recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Južný koniec ulice Pod Párovcami na pravej strane od miestneho Evanjelického kostola
**Pod Párovcami** je jedna z hlavných ulíc v meste Piešťany. Na konci 19. storočia sa volala *Gróf Erdődy Ferencz útca* podľa grófa Františka Erdődyho, do roku 1918 sa volala *Erdődyho ulica*. Po roku 1945 sa volala najprv *Rooseveltova ulica* podľa prezidenta F. D. Roosevelta, neskôr *Leninova ulica* podľa V. I. Lenina.

V minulosti to bola asi 2 km dlhá cesta spájajúca obec Piešťany (dnes *Staré Piešťany*) a kúpeľnú obec *Teplice*. Bola pomenovaná podľa aleje spárovaných líp lemujúcich ulicu. Na svojom južnom konci začína ulica pri miestnom Evanjelickom kostole. Smerom na sever sa po pravej strane ulice nachádza Sad Andreja Kmeťa a Hotelová akadémia Ľudovíta Wintera. Na ulici sa tiež nachádza cirkevné Gymnázium sv. Michala Archanjela a priľahlý Kostol sv. Štefana kráľa. Kedysi stál na ulici taktiež Erdődyovský kaštieľ, miestne sídlo šľachtickej rodiny v čase návštev Piešťan. Prízemná budova v tvare písmena U bola zbúraná na prelome 40. a 50. rokov 20. storočia, aby vytvorila miesto. Ulica sa končí pri areáli miestneho letiska.

Referencie
----------

1. 1 2  KPÚ Trnava. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2020-06-17]. Dostupné online.
2. ↑   *Piešťany – orientačný plán* [online]. chartae-antiquae.cz, [cit. 2020-06-18]. Dostupné online.
3. ↑

Súradnice: 48°36′02″S 17°49′58″V﻿ / ﻿48,600662°S 17,832844°V﻿ / 48.600662; 17.832844

| * z
* d
* u
Piešťany |
| --- |
| Samospráva | 
* *Primátor:* Peter Jančovič (od 2018)
* *Osobnosti*
* *Mestské časti:* Kocurice

 |
| Geografia | Podunajská pahorkatina (Dolnovážska niva)
* *Vodstvo:* Váh
* Biskupický kanál
* Dubová
* *Chránené územia:* CHVÚ Sĺňava
* OCHÚ Lido
 |
| Ekonomika | 
* Slovenské liečebné kúpele Piešťany

 |
| Pamiatky a stavby | 
* Dom umenia
* Elektráreň Piešťany
* Kolonádový most
* Kostol sv. Štefana
* Krajinský most
* Kursalon
* Pošta
* Thermia Palace
* *Zoznam kultúrnych pamiatok*
* *K:Stavby*

 |
| Doprava | 
* *Cestná:*
* D1
* I/61
* II/499
* *Železničná:* Železničná stanica Piešťany
* Železničná trať Bratislava – Žilina
* Železničná trať Piešťany – Vrbové
* *Letecká:* Letisko Piešťany
* *K:Doprava*

 |
| Námestia a ulice | 
* *Ulice:* Winterova
* Pod Párovcami
* *Zoznam*

 |
| Kultúra | 
* Balneologické múzeum Imricha Wintera
* Vojenské historické múzeum
* *K:Kultúra*

 |
| Školy | 
* Fakulta zdravotníckych vied Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave
* Gymnázium Pierra de Coubertina
* *K:Školy*

 |
| Šport | 
* KVP Kúpele Piešťany
* MHK Piešťany
* PFK Piešťany
* Piešťanské Čajky
* ŠHK 37 Piešťany
* *K:Šport*

 |
**Veronika Bodnáriková** (\* 1. marec 1958 Pohorelá) je speváčka ľudových piesní.

Jej matka Mária Vojtková

Životopis
---------

V roku 1973-1976 chodila na Stredné odborné učilište obchodné v Banskej Bystrici a v roku 1985-1988 študovala PSS-prevádzku spoločného stravovania v Banskej Bystrici. Pracovala v hoteli Lux v Banskej Bystrici ako prevádzkárka, od roku 1996 pracuje na Konzervatóriu J.L. Bellu v Banskej Bystrici ako vrátnička. Od piatich rokov navštevovala folklórny súbor Mladosť v Pohorelej. Po príchode do Banskej Bystrici 22 rokov pôsobila vo folklórnom súbore Urpín. Spievala s ľudovou hudbou Ondreja Mrázika, ktorá spolupracovala s Rozhlasovým štúdiom v Banskej Bystrici, s Brnianskym orchestrom ľudových nástrojov a s Orchestrom ľudových nástrojov Bratislava. Pod hlavičkou Slovkoncertu účinkovala v dychovej hudbe Banskobystrická dvanástka.

Spolupracovala s posádkovou hudbou a jej zložkou Bystrická kapela. V súčasnosti príležitostne spolupracuje s ľudovou hudbou Borievka a účinkuje v malej skupine pod názvom Salašníci.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
F. Sychkov. Strada (žatva). 1910
**Žatva** (zastarano aj *žeň* alebo *žne*) je typ zberu úrody, kedy sa žnú predovšetkým obilniny (pšenica, jačmeň, kukurica, raž, ovos atď.). Na Slovensku a celom miernom páse žatvy prebiehajú v lete v období relatívneho sucha. Najčastejšie k zberu dochádza od júna do septembra. 

Obilniny, ale aj ďalšie plodiny ako strukoviny (hrach, fazuľa, sója), olejniny (repka) či zemiaky, sa zbierajú žacími strojmi (kombajnami), alebo ručne. Zrno musí byť zrelé a dostatočne suché, aby následne pri skladovaní neplesnivelo. Pri vlhkom počasí a nedostatočnom vysušení plodín sa dosušujú v špeciálnych sušičkách.

Po žatve sa spravidla konajú dožinky ako oslava ich úspešného ukončenia. Schádzavajú sa tu všetci, kto sa žatvy zúčastnili.

Pozri aj
--------

* Dožinky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Žatva**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žně na českej Wikipédii.*
**Kengura svižná** (Macropus agilis)
**Kengura svižná** (lat. *Notamacropus agilis*, staršie lat. *Macropus agilis*) je druh z rodu *Notamacropus* (resp. *Macropus* v širšom zmysle) z čeľade kengurovité.

Je to stredne veľká, dosť štíhla kengura, ktorá sa dá spoznať podľa červenohnedej hornej časti tela, zreteľne kontrastujúcej so svetlou spodnou časťou.Na slovensku ju môžete nájsť v národnej Zoo v Bojniciach.

Výskyt
------

Vyskytuje sa v tropickej severnej Austrálii, od severného Queenslandu až po sever Západnej Austrálie. Nezachádza však príliš ďaleko do suchých oblastí vnútrozemia, je typickým obyvateľom tropických stromových saván a trávnatých biómov so stromovým porastom. Stretneme sa s ňou aj v južnej časti Novej Guiney.

Základné údaje
--------------

* Výška: 60 – 105 cm
* Chvost: až 75 cm
* Hmotnosť:

- samce: 20 kg  

- samice: 12 kg

Zaujímavosti
------------

Patrí k najpočetnejším väčším kengurám, žijúcim vo vlhkých tropických oblastiach Austrálie. Rada sa zdržiava v blízkosti riek. Ako pri všetkých kengurách sa maličké, slepé a holé mláďa, vlastne embryo, rodí už mesiac po oplodnení. Potom vlastnými silami vlezie do matkinho vaku, mieri pri tom hore a keď nájde prsia, ústa okolo bradavky zrastú. Zostáva sedem až osem mesiacov vo vaku a využíva ho potom ešte niekoľko mesiacov ako útočisko. Pretože je pripravených ešte niekoľko náhradných oplodnených vajíčok, začne sa v prípade, že mláďa zomrie, veľmi skoro vyvíjať jedno z nich.
**Hermogenes** (starogr. *Ἑρμογένης*) bol starogrécky sochár.

Sochár Hermogenes pochádzal z Kythéry. Pausanias uvádza, že bol autorom sochy Afrodity na korintskej agore: „*Je tu tiež chrám bohyne Tyché, spriamene stojaca socha je z parského mramoru. Vedľa neho je svätyňa zasvätená všetkým bohom. Blízko neho je zhotovená studňa, pri ktorej je bronzový Poseidón a pod nohami Poseidóna chrlí delfín vodu. Taktiež Apollón prímenom Klarský je z bronzu a socha Afrodity, dielo kythérskeho Hermogena.*"  Nemecký archeológ H. Brunn mu pripísal aj autorstvo sochy Apolóna *Klaria*, umiestnenej na tom istom mieste, hoci to Pausaniov text jednoznačne neuvádza.

Tento inak neznámy umelec pôsobil podľa talianskeho archeológa L. Laurenziho zrejme v helenistickom období (možno aj v staršom období). Sochu Afrodity, či už bola bronzová alebo mramorová, celkom určite vyrobil v miestnej dielni. Možno nie je náhoda, že miesto, odkiaľ pochádzal, bolo hlavným kultovým centrom bohyne Afrodity (stála tam svätyňa Afrodity *Ouranie*, najposvätnejšia zo všetkých svätýň tejto bohyne medzi Grékmi), miesta, kde sa Afrodita prvýkrát dotkla zeme v Hesiodovej *Teogónii*. 

Hermogenova Afrodita stála (pravdepodobne v chráme) na západnom konci agory. V tejto oblasti sa našli aj sošky Afrodít z rímskeho obdobia. Afrodita bola patrónkou prostitútok (hetér) a v jej svätyni v Korinte sa prevádzala chrámová prostitúcia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑   *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 430.
2. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Hermogenes 3*
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 125.
4. 1 2  Heinrich Brunn. *Geschichte der griechischen Künstler*. Stuttgart : Ebner & Seubert (Paul Neff), 1889. S. 364.
5. ↑  Cyprus. Tmēma Archaiotētōn. *Report of the Department of Antiquities, Cyprus*. Berkeley : Department of Antiquities, Cyprus. 1981. S. 200.
6. ↑  Charles K. Williams, Nancy Bookidis. *Corinth, the Centenary, 1896-1996*. Princeton : ASCSA, 2003. ISBN 978-08-7661-020-6. S. 223.
7. 1 2  Mario A. Del Chiaro, William R. Biers. *Corinthiaca: Studies in Honor of Darrell A. Amyx*. Columbia : University of Missouri Pres, 1986. ISBN 978-08-2620-617-6. S. 15.
8. ↑  Hesiodos, *Theogonia*, 173.
9. ↑  Allison Glazebrook, Barbara Tsakirgis. *Houses of Ill Repute*. Philadelphia : University of Pennsylvania Press, 2016. ISBN 978-08-1224-756-5. S. 209.
10. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 304.
**Adopcionizmus** (iné názvy: **adopcianizmus**, **dynamický monarchianizmus**) je teologický názor, ktorý vychádza zo striktného monoteizmu.

Ježiš Kristus je adopcionistami považovaný za obyčajného človeka, ktorý bol pri svojom krste obdarený Duchom Svätým a adoptovaný za Božieho Syna. Ako biblický podklad pre toto tvrdenie slúžia pasáže z Mk 1,9-11 a Rím 1,3n.

Tento názor vyučoval okolo roku 190 v Ríme Theodotus z Byzancie a jeho žiak Artemon, ktorí tvrdili, že ich učenie je v súlade s apoštolskou tradíciou. Pápež Viktor I. Theodota exkomunikoval a Artemona vypovedal Hippolytus, ktorý tiež odsúdil jeho spisy.

Je pravdepodobné, že niektorú z neskorších podôb tohto učenia zastával Pavol zo Samosaty, ktorý opisoval Logos ako Boží rozum, čo ho viedlo k tomu, že označoval Logos za súpodstatný s Otcom (porov. homoúsios) a popisoval ho ako nevyhnutne preexistujúci. Antiochská synoda roku 268 túto náuku zakázala, rovnako tak ako použitie slova *homoúsios*, súpodstatný. Ako logické vyústenie dynamického monarchianizmu učil Pavol, že Duch Svätý nemá žiadnu vlastnú podstatu, ale je iba zjavením Otcovej milosti.

Medzi dynamických monarchianistov sa dnes radí napr. The Way International a unitári.

Španielsky adopcionizmus
------------------------

Je náboženské (kresťanské) učenie toledského arcibiskupa Elipanda. Tvrdí, že Kristus je dvojaký syn – ľudský (Bohom len adoptovaný) a božský (pravý Boh). Odlišuje sa od prvotného adopcionizmu v tom, že adopciu vzťahuje výlučne k ľudskej podstate.

Referencie
----------

1. ↑  Adopcianizmus. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 55.
Súradnice: 49°13′24″S 18°44′22″V﻿ / ﻿49,223377°S 18,739377°V﻿ / 49.223377; 18.739377

**Immaculata** alebo **Socha Nepoškvrnenej Panny Márie** je baroková socha, ktorá sa nachádza na Mariánskom námestí v historickom centre Žiliny.

V období baroka sa Žilina opäť výraznejšie zaradila do dejín výtvarnej kultúry Slovenska. Prítomnosť reholí jezuitov a františkánov priniesla rozvoj monumentálnej architektúry kostolov a v ich výzdobe nebývalý nárast dovtedy skromného počtu pamiatok maľby a sochárstva. Dôležité je, že sa pamiatky baroka v Žiline, v minulosti sužovanej požiarmi, dodnes zachovali v len málo zmenenom stave, aj keď poznamenané pôsobením času. K pamiatkam baroka v meste patrí aj ojedinelá pamiatka exteriérového sochárstva – mariánsky stĺp so sochou Panny Márie, patrónky Slovenska.

Baroková socha v strede Mariánskeho námestia je z roku 1738. Stalo sa tak zásluhou žilinského senátora Jozefa Matulaja, ktorý daroval mestu peniaze pre základinu na platy farára, kaplána, profesorov, špitál a stavbu a údržbu Immaculaty. Autormi sochy boli rezbár a kamenár Jozef Veisman z Frýdku a sochár Václav Petráš Z Řetechova pri Uhorskom Brode. Na sokli sochy je umiestený sv. Florián, patrón hasičov, ochrana pred požiarmi. Na základe sochy – piedestále – bol pôvodne latinsky nápis: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Z úcty k Panne Márií a Bohu dal postaviť gróf (Juraj Erdödy) a mestská rada. | "|

 Socha bola reštaurovaná v rokoch 1852, 1900 a 1913. Pri tejto obnove jej dali nový maďarsko-slovenský nápis: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Tvoju pôvodnú krásu opätovne obnovil Tvoj ctiteľ Juraj Tvrdý, nitriansky kanonik a opát. | "|

 Až pri ďalšej obnove sochy v roku 1940 sa zmenil text nápisu, ktorý je tam ešte čiastočne vidieť a časť je zatretá maltou, v tomto znení: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | Krásu Tvoju znova obnovilo Mesto Žilina za starostovania Vojtecha Tvrdého. | "|

V čase úsilia premenovať mesto na Stalinovo chceli v roku 1953 sochu odstrániť a premiestniť na iné miesto. Avšak po páde kamenára z lešenia a jeho následnej smrti sa to už nik nepokúsil zopakovať. Dlho dokonca nikto nechcel ani odstániť lešenie.

Socha Panny Márie – Immaculaty stojí na mäkko tvarovanom sokli s reliéfom sv. Floriána, sokel je zdobený anjelmi a podopieraný volutami a elegantnou ornamentálnou kovovou mrežou. Je čiastočne zlátená, vytvorená zo zatočených rokajových a akantových rozvilín. Immaculata stojí na zemeguli a na polmesiaci s ľudským profilom, nohou prišľapuje hada. Bohato riasený šat má jemne rozviaty, ruky zopäté a zrak obrátený k nebesiam. Je prostovlasá a zdobí ju dvanásť hviezd. Socha bola reštaurovaná aj v rokoch 1988 – 1990 a 2001 – 2002. Pamiatka podlieha neustálym negatívnym vplyvom životného prostredia. Na stave Immaculaty sa výrazne prejavuje aj nepriaznivý vplyv blízkych líp.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Žilinský portál |
**Imperatívny mandát** alebo **viazaný mandát** alebo **závislý mandát** je mandát (splnomocnenie voleného/delegovaného predstaviteľa), ktorý je odvolateľný voličmi (resp. osobami, ktoré naňho niečo delegovali) počas volebného obdobia. 

Zvolený člen orgánu (napr. parlamentu) s imperatívnym mandátom nerozhoduje podľa svojho svedomia, ale podľa direktív zo straníckej centrály. Niekedy sa o takomto mandáte hovorí, že volený zástupca je pri jeho výkone viazaný príkazmi/želaniami svojich voličov vyjadrených vo voľbách. Takýto volený zástupca je svojimi voličmi kontrolovateľný a odvolateľný. V praxi môže túto kontrolu vykonávať len spomínaná stranícka centrála.

V dejinách Slovenska sa imperatívny mandát vykonával za obdobia vojnového Slovenského štátu a počas ČSSR. Vo svete to bolo napríklad vo fašistickom Taliansku. 

V súčasnosti s takýmto riešením na Slovensku sympatizuje Slovenská národná strana, vo svojom programe ho mala aj rozpustená Slovenská pospolitosť.

Pozri aj
--------

* voľný mandát
**Dekantácia** je separačná metóda slúžiaca na oddeľovanie usadenín (nerozpustných zlúčenín) postupným odlievaním kvapaliny nad usadeninou. Metóda je vhodná na zbavenie sa zvyškov odfiltrovanej tekutiny.

Na dekantáciu sa používajú dekantačné nádoby: porcelánová valcovitá nádoba so sadou otvorov umiestnených v rôznych výškach (na urýchlenie dekantácie), ktoré majú zátky.

Po sedimentácii tuhých častíc (usadenín) kvapalinu nad sedimentom zlejeme (vypustíme). Sediment prelejeme rozpúšťadlom, premiešame a necháme znova usadiť. Postup opakujeme, pokým kvapalina nad sedimentom nie je zbavená všetkých znečisťujúcich látok.

Zdroj
-----

* SALAŠ, Jiří; USTOHALOVÁ, Eva. *Laboratórna technika pre farmaceutických laborantov : experimentálny učebný text pre stredné zdravotnícke školy*. 1. vyd. Martin : Osveta, 1982. 131 s. (Experimentálne učebné texty pre stredné zdravotnícke školy.)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dekantácia**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
Dekanská plošina v okolí Hampi.
**Dekanská plošina** alebo **Dakšin** (po anglicky: *Deccan*, v hindčtine: *Dakšina* / *Dakšina pathár*) je rozľahlá vysočina v Indii zaberajúca vnútrozemie Indického polostrova, hlavne regióny Gudžarát a Mahárášt. Rozloha asi 1 milión km², priemerná výška 900 m n. m. (maximálne 2 695 m n. m.).

Oblasť bola až do druhohôr spojené s Madagaskarom a tvorila súčasť Gondwany. Budujú ju staré kryštalické horniny (najviac žuly a ruly), ktoré sa objavujú na povrchu najmä na juhu, východe a severovýchode. Tektonické pohyby celej oblasti v období alpsko-himalájskeho vrásnenia na konci kriedy a začiatku paleogénu prispeli k vyliatiu čadičových láv (tzv. plató bazalty) pozdĺž lineránych zlomových trhlín, hlavne v severozápadnej časti plošiny.

Sopečná činnosť dala za vznik mohutným lávovým pokrovom, hrubým miestami 1 800 až 2 000 m. Ich rozloha sa odhaduje na 500 000 km². Keďže výlevy mali približne rovnaký plošný dosah, vytvárajú reliéf tabuľových plošín, ktorých rozdelením, vznikajú stolové vrchy so stupňovitými stráňami, tzv. trapy. Okraje vyzdvihnutých a naklonených kier sa rozčlenili a získali vzhľad pohorí, výrazných najmä pri pobreží - Západný Ghát (2 695 m n. m.), Východný Ghát (1 680 m n. m.). Na severe je Dekanská plošina ohraničená hrebeňom Vindhja (881 m n. m.).

Existuje niekoľko názorov, že vulkanická činnosť (pokrovy vznikli relatívne rýchlo, asi iba okolo 30 000 rokov) mala za následok masívne vymieranie druhohorných organizmov, prípadne bola doplnkom ku skaze, spôsobenej dopadom meteoritu na polostrove Yucatán na konci druhohôr.

Referencie
----------

1. ↑  Mísař, Z. 1987: *Regionální geologie světa.* Academia, Praha, 708 s.
Tento článok je o histórii vegetariánstva: 

Historicky bolo vegetariánstvo často založené na filozofických názoroch. Stúpenci určitých hinduistických a budhistických spoločenstiev mali starodávne tradície odmietania konzumácie mäsa. Vyplývali z viery, že všetok život je posvätný a duša sa reinkarnuje do ostatných živých bytostí.

Najstaršie záznamy o vegetariánstve ako o spôsobe a zvyku medzi veľkým počtom ľudí sa týkali starovekej Indie a starovekého Grécka. V oboch prípadoch bolo vegetariástvo úzko späté s nenásilnym konaním proti zvieratám (v Indii sa nazýva *ahinsa*). Počas rímskej ríše a neskorej Antiky sa vegetariánstvo prakticky vytratilo z Európy. V stredoveku niektorí mnísi nekonzumovali mäso z asketických dôvodov, väčšinou boli pescetariáni. Počas renesancie sa objavilo v Európe avšak do popredia sa dostalo až v 19. a 20. storočí.

Moderné vegetariánstvo sa dostalo do povedomia spoločnosti počas 19. storočia. V roku 1847 Vegetariánska spoločnosť, britská nenáboženská spoločnosť, spopularizovala pojem vegetarián. Propagácia vegetariánstva získala celosvetovú podporu po vzniku Medzinárodnej vegetariánskej únie (*International Vegetarian Union*) v roku 1908. 

V druhej polovici 20. storočia, povzniesol asustrálsky filozof Peter Singer otázku vegetariánstva a práv zvierat. Na konci 20. storočia sa v západných krajinách stali vegetriánske reštaurácie bežným javom. Potravinársky priemysel sa prispôsobuje a na trhu sa objavujú špeciálne vegetariánske potraviny.

Referencie
----------

1. ↑  Spencer, Colin: *The Heretic’s Feast.* A History of Vegetarianism*, London 1993, s. 69-84.*
2. ↑  Spencer s. 33-68.
3. ↑  *Religious Vegetarianism From Hesiod to the Dalai Lama, ed. Kerry S. Walters and Lisa Portmess*, Albany 2001, p. 13-46.
4. ↑  Passmore, John: *The Treatment of Animals, in: Journal of the History of Ideas 36* (1975) p. 196-201.
5. ↑  Dwyer, Johanna. *"Vegetarianism."* Microsoft® Student 2008

Literatúra
----------

* Stuart, Tristram: The Bloodless Revolution. A Cultural History of Vegetarianism from 1600 to Modern Times, Norton, New York 2007. ISBN 0-393-05220-6

Externé odkazy
--------------

* 2500 let stravování bez zabíjení video z prednášky (po česky)
* Dějiny českého vegetariánství video z prednášky (po česky)

  


| * z
* d
* u
Vegetariánstvo |
| --- |
| Diéty | 
* Frutariánstvo
* Laktoovovegetariánstvo
* Lakto vegetariánstvo
* Ovo vegetariánstvo
* Pesceteriánstvo
* Vegánstvo
* Vitariánstvo

 |
| Informácie | 
* Dejiny vegetariánstva
* Vegetariánstvo vo svete
* Zoznam vegetariánov

 |
| Súvislosti | 
* Freeganstvo
* Makrobiotika
* Prírodná hygiena

 |
| Organizácie | 
* Európska vegetariánska únia
* Medzinárodná vegetariánska únia
* Slovenská vegetariánska spoločnosť
* Vegánska spoločnosť
* Vegetariánska spoločnosť

 |
**Pavol Magda** (\* 29. jún 1770, Rožňava - † 23. júl 1841, Sárospatak) bol slovenský pedagóg, geograf a štatistik.

Rodina
------

* otec: Martin Magda
* matka: Mária rod. Čásárová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Rožňave, evanjelickom lýceu v Kežmarku a Bratislave, v roku 1792-1794 na univerzite v Jene. Roku 1843 sa stal korešpondentom UAV. Od roku 1797 učil na súkromných školách, vo výchovných ústavoch a na gymnáziách na Slovensku a v Maďarsku. V rokoch 1810 -1914 bol profesorom na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, učiteľ Jána Kollára. Prednášal jazyky, cirkevné dejiny, filozofiu, dejiny prírody, rímsku a nemeckú literatúru, národné hospodárstvo. Je autorom geograficko-demografických prác, venoval sa aj poľnohospodárskej osvete. Viaceré jeho práce ostali v rukopisoch.

Dielo
-----

* *De discrimine, in quo scholae Hungariae cum tota re evangelica vensantur*, Banská Bystrica, 1811
* *Oratio inauguralis de originali forma hominis*, Sárospatak, 1826
* *Neueste statistischgeograpchiche*, Budapešť, 1819
* *Beschreibung des Königsreichs Ungarn, Croatien, Slavonien und der Ungarischen Militärgrenze*, Leipzig, 1832

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike

Autoritné údaje: * GND: 1020201517
* ISNI: 0000 0003 6755 713X
* NK ČR: mzk2002143863
* PIM: PIM93460
* VIAF: 232240872
**Adopcia** (iné názvy: **adoptácia, adoptovanie**, pre rímske právo aj **adopt(at)io**, pre slovenské a pod. právo aj **osvojenie** alebo zastarano **prisvojenie**; lat. adopt(at)io) je v práve osvojenie, prijatie cudzej osoby, väčšinou dieťaťa za vlastné.

Rímske právo
------------

V rímskom práve adopcia znamená osvojenie osoby alieni iuris, čiže nesvojprávnej osoby (t.j. osoby, ktorá je právne podriadená inému), pod otcovskú moc adoptujúceho. Adoptovaný tak prestal byť členom pôvodnej familie a stal sa členom novej. Išlo o komplikovaný proces. Adoptovaná osoba získala rovnaké práva (najmä dedičské) ako vlastné deti adoptujúceho.

Slovenské právo
---------------

Adopcia je prijatie opusteného dieťaťa manželmi alebo jednotlivcom a nadobudnutie rovnakých práv a povinností k tomuto dieťaťu, ako majú jeho biologickí rodičia. Medzi osvojiteľom a osvojencom, ako aj medzi osvojiteľom a príbuznými osvojenca, vzniká adopciou príbuzenský vzťah.

Referencie
----------

1. ↑   *Adopcia* [online]. FILIT, [cit. 2013-03-18]. Dostupné online.
2. ↑  Adoptio. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 55.
3. ↑

Pozri aj
--------

* adoptívni cisári
Budova bostonskej radnice
**Bostonská radnica** je budova v centre mesta a sídlo vlády mesta Boston, Massachusetts, USA.

Dejiny
------

Do súťaže na budovu bostonskej radnice bolo v roku 1962 zaradených 256 návrhov. Víťazným návrhom sa stal projekt Gerharda Kallmana, Noela McKinnella a Edwarda Knowlesa. Bol realizovaný v rokoch 1963-1968 stavebnou firmou Architects and Engineers. V interiéri aj v exteriéri tejto budovy prebieha na rôznych úrovniach vzájomná interakcia medzi občanmi a štátnou správou. Témou projektu bola tzv. „oslava štátnej správy". Práve tu obyvatelia Bostonu privítali anglickú kráľovnu Alžbeta II. pri jej návšteve Spojených štátov v roku 1976.

Budova bostonskej radnice
-------------------------

Budova radnice sa nachádza vo vládnom centre mesta Boston. V rámci centra Bostonu sa autorom objektu radnice podarilo spojiť päť základných dištriktov mesta. Okrem samotnej budovy sa v návrhu nachádza aj tzv. plaza, námestie inšpirované antikou, ktoré sa stalo častým verejným zhromaždiskom.

Objekt bostonskej radnice je deväť podlažný. Je formálne aj funkčne rozdelený do troch úsekov. Prvé štyri podlažia sú plne prístupné verejnosti. Nachádzajú sa tu kancelárie mestského úradu. Ďalšie priestory slúžia úradu primátora a mestskej rady. V najvyšších podlažiach sa nachádzajú kancelárie radnice, ktoré sú pomerne málo navštevované verejnosťou. Autori vyjadrili návrh rozdelenia budovy do troch častí aj materiálovo. Vo fasáde sa striedajú tehlové povrchy s povrchmi z pohľadového betónu a keramickým obkladom. Pohľadový betón typický pre brutalizmus, evokuje vážnosť sídla primátora, pričom tehla a keramický obklad evokujú prístupnosť verejnosti.

Objekt radnice je z väčšej časti riešený ako stužená monolitická konštrukcia, vylievaná na mieste z portlandského betónu. Ostatné dielce sú železobetónové prefabrikáty a majú rozdielnu farebnosť od liateho betónu.

Odozva verejnosti
-----------------

Objekt bostonskej radnice sa stretol s úspechom najmä v kruhoch modernistických architektov. Je považovaný za výborný príklad architektúry brutalizmu. Avšak v radoch verejnosti a samotných zamestnancov radnice sa objekt stretol s negatívnymi reakciami. Zaznamenané boli sťažnosti v súvislosti s nevhodným pracovným prostredím a náročnou orientáciou návštevníkov. Stavba bola v priebehu rokov 2006-2008 navrhnutá na zbúranie, prípadne premiestnenie úradu radnice do iných priestorov v rámci mesta.

Referencie
----------

1. ↑   *The civic heart of the city* [online]. Globe Newspaper Company. [cit. 2006-03-08]. Dostupné online. (po anglicky)

Použitá literatúra
------------------

* LeBlanc, S.: *Moderne Architektur in Amerika.* Deutsche Verlags-Anstalt GmbH, Stuttgart, 1998. ISBN 3-421-03136-3, tu s. 131.
* Miller, N. Morgan, K.: *Boston Architecture 1975-1990*. Prestel Verlag, Mníchov, 1990. ISBN 3-7913-1097-6, tu s. 51.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boston City Hall**

Externé odkazy
--------------

* www.citymayors.com
* www.cityofboston.gov

Súradnice: 42°21′37″S 71°03′29″Z﻿ / ﻿42,36033°S 71,057972°Z﻿ / 42.36033; -71.057972
Centrum
Tradičný dom *Archondiko*
**Makrinitsa** (gr. *Μακρινίτσα*) je dedina (administratívne: obecná jednotka v obci Volos) v Grécku, v oblasti Pilio v Tesálii. Je známou turistickou lokalitou, pretože je známa svojou tradičnou severogréckou architektúrou.

Dejiny
------

Dedina bola založená v 13. stor. Meno Makrinitsa pochádza od gréckeho slova *makry-dlhá*. Najväčší rozmach zažila v tureckom období, v 18. stor. kedy tu žili bohatí grécki statkári a podnikatelia, ktorí tu vystavali svoje prepychové priestranné domy v tradičnom severeogréckom štýle.

Pamätihodnosti
--------------

Makrinitsa je častou zastávkou turistov, ktorí chcú spoznať vidiecku novogrécku kultúru. Stoja tu domy bohatých Grékov z osmanského obdobia. Tieto domy sa nazývajú *archondika spitia* (od slova *archondas (vládca)*). Ide o severogrécky štýl architektúry, teda priestranný, kamenný, na bielo omietnutý viacpodlažný dom so záhradou a vystupujúcimi časťami. Nachádza sa tu aj námestie s typickým platanom v strede, novšími stavbami, postavenými v tradičnom štýle, množstvo taverien, tradičné kostoly, typická grécka fontánovitá studňa (*vrysi*), a grécka mužská kaviareň (*kafenio*) s freskami známeho ľudového maliara Theofila Chatzimichaila.
Botoşani

**Botoșani** je hlavným mestom rovnomennej župy v Rumunsku, na severe Rumunského Moldavska.

Má približne 115 000 obyvateľov.

Pôvod
-----

Názov Botoșani pochádza pravdepodobne z mena rodiny Botoșov, ktorí tu žili už od 11. storočia. V starých záznamoch je táto rodina zmieňovaná už od dôb Stefana cel Mare, vtedy išlo o jeden z najvplyvnejších rodov v celom Moldavsku.

Existuje tiež ale teória, že názov mesta je mladší, približne o dve storočia, a jeho pôvodcom je tatársky vodca Batus Chán, ktorý ho dobyl v 13. storočí. Skomolením jeho mena tak mohlo vzniknúť dnešné *Botoșani*.

Dejiny
------

Najstaršia zachovaná pamiatka v celom okolí mesta je arménsky náhrobok z polovice 14. storočia. Prvá písomná zmienka je z konca 15. storočia, Grigore Ureche popisoval zdrvujúci tatársky vpád, ktorý nastal 28. novembra 1493.

V 16. storočí bolo mesto obchodnou križovatkou, kde sa konali trhy, patriace medzi najväčšie v celom Moldavsku. Do mesta sa tak prisťahovali i príslušníci cudzích národností, vznikla tu komunita Židov a Arménov.

Slávni rodáci
-------------

* Mihai Eminescu
* Nicolae Iorga

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Botoșani (mesto)**

Externé odkazy
--------------

* Stránky mesta (v rumunčine)

Súradnice: 47°44′28″S 26°39′50″V﻿ / ﻿47,74099°S 26,663818°V﻿ / 47.74099; 26.663818

| * z
* d
* u
Municípiá v Rumunsku |
| --- |
| 0. stupňa | 
* Hlavné mesto Bukurešť

 | Vlajka Rumunska
Znak Rumunska |
| I. stupňa | 
* Kluž
* Temešvár
* Jasy
* Konstanca
* Craiova
* Brašov
* Galac
* Ploješť
* Oradea
* Braila
* Bacău
* Târgu Mureș

 |
| II. stupňa | 
* Adjud
* Aiud
* Alba Iulia
* Alexandria
* Arad
* Baia Mare
* Băilești
* Bârlad
* Beiuș
* Bistrița
* Blaj
* Botoșani
* Brad
* Buzău
* Calafat
* Călăraşi
* Câmpia Turzii
* Câmpina
* Câmpulung
* Câmpulung Moldovenesc
* Caracal
* Caransebeș
* Carei
* Codlea
* Curtea de Argeș
* Dej
* Deva
* Dorohoi
* Drăgășani
* Drobeta-Turnu Severin
* Făgăraș
* Fălticeni
* Fetești
* Focșani
* Gheorgheni
* Gherla
* Giurgiu
* Hunedoara
* Huși
* Lugoj
* Lupeni
* Mangalia
* Marghita
* Medgidia
* Mediaș
* Miercurea Ciuc
* Moinești
* Moreni
* Motru
* Odorheiu Secuiesc
* Oltenița
* Onești
* Orăștie
* Orșova
* Pașcani
* Petroşani
* Piatra Neamţ
* Pitești
* Rădăuți
* Râmnicu Sărat
* Râmnicu Vâlcea
* Reghin
* Reșița
* Roman
* Roșiorii de Vede
* Săcele
* Salonta
* Satu Mare
* Sebeș
* Sfântu Gheorghe
* Sibiu
* Sighetu Marmației
* Sighișoara
* Slatina
* Slobozia
* Suceava
* Târgoviște
* Târgu Jiu
* Târgu Secuiesc
* Târnăveni
* Tecuci
* Toplița
* Tulcea
* Turda
* Turnu Măgurele
* Urziceni
* Vaslui
* Vatra Dornei
* Vulcan
* Zalău

 |
**Pavol Michal Kuzmány** (\* 3. júl 1835, Banská Bystrica – † 10. november 1900, Praha) bol slovenský spisovateľ, bankovný úradník a podnikateľ.

Rodina
------

* otec: Karol Kuzmány
* matka: Karolína rod. Keltnerová
* bratia: Karol Ladislav Kuzmány, Peter Ján Kuzmány

Životopis
---------

V rokoch 1841 – 1845 navštevoval ľudovú školu a 1845 – 1849 gymnázium v Banskej Bystrici, 1849 – 1852 na reálke vo Viedni. V rokoch 1852 – 1869 železničný úradník vo Viedni, 1869 – 1874 spoluzakladateľ a prvý riaditeľ Živnostenskej banky v Prahe. Oženil sa s Annou Meisnerovou z Viedne (deti: Constance, Pavol, Anna), rodina žila v Prahe až do prvej svätovej vojny.

Autor krátkych próz, reportáží a poviedok v Nár. novinách, v kt. obohatil druhú vlnu slov. realizmu o modernejšie výrazové prostriedky a netradičné spoločenské postoje s náznakmi kriticizmu voči martinskému konzervativizmu. V impresionisticky ladených žánrových obrázkoch z Banskej Bystrice predstavil život slov. malomesta v 1. pol. 19. stor. V časopisoch uverejňoval preklady z franc. a angl. jazyka. Prvý riaditeľ Živnostenskej banky pro Čechy a Moravu v Prahe, ekonomicky napomáhal slovenskému národnému hnutiu, sprostredkúval i finančnú pomoc z Ruska pre Národné noviny, subvencoval vyd. niektorých lit. diel: 1868 Spevy Sama Chalupku, 1878 Spisy básnické Andreja Sládkoviča. Prispieval do Politiky a Slovenských pohľadov.

Dielo
-----

* Rozpomienky a kresby. – Martin, 1900
* Môj priateľ Marco a iné rozprávky. – Bratislava, 1920
* Stroskotanec fregaty Medúzy a iné rozprávky. – Bratislava, 1921
* Rozmarné črty. – Bratislava, 1949
* Raport kaprála Ďura Pazuchu. – Bratislava, 1974

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Zdroje
------

* Narodenie v matrike:
* Pražská pobytová prihláška rodiny:

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Plné texty diel P. M. Kuzmányho

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5695 9940
* NK ČR: ola2002146878
* SNK: 173335
* VIAF: 84959670
**Charles Lenormant** (\* 1.jún 1802, Paríž, Francúzsko – † 22. november 1859, Atény, Grécko) bol francúzsky archeológ, helenista a numizmatik.

Život
-----

Po štúdiách na „Lycée Charlemagne" a „Lycée Napoléon" začal študovať právo, no po cestách na Sicíliu a do Talianska sa stal zanieteným amatérskym archeológom. V roku 1828 sa oženil s Amélie Syvoct-Récamier, adoptívnou dcérou Madame Récamier. Neskôr cestoval po Taliansku, Belgicku a Holandsku a začal individuálne študovať archeológiu.

Cestoval aj do Grécka ako asistent direktora vedeckej komisie archeologického departementu Morea. Po návrate sa stal kurátorom umenia v „Kráľovskej knižnici". Študoval históriu gréckej civilizácie na Sorbonne.

Vo funkcii štátneho inšpektora umení sprevádzal v roku 1828 Jean-François Champolliona na jeho ceste do Egypta.

Stal sa tiež knihovníkom v „Bibliothèque de l'Arsenal", neskôr kurátorom prideleným do kabinetu medailí v la „Bibliothèque nationale de France".

V roku 1832 bol konzervátorom Oddelenia tlačí v tejto knižnici. 

V roku 1839 bol zvolený za člena Académie des inscriptions et belles-lettres. V nasledujúcom roku 1840 prevzal riadenie „Kabinetu medailí", kde nahradil egyptológa Antoine Jean Letronnea. Nahradil ho aj v kresle archeológie v „Collège de France" v roku 1849.

Je pochovaný v Aténach, kde zomrel počas expedície.

Dielo
-----

* *Les Artistes contemporains* (Paris, 1833, 2 vols.)
* *Introduction à l'histoire de l'Asie occidentale* (Paris, 1838)
* *Musée des Antiquités égyptiennes* (Paris, 1842)
* *Questions historiques* (Paris, 1845)
* *Trésor de numismatique et de glyptique* (Paris, 1834—50) (v spolupráci s Paul Delaroche a Henriquel Dupont), zbierka
* *Élite des monuments céramographiques* (1844—58) (s De Witte), zbierka

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Charles Lenormant**

Zdroje
------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Charles Lenormant na francúzskej Wikipédii a Charles Lenormant na anglickej Wikipédii.*
* *De Witte, Annuaire de l'Académie de Belgique* (Brussels, 1861). 129-86.
* *Mémoires de l'Institut de France*, XXXI, (Paris), p. 547—608.

Autoritné údaje: * BnF: 124598503
* GND: 11690948X
* ISNI: 0000 0001 2119 4535
* LCCN: n92073989
* VIAF: 7485941
* WorldCat: lccn-n92073989
**Skupina Svetovej banky** (anglicky The World Bank Group) je zoskupenie piatich úzko prepojených inštitúcii. Dve organizácie, Medzinárodná banka pre obnovu a rozvoj
(International Bank for Reconstruction and Development IBRD) a Medzinárodná asociácia pre rozvoj
(International Development Association - IDA), sú zastrešené termínom Svetová banka. Ďalšími troma organizáciami sú Medzinárodná finančná korporácia (International Finance Corporation - IFC), Mnohostranná agentúra pre investičné záruky (Multilateral Investment Guarantee Agency - MIGA) a Medzinárodné centrum pre riešenie investičných sporov (Interantional Centre for Settlement of Investment Disputes). Všetkých päť sa špecializuje v rôznych oblastiach rozvoja, ale spolu využívajú komparatívnu výhodu vzájomnej spolupráce, aby dosilahli spoločný cieľ, a to zníženie chudoby. 

Prezidentom Skupiny Svetovej banky je tradične zástupca z USA (v Medzinárodnom menovou fonde je to Európan). Od júla 2007 je prezidentom Robert. B. Zoellick. Sídlo Skupiny Svetovej banky sa nachádza v hlavnom meste USA, vo Washingtone D.C.

Externé odkazy
--------------

* Skupina Svetovej bannky
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Pevnosť Samaipata** ((špa. *Fuente de Samaipata*) je archeologická lokalita v centrálnej Bolívii. 

Nachádza sa v departemente Santa Cruz v nadmorskej výške takmer 2000 m. n. m. Je považovaná za jednu z najvýznamnejších skalných stavieb na svete a od roku 1998 je zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.

V skutočnosti sa nejedná o pevnosť, ale o ceremoniálne a náboženské centrum, pravdepodobne však slúžilo aj k astronomickému skúmaniu nočnej oblohy. Lokalite sa začalo hovoriť "pevnosť" vzhľadom na jej lokalizáciu na vrchole hory. O staviteľoch tohto komplexu budov sa nevie veľa, väčšina moderných štúdií priraďuje autorstvo indiánskym kmeňom pôvodom z Amazonskej nížiny. Neskôr bola Samaipata pričlenená do Inkskej ríše (v momente jej najväčšej územnej expanzie tesne pred španielskou conquistou).

Samaipata pozostáva z dvoch častí: 

* Opracovaná, otesaná skala s pôdorysnými rozmermi 250 x 60 ma ploche 1,2 ha. Na povrchu pieskovcovej skaly sú zobrazené petroglyfy v tvare zvierat (had, puma, jaguár) a geometrické tvary.
* Zóna administratívnych a obytných domov s rozlohou niekoľko hektárov, ktorá sa nachádza južne od hlavnej skaly

Fotogaléria
-----------

* SamaipataSamaipata
* opracovaná skalaopracovaná skala
* južné svahy pod skaloujužné svahy pod skalou
* detail opracovaniadetail opracovania

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Samaipata**

Externé odkazy
--------------

* Stránka UNESCO
* Fotografie

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Samaipata na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Bolívijske pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Potosí
* Jezuitské misie u indiánov Chiquitos
* Sucre
* Samaipata
* Národný park Noel Kempff Mercado
* Tiahuanaco
* Qhapaq Ñan

 | Bolívia |
Dacia 500
**Lăstun** alebo **Dacia 500** bol rumunský lacný mestský automobil. Vyrábal sa medzi rokmi 1986 a 1992. Mal dvojvalcový, vzduchom chladený motor s objemom 499 cm³ a výkonom 22,5 hp. Spotreba bola 3,3 l/100 km a maximálna rýchlosť bola 106 km/h. Lăstun bol konštruovaný v Temešvári v Rumunsku, hoci bol predaný Dacii a bol vyrobený v malom počte. V roku 1989 v Bukurešti bola predstavená zväčšená verzia. Meno Lăstun v rumunčine doslova znamená belorítka obyčajná.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dacia 500 na českej Wikipédii.*

| **Automobily značky Dacia 1968 – 2019** |
| --- |
|  **Typ** |  1960 |  1970 |  1980 |  1990 |  2000 |  2010 |
| 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
|  Miniautomobily |  |  |  |  500 |  |  |  |
|  Malé automobily |  |  |  |  |  Nova |  SuperNova |  |  Sandero |
|  |  |  |  |  |  Solenza |  |  |
|  Nižšia stredná trieda |  |  1300 |  1310 |  |  |
|  1100 |  |  |  1410 |  |  |
|  |  |  |  1320 |  1325 |  |  |  Logan |
|  Vyššia stredná trieda |  |  |  |  2000 |  |  |  |  |
|  Kupé |  |  |  |  1410 Sport |  |  |  |
|  SUV |  |  |  |  |  |  Duster |
|  MPV |  |  |  |  |  |  Logan MCV |  Lodgy |
|  Pick-upy |  |  | 1302 |  1304 | Logan Pickup |  |
|  |  |  | 1305 |  |
|  |  |  |  | 1307 |  |
|  |  |  |  | 1309 |  |  |  |
| Dodávky |  |  | D6 |  |  |  |  |  Logan Van |  Docker |
Dacia 1300
**Dacia 1300** je automobil vyrábaný rumunskou firmou Dacia medzi rokmi 1969 a 1983. Má rovnakú konštrukciu a dizajn ako Renault 12. Väčšina automobilov bola používaná vo Východnom bloku, exportované automobily boli známe pod názvom Dacia Denem. V roku 1983 automobil nahradila upravená verzia Dacia 1310, ktorá sa vyrábala až do roku 2006.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dacia 1300 na českej Wikipédii.*

| **Automobily značky Dacia 1968 – 2019** |
| --- |
|  **Typ** |  1960 |  1970 |  1980 |  1990 |  2000 |  2010 |
| 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
|  Miniautomobily |  |  |  |  500 |  |  |  |
|  Malé automobily |  |  |  |  |  Nova |  SuperNova |  |  Sandero |
|  |  |  |  |  |  Solenza |  |  |
|  Nižšia stredná trieda |  |  1300 |  1310 |  |  |
|  1100 |  |  |  1410 |  |  |
|  |  |  |  1320 |  1325 |  |  |  Logan |
|  Vyššia stredná trieda |  |  |  |  2000 |  |  |  |  |
|  Kupé |  |  |  |  1410 Sport |  |  |  |
|  SUV |  |  |  |  |  |  Duster |
|  MPV |  |  |  |  |  |  Logan MCV |  Lodgy |
|  Pick-upy |  |  | 1302 |  1304 | Logan Pickup |  |
|  |  |  | 1305 |  |
|  |  |  |  | 1307 |  |
|  |  |  |  | 1309 |  |  |  |
| Dodávky |  |  | D6 |  |  |  |  |  Logan Van |  Docker |
**Montreal Technoparc**, predtým známy ako **Adacport**, je priemyselný park a bývalá priemyselná skládka v Pointe Saint-Charles v okolí Montrealu, medzi mostami Champlain Bridge a Victoria Bridge. Montreal Technoparc má rozlohu 2,5 km² a patrí medzi najväčšie v Kanade.

História
--------

Vedecký park Technoparc Montreal vznikol v roku 1987 ako nezisková organizácia pod názvom Technoparc Saint-Laurent. Od jeho vzniku sa začali investovať veľké objemy finančných prostriedkov do infraštruktúry a pozemkov. Prvá medzinárodná spoločnosť, ktorá tu mala zastúpenie bola švédska farmaceutická spoločnosť ASTRA. V ďalších rokoch prišlo k veľkému rozvoju vedeckého parku a prichádzali ďalšie firmy ako Nortel, Neurochem, MethylGene, ktoré investovali mnoho miliónov dolárov. V roku 2001 bolo vo vedeckom parku 17 spoločnosti, ktoré zamestnávali okolo 6 000 kvalifikovaných pracovníkov. V roku 2007 sa vedecký park Technoparc Saint-Laurent premenoval na Technopark Montreal.

Firmy vedeckého parku
---------------------

Firmy vo vedeckom parku pôsobia v týchto oblastiach:

* Letectvo a kozmonautika
* Biotechnológie
* Chemické technológie
* Obnoviteľné zdroje energie
* Informačné a komunikačné technológie

Medzi firmy, ktoré sa nachádzajú vo vedeckom parku (spolu 5 500 firiem, organizácií a inštitúcií) patrí:

* Advantech Satelite Networks, Amdocs, BIOS, ASTRA Zeneca, Lockheed Martin, Ciena, CAE, EXFO, Genetec, MAXXAM, Philips, MethylGene, Hewlett-Packard

Súčasnosť
---------

Vedecký park Technoparc Montreal podporuje silné a trvalé synergické spojenectvo medzi univerzitami, výskumnými inštitúciami a podnikmi. Dôležitý je projekt pre trvalo udržateľný rozvoj tzv. Medzinárodná eko-inovačná zóna venovaná energetike nepoškodzujúcej životné prostredie. 

Cieľom tejto zóny je:

* Znížiť emisie uhlíka využitím zvyškových materiálov a miestnych zdrojov.
* Znížiť využívané zdroje výberom energeticky najefektívnejších materiálov a technológii.
* Vznik eko-priemyselných sietí, ktoré združujú inovácie a výskumné zdroje.

Referencie
----------

1. ↑   - letter from Gerald Tremblay to Stephen Harper asking for federal government support for decontamination
2. ↑   - Montreal Gazette article about conatmination at the site

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)
Súradnice: 44°21′S 9°9′V﻿ / ﻿44,350°S 9,150°V﻿ / 44.350; 9.150

**Camogli** je obec v provincii Genova, v talianskom regióne Ligúria. Nachádza sa 25 km východne od centra Janova na pobreží Ligúrskeho mora. Je súčasťou Talianskej riviéry, respektíve jej východnej časti Riviera di Levante.

Camogli má rozlohu 9,9 km² a žije tu 5 633 obyvateľov.

Dejiny
------

V rámci archeologického výskumu v 70. rokoch 20. storočia bola nájdená keramika pochádzajúca zo 16. a 13. storočia pred Kr. a ďalej rôzne pozostatky z obdobia 2. storočia pred Kr. Prvé zmienky o obci, nazývanej vo svojej dobe *Vila Camuli*, sú z roku 1000. V stredoveku sa obec rozvíjala ako prístav a najčastejšie bola spomínaná v súvislosti s Janovom. V 12. storočí bol postavený k účelom obrany obce hrad *Castello Dragone*. V 16. storočí bola obec občasným terčom útokov Saracénov, na prelome 16. a 17. storočia bolo dostavané prístavné mólo a prístav bol lepšie opevnený. Na konci 18. storočia a začiatkom 19. storočia došlo k významnému rozvoju obchodnej plavby, čo viedlo k významnému rozvoju obce. V roku 1814 sa obec stala súčasťou Sardínskeho kráľovstva a v roku 1861 Talianskeho kráľovstva.

Mesto a pamiatky
----------------

Centrum obce je v okolí prístavu a mestskej pláže. Najvýznamnejšími pamiatkami sú pevnosť *Castello della Dragonara* a kostol *Santa Maria Assunta*. Jedným z charakteristických rysov Camogli sú vysoké päť až šesťpodlažné domy s farebnými fasádami. Obec je obklopená kopcovitou krajinou, výškovo okolo 700 metrov. Východne od Camogli leží *Prírodný park Portofino* a *opátstvo San Fruttuoso*.

* Kostol *Santa Maria Assunta*, stavba z 12. storočia s barokovým priečelím z roku 1826
* Hrad *Castello della Dragonara* z 13. storočia
* Mestské domy z 19. storočia, Pobrežná promenáda *Via Garibaldi* je z roku 1914

Galéria
-------

* Časť mesta s prístavomČasť mesta s prístavom
* Mestská plážMestská pláž
* Prístav, pohľad západným smerom k JanovuPrístav, pohľad západným smerom k Janovu
* Ulica Via della RepubblicaUlica Via della Repubblica
* San FruttuosoSan Fruttuoso

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Camogli**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Camogli na českej Wikipédii.*
**Konispol** alebo **Konispoli**, po grécky Κονίσπολη (Konispoli), je najjužnejšie položené mesto v Albánsku. Je 1 km vzdialené od albánsko-gréckych hraníc. Leží v nadmorskej výške okolo 400 m n. m.
Konispol má 3 500 obyvateľov, väčšina sú Gréci.

Κοnispolské jaskyne
-------------------

V roku 1992, bolo na sever od mesta objavených 7 jaskýň. Ide o archeologické nálezisko s nálezmi z rôznych epoch.

  


| * z
* d
* u
Mestá v Albánsku |
| --- |
| 
* Apollonia
* Bajram Curri
* Ballsh
* Berat
* Bilisht
* Bulqizë
* Burrel
* Butrint
* Cërrik
* Çorovodë
* Delvinë
* Drač
* Elbasan
* Ersekë
* Fier
* Fushë-Krujë
* Gjirokastër
* Gramsh
* Has
* Himarë
* Kamzë
* Kavajë
* Këlcyrë
* Klos
* Konispol
* Koplik
* Korçë
* Krujë
* Krumë
* Kuçovë
* Kukës
* Laç
* Lezhë
* Libohova
* Librazhd
* Lushnjë
* Maliq
* Mamurras
* Mavrovë
* Memaliaj
* Patos
* Peqin
* Peshkopi
* Përmet
* Pogradec
* Poliçan
* Pukë
* Rrëshen
* Rrogozhinë
* Roskovec
* Sarandë
* Selenicë
* Shëngjin
* Shijak
* Shkodër
* Tepelenë
* **Tirana**
* Tropojë
* Valbonë
* Vlorë

 |  |

Súradnice: 39°39′34″S 20°10′59″V﻿ / ﻿39,659477°S 20,183129°V﻿ / 39.659477; 20.183129
**Wilhelm Emil Fein** (\* 16. január 1842, Ludwigsburg, Nemecko – † 6. október 1898, Stuttgart) bol nemecký podnikateľ a konštruktér; okrem iného vyrobil prvú ručnú elektrickú vŕtačku na svete.

Život
-----

Wilhelm Emil Fein sa narodil v Ludwigsburgu v rodine učiteľa. Základy vzdelania zameraného na mechaniku a strojárstvo získal v stuttgartskej dielni C. Geigera. Potom pobýval istý čas v Karlsruhe a Göttingene a nakoniec prišiel do Berlína k firme Siemens & Halske. 

V Londýne zakončil učňovské roky u Charlesa Wheatstonea. Wilhelm Eisenlohr, profesor polytechniky v Karlsruhe, mu odporučil, aby si založil vlastnú firmu. V roku 1867 založil so svojim bratom Carlom v Karlsruhe dielňu s názvom *C. & E. FEIN* na výrobu rôznych elektrických prístrojov. Firma sa o tri roky neskôr presťahovala do Stuttgartu.
Od roku 1875 vyvíjal a v roku 1878 aj inštaloval prvý elektrický požiarny hlásič v Norimbergu, o rok neskôr aj v Stuttgarte. Telefón využívajúci magnet v tvare podkovy si dal v roku 1879 patentovať.

Po roku 1880 sa venoval zlepšovaniu svojich prístrojov poháňaných elektrinou vyrábanou dynamom, a v roku 1885 vyvinul prvý prenosný telefónny prístroj pre armádu. O tri roky neskôr vydal knihu *Elektrische Apparate, Maschinen und Einrichtungen*. O ďalšie dva roky mu bola prepožičaná württemberská štátna medaila. Firme Fein sa darilo, v roku 1883 vyrobila svoj stý prístroj a za deväť rokov už ich bolo tisíc.

V roku 1895 skonštruoval prvú ručnú elektrickú vŕtačku na svete, jeho syn Emil vyrobil o dva roky neskôr aj prvú stolnú elektrickú vŕtačku. 

Wilhelm Emil Fein zomrel 6. októbra 1898 v Stuttgarte a jeho firmu prevzal syn Emil.

Externé odkazy
--------------

* Biografia (po nemecky)
* Stručná história firmy (po česky)

Autoritné údaje: * GND: 135973171
* ISNI: 0000 0000 5671 7132
* VIAF: 80397488