a tiež veľkou inšpiráciou pre prácu lámu Oleho pri prenose buddhizmu diamantovej cesty na Západ. 

Lobpön Cečhu Rinpočhe prišiel prvýkrát na Západ v roku 1988 na pozvanie Oleho Nydahla, kedy odovzdal učenia a transmisiu mnohým študentom. V priebehu nasledujúcich pätnástich rokov bol podporou tisíckam ľudí v Európe, Rusku a Amerike. 

V roku 1997 Lobpön Cečhu Rinpočhe založil Buddha Dharma centre, kláštor neďaleko slávnej stúpy Svájambhú v Kátmandú. 

Počas svojho života sa zasadil o vybudovanie mnohých stúp na Východe aj Západe, stavieb, ktoré symbolizujú osvietenú myseľ Buddhu. Korunným klenotom jeho produktívneho života a jeden z jeho najvzácnejších odkazov je Stúpa osvietenia v španielskej Benalmádene. Bola inaugurovaná v roku 2003, je vysoká 33 metrov (108 stôp). Dosiaľ je to najväčšia stúpa na Západe.

Lobpön Cečhu Rinpočhe umrel 10. júna 2003.

Externé odkazy
--------------

* Krátky životopis na stránke Buddhizmu diamantovej cesty Slovenska (po slovensky)
* Stúpa Benalmádena (po anglicky)
**Muchotrávka končistá** (*Amanita virosa*) je smrteľne jedovatá huba z čeľade muchotrávkovitých (*Amanitaceae*).

Opis
----

Plodnica je biela, iba niekedy je trochu žltkastá. Klobúk je 5 – 9 cm široký, za mladi tupo kužeľovitý, neskôr zvoncovitý, v dospelosti plocho klenutý, biely, iba na temene jemne žltookrový. Lupene sú husté, biele, pri hlúbiku voľné. Spočiatku sú zakryté čiastočnou plachtičkou. Hlúbik je 10 – 15 cm dlhý a 0,8 – 1,5 cm hrubý, valcovitý, vo vnútri dutý, hore trochu stenčený s ovisnutým prsteňom, je biely, lesklý, šupinatý, na báze trochu hľuzovito zhrubnutý, sediaci v bielej voľnej pošve. Dužina je biela, nemeniaca sa, chuť i vôňa je nevýrazná. Výtrusy sú guľovité, hladké, bezfarebné, 7 – 10 μm veľké. Výtrusný prach je biely.

Výskyt
------

Rastie od augusta do októbra v ihličnatých lesoch v horských a podhorských oblastiach. V nižších polohách sa vyskytuje hlavne v borinách. Je rozšírená iba miestami, v niektorých oblastiach úplne chýba.

Praktický význam
----------------

Muchotrávka končistá je smrteľne jedovatá podobne ako muchotrávka zelená. Požitie jedla z tejto huby spôsobuje otravy spojené s poškodením pečene.

Možnosť zámeny
--------------

Najčastejšie sa zamieňa za pečiarky, ktoré sa odlišujú sivými, ružovými až černastými lupeňmi a hlúbikom bez pošvy.

Galéria
-------

* mladé plodnicemladé plodnice
* pošva plodnicepošva plodnice
* staršia plodnicastaršia plodnica
* lupene a prstenec plodnicelupene a prstenec plodnice

Referencie
----------

1. ↑  Antonín Příhoda. *Hubárov rok*. Bratislava : Príroda, 1973. 64-127-73. S. 163.
2. 1 2  Aurel Dermek. *Atlas našich húb*. Bratislava : Obzor, 1983. 65-001-83. S. 240.
3. 1 2 3 4 5 6  Mirko Svrček, Bohumil Vančura. *Huby*. Bratislava : Príroda, 1987. 64-021-87. S. 201.
4. 1 2 3  Aurel Dermek. *Huby lesov, polí a lúk*. Martin : Osveta, 1985. 70-003-85. S. 78.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Muchotrávka končistá**
**Psychokinéza** (skratka PK) alebo **telekinéza** je v oblasti parapsychológie pohybovanie hmotnými predmetmi pomocou mentálneho vplyvu bez fyzického kontaktu.

Pokusy
------

Pokusy s psychokinézou sú založené na pozorovaní osoby, ktorá deklaruje svoju schopnosť sústredením vôle vyvolať psychokinetický jav a pozorovaním (meraním) prostredia, v ktorom a na ktoré pôsobí. Sleduje sa výkonnosť a najmä vierohodnosť javu (vylúčenie skrytého pôsobenia iného známeho fyzikálneho princípu, ktorý by mohol pozorovanú psychokinetickú manifestáciu vyvolať). Po dôslednom vylúčení podvodníkov doteraz ostáva isté množstvo nevysvetlených prejavov, ktoré sú do skupiny PK zaradené.

Podstata a princíp
------------------

Princíp a podstata psychokinézy zatiaľ nie je jednoznačne známa či dokázaná. Sú rôzne ambiciózne pokusy vysvetliť tieto javy magneticky, elektricky, pomocou fluida (ktorého podstata väčšinou nie je známa). Jediné rozhranie, na ktorom sa zatiaľ experimentátori spoľahlivo môžu zhodnúť, je však sústredená predstava daného javu na strane človeka a potom samotný jav na strane druhej (ak nastane). Pokusy o vysvetlenie princípu medzi týmito dvoma rozhraniami je vo verejne dostupnej literatúre veľmi rozpačité.

Prejavy
-------

Prejavy psychokinézy boli pozorované nielen v blízkosti človeka, ktorí sústredením vôle jav vyvolal, ale aj na väčšie vzdialenosti, z čoho by sa dalo usúdiť, že v oblasti PK priestor nehrá rolu.
Príklady prejavov PK:

* levitácia
* vznášanie sa predmetov bez známej príčiny
* zmena formy predmetov
* vznietenie ohňa (pyrokinéza)
* zamrazenie vody na ľad (kryokinéza)
* posúvanie predmetov (telekinéza)
* vyvolanie zmien elektrického napätia

Dejiny
------

Medzi historicky najznámejšie psychokinetické manifestácie patria napríklad biblické Ježišovo chodenie po vode, nasýtenie tisícov ľudí pár chlebmi. Z Indie sú známe levitácie jogínov. A.D.Neale opisuje vo svojich zápiskoch z pobytu v komunite tibetských mníchov tréningy, pri ktorých mladí mnísi súťažili, kto vysuší v mráze vonku na svojom tele za noc viac mokrých plachiet, starších mníchov, ktorí dali prednosť meditácii vo výške niekoľkých metrov nad zemou, či špeciálnych mníchov-poslov, ktorí dokázali v drsnej prírode tibetského pohoria v hlbokom sústredení prekonať desiatky kilometrov skokmi s dĺžkou desiatok metrov.

PSI-wheel
---------

Základným cvičebným nástrojom je takzvaný psi wheel.
**Daniel Chladný-Hanoš** (\* 14. apríl 1916 Staré Hory - † 29. marec 1979 Banská Bystrica, pochov. Staré Hory) bol dôstojník, protifašistický bojovník.

Životopis
---------

Jeho otec bol Jozef Chladný, jeho matka Júlia rod. Čillíková. Do roku 1936 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, do roku 1939 na Vojenskej akadémii v Hraniciach. Dôstojník Slovenskej armády a Československej ľudovej armády na viacerých miestach Slovenska v roku 1956-1958 v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja a Slovenského národného povstania. 

1940 založil na Starých Horách odbojovú skupinu; od júla 1941 na východnom fronte, kde spolupracoval s Jánom Nálepkom. V roku 1942 odvelený na Slovensko, kde operoval s partizánskym odd. Bilej. Po ústupe SNP do hôr veliteľ 5. odd. v partizánskej brigáde Smrť fašizmu. Politicky prenasledovaný a väznený, roku 1963 právne rehabilitovaný. Skladník Stavoidustrie v Banskej Bystrici (1960-1972). Člen OV Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov v Banskej Bystrici (od 1960).

Ocenenie
--------

* Roku 1945 Československý vojnovým krížom 1939, Za chrabrosť pred nepriateľom, roku 1946 Za zásluhy I. stupňa, roku 1947 Radom SNP I. triedy

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Psychodynamická teória** alebo **Teória výmeny medzi vedúcim a členom** alebo **Teória LMX** (skr. z angl. leader-member exchange) je teória štýlu vedenia. Definuje efektívny štýl vedenia ako funkciu psychodynamickej výmeny (nepísaných dôhod o vzťahoch) medzi vedúcim a členmi skupiny (podriadenými). Vedúci podriadených riadia a usmerňujú prostredníctvom vplyvu, ktorý im podriadení dovolia. Vedúci môžu mať s každým podriadeným špecifický vzťah (tzv. „dyádu"). Podstatou teórie je porozumenie sebe samému a inými ľuďom. 

Teória sa aplikovala už v starovekej Číne, kde „Veľký plán" z 2. tisícročia pred Kristom opisuje, ako sa vodcovia majú správať voči svojim podriadeným zohľadňujúc ich postoje k sociálnemu poriadku a k práci. 

Najznámejšia teória LMX je Teória vertikálneho dyádového spojenia Roberta Lidena a Georga Graena, podľa ktorej nadriadení oddane a tvrdo pracujúcich podriadených odmieňajú tým, že im venujú pozornosť, zatiaľ čo k ostatným pristupujú neosobne a rigidne. Konkrétne majú nadriadení často „vnútornú skupinu" podriadených, ktorým dôverujú a ktorým zveria vysokú zodpovednosť, vplyv na rozhodovanie a prístup k zdrojom; podriadení vnútornej skupiny na oplátku pracujú tvrdšie, majú na starosti viac administratívnych povinností a sú oddanejší danej úlohe a lojálnejší nadriadenému.

Externé odkazy
--------------

* Gill, R.: Theory and Practice of Leadership, 2006
*