recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rodina Pallas** je skupina asteroidov B-typu s vysokou inklináciou v strede pásma planétok. Prvýkrát bola pozorovaná Kiyotsuguom Hirayamom v roku 1928.

Rodina je pomenovaná po 2 Pallas, extrémne veľkom asteroide s priemerom ~550 km. Ostatné telesá sú oveľa menšie, najväčší 5222 Ioffe má priemer 22 km. Prevaha inak vzácnych B-typov, ale aj ich malé veľkosti oproti 2 Pallas, naznačuje že ide pravdepodobne o zvyšky po zrážke 2 Pallas s iným vesmírnym objektom.

Umiestnenie a štruktúra rodiny Pallas
Z diagramu, ich obežné prvky ležia približne v rovnakej vzdialenosti

|  | *ap* | ep | *ip* |
| --- | --- | --- | --- |
| min | 2,71 AU | 0,25 | 32° |
| max | 2,79 AU | 0,31 | 34° |

V súčasnosti, vzdialenosť obežných prvkov obiehajúcich členov

|  | *a* | e | *i* |
| --- | --- | --- | --- |
| min | 2,71 AU | 0,13 | 30° |
| max | 2,79 AU | 0,37 | 38° |

Pozri aj
--------

* 2 Pallas
* Planétka typu B

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* Obežné prvky dráh asteroidov (anglicky)

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
Pohľad na sedem pavilónov kultúrneho centra
**Kultúrne centrum Jean-Marie Tjibaou** je najznámejšia stavba Novej Kaledónie. Navrhol ju Renzo Piano v roku 1998 ako poctu kanackému národu. V domorodom jazyku *pije* národu Kanak sa toto centrum nazýva *Ngan Jila* – kultúrne centrum.

Okolnosti stavby
----------------

Kultúrne centrum je venované Jean-Marie Tjibaouvi, ktorý zahynul v roku 1989 pri vedení boja za autonómiu Novej Kaledónie spod nadvlády francúzskej vlády, ktorá trvala už viac než 100 rokov. Po Tjibaouvej vražde dal francúzsky premiér François Mitterrand súhlas na postavenie Kultúrneho centra, jediného veľkého projektu mimo Francúzska. Toto gesto je mnohými považované za pokus potlačiť búrlivé protesty v krajine.

Lokalita
--------

Nachádza sa na úzkom polostrove medzi divokým Tichým oceánom a pokojnou lagúnou v meste Nouméa, hlavnom meste Novej Kaledónie. Renzo Piano využil prevládajúce vetry zo strany oceánu na systém prirodzeného prevetrávania.

Koncept návrhu
--------------

Pri návrhu vychádzal Renzo Piano z okolností, ktoré viedli k stavbe tejto budovy a chápal ju ako oslavu kanackého národa. Bolo dôležité, aby návrh rešpektoval kanackú kultúru a taktiež kaledónsku prírodu ale zároveň aby nepôsobil príliš nevýrazne. Preto sa inšpiroval pôvodným kanackým obydlím a vztýčil 10 drevených konštrukcií pôsobiacich v panoráme veľmi prirodzene, ale zároveň majestátne.

Funkcia
-------

Kultúrne centrum sa skladá z troch „dedín" pozostávajúce z 10 „Veľkých domov" rôznych veľkostí a funkcií (výstavné priestory, multimediálna knižnica, kaviareň, konferenčné a prednáškové miestnosti). „Veľké domy" sú spojené dlhou jemne sa vlniacou uzavretou promenádou, pripomínajúcou slávnostnú aleju tradičnej kanackej dediny. Toto centrum sa stalo významnou súčasťou dnešnej kúltúry Novej Kaledónie a pomáha rozvíjať kanacký národ.

Konštrukcia
-----------

Budovy sa skladajú z klasickej pravouhlej časti a špeciálnej konštrukcie drevených „štítov" orientovaných k oceánu, ktoré sú hlavnou podstatou formy centra.

* pravouhlú časť tvorí bežný ocelový skelet so zasklením.
* vonkajšiu fasádu orientovanú smerom k oceánu tvoria horizontálne drevené lišty z dreva iroko (druh dreva odolného voči hnilobe a schopného vydržať nápory vetrov o sile cyklóna), ktoré filtrujú vietor do druhej vrstvy - vnútornej fasády zloženej zo sklených lamiel otáčajúcich sa podľa rýchlosti vetra. Má to výhodu jednak pasívnej ventilácie budovy a taktiež slúži medzera medzi vrstvami ako komín, cez ktorí stúpa teplo hore a ochladzuje tak vnútorný priestor.

Adresa
------

Rue des Accords de Matignon, Tina, BP 378  

98845 Noumea  

Nová Kaledónia

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka kultúrneho centra (en/fr)
* Galinsky.com(en)
* Archinform(en)
Ilustrácia k Havranovi od Gustava Doré
**Havran** (angl. *The Raven*) je jedna z najznámejších básní Edgara Allana Poea. Po prvýkrát bola uverejnená 29. januára 1845 v novinách New York Evening Mirror. Opisuje mysterióznu polnočnú návštevu havrana u psychicky zmučeného muža, ktorý stratil svoju lásku Lenoru. Muž kladie vo svojom psychickom rozpoložení havranovi rozličné otázky, na ktoré havran odpovedá jediným naučeným slovom: *Nevermore* (dosl. Nikdy viac). Báseň býva považovaná za obraz psychického utrpenia, viny a pocitu bezvýchodiskovosti.

Havran je jednou z najznámejších básní americkej literatúry. Medzi jej charakteristické rysy patrí zvuková bohatosť až muzikálnosť (porov. havranom neustále opakované *Nevermore*), jazyková štylizácia a nadprirodzená atmosféra plná symbolov. Z týchto dôvodov sa báseň považuje za jeden z najväčších prekladateľských orieškov.

Najznámejší preklad Havrana do slovenčiny pochádza od Vladimíra Roya. Okrem neho báseň preložili aj napr. Karol Strmeň, Valentín Beniak, Jozef Urban, Ľubomír Feldek a Jana Kantorová-Báliková.

Úryvok
------

*Otvoril som prudko oblok, a len čo som cúvol o krok,*   

*starobylý havran vkročil do izby sťa zjavenie,*   

*neobzrel sa vľavo, vpravo, obišiel ma nevšímavo,*   

*iba múdro kýval hlavou, vzlietol k buste pri stene,*   

*k bielej Palladinej buste nad dverami pri stene,*   

*sadol si, a iné nie.*   

*Ubolenú predstavivosť tešila tá čierna bytosť,*   

*správala sa veľmi vážne, dôstojne a honosne.*   

*Vravím: "Hoci rozčuchraný, no ste bez bázne a hany,*   

*pochmúrny a starodávny ako v tajuplnom sne.*   

*Prezraďte mi, veličenstvo, ako vaše meno znie!"*   

*Havran kráka: "Veru nie."*   

(prel. Jana Kantorová-Báliková)

Literatúra
----------

* Edgar Allan Poe. *Havran*. Petrus, 2000. (Zbierka deviatich slovenských prekladov Havrana)
**Filipovka** alebo presnejšie a správnejšie **Pôst pred sviatkom Narodenia Pána** je pôstne obdobie pred sviatkom Narodenia Pána (Vianocami) v byzantskom obrade (v gréckokatolíckej i pravoslávnej cirkvi). Začína sa 15. novembra a trvá do 24. decembra, teda štyridsať dní. Názov „Filipovka" získal preto, lebo sa začína deň po sviatku sv. apoštola Filipa (sviatok má 14. novembra).

Toto pôstne obdobie bolo zavedené, aby sa veriaci pripravili na oslavu sviatku Kristovho narodenia a Bohozjavenia. Usmernenia pre Filipovku boli omnoho zhovievavejšie ako usmernenia pre obdobie Veľkého pôstu pred Paschou (Veľkou Nocou). Na rozdiel od Veľkého pôstu nemá pôst pred Narodením Pána vlastné liturgické predpisy, hoci niektoré typikony predpisujú aj aliturgické dni. Rovnako používanie tmavých bohoslužobných rúch je témou diskusie.

Pendantom v latinskom obrade je Advent, ktorý ale po reforme stratil charakter pôstu a má trochu iný obsah.

Zdroj
-----

* 
* Marcel Gajdoš: Filipovka v duchovnom živote gréckokatolíka

| * z
* d
* u
Liturgický rok v byzantskom obrade |
| --- |
| Pohyblivé sviatky | Lazárova sobota  ·  Kvetná nedeľa  ·  Veľký týždeň  ·  Veľký štvrtok  ·  Veľký piatok  ·  Veľká sobota  ·  Pascha  ·  Nedeľa Paschy  ·  Svetlý týždeň  ·  Svetlý pondelok  ·  Tomášova nedeľa  ·  Nanebovstúpenie Pána  ·  Zostúpenie Svätého Ducha (Päťdesiatnica) |
| Nepohyblivé sviatky | Narodenie Bohorodičky  ·  Pokrov (Ochrana) Bohorodičky  ·  Vstup Bohorodičky do chrámu  ·  Narodenie Ježiša Krista  ·  Obrezanie Pána  ·  Bohozjavenie  ·  Stretnutie Pána  ·  Zvestovanie presvätej Bohorodičke  ·  Premenenie Pána  ·  Zosnutie Bohorodičky |
| Pôstne obdobia | Filipovka  ·  Veľký pôst  ·  Apoštolský (petro-pavlovský) pôst  ·  Uspenský pôst |
Súradnice: 48°36′54″S 16°56′38″V﻿ / ﻿48,615°S 16,944°V﻿ / 48.615; 16.944

**Dolnomoravský úval** je riečna nížina (geomorfologický celok), nachádzajúca sa na južnej Morave na juhovýchode Česka a na západnom Slovensku. Ide o veľmi úrodnú oblasť černozemných pôd, ktorá patrí medzi najteplejšie regióny v Česku.

Polohopis
---------

Kopíruje dolný tok rieky Morava a jeho nadmorská výška sa pohybuje od 150 do 200 metrov. Ide o tektonickú zníženinu, ktorá spadá do Juhomoravskej panvy a ktorá tvorí severný výbežok Viedenskej panvy. Kvartérnymi tektonickými poklesmi je tento úval na severozápade prepojený s Hornomoravským úvalom skrz Napajedelskú bránu a na juhozápade cez Věstonickú bránu s Dyjskosvrateckým úvalom. Hlavnú os úvalu tvorí v severojužnom smere rieka Morava a vedľajšiu os potom jej pravostranný prítok, rieka Dyje. 

Krajina je tu charakteristická, okrem iného, riečnymi meandrami, neogénnymi nánosmi na riečnych terasách s porastmi lužných lesov a nivných lúk. 

Medzi juhomoravským mestami Bzenec a Hodonín sa nachádza oblasť viatych pieskov, ktorá je charakteristická piesočnými presypmi a dunami s porastom borovicových lesov. Na slovenskom území na túto nížinu nadväzuje podobná Borská nížina na Záhorí.

Delenie
-------

Dolnomoravský úval sa delí na 3 podcelky:

* Dyjsko-moravská niva (Slovensko)
* Valtická pahorkatina (Česko)
* Dyjsko-moravská pahorkatina (Česko)

Najvyššie vrcholy
-----------------

* Žerotín (322 m n. m.)
* Horní hory (292 m n. m.)
* Domanínský kopec (312 m n. m.)
* Náklo (265 m n. m.)
* Staré hory (301 m n. m.)
* Doubrava (227 m n. m.)

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-12-25]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dolnomoravský úval na českej Wikipédii.*

Panoráma
--------

Novomlýnske priehrady
Novomlýnske priehrady
**Dandes** alebo **Dandés** (starogr. *Δάνδης* – *Dandes*, iný prepis: *Dandés*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v 5. stor. Kr.

Antický autor Eusebios uvádza, že Dandes z Argosu bol na 77. olympijských hrách v roku 472 pred Kr. víťaz behu na jedno stadion. To potvrdzuje aj Diodoros, ktorý zaznamenal jeho olympijské víťazstvo v súvislosti s datovaním úmrtia tyrana Théróna z Akragantu. Simónides z Keu, majster epigramu, autor vyše pol stovky epiníkii (piesní, ktorými sa v starom Grécku oslavovali víťazstvá), napísal oslavné verše, ktoré zdobili náhrobný kameň Danda z Argu. Simónides v týchto veršoch uvádza, že Dandes bol dvojnásobným olympijským víťazom: „*Tu leží Dandes z Argu, majster v behu na stadión, ktorý preslávil svoju vlasť, bohatú na pastviny a kone. Dvakrát zvíťazil v Olympii, trikrát v Delfách, dvakrát v Isthme, pätnásťkrát v Nemei, a ďalšie jeho víťazstvá, nie je ani možné spočítať."*

Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho, autora zoznamu olympijských víťazov staroveku, Dandes to druhé olympijské víťazstvo získal v roku 476 pred Kr. a to v behu na dve stadiá, lebo v antických záznamoch je v tom roku ako víťaz v behu na jedno stadion uvedený Skamandros z Mytilény.

Beh na jedno stadion bol najstaršou disciplínou zavedenou už na prvých olympijských hrách, t. j. v roku 776 pred Kr.. Druhú disciplínu, beh na dve stadiá, zaradili do programu hier v roku 724 pred Kr. Beh na jedno stadion sa ale aj po zavedení ďalších súťažných disciplín vždy považoval za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Weidmann, *Nikephoros: Zeitschrift für Sport und Kultur im Altertum*, str.148
2. 1 2  Simónides z Keu, *Epigrammata*, 13,14.
3. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 11,53.
5. ↑  Mária Ivanová-Šalingová, Zuzana Maníková. *Slovník cudzích slov*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1983. 67-001-83. S. 256.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 178.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Dance 2 Trance** bola nemecká trance dvojica hudobných producentov Rolfa Ellmera a DJ Daga Lernera. Spoločne vytvorili niekoľko hitov v polovici deväťdesiatych rokov a taktiež boli spájaný s duom Jam & Spoon. 

Ich začiatky boli spájané promom pod názvom *Dance 2 Trance*, ktoré obsahovalo skladby ako „Dance 2 Trance" a „We Came In Peace". Ich prvý album pod názvom *Moon Spirits* z roku 1992 obsahoval aj ich najúspešnejšiu skladbu „Power Of American Natives" ktorá dosiahla rekordných 250 000 predaných kusov v Nemecku a bola ocenená zlatou platňou. Videoklip ku tejto skladbe dosiahol vysoké umiestnenie najmä na hudobnej stanici MTV. Skladba „Power Of American Natives" bola neskôr zremixovaná v rokoch 1997, 1998 a 2009. Ich ďalší album a zároveň posledný album *Revival* vydali v roku 1995.

Po rozhodnutiach sa v roku 1995 duo rozišlo, DJ Dag začal sólovú kariéru a Ellmer prestúpil a začal sa viac zapájať do hudobného dua Jam & Spoon. Po rozpade sa hudobné vydavateľstvo Blow Up rozhodlo vydať kompiláciu najlepších hudobných hitov Dance 2 Trance za ich 5 ročnú hudobnú kariéru.

Diskografia
-----------

### Albumy

* 1992 *Moon Spirits* - Suck Me Plasma, CD, MC, LP
* 1995 *Revival* - Suck Me Plasma, CD, MC, LP

### Kompilácie

* 1996 *Works* - Blow Up, CD

### Single

* 1990 „We Came in Peace"
* 1991 „Let's Get Rollin'"
* 1991 „Where Is Dag?"
* 1992 „Hello San Francisco"
* 1992 „Power of American Natives" (featuring Linda Rocco)"
* 1993 „Take a Free Fall"
* 1994 „Warrior"
* 1995 „I Have A Dream (Enuf Eko?)"
* 1997 „The Power of American Natives '98"

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dance 2 Trance na anglickej Wikipédii.*
**Protolaurázia** bola kontinent, ktorý sa vytvoril na južnej pologuli v mladších starohorách po rozpade superkontinentu Rodinia, asi pred 650 miliónmi rokov. Tvorili ho post-rodinské kontinenty Laurentia, Sibír, Baltika a Západná Gondwana (obsahovala časť budúcej západnej Afriky, časť Južnej Ameriky a Floridu).

Asi pred 600 miliónmi rokov, kedy sa Protolaurázia rozkladala okolo južného pólu ako dnes Antarktída, do nej zo severu narazila Protogondwana a spojením oboch pevnín vznikol krátkodobo superkontinent Pannotia. Západná Gondwana potom už zostala pokope s Protogondwanou (Východnou Gondwanou) a Protolaurázia sa už v pôvodnej podobe neobnovila.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Protolaurasie na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |

Pohyb kontinentov

| Milióny rokov dozadu |  |  |  | 1100 – 750 |  |  |  |  |  | 600 – 550 |  |  |  |  |  | – 200 |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ↗ | Arábia |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ↗ | Madagaskar |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ↗ | India |
|  |  |  |  |  | ↗ | Kongo |  | ↓ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ↗ | Afrika | → | Afrika |
|  |  |  |  |  | ↗ | Patagónia |  | ↓ |  |  | ↗ | Sibír |  |  |  | ↓ |  |  | ↗ | Atlantika | → | Južná Amerika |  |  |
| Atlantika | ↘ |  | ↗ | Západná Arábia |  | ↓ |  |  | ↗ | Baltika | ↘ |  |  |  |  |  |  | ↗ | Austrália |  |  |
| Ur | → | Rodinia | → | Východná Gondwana | → | Protogondwana | → | Pannotia | → | Laurentia | → | Euramerika(Laurussia) | → | Pangea | → | Gondwana | → | Antarktída | → | Antarktída |  |  |
| Arktída | → | Nena | ↗ |  | ↘ | Západná Gondwana | → | Protolaurázia | ↗ |  | ↘ | Gondwana | ↗ |  | ↘ | Laurázia | → | Laurentia | → | Severná Amerika |  |  |
| Baltika | ↗ |  |  |  | ↘ | Baltika | ↗ |  |  |  |  |  | ↓ | Avalónia |  |  |  |  | ↘ | Eurázia |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | ↘ | Laurentia | ↗ |  |  |  |  |  | ↓ | Severná Čína |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | ↘ | Sibír | ↗ |  |  |  |  |  | ↓ | Južná Čína |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| **Oceány** |  |  |  | Mirovia |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Prototethys, Paleotethys |  | Panthalassa |  | Tethys |  |  |  |  |  |  |

* vodorovné a šikmé šípky - rozdelenie a spojenie
* zvislé šípky - postupné pripájanie a oddeľovanie
**Filippos** (starogr. *Φίλιππος*) bol olympijský víťaz v neznámej disciplíne v 6. storočí pred Kr.

O olympijskom víťazstve Filippa nám zanechal správu staroveký historik Herodotos, ktorý o ňom uvádza: „*Po boku Dóriea (spartský veliteľ) padol taktiež Filippos, syn Butakidov z Krotónu. Bol zasnúbený s dcérou Télya sybaritského a pretože zo svadby vzišlo, utiekol z Krotónu a odplával do Kyrény. Odtiaľ sa vypravil na vlastnej vojenskej lodi, opatrenej posádkou na vlastný náklad, a pripojil sa k Dórieovi. Bol olympijským víťazom a vo svojej dobe najkrajším zo všetkých Grékov. Svojou krásou dosiahol u Egejčanov toľko, ako nikto iný. Nad jeho náhrobkom postavili chrám a prinášali mu obetné dary.*"

Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho Filippos dosiahol toto olympijské víťazstvo pravdepodobne na 65. hrách v roku 520 pred Kr. Historik Luigi Pareti vo svojich historických štúdiach (Studi siciliani ed italioti) spochybňuje Herodotov záznam o olympijskom víťazstve uvedeného Filippa.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 44 (135).
2. ↑  Herodotos. *Dějiny*. Praha : Odeon, 1972. 01-112-72. S. 300.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 133.
4. ↑  Luigi Pareti, *Studi siciliani ed italioti, con tre tavole*, str. 22

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Z – protónové číslo
**Protónové číslo** alebo staršie **atómové číslo** je poradové číslo chemického prvku v periodickej tabuľke, ktoré vyjadruje počet protónov (t. j. množstvo kladných nábojov) v jadre atómu. Súčasne sa rovná počtu elektrónov v obale neutrálneho atómu. Protónové číslo je označované písmenom ***Z***.

Protónové číslo sa zapisuje vľavo dole pred značku prvku, napríklad 92U (urán s 92 protónmi).

Pôvodne protónové číslo označovalo hlavne polohu prvku v periodickej tabuľke. Ak by sa tabuľka zoradila podľa atómovej hmotnosti prvkov, niektoré prvky by sa dostali na zlé miesto (napríklad jód a telúr by v tejto tabuľke mali prehodené miesta). Čísla, ktoré udávajú poradie zodpovedajúce chemickým vlastnostiam, sú práve protónové čísla.

V roku 1913 Henry Moseley objavil závislosť umiestnenia prvku v periodickej tabuľke na jeho röntgenovo-difrakčnom spektre. Neskôr sa zistilo, že atómové číslo závisí na elektrickom náboji jadra (počte protónov). A práve tento náboj určuje chemické vlastnosti prvkov.

S atómovým číslom súvisí nukleónové číslo, ktoré udáva celkový počet protónov a neutrónov v atómovom jadre. Nukleónové číslo určuje konktrétny izotop.

Referencie
----------

1. ↑  atómové číslo. In:  *Malá encyklopédia chémie*. 2. preprac. a dopln. vyd. Bratislava : Obzor, 1980. 816 s. (Malé encyklopédie vydavateľstva Obzor.) S. 124.
2. ↑  protonové číslo. In:  *Malá encyklopédia chémie*. 2. preprac. a dopln. vyd. Bratislava : Obzor, 1980. 816 s. (Malé encyklopédie vydavateľstva Obzor.) S. 565-566.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |

* izotop
**Ján Dérer** (\* 1. október 1847, Slovenské Pravno – † 27. august 1904, Velký Lom) bol slovenský pedagóg, publicista a evanjelický kňaz. Pseudonymy: Ján Darov, Horniak, Sokol.

Rodina
------

* otec: Jozef Dérer - mäsiar
* matka: Zuzana rod. Paulínyová

Životopis
---------

Základnú školu navštevoval v Slovenskom Pravne a v Kremnici, strednú školu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, r. 1867 maturoval. Teológiu študoval v Prešove a v Baseli. Od r. 1872 profesor slovenského gymnázia v Revúcej, 1873 – 1875 v Martine, neskôr evanjelický farár v Sučanoch, od roku 1876 vo Veľkom Lome.

Autor článkov o mravnej výchove a školskej disciplíne; publikoval básne, kázne, recenzie a listy v *Cirkevných listoch*, *Dennici*, *Národných novinách*, *Slovenských novinách*, v časopise *Korouhev na Sione*. Roku 1876 redigoval v Sučanoch cirk.-škol. časopis Sion.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 46 - evanjelická farnosť Slovenské Pravno; pokrstený ako János Direr

Autoritné údaje: * NK ČR: jo2009525558
* SNK: 161349
* VIAF: 96923703
Monomérna jednotka polytiofénu.
Fluoreskujúci polytiofén pod UV svetlom.
**Polytiofén** je vodivý polymér, ktorý bol prvýkrát pripravený elektrochemickou syntézou v roku 1981.

Vlastnosti
----------

Tento polymér a jeho deriváty sú stále intenzívne skúmané pre ich dobré vodivé vlastnosti a možné aplikácie. Vysokú elektrickú vodivosť PT umožňuje delokalizácia elektrónov pozdĺž polymérneho reťazca. Elektróny sú delokalizované pozdĺž konjugovaných väzieb, obyčajne cez miesta prekryvu π-orbitálov, majúcich za následok rozšírenie π-systému, ktorý vypĺňa valenčné väzby. Čo sa týka odstraňovania elektrónov z π-systému (p-doping), alebo naopak pridávania elektrónov do π-systému (n-doping) možno hovoriť o nabíjaní celku zvanom bipolaron.

Referencie
----------

1. ↑  Mastragostino, M.; Soddu, L. (1990). "Electrochemical characterization of "n" doped polyheterocyclic conducting polymers—I. Polybithiophene". *Electrochimica Acta* 35 (2): 463

|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**Jabuka** je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 12. októbra 1894 v Theater an der Wien. Libreto napísali Gustav Davis a Max Kalbeck. Dielo malo len malý úspech.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Jabuka je stará srbská slávnosť, kde chlapci ponúkajú dievčatám vetvičku s jablkami. Ak dievča jablko ochutná, dáva tým najavo svoj záujem.

V operetnom deji na ceste na slávnosť uviazne bohatá Jelka a jej teta s kočiarom na ceste. Na pomoc im prichádza zadlžený sľachtic Mirko, ktorý si práve hľadá bohatú nevestu. Za svoju pomoc žiada od Jelky bozk. Keď to Jelka odmietne, nahovorí opilca Jožka, aby sa prezliekol za šľachtica. Podľa dohody Jožko dovedie Jelku a jej tetu namiesto slávnosti do Mirkovho zámku, ktorý označí za luxusný penzión. Jelke pridelí izbu domáceho pána. Príde Mirko a prezradí jej kde sa v skutočnosti nachádza. Jelka sa cíti „skompromitovaná", tak z núdze prijme Mirkovo jablko. Len čo ho okúsi, uvedomí si, že Mirko sa jej vlastne veľmi páči.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* Jakuba im Operetten Lexikon
**Polyxo** alebo **Polyxó** (starogr. *Πολυξώ* – *Polyxo/iný prepis: Polyxó*) je v gréckej mytológii dcéra riečneho boha Neila, manželka líbyjského kráľa Danaa.

Polyxo bola manželka líbyjského kráľa Danaa a matka jeho dcér, Autonoy, Theano, Élektry, Kleopatry, Eurydiky, Glaukippy, Anthéleie, Kleodóry, Euippy, Erato, Stygny a Bryky. Danaos mal päťdesiat dcér, niektoré mal so svojimi manželkami, alebo družkami. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, otca poslúchli všetky a bohovia ich preto po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Hrob Jána Dubínyho a jeho manželky v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
ThDr. **Ján Dubíny** (\* 14. február 1927, Brezno – † 23. júl 2008, Zvolen) bol evanjelický kňaz.

Životopis
---------

V rokoch 1933 - 1938 navštevoval Ľudovú školu v Brezne, v rokoch 1938 - 1946 študoval na Reálnom gymnáziu v Brezne. V rokoch 1946 - 1950 absolvoval štúdium na Slovenskej evanjelickej bohosloveckej fakulte UK v Bratislave, v roku 1950 bol v Brezne vysvätený za evanjelického kňaza, 1968 promovaný na Doktora teológie (ThDr.).

Pôsobil ako kaplán v Slovenskej Ľupči (1950 - 1951) a v Košiciach (1951 - 1952), ako farár v Banskej Boci (1952 - 1957) (cirkevné zbory Vyšná, Nižná Boca a Malužiná). Od roku 1957 pôsobil v Banskej Bystrici ako farár. Vykonával funkcie konseniora (1963 - 1971) a seniora Zvolenského seniorátu (1971 - 1994). V roku 1976 - 1990 bol členom Generálneho presbyterstva ECAV (Evanjelická cirkev na Slovensku), od roku 1995 bol členom Synody ECAV. Až do roku 1998 bol aktívnym členom Slovenskej mierovej rady. Od roku 1997 bol členom Helsinského výboru na Slovensku, predsedom Výboru na ochranu prostredia pre život pri ECAV na Slovensku (ako člen Európskej siete) a podpredsedom Miestneho odboru Matice slovenskej v Banskej Bystrici. Prispieval do cirkevných časopisov, bol členom redakčnej rady časopisu Evanjelický posol, aktívne vystupoval v Slovenskej televízii a v Slovenskom rozhlase (Ranné zamyslenie, náboženské úvahy).

Ocenenie
--------

* Obdržal Cenu primátora mesta Banská Bystrica za rok 1996.
* Pri príležitosti 10. výročia Právnickej fakulty UMB (2005) obdržal pamätnú plaketu a list uznania.
* Obdržal Cenu Banskobystrického samosprávneho kraja za obohacovanie duchovného a kultúrneho života v regióne za rok 2006.

Dielo
-----

* Dobré ráno, človek. Duchovné úvahy pred vykročením do nového dňa, Banská Bystrica roku 1997
* Dotyky slova, Banská Bystrica roku 2000
* Slovo na čas i nečas, Banská Bystrica roku 2004

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 149602
* VIAF: 7419156565704423500003
**Polyxenos** alebo **Polyxeinos** (starogr. Πολύξενος, Πολύξεινος – *Polyxenos, Polyxeinos*) je v gréckej mytológii syn élidskeho kráľa Agasthena a jeho manželky Peloris, bol kráľ Élidy.

Antický autor Pausanias uvádza, že trón v Élide po Agasthenovi a jeho spolukráľoch, zdedil jeho syn Polyxenos, ktorý sa z trójskej vojny vrátil živý a zdravý.

Polyxenos bol pred vojnou ako mnohí iní nápadníkom krásnej Heleny, ktorá si nakoniec za manžela vybrala spartského kráľa Menelaa. Únos Heleny trójskym princom Paridom vyvolal potom trójsku vojnu. Polyxenos sa na strane Achájcov do vojny tiež vypravil a k brehom Tróje priviedol z Élidy vojsko na desiatich lodiach. Spolu s ním pred bránami Tróje bojovali aj ďalší élidskí vodcovia, Amfimachos, syn Kteata, Thalpios syn Euryta a Dióres, syn Amarynkea.

Nástupcom Polyxena sa na élidskom tróne stal jeho syn Amfimachos.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Homér, *Iliada*, 2,615-625.
2. 1 2 3 4 5  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,3,4.
3. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 97.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,8.
5. ↑  Hyginus, *Fabulae* 81.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 328.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických kráľov Élidy
Solidus cisára Filippika
**Filippikos**  pôvodným menom *Bardanes* (\* † 714) bol byzantský cisár arménskeho pôvodu, ktorý vládol od novembra 711 do júna 713. 

Na cisársky trón vyniesla Bardana (ako znelo jeho pôvodné meno) všeobecná nespokojnosť s režimom Justiniána II. ktorý sa vyznačoval početnými popravami domnelých aj skutočných panovníkových nepriateľov. Bardanes, vyhlásený za cisára v Chersone, síce dokázal pomerne rýchlo ovládnuť ríšu, ale riešenie jej pálčivých problémov bolo nad jeho sily. Na Byzanciu za jeho vlády dopadala rana za ranou – na východe postupovali vpred Arabi vedení emirom Maslamom a Abbásom ibn Valídom, na západe plienili oblasť Trácie oddiely bulharského chána Tervela.

Ani vnútropoliticky nebola Bardanova vláda pokojným obdobím, predovšetkým preto, že cisár bol rozhodným prívržencom monotheletizmu, ktorý vyhlásil za jediné ortodoxné učenie. Výsledkom bol konflikt s pápežom a s mnohými biskupmi na východe, aj keď časť z nich obrat privítala. Okrem toho sa novému režimu vytýkala márnotratnosť, pretože cisár sa oddával nákladným zábavám.

Nespokojnosť s Bardanovou politikou vyvrcholila v júni 713, kedy časť vojska povstala, zvrhla cisára, dala ho oslepiť a na jeho miesto dosadila vysokého úradníka Artemia ako cisára Anastasia II. Sám Bardanes zomrel už v januári v nasledujúcom roku v exile.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Filippikos**

Externé odkazy
--------------

* Filippikova biografia (po anglicky)

  

  


|  |
| --- |
| Filippikos**Nedynastickí vládcovia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Justinián II.** | **cisár**711 – 713 | Nástupca**Anastasios II.** |

Autoritné údaje: * GND: 1050420950
* ULAN: 500355400
* VIAF: 308201710
**Kekrops II.** (starogr. *Κέκροψ* – *Kekrops*, lat. *Cecrops*) je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Erechthea a jeho manželky Praxithey, bol aténsky kráľ. 

Jeho otec Erechtheus bol napadnutý susednou Eleuzínou, ktorej pomáhal Immarados, syn tráckeho kráľa Eumolpa. Vojna sa skončila víťazstvom Erechthea a Immarados v nej zahynul. Nešťastný Eumolpos preto požiadal svojho otca boha Poseidóna, aby Erechthea potrestal. Poseidón jeho žiadosti vyhovel a jediným úderom svojho trojzubca Erechthea a takmer celú jeho rodinu zabil.

Jeho najstarší syn Kekrops však prežil a prevzal v Aténach kráľovské žezlo. Mladý kráľ sa potom oženil s Métiadousou, dcérou Eupalama a narodil sa mu syn Pandión, ktorý sa po rokoch stal jeho nástupcom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,14,8.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,15,4.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,5,2.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 129.
5. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,15,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén
**Polypoites** alebo **Polypoités** (starogr. *Πολυποίτης* - *Polypoites*/iný prepis: *Polypoités*, lat. *Polypoetes*) je v gréckej mytológii syn lapithského kráľa Peirithoa a jeho manželky Hippodameie (alebo Deidameie), bol posledný kráľ Lapithov.

Polypoites sa narodil v svadobný deň svojich rodičov Peirithoa a Hippodameie. Na tejto svadbe sa tiež rozpútala bitka vyvolaná divokými Kentaurami, v ktorej boli Kentauri Lapithmi za pomoci gréckych hrdinov takmer všetci pobití. Čoskoro po svadbe Peirithoos ovdovel a odišiel s Théseom, ktorý bol v tom čase taktiež vdovcom, hľadať si novú manželku. Obaja však zatúžili po tej istej žene, krásnej Helene, ktorú následne uniesli. Keďže sa nechceli o ňu pohádať, dohodli sa na tom, že si o ňu hodia žreb a ten kto ju dostane, pomôže druhému zaobstarať si manželku podľa želania. Peirithoos si však nanešťastie vybral Persefonu, manželku boha podsvetia Háda a to sa im stalo osudným. Za túto trúfalosť boli Hádom odsúdení na večnú nehybnosť. Kým Thésea neskôr oslobodil hrdina Herakles, Peirithoos tam ostal naveky.

Keď Polypoites dospel, bola krásna Helena, už manželka spartského kráľa Menelaa, opäť unesená, tentoraz trójskym princom Paridom. Polypoites a jeho priateľ Leonteus, syn Koróna, boli potom Achájcami tiež vyzvaní k účasti na vojenskej výprave proti Tróji. Výzvu prijali a pod ich velením prišlo k brehom Tróje vojsko na 40-tich lodiach (podľa antického autora Hygina priviedol Polypoites 20 lodí a Leonteus 19 lodí). Polypoites sa následne v bojoch vyznamenal a v závere vojny nechýbal ani medzi vybranými bojovníkmi, ktorí sa v bruchu trójskeho koňa dostali za hradby Tróje a dobyli ju.

Homér v epose Iliada tiež uvádza, že Polypoites bol víťazom v hode guľou na pohrebných hrách na počesť nebohého Patrokla. Po dobytí Tróje, Polypoites a Leonteus sprevádzali veštca Kalchanta do Kolofónu, kde Kalchas zomrel a bol pochovaný.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Homér, *Iliada*, 2,738-748.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 267.
3. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,63,2.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,63,3.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,63,4.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 360-361.
7. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
8. ↑  Homér, *Iliada*, 12,108-153.
9. ↑  Homér, *Iliada*, 6,29-37.
10. ↑  Quintus, *Posthomerica* 12,337-360.
11. ↑  Homér, *Iliada*, 23,836-850.
12. ↑  Apollodoros, *Epitome*, E,6,2.
Filippo Rusuti, *Kristus Pantokrator*, mozaika vytvorená podľa byzantského vzoru, Bazilika Santa Maria Maggiore, Rím
**Filippo Rusuti** (\* okolo 1255 - † okolo 1325) bol taliansky neskorogotický maliar, činný na prelome 13. a 14. storočia a známy iba podľa autorstva niekoľkých diel.

Údaje o jeho živote sú takmer neznáme. Do povedomia verejnosti sa dostal iba prostredníctvom svojej tvorby.

Maliar pôsobil na niekoľkých miestach v Taliansku. Svoju umeleckú dráhu začal v meste Assisi v Umbrii, kde v Bazilike svätého Františka vytvoril niekoľko fresiek.

Nehynúcu známosť mu zabezpečilo jeho najslávnejšie dielo - mozaika Krista Pantokrata (t. j. Žehnajúceho) na prvom poschodí lodžie rímskej baziliky Santa Maria Maggiore pochádzajúca z rokov 1288 - 1297. Filippo Rusuti je autorom i niekoľkých fresiek v interiéri baziliky.

Ďalšou z jeho umeleckých zastávok bolo mesto Neapol, kde pracoval na freskovej výzdobe kostola Santa Maria Donaregina a kostola San Domenico Maggiore.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Filippo Rusuti na talianskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0202957
* ULAN: 500028667
* VIAF: 95858671
**Filippos** (starogr. *Φίλιππος* – *Fillipos*)(1. stor.) bol starogrécky epigramatik, autor zbierky epigramov *Stefanos*.

Nemáme o ňom veľa správ. Narodil sa v Thessalonikách, žil a pôsobil v Ríme v dobe cisárov julsko-klaudijskej dynastie.

Filippovým najvýznamnejším dielom je antológia epigramov s názvom *Stefanos* (starogr. *Στέφανος* - *veniec alebo koruna*). Vo vyhotovovaní tohto diela čerpal hlavne z písomností Meleagra z Gadary, a to od autora prvej rovnomennej antológie epigramov z 1. stor. pred Kr. Filippove dielo okrem epigramov od Meleagra obsahuje aj jeho vlastné epigramy, ktoré sa vzťahujú k známym osobnostiam súčasnej doby i z obdobia po Meleagrovi, ale obsahuje aj epigramy od najmenej dvanástich ďalších epigramatikov (napr. Antipatros z Thessaloník, Krinagoras z Mytilény, Antifanes z Macedónie, Diodóros Zónas a iní) Na rozdiel od antológie Meleagra, je jeho dielo zoradené tematicky a kompozične podľa abecedného poradia úvodných slov epigramov.

V prvom storočí má celý rad latinsky písaných epigramov spoločné rysy s Filippovou zbierkou, lebo z veľkej časti je ich obsah čerpaný zo života slávnych osobností a hrdinov rímskych dejín. Niektoré z týchto epigramov sú často pripisované Senecovi, alebo aj iným básnikom z jeho okruhu, ako napr. jeho synovcovi Lucanovi. Čo se týka formy, rímske epigramy disponujú väčšou mierou voľnosti, zatiaľčo grécke epigramy z Filippovej zbierky nepresahujú počet 8. veršov. Filippova antológia epigramov je významná aj preto, lebo sa stala súčasťou diel Anthologia Planudea a neskôr Anthologia Palatina.

Zdroj
-----

1. 1 2 3 4 5  W. R. Paton. *The Greek anthology*. Harvard : Loeb Classical Library, 1971. ISBN 9780674990944.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Filippo di Tessalonica na talianskej Wikipédii.*

  

Autoritné údaje: * BnF: 12321328t
* GND: 102402701
* ISNI: 0000 0004 3156 9216
* VIAF: 285644518
**Pevná** alebo **fixná úroková sadzba** je úroková sadzba pri úveroch, ktorá sa počas doby fixácie nemení. Je typická pre krátkodobé a strednodobé úvery a býva garantovaná počas celej splatnosti úveru. Fixná úroková sadzba sa s príslušnou bankou uzatvára vo forme zmluvy, ktorá počas celej dohodnutej doby zaručuje nemennú výšku dohodnutých splátok. 

Fixnú úrokovú sadzbu spomína aj zákon číslo 530/1990 Zb. o dlhopisoch. V ustanovení § 10 napríklad umožňuje, aby aj pri výnosoch z dlhopisov bol tento výnos určený pevnou úrokovou sadzbou. Inou možnosťou kde sa využíva táto forma úroku sú aj hypotekárne záložné listy a pod.

Výška úroku
-----------

Výška fixného úveru v druhej polovici roka 2013 sa pohybovala takto:

* UniCredit Banka pri fixácii na 5 rokov 3,99 %;
* Prima Banka pri fixácii na 5 rokov 4,40 %;
* mBank pri fixácii na 3 roky od 2,99 %;
* Tatra banka pri fixácii na 3 roky od 3,25 %;
* Sberbank pri fixácii na 5 rokov od 3,99 %;
* Slovenská sporiteľňa pri fixácii na 5 rokov od 3,49 %
Ing. **Róbert Martinko** (\* 2. apríl 1936, Spišský Štiavnik – † 28. december 2021, Bratislava) bol slovenský a česko-slovenský politik, po nežnej revolúcii česko-slovenský minister bez kresla a minister spojov.

Biografia
---------

Vyštudoval jedenásťročnú strednú školu v Spišskej Novej Vsi a potom roku 1960 absolvoval elektrotechnickú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (obor oznamovacia technika). Pracoval potom v Montážnom podniku spojov v Bratislave, najprv ako majster, neskôr na poste stavbyvedúceho a vedúceho projekčného oddelenia. Od roku 1971 bol zamestnancom Ústredného riaditeľstva spojov v Bratislave. Tu zotrval až do roku 1989, ku koncu ako vedúci oddelenia rozvoja jednotnej telekomunikačnej siete. Pred rokom 1989 nebol členom žiadnej politickej strany.

Po nežnej revolúcii sa zapojil do politiky. 10. decembra 1989 bol menovaný ministrom bez kresla vo vláde Mariána Čalfu a 13. februára 1990 bol v tejto vláde povereným ministrom spojov. Portfólio si udržal do konca existencie vlády, teda do 27. júna 1990. Do roku 1992 potom pôsobil na poste riaditeľa Správy pôšt a telekomunikácií, s.p. Bratislava.

Referencie
----------

1. ↑  Do apríla 1988, potom samostatný rezort spojov dočasne zrušený.
2. 1 2  Zpráva ČTK: Datum vydání: 10.12.1989, Čas vydání:, ID: CH-001.
3. ↑   Zomrel niekdajší minister spojov ČSFR Róbert Martinko, podporoval aj expanziu optických sietí. *Aktuality.sk* (Bratislava: Ringier Axel Springer Slovakia), 2021-12-29. Dostupné online [cit. 2021-12-29].
4. ↑  TASR. Zomrel niekdajší minister spojov ČSFR Róbert Martinko. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2021-12-29. Dostupné online [cit. 2022-07-24].
5. ↑   *Vláda Mariána Čalfy (10.12.1989-27.06.1990)* [online]. vlada.cz, [cit. 2013-01-31]. Dostupné online. (česky)
6. ↑  Zpráva ČTK: Čarnogurský reaguje na porušení rozdělení pravomocí, Dátum vydania: 16.3.1992, Čas vydania: 16:42, ID: 19920316D01440.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Róbert Martinko na českej Wikipédii.*
Vlajka Palestínskych autonómnych území
**Vlajka Palestínskych autonómnych území** má tri vodorovné pruhy v arabských farbách - čierny, biely a zelený - s červeným klinom vsunutým od žrdi; ten dosahuje asi do tretiny dĺžky listu. Je to vlastne vlajka niekdajšieho Hedžázu, aká sa používala v rokoch 1920 až 1926. Čierna farba je farbou Abbásovcov, biela Umajjovcov, zelená Fátimovcov, červená Hášimovcov. 

Vlajka bola v roku 1962 úradne vztýčená na území Gazy, ktorú vláda vtedajšej Zjednotenej arabskej republiky prehlásila za súčasť arabskej Palestíny. Do roku 1948 bolo poradie pruhov palestínskej vlajky obrátené (zelený, biely, čierny).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Palestínskych autonómnych území**

| * z
* d
* u
Vlajky ázijských krajín |
| --- |
| 
* Afganistan Afganistan
* Arménsko Arménsko
* Azerbajdžan Azerbajdžan
* Bahrajn Bahrajn
* Bangladéš Bangladéš
* Bhután Bhután
* Brunej Brunej
* Cyprus Cyprus
* Čína Čína
	+ Hongkong Hongkong
	+ Macao Macao
	+ Taiwan Taiwan
* Filipíny Filipíny
* Gruzínsko Gruzínsko
* India India
* Indonézia Indonézia
* Irak Irak
* Irán Irán
* Izrael Izrael
* Japonsko Japonsko
* Jemen Jemen
* Jordánsko Jordánsko
* Kambodža Kambodža
* Katar Katar
* Kazachstan Kazachstan
* Kirgizsko Kirgizsko
* Kórejská ľudovodemokratická republika Kórejská ľudovodemokratická republika
* Kórejská republika Kórejská republika
* Kuvajt Kuvajt
* Laos Laos
* Libanon Libanon
* Malajzia Malajzia
* Maldivy Maldivy
* Mjanmarsko Mjanmarsko
* Mongolsko Mongolsko
* Nepál Nepál
* Omán Omán
* Pakistan Pakistan
* Palestína Palestínske autonómne územia
* Rusko Rusko
* Saudská Arábia Saudská Arábia
* Singapur Singapur
* Spojené arabské emiráty Spojené arabské emiráty
* Srí Lanka Srí Lanka
* Sýria Sýria
* Tadžikistan Tadžikistan
* Thajsko Thajsko
* Turecko Turecko
* Turkménsko Turkménsko
* Uzbekistan Uzbekistan
* Vietnam Vietnam
* Východný Timor Východný Timor

 |  |
**Viliam Lichner** (\* 20. október 1902, Banská Bystrica – † 23. november 1977, Bratislava; pochovaný v Šamoríne) bol slovenský dôstojník a generál.

Rodina
------

* otec: Ján Lichner
* matka: Jozefína rod. Terenová
* brat: Oskár Lichner
* manželka: Valentína rod. Dorošová

Životopis
---------

V roku 1913 – 1921 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1921 – 1924 na Vojenskej akadémii v Míloviciach. Získal dôstojnícku hodnosť. Účastník protifašistického odboja v armáde. Od roku 1944 zástupca veliteľa 2. čs. paradesantnej brigády v ZSSR. Po vypuknutí SNP 13. októbra 1944 presunutý spolu s jednotkou na povstalecké územie. Brigáda patrila k najlepším vojenským jednotkám v záverečných bojoch SNP. Zúčastnil sa na bojoch o Čierny Balog a pri oslobodení Brezna.
Od roku 1945 prednosta MNO v Prahe. Dôstojník ČSĽA, od roku 1947 generálmajor. Zomrel v roku 1977 v Bratislave, pochovaný je v Šamoríne.

Ocenenie
--------

* Roku 1944, 1945 vyznamenaný Československým vojnovým krížom, roku 1946 Radom SNP I.tr. Radom červenej hviezdy

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 48°27′39″S 21°53′55″V﻿ / ﻿48,4608333°S 21,8986111°V﻿ / 48.4608333; 21.8986111

**Krátke Tice** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Zatín, Vojka v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 17,4064 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Ochrana izolovaného mŕtveho ramena s otvorenou vodnou plochou s pôvodnou močiarnou i vodnou vegetáciou s množstvom chránených a kriticky ohrozených rastlinných druhov. Má mimoriadnu biologickú hodnotu a klimatický i estetický význam v poľnohospodárskej krajine Východoslovenskej nížiny.*

Referencie
----------

1. ↑  Krátke Tice. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Krátke Tice v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Krátke Tice na českej Wikipédii.*
Vlajka Rovníkovej Guiney
**Vlajka Rovníkovej Guiney** má tri horizontálne pruhy, zelený, biely a červený, pri žrdi je svetlo modrý klin v tvare rovnoramenného trojuholníka, siahajúceho do štvrtiny dĺžky vlajky. Uprostred bieleho pruhu je umiestnený štátny znak, v ktorom je na bielom štíte strom mangrovník v prirodzených farbách zo znaku mesta Bata (pod ktorým bola podpísaná zmluva zo španielskymi dobyvateľmi v roku 1843) a šesť žltých šesťcípych hviezd nad ním reprezentuje rovnaký počet provincií štátu. Pod štítom je na bielej stuhe heslo *UNIDAD,* PAZ, *JUSTICIA* (Jednota, mier, spravodlivosť). Zelená farba symbolizuje rastlinné bohatstvo, červená boj za slobodu, biela mier a vzájomnú zhodu. Modrý klin predstavuje more, ktoré spojuje pevninské územie Rovníkovej Guiney s jej ostrovmi.

Vlajka bola zavedená roku 1968, v rokoch diktatúry prezidenta F. M. Nguemy niesla však iný znak (1976-1979).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Rovníkovej Guiney**

| * z
* d
* u
Vlajky afrických krajín |
| --- |
| 
* Alžírsko
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina
* Burundi
* Čad
* Džibutsko
* Egypt
* Eritrea
* Eswatini
* Etiópia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Južná Afrika
* Južný Sudán
* Kamerun
* Kapverdy
* Keňa
* Komory
* Kongo
* Konžská demokratická republika
* Lesotho
* Libéria
* Líbya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Maroko
* Mauritánia
* Maurícius
* Mozambik
* Namíbia
* Niger
* Nigéria
* Pobrežie Slonoviny
* Rovníková Guinea
* Rwanda
* Senegal
* Seychely
* Sierra Leone
* Somálsko
* Stredoafrická republika
* Sudán
* Svätý Tomáš a Princov ostrov
* Tanzánia
* Togo
* Tunisko
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |  |
| 
* **Ostatné územia:**  Ceuta
* Kanárske ostrovy
* Madeira
* Mayotte
* Melilla
* Réunion
* Svätá Helena
* Západná Sahara

 |
**Krátke väzy chrbtice** spájajú oblúky a výbežky susediacich stavcov.

Žlté väzy - ligamenta flava
---------------------------

Žlté väzy spájajú oblúky stavcov. Ich nažltlé sfarbenie spôsobuje väčší podiel elastického väziva. Tvoria zo strany oblúkov stavcov ohraničenie chrbticového kanála a pružne sa napínajú pri ohyboch chrbtice.

Medzipriečne väzy - ligamenta intertransversaria
------------------------------------------------

Spájajú priečne výbežky stavcov. Najhrubšie sú v bedrovej časti chrbtice, kde vzájomne spájajú processus costarii bedrových stavcov.

Medzitŕňové väzy - ligamenta interspinalia
------------------------------------------

Tieto väzy spájajú nad sebou ležiace tŕňové výbežky stavcov (lat. processus spinosi). Na rozdiel od žltých väzov sú z nepružného kolagénového väziva a obmedzujú stupeň ohybu chrbtice ventrálne - predklon. V oblasti krčnej a hrudnej chrbtice tieto väzy pokračujú i za tŕňové výbežky a vytvárajú celistvý väzivový pruh - *ligamentum supraspinale*. Jeho predĺženie na záhlavnú kosť sa nazýva *šijový väz - ligamentum nuchae*.

Retinaculum caudale cutis
-------------------------

Väzivový prúžok, tiahnuci sa od kaudálneho konca kostrče k priliehajúcej koži, kde svojim ťahom vytvára plytkú jamku - lat. *foveola coccygea*.

Pozri aj
--------

* dlhé väzy chrbtice
* anatomické postavenie

| * z
* d
* u
Oporná sústava |
| --- |
| Základné termíny | 
* kosť
* okostica
* spojenie kostí
	+ kĺb
	+ synchondróza
	+ synostóza

 | Kostra hrudníka zozadu |
| Chrbtica | 
* stavce
* krížová kosť
* kostrč
* spojenia chrbtice

 |
| Kostra hrudníka | 
* rebrá
* sternum
* spojenia hrudníka

 |
| Lebka | 

|  |  |
| --- | --- |
| Tvárová časť | 
* nosová kosť
* slzná kosť
* dolná nosová mušľa
* lícna kosť
* podnebná kosť
* čeľusť
* čerieslo
* sánka

 |
| Mozgová časť | 
* záhlavná kosť
* spánková kosť
* čelová kosť
* čuchová kosť
* klinová kosť
* temenná kosť
* vomer

 |

 |
| Panva | 
* panvová kosť
	+ bedrová kosť
	+ sedacia kosť
	+ lonová kosť

 |
| Kostra končatín | 
* kostra hornej končatiny
* kostra ruky
* kostra dolnej končatiny
* kostra nohy

 |
| Kĺby | 
* kĺby trupu
* kĺby hornej končatiny
* kĺby dolnej končatiny

 |

| * z
* d
* u
Anatómia človeka |
| --- |
| 
* dýchacia sústava
* endokrinná sústava
* krycia sústava
* miazgová sústava
* nervová sústava
* obehová sústava
* oporná sústava
* pohybová sústava
* rozmnožovacia sústava
* tráviaca sústava
* vylučovacia sústava

 | Ľudská lebka |