recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oreho veta** je matematické tvrdenie hovoriace o postačujúcej podmienke existencie hamiltonovskej kružnice v grafe. Vetu sformuloval v roku 1961 nórsky matematik Øystein Ore.

Znenie vety
-----------

Nech *G = (V,E)* je neorientovaný graf s {\displaystyle n\geq 3} vrcholmi taký, že pre stupne ľubovoľnej dvojice nesusedných vrcholov {\displaystyle u,v\in V} platí

{\displaystyle {\textrm {deg}}(u)+{\textrm {deg}}(v)\geq n.}
Potom *G* obsahuje hamiltonovskú kružnicu.

Dôkaz
-----

Sporom. Predpokladajme, že existuje graf *G = (V,E)* spĺňajúci podmienku zo znenia vety, ktorý hamiltonovskú kružnicu neobsahuje. Ďalej predpokladajme, že *G* je čo do počtu hrán maximálny graf o *n* vrcholoch s touto vlastnosťou, t. j. po pridaní ľubovoľnej hrany v grafe vznikne hamiltonovská kružnica.

Graf s {\displaystyle n\geq 3} vrcholmi, ktorý neobsahuje hamiltonovskú kružnicu, zjavne nemôže byť kompletný, a preto v grafe *G* existuje dvojica nesusedných vrcholov {\displaystyle x,y\in V}. Zo skutočnosti, že *G* je maximálny nehamiltonovský graf vyplýva, že po pridaní hrany {\displaystyle e=\{x,y\}} do *E* dostávame hamiltonovský graf. Každá hamiltonovská kružnica v tomto grafe musí nutne obsahovať hranu *e*, pretože inak by bol aj graf *G* hamiltonovský.
Z toho vyplýva, že *G* obsahuje hamiltonovskú cestu

{\displaystyle (x=v\_{1},e\_{2},v\_{2},\ldots ,v\_{n}=y).}
Položme

{\displaystyle A=\{v\in V\ |\ \{v,x\}\in E\}}
a 

{\displaystyle B=\{v\_{i}\in V\ |\ \{v\_{i-1},y\}\in E\}.}
Keďže *x* a *y* sú nesusedné, z predpokladu vety vyplýva

{\displaystyle |A|+|B|\geq n.}
Vrchol {\displaystyle x=v\_{1}} však zjavne nepatrí ani do *A*, ani do *B*, a preto

{\displaystyle |A\cup B|\leq n-1.}
Z uvedených dvoch nerovností potom vyplýva 

{\displaystyle |A\cap B|\geq 1,}
čo znamená, že existuje vrchol {\displaystyle v\_{i}} patriaci súčasne do *A* aj do *B*. Potom však môžeme v grafe *G* skonštruovať hamiltonovskú kružnicu nasledujúcim spôsobom: z {\displaystyle x=v\_{1}} do {\displaystyle v\_{i-1}} po hamiltonovskej ceste grafu *G*. Zo skutočnosti {\displaystyle v\_{i}\in B} vyplýva, že {\displaystyle v\_{i-1}} susedí s {\displaystyle y=v\_{n}}, prejdeme teda do {\displaystyle y\_{n}} a spätným postupom po hamiltonovskej ceste prídeme až do vrchola {\displaystyle v\_{i}}, ktorý, keďže patrí do *A*, susedí s {\displaystyle x=v\_{1}}. Prechodom do *x* tak je možné hamiltonovskú kružnicu uzatvoriť.

Existencia tejto kružnice je však v spore s predpokladom, že *G* nie je hamiltonovský. Tvrdenie je tak dokázané.

Literatúra
----------

* Cameron, P.J.: *Combinatorics: Topics, techniques, algorithms.* Cambridge University Press, 1994.

Externé odkazy
--------------

* Znenie Oreho vety - Wolfram MathWorld (po anglicky).
**Havajčan čierny** (*Drepanis funerea*) je vyhynutý druh vtáka z čeľade pinkovité (Fringillidae) a rodu *Drepanis*.

Opis
----

Havajčan čierny predstavoval endemitný druh havajského ostrova Molokai, fosílne nálezy však naznačujú aj historickú existenciu na ostrove Maui. Havajčan sa pohyboval v podraste a na nízkych stromoch. Podľa dobových správ lietal iba na krátke vzdialenosti a vyhýbal sa vrcholkom stromov. Na rozdiel od iných havajčanov nelovil hmyz. Jeho zobák mu umožňoval prenikať do kvetov rastlín a živiť sa nektárom.

S dĺžkou okolo 20 cm patril medzi väčšie havajčany, sfarbenie mal na celom tele matno čierne, až na svetlé letky na krídlach. Jeho charakteristickým znakom bol nezvyčajne dlhý a zahnutý zobák.

História
--------

Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí havajčana čierneho ako vyhynutý druh. IUCN za hlavnú príčinu vyhynutia považuje stratu prirodzeného prostredia následkom spásania prízemnej vegetácie nepôvodnými kopytníkmi, rovnako ako lov zo strany nepôvodných predátorov. Svoj vplyv mali, rovnako ako v prípade vyhynutia ostatných havajčanov, aj vtáčie choroby prenášané komármi.

Prvé známe exempláre havajčana čierneho získal britský prírodovedec Robert Cyril Layton Perkins v roku 1893. Druh opísal o rok neskôr anglický ornitológ Alfred Newton, pričom vedecké druhové meno *funerea* mu navrhol sám Perkins, vraj pre „pochmúrne operenie vtáka a smutný osud, ktorý tento druh pravdepodobne čaká". Perkins sa v tomto predpoklade nemýlil. Ešte v máji roku 1907 objavil americký zoológ William Alanson Bryan po náročnej ceste niekoľko havajčanov, no všetky ostatné expedície boli bezvýsledné. Správy od Perkinsa alebo Bryana tiež poskytli jediné informácie o správaní havajčana čierneho vo voľnej prírode.

Referencie
----------

1. ↑  KOVALIK, Peter, et al. *Slovenské mená vtákov sveta* [online]. Bratislava: SOS/BirdLife Slovensko, 2010 (2015), rev. 2015-11-07, [cit. 2016-10-28]. Dostupné online.
2. 1 2  BirdLife International. 2016. Drepanis funerea. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22720852A94686803.. Downloaded on 02 February 2021.
3. 1 2 3  HUME, J. P.; WALTERS, M. *Excint Birds*. London : T & AD Poyser. ISBN 1408158612,  9781408158616. (po anglicky)
4. 1 2  PRATT, H. D. *The Hawaiian Honeycreepers*. Oxford : OUP, 2005. ISBN 019854653X. S. 268–269. (po anglicky)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Havajčan čierny**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Havajčan čierny**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šatovník černý na českej Wikipédii.*
**Splynutie** (termín podľa slov. obchodného práva; v americkom práve *consolidation*) alebo **fúzia** (termín z literatúry; angl. *merger*, nem. *Fusion*) je spojenie jedného alebo viacerých podnikov tak, že všetky zaniknú a vytvoria jeden nový, ktorý preberie jeho (ich) celé imanie.

Definície
---------

Definícia v §69(3) Obchodného zákonníka presnejšie znie takto: *Splynutie je postup, pri ktorom na základe zrušenia bez likvidácie dochádza k zániku dvoch alebo viacerých spoločností, pričom imanie zanikajúcich spoločností prechádza na inú novozaloženú spoločnosť, ktorá sa svojím vznikom stáva právnym nástupcom zanikajúcich spoločností.* V §69 a 69a sa nachádzajú aj príslušné ďalšie ustanovenia.

Termín fúzia môže mať aj iný alebo širší význam, pozri fúzia. Aj termín splynutie má na účely zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže širší význam, pretože sa v §9 tohto zákona sa uvádza: *Zlúčenie alebo splynutie ... je na účely tohto zákona zlúčenie alebo splynutie podľa osobitného predpisu* [t. j. §69(3) Obchodného zákona] *ako aj zlúčenie alebo splynutie, pri ktorom sa ekonomicky spájajú podnikatelia pri zachovaní ich právnej samostatnosti, najmä v prípade existencie spoločného ekonomického riadenia.*

Charakteristika
---------------

Účelom splynutia môže byť odstránenie nepriaznivého vývoja daného podnikateľského subjektu, zlepšenie portfólia, získanie know-how a iné. Práva a záväzky zanikajúcich právnických osôb sa prenášajú na novozniknutý - spojený organizačný celok.

Pozri aj
--------

* zlúčenie (podniky)
* fúzie a akvizície
**Jevgenij Pavlovič Voľanskij** (rus. Евгений Павлович Волянский), vlastným menom **Efim Borisovič Korencvit** (rus. Ефим Борисович Коренцвит, \* 22. júl 1921, Odesa – † 16. január 1988, Kyjev) bol sovietsky dôstojník, účastník druhej svetovej vojny, partizánsky veliteľ, kapitán (1944). Ako organizátor partizánskych skupín sa zapojil do Slovenského národného povstania.

Životopis
---------

Narodil sa 22. júla 1921 v meste Odesa. V roku 1939 bol povolaný do Červenej armády. Od roku 1941 bojoval v jednotkách západného frontu. Pri prieskumnej akcii v septembri 1941 sa dostal do obkľúčenia. Jeho jednotka prešla ku partizánom. Následne slúžil ako veliteľ a komisár v rôznych partizánskych jednotkách, neskôr v špeciálnych jednotkách NKVD. V roku 1943 slúžil v oddiele J. I. Meľnika.

V roku 1944 bol na rozkaz ukrajinského štábu partizánskeho hnutia vyslaný na Slovensko. Bol súčasťou 15-člennej skupiny L. Kalinu, ktorá bola vysadená v noci z 5. na 6. augusta 1944 v oblasti Prašivej v Nízkych Tatrách. Zvláštny oddiel sa stal základom slovenskej partizánskej brigády „Za slobodu Slovanov". Spočiatku pôsobil ako náčelník štábu brigády. V auguste mala brigáda 800 partizánov, v októbri sa jej počet zdvojnásobil. V septembri a októbri bol sídlom brigády Zvolenský zámok, neskôr sa presídlila do Očovej. Veliteľom brigády sa stal 9. septembra a velil jej až do spojenia so sovietskou armádou vo februári 1945. Počas fungovania brigády partizáni zlikvidovali viac ako 3000 nepriateľských vojakov a dôstojníkov, zajali 60 osôb, zničili 23 tankov, 53 áut, 3 železničné konvoje a 27 mostov.

Po vojne vyštudoval Inštitút ľahkého priemyslu a pracoval ako inžinier v Kyjeve. Autor memoárov a článkov o odboji a SNP. Zomrel v roku 1988 v Kyjeve.

Ocenenie
--------

Voľanskij získal čestný titul Hrdinu Československej socialistickej republiky a tiež titul čestného občana Zvolena, Ružomberka, Liptovského Mikuláša a Liptovskej Revúcej.

Referencie
----------

1. ↑  VOĽANSKIJ, Jevgenij Pavlovič. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok VI T – Ž. Martin : Matica slovenská, 1994. 692 s. ISBN 80-7090-111-X. S. 308.
2. ↑   *Ulicami Zvolena* [online]. Zvolenské noviny, 2017-11-06. Dostupné online.
3. 1 2 3  Plevza, Viliam a kol. *Dejiny Slovenského národného povstania 1944*. 5. zv. Bratislava : Nakladateľstvo Pravda, 1985, s. 601.
**Jezabel** bola dcéra Sidónského kráľa Etbaála a manželkou Izraelského kráľa Achaba. Keďže nemala Izraelské korene, ale Sidónske, bola navyknutá na mnohobožstvo, mágiu a nemravné uctievanie Baálov a Ašier. K tejto modloslužbe zvádzala aj svojho muža Achaba a spolu s ním celý Izrael. Tak Boh tvrdo trestal Izrael v čase kráľa Achaba a jeho synov. 

Jezabel zomrela vyhodením z okna počas sprisahania kráľa Jehu-a, vo veku cca 60 rokov. Za všetko zlo, čo urobila v Izraeli jej Boh predpovedal, že sa jej telo nedostane do hrobu, ale že ho požerú psy a nebeské vtáctvo a bude ležať zohavená na hnoji.

Zlé činy Jezabel, zachytené v Biblii
------------------------------------

* Vyhľadávala a vraždila Pánových prorokov (1 Kr 18 13)
* Hľadala na smrť proroka Eliáša, keď pobil 450 Baálových prorokov (1 Kr 19 1-3)
* Falošne obvinila Izraelského Nabota z rúhania. Nabot bol následne ukameňovaný a Achab sa zmocnil jeho vinice, ktorá bola v blízkosti jeho paláca (1 Kr 21)
* Zvádzala na modloslužbu a hriech celý Izrael (1 Kr 16)

Smrť Jezabel
------------

Jezabel bola zavraždená - vyhodená z okna, počas sprisahania Izraelského kráľa Jehu-a. Jehu bol vysoký vojenský hodnostár. Prišiel za ním prorok Elizeus a pomazal ho za kráľa nad Izraelom. Keď sa to dopočuli vojaci jeho posádky, skladali mu pod nohy svoje plášte (symbol uznania za kráľa, niečo podobné zažil aj Ježiš počas palmovej nedele pri príchode do Jeruzalema). Jehu si cestou nazbieral väčšie vojsko a keď prišiel do Samárie, zabil Izraelského kráľa Jorama, poranil judského kráľa Ochoziáša a potom prišiel pod kráľovský palác, v ktorom bola Jezabel. Jehu volal "Kto je so mnou, kto?" Nato sa vyklonili traja komorníci. Jehu rozkázal, aby ju zhodili. Komorníci ju teda zhodili z okna paláca, jej krv postriekala múr a kone ju pošliapali. Keď si Jehu zajedol a zapil, rozkázal ju pochovať, keď ju však šli pochovávať, našli z nej iba lebku, nohy a konce rúk. Jehu na to povedal: "To je Pánovo slovo, ktoré povedal prostredníctvom svojho sluhu Tesbana Eliáša: "Psy budú žrať telo Jezabel na jezraelskom poli a mŕtvola Jezabel bude ako hnoj na povrchu role na jezraelskom poli, takže nebude možno povedať: Toto je Jezabel!" (2 Kr 9)

Referencie
----------

1. ↑   *Jezabel* [online]. New Advent, Catholic Encyclopedia. Dostupné online.
2. ↑   *Jezábel* [online]. Národní knihovna ČR, Ptejte se knihovny, 2008-02-29. Dostupné online.
3. ↑  Martina Diheneščíková. *Jezabel* [online]. Slovo – oficiálny časopis Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku, 2019-10-27. Dostupné online.
4. ↑  Emil G. Hirsch, Ira Maurice Price. *Jezabel* [online].. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jezabel**
**Foibammón** (starogr. *Φοιβάμμων* – *Foibammón*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 221.

Aurélios Foibammón, syn Posidónia z Egypta, si na 250. olympijských hrách v roku 221 vybojoval víťazstvo v pankratiu. Papyrusový zvitok *P.Lond. 3 1243* objavený v Egypte uvádza, že Foibammón bol *periodonikés*, to znamená že sa v tejto disciplíne okrem hier v Olympii presadil aj na ostatných panhelénskych hrách počas štvorročného obdobia nazývaného olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  *Papyri London 3 1243*
2. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. str. 23.
3. ↑  John Grasso, Bill Mallon, Jeroen Heijmans, *Historical Dictionary of the Olympic Movement*, str. 463.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Okresy Rapti
**Ráptí** je jedna zo 14 zón Nepálu. Je rozdelená na 5 okresov. Správnym strediskom je Tulsípur a najväčším mestom je Tribhuvannagar.

Okres Dáng pozostáva z vnútorných údolí na Teraji plus časti priľahlých horských reťazí. Tu sa pohorie Siwálik týči do výšky 600 metrov a rozdeľuje sa na dve horské pásma. Južná reťaz Dundwa začína niekoľko kilometrov severne od nepálsko-indickej hranice. Severné pohorie Dáng oddeľuje údolia Deukhuri a Dáng. 2000-metrové pohorie Mahábhárat hraničí s údolím Dáng na severe. 

Rieka Rápti tečie pozdĺž údolia Deukhuri (potom ako sa predrala stržou v pohorí Mahábhárat) a vlieva sa do rieky Karnáli. Údolie Dáng odvodňuje rieka Babai, ďalší prítok rieky Karnáli. 

Okres Pjúthán má bohato zavodňované oblasti pestovania ryže.

Ešte pred pár desiatkami rokov boli údolia Dáng a Deukhuri oblasťami s výskytom malárie a prakticky boli neobývateľné okrem etnickej skupiny Tharu, ktorá si zdá sa vyvinula určitý stupeň odolnosti. Vláda začala s používaním DDT na potláčanie komárov, takže sa tento relatívne rovný, úrodný a dobre zavodnený kraj stal užitočným pre osadníkov z hôr.

Okresy Pjúthán a Rolpá sa rozprestierajú na sever od 3000-4000 metrov vysokých pohorí. Ľudia tu žijú v malých dedinkách v horách až do výšky 2 500 metrov. Nakoľko je poľnohospodárstvo mimo údolných vôd ťažké, chovajú aj ovce, kozy a dobytok a predávajú maslo, pestujú subtropické a teplomilné ovocie, ako sú citrusy a ázijské hrušky, a sťahujú sa za prácou. 

Rúkum je najsevernejší okres zóny Ráptí. Leží na sever od údolia rieky Rápti, od najvýchodnješích prítokov rieky Bhéri až k južným svahom pohoria Dhaulágiri Himál. Je riedko obývaný, ale v lete využívaný pastiermi. Sú tu aj obydlia utečencov z Tibetu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ráptí**
Kryštály leucitu v hornine.
**Foidy** (iné názvy **feldšpatoidy**, **zástupcovia živcov**) sú skupina silikátových minerálov zo skupiny tektosilikátov. Vznikajú kryštalizáciou z taveniny namiesto živcov pri nedostatku SiO2. V horninách sa zvyčajne nevyskytujú spoločne s kremeňom. Oproti živcom majú nižší obsah SiO2, vyšší obsah alkálií ako Na, K a Li. Medzi hlavných predstaviteľov foidov patria leucit a nefelín. Komplexené foidy zo skupiny sodalitu predstavujú hlavne sodalit, nosean, haüyn. Menej časté sú petalit, kankrinit a kalsilit. Vyskytujú sa iba v niektorých typoch alkalických vyvretých hornín, ako sú nefelinické syenity, fonolit, tefrit alebo niektoré lamprofýry.

Z tavenín nenasýtených na SiO2 kryštalizuje hlavne nefelín, sodalit a kalsilit. Pri zvýšenom PH2O sa objavuje analcím, ktorý je bežným minerálom post-magmatickej hydrotermálnej aktivity. Leucit však môže kryštalizovať aj z SiO2 nenasýtenej aj nasýtenej taveniny.

Referencie
----------

1. ↑  PETRÁNEK, Jan. *Foidy, On-line geolgoická encyklopedie* [online]. Praha: Česká geologická služba, 2007, [cit. 2015-12-26]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  Klein, C. 2006, Mineralógia. Oikos-Lumon, Bratislava, 658 s.
3. ↑  Gill, R. 2010, Igneous Rocks and Processes. A Practical Guide. Willey-Blackwell, Chichester, s. 292-293

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Foidy**
Semenník a nadsemenník (vľavo, č. 1): hlava – č. 2, lalôčiky semenníka – č. 3, telo – č. 4, chost – č. 5; kanálik nadsemenníka – č. 6, semenovod – č. 7
**Nadsemenník** (lat. *epididymis*) je orgán cicavcov pri semenníku, tvorený najmä kanálikmi, ktoré ústia do močovej rúry alebo kloaky.

Nadsemenník človeka
-------------------

Nadsemenník je podlhovastý úzky párový orgán podobajúci sa stočenému kanáliku, ktorý prebieha pozdĺž zadného okraja semenníka. Skladá sa z hlavy semenníka (*caput epididymidis*), tela semenníka (*corpus epididymidis*) a chvosta semenníka (*cauda epididimydis*), ktorý pri dolnom póle semenníka náhle zatáča nahor a prechádza do semenovodu (*ductus deferens*). Vlastný obsah nadsemenníka tvoria kanáliky: vývodné kanáliky semenníka/vývody semenníka (*ductuli efferentes testis*), lalôčiky semenníka (*lobuli epididymidis*; lalôčiky, ktoré obsahujú každý jeden stočený kanálik) a kanálik nadsemenníka (*ductus epididymidis*), do ktorého sa napájajú lalôčiky. Dĺžka celého kanálika by bola po rozvinutí 6 metrov.

Nadsemenník je ako zásobáreň zrelých spermií, ktoré doň prichádzajú zo semenníka. V prostredí kyslého sekrétu nadsemenníka (v pH 6,48 – 6,61) sa zastaví pohyblivosť spermií, takže sa ich energetická zásoba nevyčerpá. Pred negatívnym vplyvom kyslého prostredia sú spermie chránené koloidným obalom, ktorý si prinášajú z testikulárnej tekutiny. Spermie sa pohybujú pasívne (pohybom riasiniek buniek výstelky a peristaltickým pohybom svalových buniek kanálikov), cesta nadsemenníkom im trvá asi 8 – 17 dní. Keď nie sú uvoľnené ejakuláciou, dôjde k ich postupnému autolytickému rozpadu. Fagocytujú ich makrofágy, ktoré sa nazývajú spermatofágy.

| * z
* d
* u
Rozmnožovacia sústava |
| --- |
| Žena | 
* vaječník
* vajíčkovod
* maternica
* pošva
* ženské ohanbie
* dráždec
* ženská močová rúra

 |
| Muž | 
* semenník
* nadsemenník
* semenný povrazec
* semenovod
* semenný mechúrik
* predstojnica
* pohlavný úd
* mužská močová rúra
* miešok

 |
Výsadkár českej armády
**Výsadkár** (iné názvy: **parašutista**, hovorovo **paragán**) je príslušník výsadkového vojska.

Výsadkári sú príslušníci vojenských jednotiek cvičených v parašutizme. Sú využívaní na získanie taktickej výhody, keďže môžu byť vysadení zo vzduchu priamo na bojisko alebo územie obsadené nepriateľskými jednotkami, či na miesta nedostupné po zemi. Výsadok prebieha vyskočením buď z lietadla alebo z helikoptéry a pristátím pomocou padákov.

Cvičenie amerických výsadkárov

Dejiny
------

Prvé pokusy vysadiť vojakov zo vzduchu sa datujú do čias prvej svetovej vojny (Alessandro Tandura). Skutočný rozvoj výsadkového vojska však nastal až v 30. rokoch 20. storočia v Sovietskom zväze a v Nacistickom Nemecku. V období 2. svetovej vojny tak vzniká nový druh armády – výsadkové vojsko. Veľmi intenzívne sa rozvíjalo aj v Anglicku. Počas 2. svetovej vojny sa tak stali výsadkári jednou z najmodernejších zložiek armády na svete.

Čestné miesto v dejinách výsadkárstva na Slovensku má aj obdobie rokov 1942 – 1944. V tom čase sa v Škole leteckého dorastu na letisku v Trenčianskych Biskupiciach začalo s výcvikom padákových strelcov Slovenskej armády. Počiatočná skupina 11 žiakov sa neskôr rozrástla na rotu padákových strelcov Slovenskej republiky. Hromadný zoskok výsadkárov SR sa uskutočnil na vojenskom cvičení v Žiline na Hájiku 30. októbra 1943. Po vypuknutí SNP rota pod vedením Juraja Meška zabezpečovala obranu letiska Tri Duby. Výsadková brigáda bola vytvorená v Sovietskom zväze zo slovenských zajatcov zajatých pri Melitopole. Táto jednotka neskôr zasiahla do karpatsko-duklianskej operácie ako aj do bojov SNP. Výsadkové vojsko armády SR je v súčasnosti sústredené najmä v 5. pluku špeciálneho určenia v Žiline.

Referencie
----------

1. ↑  Kačala, Ján; Pisárčiková, Mária; Považaj, Matej, edi. (2003), „výsadkár", *Krátky slovník slovenského jazyka* (4. dopl. a uprav. vyd.), Bratislava: VEDA, vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, ISBN  80-224-0750-X
2. ↑  Hochel, Braňo (1993), *Slovník slovenského slangu*, Bratislava: HEVI, ISBN  80-85518-05-8
3. ↑  Mgr. Miroslav PECKO, História Žiliny - Z dejín letectva a parašutizmu v Žiline, 2005

Literatúra
----------

* Jiří Bílek: Ve vzduchu, na zemi i ve vodě. *Historie a současnost výsadkového vojska a vzdušných průzkumných jednotek československé armády a Armády České republiky* (pdf)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Výsadkár**
Dom minka v Kjóte
Typické mestské *mačija* v štvrti Gion
Izba v japonskom dome
Náčrt historického domu minka v Tokiu
**Minka** (jap. 民家) je tradičný japonský dom. V rôznych japonských oblastiach sa líši vzhľadom, veľkosťou a pôdorysom. Stavané sú z dreva a papiera. Dnešné minka sa od pôvodných líšia hlavne tým, že sa v nich nachádzajú mnohé západné prvky. V dnešnom Japonsku ich je vidieť len málo, predovšetkým na vidieku. V mestách sú výnimkou.

Pôdorys domu
------------

### Doma

Doma sa nachádza hneď za vstupom do domu. Podlahu má z hliny. Obyvatelia domu sa tu prezúvajú do domácej obuvi.

### Obytné izby

V minka sú obytné izby pokryté rohožami *tatami* z ryžovej slamy. Nenachádza sa v nich žiadny nábytok. Obytné izby sú rozdelené posuvnými dverami *fusuma*. Odsunutím dverí sa dajú izby spojiť a tým sa zväčší ich rozloha. Večer sa na podlahu položia matrace *futon*, na ktorých sa spí.

### Hosťovská izba

Hosťovská izba sa od ostatných obytných izieb líši iba tým, že sa v nej nachádza *tokonoma*. Tokonoma je miesto v izbe s vyvýšenou drevenou podlahou. Umiestňuje sa tam zvitková maľba, kvetiny alebo ikebana a keramika.

### Engawa

Je krytá veranda. Vedú na ňu posuvné dvere *sódži*, ktoré sú vyplnené papierom. Je to zároveň vchod do domu pre návštevy.

Irori
-----

Irori je otvorené ohnisko, ktoré je zapustené do podlahy. Slúži na vykurovanie, občas sa na ňom varí. Je to srdce domu.

Kotacu
------

Je nízky stolík, v ktorom je zabudované ohrievadlo. Ľudia pri ňom sedia a ohrievajú si nohy. Kachle sú zabudované v podlahe.

Náboženské oltáre
-----------------

V minka sa zvyčajne nachádza aj budhistický, krásne zdobený modlitebný oltár *bacudan*. Rovnako sa v dome nachádza aj šintoistický, oveľa menej zdobený oltár.

Mačija
------

Mačija je mestský druh domu minka. Od minky sa líšia tým že majú menšiu šírku a obvykle sú poschodové. Možno ich vidieť v historických štvrtiach, ako napríklad kjótsky Gion.
**Minské kniežatstvo** (po bielorusky: *Менскае княства*, po rusky: *Минское княжество*) vzniklo na začiatku 12. storočia v roku 1101 oddelením od Polackého kniežatstva na území medzi riekami Svisloč, Drisa a Berezina. Súčasťou tohto kniežatstva boli mestá Minsk, Druck, Barysaŭ, Zaslavľ a iné.

Za vlády prvého kniežaťa kniežatstva Gleba Vseslaviča (1101 - 1119) vypuli vojny proti Kyjevskej Rusi (1104 a 1116). Gleb Vseslavič si však vo vojnách nevedel rady a skončil v Kyjeve v zajatí, kde čoskoro po roku 1119 umrel.

Vojny pokračovali aj za vlády nástupcu Gleba Vseslaviča - Rastislava Gleboviča. Po skončení jeho panovania vládu v kniežatstve prebral Izjaslav Mstislavič (1129 - 1132) vnuk Vladimíra II. Monomacha a syn Mstislava Veľkého. V polovici 12. storočia však Glebovi synovia navrátili Minské kniežatstvo do svojich rúk a skoncovali s pokusmi polackých kniežat, ktorí si ho chceli podmaniť. V roku 1164 s pomocou litovských vojsk sa Rastislavovi Glebovičovi podarilo poraziť polacké knieža Ragnvalda III. a posilniť nezávislosť Minského kniežatstva od Polackého kniežatstva. V druhej polovici 12. storočia však vplyv litovských kniežat na Minské kniežatstvo začal rásť. Od druhej polovice 13. storočia boli minské kniežatá fakticky vazalmi litovských kniežat. Tie si v roku 1326 definitívne pripojil knieža Gediminas, a tým sa celé Minské kniežatstvo stalo súčasťou Litovského veľkokniežatstva.
*Aias*, autor:Serrur Henri, 1794-1865 
**Aias** alebo **Aiás** (starogr. Αἴας – Aias, lat. *Aiax*), nazývaný aj „malý Aias" , je v gréckej mytológii syn lokridskeho kráľa Oilea.

Aias nazývaný aj ako Aias "menší" alebo "malý", svojim prídomkom odlíšený od hrdinu rovnakého mena, veľkého a silného syna salamínskeho kráľa Telamóna. Obaja títo muži si vydobyli slávu na poli vojnovom v trójskej vojne, obaja sa už však do vlasti nevrátili – veľký Aias zomrel vlastnou rukou pri Tróji, jeho vzrastom menší druh na ceste z vojny domov.

Aj keď bol Aias vzrastom malý, bol dobrým bojovníkom. Vo vojne vynikol ako skvelý kopijník, v behu bol od neho rýchlejší len Achilles, Aias bol tiež dobrým obrancom hradieb, vybudovaných na ochranu tábora Achájcov. Aias mal len ľanové brnenie a preto väčšinou bojoval po boku svojho druha veľkého Aianta, ktorý ho kryl svojim veľkým štítom.

V závere trójskej vojny bol malý Aias jedným z mužov, ktorí sa ukryli v útrobách Trójskeho koňa, ktorým Gréci oklamali Trójanov. Nič netušiaci obrancovia Tróje vtiahli dreveného koňa do mesta a v domnení, že sa vojna skončila, usporiadali večer veľkú oslavu, po ktorej si premožení jedlom a vínom ľahli na lôžka. Keď sa rozhostilo ticho z útrob koňa Aias a jeho spolubojovníci vyliezli a dali okamžite fakľou znamenie ostatným bojovníkom čakajúcim na pobreží, že je cesta voľná. Po prieniku achájskeho vojska do Tróje sa začalo strašné vraždenie jej obyvateľstva. 

Malý Aias sa pri dobývaní mesta zmocnil veštkyne Kassandry, dcéry trójskeho kráľa Priama a zneuctil ju priamo pri oltári bohyne Atény. Za to sa mu dostalo nenávisti od vojska, dokonca mal byť na návrh Odysea ukameňovaný. Z toho sa ešte Aiás vyvliekol, ale na spiatočnej plavbe domov už k nemu osud nebol prívetivý, jeho loď stroskotala na pobrežných skalách ostrova Eubója. Boh morí Poseidón sa spočiatku nad ním zľutoval a nechal ho vyplávať na najbližšiu skalu , ale keď Aias sebavedomo zakričal na svojich druhov, aby si brali príklad z neho, Poseidón svojím trojzubcom skalu rozlomil a Aias sa utopil.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aias (syn Oilea)**

Zdroj
-----

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. 4. vyd. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Aiás (malý) na českej Wikipédii.*
**Minyas** alebo **Minyás** (starogr. *Μινύας* – *Minyas*/iný prepis *Minyás*, lat. *Minyas*) je v gréckej mytológii kráľ boiótskeho Orchomenu, praotec kmeňa Minyovcov.

O pôvode Minya nie je v mýtoch zhody. Jeho otcom je najčastejšie uvádzaný boh Poseidón, podľa iných antických zdrojov, Chryses, alebo Aiolos a jeho matkou Eurynassa. Minyas založil v Boiótii mesto Orchomenos a stal sa jeho prvým panovníkom. Bol bohatší než všetci pred ním a pre svoje poklady si dal vybudovať podzemnú kupolovitú pokladnicu.

Mýty uvádzajú o ňom ešte toľko, že bol otcom syna Orchomena, ktorý sa stal jeho následníkom a niekoľkých dcér, ktoré pohŕdali bohom Dionýzom. Tri z nich Alkathoé, Arsippé a Leukippé boli Dionýzom za trest premenené na netopiere. Tomuto osudu unikla len Eteoklyména, ktorá sa vydala za Aisóna a mala s ním syna Iásona, slávneho vodcu výpravy Argonautov.

Pokladnica kráľa Minya v Orchomene existuje dodnes. V druhom storočí ju na svojich cestách po Boiótii videl a opísal Pausanias. Výskum nemeckých archeológov Heinricha Schliemanna a Wilhelma Dörpfelda v devätnástom storočí preukázal, že bola hrobkou dávnych orchomenských kráľov. Hrobka leží v Orchomene pri niekdajšom Kopajskom jazere, rozmermi a svojou koncepciou sa takmer zhoduje s mykénskou "pokladnicou kráľa Atrea", bola postavená okolo roku 1400 pred Kr. Podľa Pausania bol v nej pochovaný slávny boiótsky rodák, básnik Hesiodos.

Pre stredne heladské obdobie je charakteristická minyjská keramika, ktorá bola pomenovaná po legendárnom kráľovi Minyovi.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 303.
2. ↑  Hesiodos, *Katalogos gynaikon*, fr. 84; Ifiklos.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,36,4.
4. 1 2 3  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 3,1077–1102.
5. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 4,389-416.
6. ↑  Antoninus Liberalis, *Metamorphoses*, 10,1.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,38,2.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 46.
9. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,38,3.
10. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 383.
**Ahmed Abdallah Abderemane** (arab. أحمد عبد الله عبد الرحمن‎ – *Ahmad Abd Alláh Abd ar-Rahman*, \* 12. jún 1919, Domoni, Komory – † 27. november 1989, Moroni, Komory) bol komorský politik a prezident Komorskej federatívnej islamskej republiky.

V období, keď boli Komorské ostrovy francúzskou kolóniou, pôsobil ako ich zástupca vo francúzskom Senáte (1959 – 1975). V rokoch 1973 – 1975 bol predseda autonómnej vlády, po vyhlásení samostatnosti 6. júla 1975 sa stal na necelý mesiac ich prvým prezidentom. 3. augusta 1975 bol zvrhnutý vojenským prevratom, keď vládu prevzal najskôr Said Mohamed Jaffar a vzápätí Ali Soilih. Ahmed Abdallah z exilu vo Francúzsku zorganizoval ďalší prevrat a 28. októbra 1978 sa vrátil na prezidentský post, na ktorom vydržal až do roku 1989, kedy bol zavraždený pri neúspešnom pokuse o štátny prevrat.

Zdroje
------

* Abdallah Abderemane, Ahmed. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 19.

Autoritné údaje: * BnF: 150108008
* GND: 138166625
* ISNI: 0000 0000 7149 6796
* LCCN: no2009158227
* VIAF: 88222562
* WorldCat: lccn-no2009158227
**Stredná priemyselná škola stavebná** v Žiline vznikla v roku 1960 ako stredná odborná škola SPŠ stavebná. Škola mala pri založení 78 žiakov a 2 triedy odboru pozemné stavby. Riaditeľom bol Ing. arch. Milan Hodoň. V školskom roku 2001/2002 sa stal riaditeľom Ing. Jozef Ďuriník. V školskom roku 2008/2009 mala škola 745 študentov a 26 tried.

Možnosti štúdia
---------------

Ako jediná stredná odborná škola na Slovensku ponúka štúdium zamerané na požiarnu ochranu. Od 1. septembra 1998 sa opäť rozšírilo zaradenie odboru geodézia, kartografia a kataster.

Škola získala medzinárodný certifikát IES, ktorý vyjadruje kvalitu vzdelávacieho subjektu.

Študijné odbory
---------------

* Staviteľstvo
* Technické a informatické služby
* Geodézia, kartografia a kataster

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webová stránka školy


|  |  |
| --- | --- |
|  | Žilinský portál |

Súradnice: 49°13′21″S 18°44′08″V﻿ / ﻿49,222518°S 18,735477°V﻿ / 49.222518; 18.735477
**Stredná odborná škola polygrafická** (SOŠP) je štátna stredná škola so sídlom v mestskej časti Bratislava - Rača, miestna časť Krasňany. Ponúka niekoľko študijných odborov polygrafického a grafického zamerania v dennom aj pomaturitnom a nadstavbovom štúdiu, ako aj internátne ubytovanie.

História
--------

V roku 1951 bolo založené Stredisko pracujúceho dorastu pri Západoslovenských tlačiarňach. Následne sa v roku 1952 pretransformovalo do Odborné učilište č. 15. V roku 1971 sa Odborné učilište č. 15 transformovalo na Stredné odborné učilište polygrafické pri čom sa zaviedlo 4-ročné štúdium s maturitou a výučným listom. Súčasná budova školy bola dostavaná v roku 1976. Najprv len pre teoretické vyučovanie a domov mládeže. Následne v roku 1978 bola dokončená aj výstavba praktického vyučovania. V roku 1992 sa do priestorov Stredného odborného učilišťa polygrafického presťahovala SPŠ grafická. Školy pôsobili samostatne až 1. septembra 2002 keď došlo k zlúčeniu Strednej priemyselnej školy grafickej so Stredným odborným učilišťom polygrafickým a pretransformovali sa na Združenú strednú školu polygrafickú. V roku 2008 sa názov školy zmenil na Strednú odbornú školu polygrafickú.

Externé odkazy
--------------

* Stránka školy
* Školský časopis
* Polygrafická výroba školy

Súradnice: 48°12′04″S 17°08′58″V﻿ / ﻿48,201122°S 17,14939°V﻿ / 48.201122; 17.14939
Súradnice: 42°11′13″S 22°47′08″V﻿ / ﻿42,186811°S 22,785645°V﻿ / 42.186811; 22.785645

**Rodopske planine** (srb. Rodopi, *Родопске планине*) sú najstaršie horské pásmo na Balkánskom polostrove. Rozprestiera sa medzi riekou Marica na východe, Dinárskou sústavou na západe a Karpatsko-balkánskou planinou na severovýchode.

Horstvo je súčasťou Trácko-macedónskeho masívu a najväčšia časť rozsiahleho celku je v juhozápadnom Bulharsku. Práve tu najstaršie jadro (Rodopy, Pirin a Rila) dosahuje vrcholom Musala výškové maximum 2 925 m n. m. Rodopske planine však zasahujú tiež na územie Srbska a Severného Macedónska. 

V Srbsku, medzi riekami Ibar a Morava a v Šumadiji prevládajú nižšie vrchy a osamotené druho a treťohorné planiny. Rodopske planine ležia pozdĺž Južnej i Veľkej Moravy. Na východ od riek sú pohoria Dukat, Koćura, Besna Kobila, Vardenik, Čemernik, Ruj-planina, Seličevica, Stalaćka brda, Bukovik a Resavski humovi, na západ je to Kukavica, Vidojevica, Jastrebac, Juhor, Crni vrh a Azanjske planine.

V Macedónsku, vrátane oblasti medzi údoliami rieky Vardar a macedónsko-bulharskou hranicou, ležia Osogovska planina (2 252 m n. m.), Plačkovica (1 754 m n. m.), Ogražden (1 744 m n. m.) a Pelagonijski masiv s pohorím Jakupica (2 540 m n. m.) v centrálnej časti krajiny. 

Najstaršie paleozoické jadro narušili vertikálne pohyby pozdĺž tektonického zlomu. Pohorie tvoria najmä kryštalické bridlice, mramoru, žuly a mladšie vulkanické horniny. Územie má významné zásoby chrómu, olova, zinku, železnej rudy a zlatonosných a iných rúd.

Vegetácia je väčšinou riedka, vysoké horské polohy (1800 až 2 000 m n. m.) pokrývajú pastviny.

Pozri aj
--------

* Rodopy
* Karpatsko-balkanske planine
* Dinarske planine

Panoráma
--------


Panoráma pohoria

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rodopske planine na srbskej Wikipédii.*
**Émathión** (starogr. *Ἠμαθίων* – *Émathión*) je v gréckej mytológii syn Tithóna a jeho manželky Éóie, bohyne ranných zôr.

Egyptský kráľ Émathión bol bratom etiópskeho kráľa Memnóna, učastníka trójskej vojny, kde bojoval na strane trójskeho kráľa Priama. Jeho brat patril medzi nastatočnejších bojovníkov a v boji zahynul rukou najslávnejšieho achájskeho bojovníka Achillea.

Antický autor Diodoros Sicílsky uvádza, že Émathión bol etiópsky kráľ. Keď Herakles plnil svoju poslednú úlohu, ktorú mu zadal mykénsky kráľ Eurystheus, plavil sa po Níle do Etiópie, kde ho miestni obyvatelia so svojim kráľom bezdôvodne napadli. Émathión potom v boji s Heraklom padol. Podľa Apollodora z Atén, Herakles zabil Émathióna v Arábii.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Hesiodos, *Theogonia*, 984-993.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335.
3. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,27,3.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,5,11.
**Rodonit** je minerál kryštalizujúci v triklinickej sústave, chemicky kremičitan mangánatý s prímesami Fe, Ca a Mg - (Mn+2,Fe+2,Mg,Ca)SiO3.

Charakteristika
---------------

Rodonit vytvára tabuľkovité kryštály, často so zaoblenými hranami. Vyskytuje sa aj v celistvej alebo zrnitej podobe. Býva ružový až ružovočervený, ale aj hnedasto červený, vryp má biely. V rodonite sa často nachádzajú čierne žilky mangánových minerálov, ktoré vznikli pri hydrotermálnych premenách. Je to priehľadný až priesvitný minerál. Na kryštálových plochách má sklený lesk, ktorý prechádza na štiepnom povrchu do lesku perleťového.

Vznik
-----

Vzniká v premenených horninách s obsahom mangánu a v metasomaticky premenených sedimentoch. Ide najmä o skarny a mramory.

Poznávanie
----------

Rodonit sa pomerne ľahko taví, pričom vzniká sklovitá hmota, niekedy aj sfarbená.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Banská Štiavnica, Heľpa, Rožňava, Smolník, Žakarovce.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rodonit**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Rodonit na www.mindat.org
**Arbélos** (starogr. *Ἄρβηλος* – *Arbélos*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho družky Héfaistiny.

Arbélos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Arbélos sa ženil s Oimou, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, Oimé a ako aj ostatné jeho dcéry príkaz otca splnili a od bohov si vyslúžili večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Zoznam jazier v Severnom Írsku** obsahuje všetky jazerá ležiace na území Severného Írska vrátane tých, ktorých časť patrí k Írsku. Zoznam je usporiadaný abecedne podľa jednotlivých dištriktov. Ak jazero zasahuje na územie viacerých správnych jednotiek, je uvedené pri všetkých príslušných dištriktoch. 

Prevažná väčšina jazier je ľadovcového pôvodu, z nich najväčšie na celých Britských ostrovoch je Lough Neagh. Štyri jazerá (Carlingford Lough, Larne Lough, Lough Foyle a Strangford Lough) sú lagúnového pôvodu. Belfast Lough má síce v názve jazero (*lough*), avšak je považované za záliv.

Dištrikt Antrim
---------------

* Lough Beg
* Lough Neagh

Dištrikt Ards
-------------

* Strangford Lough

Dištrikt Armagh
---------------

* Clay Lake
* Lough Gall

Dištrikt Ballymena
------------------

* Lough Beg

Dištrikt Carrickfergus
----------------------

* Lough Mourne

Dištrikt Cookstown
------------------

* Lough Neagh

Dištrikt Craigavon
------------------

* Lough Gullion
* Lough Neagh
* Portmore Lough

Dištrikt Down
-------------

* Clea Lakes
* Strangford Lough

Dištrikt Dungannon
------------------

* Lough Neagh

Dištrikt Fermanagh
------------------

* Carrick Lough
* Glencreawan Lough
* Keenaghan Lough
* Lough Formal
* Lough Macnean Lower
* Lough Macnean Upper
* Lough Melvin
* Lough Navar
* Lough Ora
* Lough Scolban
* Lower Lough Erne
* Meenagleragh Lough
* Meenameen Lough
* Moorlough Lake
* Upper Lough Erne

Dištrikt Larne
--------------

* Lough Larne

Dištrikt Limavady
-----------------

* Lough Foyle

Dištrikt Lisburn
----------------

* Lough Neagh
* Portmore Lough

Dištrikt Londonderry
--------------------

* Lough Foyle

Dištrikt Magherafelt
--------------------

* Lough Beg
* Lough Neagh

Dištrikt Newry & Mourne
-----------------------

* Carlingford Lough
* Lough Ross

Dištrikt Omagh
--------------

* Lough Bradan
* Lough Lack

Dištrikt Strabane
-----------------

* Lough Catherine

Pozri aj
--------

* Zoznam jazier v Írsku
**Ozbrojené sily ZSSR** (rus. Вооружённые силы СССР – *Vooružionnyje sily SSSR*; skratka: rus. ВС СССР – *VS SSSR*) boli tvorené armádou, námorníctvom a rôznymi pomocnými zbormi Sovietskeho zväzu, ktorých cieľom bolo zabezpečenie obrany krajiny pred prípadnou agresiou, ochrana suverenity krajiny a celistvosti hraníc.

Počas svojej existencie, od svojho vzniku v roku 1922 až do rozpadu ZSSR, patrili sovietske ozbrojené sily medzi najpočetnejšie a najsilnejšie na svete. Vrcholom ich pôsobenia bol značný podiel na porážke nacistického Nemecka a jeho spojencov v druhej svetovej vojne (zo sovietskeho hľadiska vo Veľkej vlasteneckej vojne v rokoch 1941 – 1945). Popri tom však uskutočnili aj množstvo agresívnych ťažení (invázia do Poľska v roku 1939, zimná vojna proti Fínsku v roku 1940, obsadenie Pobaltia v roku 1940, invázia do Afganistanu v rokoch 1979 – 1989) a vnútropolitických zásahov v krajinách Varšavskej zmluvy (potlačenie protisovietskych nepokojov vo Východnom Nemecku v roku 1953, potlačenie maďarského povstania v roku 1956 a vpád vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968). Napriek rozpadu ZSSR v roku 1991, sovietske ozbrojené sily fakticky existovali až do konca roku 1993, a to v podobe Spojených ozbrojených síl Spoločenstva nezávislých štátov, hoci formálne prestali existovať dňa 14. februára 1992.

Organizačné rozdelenie
----------------------

* Sovietska armáda (do 25. februára 1946 jej predchádzala Červená armáda):
	+ Pozemné vojsko
	+ Vojenské vzdušné sily
	+ Vojsko protivzdušnej obrany
	+ Raketové vojsko strategického určenia
	+ Vojsko civilnej obrany
* Vojenské námorníctvo ZSSR
* Tyl ozbrojených síl
* Pohraničné vojsko Výboru štátnej bezpečnosti ZSSR (do roku 1989)
* Vnútorné vojsko Ministerstva vnútra ZSSR (do roku 1989)

Referencie
----------

1. 1 2   *Ukaz Prezidiuma VS SSSR Ot 21.03.1989 N 10224-XI O vyvedenii iz sostava Booružennych sil SSSR pograničnych, vnutrennich i železnodorožnych vojsk* [online]. zakon.7law.info, 2008, [cit. 2017-08-07]. Dostupné online. (po rusky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ozbrojené sily ZSSR**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Вооружённые Силы СССР na ruskej Wikipédii.*
**Bôrovský potok** je potok na Horehroní, v severozápadnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Vajskovského potoka, meria 3,8 km a je tokom IV. rádu. Preteká neobývaným územím na južnom okraji Nízkych Tatier, v katastrálnom území obce Dolná Lehota.

Prameň
------

Pramení v Ďumbierskych Tatrách na južnom svahu vrchu Žiar (1 408,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 030 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom dolinou Bôrové, kde zľava priberá krátky prítok z JJV úpätia Žiaru. V strednej časti toku, na severovýchodnom úpätí Strmého vŕšteka (809,3 m n. m.), vytvára oblúk smerujúci na juhozápad a vteká do Lopejskej kotliny v Horehronskom podolí. Tu preteká cez malú chatovú osadu, stáča sa smerom na juh a SSV od obce Dolná Lehota ústi v nadmorskej výške cca 580 m n. m. do Vajskovského potoka.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Vajskovského potoka |
| --- |
| *Vajskovský potok* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Biely potok
* Bôrovský potok
* Červená voda
* Dve vody
* Kakulovie potok
* Košariský potok
* **Vajskovský potok**

 |
Báseň Tanka
**Tanka** (jap. 短歌) je japonský poetický žáner - báseň. Je to najstaršia forma japonskej poézie. Od básne tanka je odvodený žáner renga a ďalej haiku. Ako synonymum pre názov tanka sa používa termín **„waka"** (jap. 和歌). Termín waka je však všeobecné označenie japonskej básne: *wa = japonská*, *ka = báseň*. Tento výraz vznikol z potreby odlíšiť japonskú a čínsku poéziu, ktorá isté obdobie dominovala. Waka má svoje subžánre: sedóka - popevok, tanka - krátka báseň, čóka - dlhá báseň, haiku - 17 slabičná krátka báseň.

Zvukový záznam tanka
Preto je pomenovaný konkrétny básnický útvar o 31 slabikách ako tanka pre rozlíšenie. Tento názor sa vyskytuje v obidvoch publikáciách, ktoré sa uvádzajú ako referencie. Nielen ale pre základné rozlíšenie. Aj časť básne renga má v sebe druhú slohu nesúcu tradičné pomenovanie *waka* alebo *waki* (dva sedemslabičné verše). Preto, aby sme sa nemýlili, tento subžáner jednoslohovej básne budeme i naďalej v článku nazývať „tanka". (vysloviť ako *tenka*). Názov tanka preferuje aj japonský básnik Masaoka Šiki vo svojich kritických esejach a je súčasťou jeho modernej reformy japonskej poézie.

Forma básne
-----------

Formálna stránka básne tanka je: Jedna sloha s piatimi veršami vo forme: 5-7-5-7-7, teda 31 slabikami. Verše nemajú rýmy. Sú konštruované z piatich a siedmich slabík alebo mór. (móra je najkratšie zvukové vyjadrenie písanej slabiky).

História žánru
--------------

Najstarší výskyt tejto básnickej formy je v najstaršej japonskej kronike Kodžiki zo začiatku 8. storočia v období "Nara". Prvým známym autorom tanka v japončine je šľachtičná Ono-no Komači (jap. (小野小町 – Ono no Komači,). V roku 951 založil cisár Go Toba Úrad pre poéziu (jap. 和歌所 – Waka dokoro), ktorý kontroloval verejné zbierky peňazí pre potreby básnikov a verejné súťaže poézie. Cisársky dvor nariaďoval zostavovať antológie japonsky písanej poézie waka, ktorá zahŕňala všetky vtedajšie žánre poézie.

Medzi predstaviteľov žánru tanka patria:

* princezná Učiko (prvá kňažka vo svätyni Kamo) (807-847) - písala v čínštine
* Ono-no Komači písala už japonsky
* Fudžiwara Teika (12. - 13. storočie)
* Išikawa Takuboku
* Saigjó Hóši (1192)
* Masakijo Komacu známy ako Šótecu (1381-1459) - ako budhistický kňaz pôvodom zo samurajského rodu bol posledný dôležitý predstaviteľ tohto žánru v Japonsku.

V 9. stor. bolo vybraných 6 nesmrteľných autorov tanka uvedených v cisárskej antológii "Kokin wakašú":

* Ótomo Kuronuši
* Ono-no Komači
* Ariwara-no Narihira
* Kisen Hóši
* Sódžó Hendžó
* Hunja Jasuhide

Referencie
----------

1. 1 2  ŠVARCOVÁ, Zdeňka. *Japonská literatura*. 1. vyd. Praha : Karolinum, 2005. ISBN 80-246-0999-1. S. 248-252. (po česky)
2. ↑  WINKELHÖFEROVÁ, Vlasta. *Slovník japonské literatury*. 1. vyd. Praha : Libri, 2008. 335 s. ISBN 978-80-7277-373-2. S. 290-291. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* Tanka v Encyclopaedia Britannica


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

Autoritné údaje: * BnF: 12512348t
* GND: 4184398-8
* NK ČR: ph384524
**Eden McCainová** (občianske meno **Sarah Ellisová**) je fiktívna postava z amerického seriálu Hrdinovia. Hrá ju herečka Nora Zehetner.

Životopis
---------

### Pred zatmením

Eden mala otca opilca, opustil ju aj jej matku. Robila jej "slúžku", nikdy nič nepovedala. A keď konečne preriekla, jej slová sa vyplnili - zabila svoju matku a už to nedokázala vrátiť späť. Svoju schopnosť využívala na zlepšenie úrovne svojho života. Podvedome klamala predavačky o tom, že už zaplatila, brala si drahé autá, oblečenie.

Raz ju zastavil Matt Parkman za rýchlu jazdu pod vplyvom alkoholu, no vsugerovala mu, aby si sadol do svojho policajného auta a kúpil si šišku. Chytil ju však Haiťan a donútil ju pracovať pre Spoločnosť.

### 1. séria

Predstavuje sa ako susedka papa Suresha a pomáha jeho synovi Mohindrovi s výskumom. Usmerňuje Isaaca Mendeza v maľovaní budúcnosti, ale bez používania heroínu. Možno sa do neho i zamilovala, ale nemohla nič robiť, keď mu agent Noah Bennet podal drogy, aby namaľoval jeho dcéru - ustúpila. Nakoniec pomôže Isaacovi s útekom.

Eden zavolala Mohinderovi, že vie kto zabil jej otca a vie kde je, lebo Spoločnosť konečne uveznila Sylara. Ide zaním s cieľom zabiť ho, no precenila svoje sily a Syler ju zamkol do kóje a chcel si vziať jej schopnosti, no ona nezniesla, aby vraždil s jej schopnosťou. Vzala pištoľ a rozstrelila si svoj mozog. Jej telo "pochovali" na dne jazera Ramsey v Ontáriu.

Referencie
----------

* komiks Hrdinovia (po anglicky)

| * z
* d
* u
Hrdinovia |
| --- |
| Hlavné postavy | 
* Claire Bennetová
* Noah Bennet
* Ando Masahashi
* Isaac Mendez
* Adam Monroe
* Hiro Nakamura
* Matt Parkman
* Nathan Petrelli
* Peter Petrelli
* Niki Sandersová
* Sylar
* Mohinder Shures

 |
| Vedľajšie postavy | 
* Elle Bishopová
* Hana Gitelmanová
* Meredith Gordonová
* Haiťan
* Maya Herrara
* Daniel Linderman
* Eden McCainová
* Daphne Millbrooková

 |
| Miesta | 
* Spoločnosť
	+ Papierenská spoločnosť Primatech
	+ Kirby Plaza
* Budova 26
* Yamagato Industries
* Kasíno Corinthian
* Pinehearst Company
* Bistro Spálený Toast

 |
| 
* Zoznam častí
* Zoznam postáv
* Soundtrack
* Kategória článkov

 |