recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Logo
Digitálny prehrávač médií ADT-1
Prostredie Android TV
**Android TV** je a smart TV platforma, ktorú vyvíja Google. Založená je na operačnom systéme Android 5.0 ("Lollipop") alebo novšom, vytvára interaktívny televízny zážitok cez 10-palcové používateľské rozhranie. Predstavená bola prvýkrát dňa 25. júna 2014 na Google I/O 2014 ako nasledovník Google TV.

Android TV môže byť zabudovaná do televíznych prijímačov a samostatných digitálnych prehrávačov. Používatelia majú prístup na Google Play Store na sťahovanie Android aplikácií, vrátane streamovacích služieb ako Netflix a Hulu, ako aj hier. Platforma zdôrazňuje hlasové vyhľadávanie na rýchle nájdenie obsahu alebo na odpovedanie na otázky (napríklad ktoré filmy boli nominované na cenu akadémie v určitom roku).

Televízne rozhranie je rozdelené zvislo na tri sekcie: odporúčania hore, ktoré sa menia na základe sledovaných titulov, mediálne aplikácie v strede a hry na spodu V rozhraní sa dá navigovať pomocou herného ovládača, diaľkového ovládača alebo mobilnej aplikácie. Android TV podporuje aj Google Cast, technológiu, ktorá je za prehrávačom Chromecast, ktorá umožňuje použiť mobilné zariadenie na výber a ovládanie prehrávania médií na TV.

Referencie
----------

1. ↑  OPAM, Kwame. *Google officially unveils Android TV* [online]. The Verge, 2014-6-25, [cit. 2014-06-27]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  . Dostupné online.
3. ↑  NEWMAN, Jared. *The Promises and Perils of Android TV* [online]. Time.com, 2014-6-26, [cit. 2014-06-27]. Dostupné online. (anglicky)
4. 1 2  BONNINGTON, Christina. *With Android TV, Google Takes Another Shot at the Set-Top Box* [online]. Wired, 2014-6-25, [cit. 2014-06-27]. Dostupné online. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Android TV na anglickej Wikipédii.*
**Karol Bernolák** de Haraszt (\* 23. december 1870, Banská Bystrica – † 1950, Budapešť) bol dôstojník, generál.

Životopis
---------

Príslušník zemianskeho rodu Bernolák de Haraszt. Maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1893). V Banskej Bystrici vykonával vojenskú prezenčnú. V roku 1902 sa v meste oženil s Margitou Petríčkovou, dcérou Eugena Petríčka, profesora prírodopisu na gymnáziu. Pôsobil ako dôstojník v domobraneckých plukoch v Uhorsku a Sedmohradsku. Takmer celé obdobie 1. svetovej vojny strávil na frontoch ako veliteľ. Po skončení vojny sa vrátil do Košíc, odtiaľ sa presťahoval do Miškovca. Zomrel v Budapešti.

Literatúra
----------

* HORVÁTH, Pavel. Potomstvo jednej bernolákovskej rodiny zo Slanice. *Biografické štúdie* (Martin: Matica slovenská, Biografický ústav), 1993, roč. 20, s. 93-116, pozri s. 99-100. Dostupné online [cit. 2017-05-15]. ISSN 0067-8724.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Karol Cengel** (\* 22. október 1915, Valča, Slovensko – † 16. marec 1987, Kláštor pod Znievom) bol slovenský preparátor, múzejník, lesník a entomológ, pracovník Považského múzea v Žiline – Budatíne.

Málo známy, ale z hľadiska muzeálneho významný slovenský zoologický i entomologický preparátor. Venoval sa hlavne preparovaniu vtákov a väčších zvierat, ale tiež aj zberu a preparovaniu hmyzu. Počas svojho života pôsobil ako lesník a neskôr ako preparátor v Považskom múzeu v Žiline – Budatíne (v priestoroch Budatínskeho zámku), kde pracoval 20 rokov.

Životopis
---------

Narodil sa v obci Valča na úpätí Lúčanskej Malej Fatry. Po skončení základnej školy v rodisku pokračoval v štúdiu na štvorročnej meštianke v Martine, kde sa hlavne pod vplyvom svojho učiteľa prírodopisu začína významnejšie venovať štúdiu prírodovedy. Začína si zakladať rôzne zbierky prírodnín: herbáre, zbierky hmyzu a pokúša sa o vyhotovenie prvých preparátov živočíchov.

Po ukončení povinnej dvojročnej prezenčnej vojenskej služby v rokoch 1937 – 1939 začína navštevovať dvojročnú horársku školu v Liptovskom Hrádku, ktorú ukončil v roku 1941, počas rokov II. svetovej vojny. Ihneď po skončení školy (1941) nastupuje ako lesník do služieb Univerzitnej základiny v Gápli (dnes súčasť Valašskej Belej). Tu pracoval až skoro do konca roku 1944.  

V roku 1941, ako 26-ročný sa oženil s Máriou Šimkovou, ktorá bola rodáčka zo Slivian. Po skončení druhej svetovej vojny pôsobil v rokoch 1945 – 1949 ako lesník v Necpaloch. 

Pre slovenskú entomológiu má Karol Cengel význam v tom, že pre viacerých entomológov Slovenska (RNDr. Vladimír Straka, Ing. Ivan Obuch, RNDr. Karel Hrubý a iní) zabezpečoval rôzne zbery hmyzu: (vo voľnej prírode, ale i parazity a iné skupiny hmyzu [napr. švoly], ktoré nazbieral a „vyčesal" pri preparovaní dermoplastických preparátov hlavne veľkých cicavcov Slovenska, ale i vtákov a iných živočíchov. Počas svojho života nazbieral i hodne hmyzu, ktorý vypreparoval a mnohé druhy i správne určil. Svoje informácie o zberoch hmyzu poskytol aj už spomínanému autorovi, RNDr. Karlovi Hrubému k napísaniu jeho gigantického diela: „Prodromus lepidopter Slovenska", ktorý vyšiel v roku 1964. 
Informácie o hmyze] od Karola Cengela sú uvedené v práci na strane 99 a označené skratkou, ako „Cl". 

Zomrel 16. marca roku 1987 v Kláštore pod Znievom, kde je i pochovaný.

Jeho zbierky hmyzu a preparáty sa nachádzajú čiastočne v Turčianskom múzeu Andreja Kmeťa v 
Martine a hlavná časť v Považskom múzeu v Žiline – Budatíne. Menšie časti zo zbierok jeho preparátov sa nachádzajú i v iných múzeách na Slovensku a tiež v rôznych súkromných, prevažne poľovníckych zbierkach rôznych majiteľov.

Zdroje
------

* Hrubý, K.: 1964, Prodromus lepidopter Slovenska, SAV, Bratislava, 99.
* Svatoň, J. et Straka, V.: 1986, Životné jubileum Karola Cengela. Múzeum, Met. inf. inf. mat. Bratislava, 31/1, p. 87.
* Stollmann, A.: 2004, Karol Cengel. Biografie, Považské múzeum Žilina, edícia medailóny, 20 pp.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Alcatraz* pozri *Alcatraz (rozlišovacia stránka)*.
Súradnice: 37°49′36″S 122°25′24″Z﻿ / ﻿37,82667°S 122,42333°Z﻿ / 37.82667; -122.42333

Pohľad na ostrov
**Alcatraz** (*alcatraz* – po španielsky vták sula biela) je ostrov nachádzajúci sa v strede Sanfranciského zálivu v Kalifornii. Kedysi bol používaný ako vojenský trestný tábor a neskôr ako väzenie s najvyšším strážením. Dnes je ostrov historický areál a múzeum.

Na ostrove sa nachádza dnes už opustené väzenie, najstarší fungujúci maják na západnom pobreží Spojených štátov, staré vojenské opevnenia a prírodné zaujímavosti, akými sú napríklad jazierka v pobrežných skalách, kolónia morských vtákov a jedinečné výhľady na pobrežie.

História
--------

Alcatraz bol v rokoch 1850–1933 vojenskou pevnosťou. 12. októbra 1933 Poriadkové kasárne Spojených štátov (United States Disciplinary Barracks) na ostrove nadobudlo ministerstvo spravodlivosti USA. Ostrov sa stal federálnym väzením 1. januára 1934. Počas 29 rokov, kedy bolo v prevádzke, tu zadržiavali takých známych kriminálnikov, akými boli Al Capone a Robert Franklin Stroud, prezývaný *Birdman of Alcatraz* (= vtáčí muž Alcatrazu). Väznicu zatvorili 21. marca 1963, pretože jej prevádzkovanie bolo oveľa drahšie ako prevádzkovanie iných väzníc tej doby. Bolo ľahšie postaviť nové, tradičné väzenie na súši ako platiť údržbu a podporu, ktorú väzenie Alcatraz potrebovalo.

V priebehu dvadsaťdeväťročnej prevádzky väznica nezaznamenala žiaden oficiálny úspešný pokus o útek. Všetky pokusy boli buď neúspešné alebo skončili tragicky, pričom utečencov zastrelili, alebo sa utopili v ľadových vodách zálivu San Francisco. Traja utečenci, Frank Morris a bratia John a Clarence Anglin, zmizli zo svojich ciel 11. júna 1962. Tento pokus, spopularizovaný vo filme *Escape from Alcatraz* (Útek z Alcatrazu) bol najzložitejším pokusom, aký bol kedy vymyslený. Hoci sa našlo len zopár dôkazov, že pri ňom zahynuli, oficiálne sú evidovaní ako „nezvestní a pravdepodobne utopení". Je veľmi pravdepodobné, že pri pokuse o útek skutočne zomreli, pretože sa po všetkých tých rokoch nenašiel nik, kto by tvrdil, že je jeden z nich, alebo že aspoň utečencov videl. 

Ostrov Alcatraz v zátoke San Francisco
V roku 1969 sa skupina domorodých Američanov (Indiánov) pokúsila získať územie späť, tvrdiac, že federálna dohoda z roku 1868 dovoľovala domorodým Američanom používať všetky federálne územia, ktoré vláda aktívne nepoužívala. Po skoro dvojročnom obývaní ich však vláda donútila odísť.

Ostrov je známy aj pod názvom *The Rock* (skala). Film s rovnakým názvom Skala natočil v roku 1996 Michael Bay so Seanom Connerym, Nicolasom Cageom a Edom Harrisom v hlavných úlohách.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alcatraz**
Android x86 na EeePC 701 4G
**Android-x86** je v informatike neoficiálny spôsob portácie mobilného operačného systému Android na zariadenia s procesormi AMD a Intel x86. Hlavným cieľom tohto open-source projektu je spustenie aplikácií, hier a aplikácií určených pre mobilné zariadenia s Androidom na klasickom stolnom počítači (platforma x86).

Celý projekt začal snahou upraviť zdrojový kód Androidu tak, aby ho bolo možné spustiť na zariadeniach s platformou x86, ktorá zahŕňa aj netbooky, tablety a ďalšie.

Prehľad
-------

Tento operačný systém je založený na AOSP (Android Open Source Project) s niekoľkými modifikáciami a vylepšeniami. Niektoré komponenty sú vyvinuté tak, aby mohli fungovať aj na PC zariadeniach. V prípade, že sú detegované podporované GPU (napríklad Intel GMA, Radeony od AMD, alebo čipsety od nVidie), systém ponúkne hardvérovú akceleráciu za pomoci Open GL ES. V prípade, že GPU nie je podporované, beží systém v neakcelerovanom režime za využitia softvérového renderovania.

K dispozícii sú obrazy ISO, ktoré umožňujú (rovnako ako klasické distribúcie Linuxu) spustenie z Live USB alebo inštaláciu na pevný disk.

Android-IA
----------

Podobný projekt, založený pod krídlami spoločnosti Intel nesie názov Android – IA. Beží na novších zariadeniach s UEFI.

Remix OS
--------

Remix OS je open-source operačný systém od Jide Technologies založený na Android-x86 určený pre štandardné PC. Na vývoji sa podieľa aj Chih-Wei Huang, hlavný vývojár Android-x86. Beta verzia tohto systému bola predstavená v marci 2016.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Android x86 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Distribúcie Linuxu |
| --- |
| Android | 
* Android-IA
* Android x86
* LineageOS
	+ CyanogenMod
* Remix OS
* Replicant

 |
| Arch | 
* Antergos
* ArchBang
* ArchLabs
* Chakra
* Manjaro
* Parabola

 |
| Debian | 
* antiX
* Astra
* Bharat
* deepin
* Devuan
* Elive
* Endless OS
* gNewSense
* Handy
* Kali
* Knoppix
* MX
* Parrot
* Raspbian
* Sparky
* SolydXK
* SteamOS
* Tails

|  |  |
| --- | --- |
| Ubuntu | 
* Oficiálne: Edubuntu
* Kubuntu
* Lubuntu
* Ubuntu Budgie
* Ubuntu GNOME
* Ubuntu Kylin
* Ubuntu MATE
* Ubuntu Studio
* Xubuntu

* Iné: Asturix
* Bodhi
* elementary OS
* KDE neon
* Mint
* Pinguy OS
* Trisquel
* Uruk
* LXLE
* Lite

 |

 |
| Fedora | 
* BLAG
* Korora

|  |  |
| --- | --- |
| Red Hat | 
* CentOS
* ClearOS
* Linpus
* Oracle
* Qubes OS
* Rocks
* Scientific
* SME

 |

 |
| Gentoo | 
* Calculate
* Chromium OS
	+ Chrome OS
* Sabayon

 |
| Slackware | 
* Austrumi
* DeLi
* DNA
* Kongoni
* NimbleX
* Platypux
* Porteus
* Salix OS
* SLAX
* Topologi
* Vector
* Zenwalk

 |
| Mandriva | 
* ALT
* Mageia
* OpenMandriva Lx
* PCLinuxOS
* ROSA

 |
| Iné | 
* 4ML
* Alpine
* CRUX
* Frugalware
* Gecko
* Gobo
* GuixSD
* KaOS
* Kwort
* Lunar
* NixOS
* openSUSE
	+ SLES
* Puppy
* Source Mage
* Solus
* Void
* Uruk

 |
**Karol Antolík**  (\* 28. január 1843, Studenec – † 20. jún 1905, Bratislava) bol slovenský lekár a fyzik.

Rodina
------

* Otec: Martin Antolik
* Matka: Zuzana rod. Benašková

Život
-----

Karol Antolík sa narodil v Studenci. Študoval na gymnáziách v Levoči, Prešove a Veľkom Varadíne, matematiku a fyziku na budapeštianskej univerzite, kde jeho učiteľmi boli Š. A. Jedlík a O. Petzvalal. Najmä prvý z nich mal na jeho neskoršiu vedeckú dráhu mimoriadny vplyv tak výberom predmetu výskumu ako aj experimentálnym zameraním. Absolvoval aj ročný študijný pobyt na nemeckých univerzitách, o. i. v Berlíne pracoval v Helmholtzových laboratóriách a v Heidelbergu navštevoval prednášky R. W. Bunsena a G. H. Quinckeho. Pôsobil ako profesor na stredných školách v Kaposvári, Košiciach, Arade a napokon v Bratislave, kde bol od roku 1893 až do svojej smrti aj riaditeľom reálky.

Práca
-----

Venoval sa experimentálnemu skúmaniu elektrického iskrového výboja, spočiatku najmä metódou Lichtenbergových obrazcov, neskôr vlastnou originálnou metodikou. Dráhu kĺzavého iskrového výboja zachytával na začadenom povrchu sklenej doštičky, príp. iných telies a zo zanechaných stôp výboja sa pokúšal vysvetliť niektoré vlastnosti elektrickej iskry. Výsledky svojich pokusov publikoval aj v známom Poggendorffovom fyzikálnom časopise Annalen der Physik, kde upútali pozornosť Ernsta Macha a jeho spolupracovníkov. E. Mach v Antolíkovej metóde objavil možnosť využitia k akustickým výskumom, a tak pokusy zručného stredoškolského profesora sa stali východiskom viacročnej série experimentov s explóziami, ktoré prostredníctvom skúmania rázových vĺn doviedli Macha k viacerým dôležitým objavom modernej aerodynamiky. K. Antolík sa neskôr stal *umelcom* Lichtenbergových obrazcov a venoval sa aj iným pokusom z oblasti elektrostatiky a akustiky. Pozoruhodné sú jeho výsledky, ktoré dosahoval pri skúmaní chvenia napnutých blán (membrán) rôznymi modifikáciami Chladniho metódy zvukových obrazcov. Okrem celého radu štúdií bol autorom učebnice experimentálnej fyziky a zbierky demonštračných pokusov.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 9 - farnosť Spišská Kapitula
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 1069007706
* LCCN: n2021029394
* PIM: PIM41229
* VIAF: 315523937
* WorldCat: lccn-n2021029394
Zlatá platňa Voyageru
Obal platne
**Zlatá platňa Voyageru** je gramofonová platňa, uložená v sondách Voyager 1 a Voyager 2 vyslaných do vesmíru v roku 1977 zachytávajúca zvuky a obrazy Zeme a tak aj rôznorodosť života na našej planéte. Je určená prípadným mimozemským civilizáciám, ktoré by ju mohli v ďalekej budúcnosti nájsť pri jej ceste za hranice slnečnej sústavy.

Obsah
-----

Posolstvo obsahuje 115 obrázkov zakódovaných v analógovej forme. Zvyšok nahrávky je zvukový záznam, zaznamenaný pri rýchlosti 16⅔ otáčok za minútu. Zachytáva pozdravy obyvateľov planéty Zem prípadným nálezcom v mnohých rôznych jazykoch.

Na zlatej platni sú uložené záznamy v 55 jazykoch:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * akkadčina
* angličtina
* arabčina
* aramejčina
* arménčina
* barmčina
* bengáčina
* čeština
* čičeva
* francúzština
* gudžarátčina
 | * hebrejčina
* hindčina
* chetitčina
* ila
* indonézčina
* taliančina
* japončina
* kannadčina
* kantónčina
* kečuánčina
* kórejčina
 | * latinčina
* luganda
* maďarčina
* mandarínčina
* marátčina
* min nan
* nemčina
* nepálčina
* nguni
* holandčina
* oriya
 | * pandžábčina
* perzština
* poľština
* portugalčina
* radžastánština
* rumunčina
* ruština
* gréčtina
* sesotho
* sinhálčina
* srbochorvátčina
 | * sumerčina
* španielčina
* švédčina
* telugu
* thajčina
* turečtina
* ukrajinčina
* urdčina
* waleština
* vietnamčina
* wu
 |

Po sekcii obsahujúcej zvuky Zeme obsahuje platňa 90 minútový výber hudby rôznych kultúr vrátane klasických skladieb západu a východu.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Časová schránka v sonde KEO
**François Fiedler** (\* 15. február 1921, Košice – † 21. október 2001, Saint-Germain-Laval) bol jeden z najvýznamnejších maliarov v skupine Aimé Maeght.

Životopis
---------

Po dosiahnutí titulu z výtvarného umenia na Akadémii v Budapešti sa košický rodák François Fiedler v roku 1946 presťahoval so svojou prvou ženou do Paríža. Jeho manželka však o 6 mesiacov na to umrela a Fiedler ostal sám v krajine, v ktorej nemal žiadnych priateľov a reč sotva ovládal. Aby sa uživil, maľoval pre múzeá oficiálne kópie slávnych obrazov ako aj vlastné figuratívne maľby.

V roku 1950 sa na neho usmialo šťastie, keď Fiedlerovu tvorbu objavil Joan Miró v malej parížskej galérii a bol ňou doslova ohromený. Z umelcov sa stali dobrí priatelia a dokonca pracovali v jednom ateliéri. Práve Miró dal Fiedlerovi prezývku "maliar svetiel" a predstavil jeho tvorbu slávnemu zberateľovi a obchodníkovi s umením Aimé Maeghtovi, ktorý zastupoval v tom čase najväčších umelcov tej doby – Giacometti, Brach, César, Ubac, Tal-Coat, Miró a Chagall.

Počas svojej dlhej kariéry bol François pravidelne vystavovaný individuálne alebo s najvýznamnejšími súčasníkmi v rámci skupiny *Maeght*. Po smrti Aimé Maeghta si Fiedlera vzal pod patronát známy parížsky fotograf Daniel Kramer a pokračoval v podpore umelcových malieb na plátno.

Fiedler po svojej smrti v roku 2001 zanechal rôznorodé a veľké skupiny prác, vrátane desiatok olejomalieb, monotypov a litografií. Jeho diela sú vystavované v najprestížnejších múzeách a galériách po celom svete, vrátane Maeght Fondation v Paríži alebo Guggenheim Museum v New York City.

Galéria
-------

* Značka propagujúca Fiedler Show v uliciach ParížaZnačka propagujúca Fiedler Show v uliciach Paríža
* Fiedler počas rozhovoruFiedler počas rozhovoru
* Niektoré Fiedlerove diela na výstave v Paríži v šesťdesiatych rokochNiektoré Fiedlerove diela na výstave v Paríži v šesťdesiatych rokoch

Autoritné údaje: * BnF: 14964319q
* GND: 129382736
* ISNI: 0000 0000 7846 8333
* LCCN: n84120063
* NK ČR: jo2018999322
* ULAN: 500055999
* VIAF: 96055697
* WorldCat: lccn-n84120063
Kostol Val-de-Grâce, Paríž
**François Mansart** (\* 13. január 1598, Paríž, Francúzsko – † 23. september 1666, tamže) bol francúzsky architekt.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine tesára a miesto za architekta mu jeho príbuzní pomohli vyučiť sa za kamenára a sochára. Uvažoval nad tým, že by sa vyučil u architekta Salomona de Brosse, najobľúbenejšieho architekta za vlády francúzskeho kráľa Henricha IV.

V 20. rokoch 17. storočia už bol uznávaný ako architekt pre svoj štýl a zručnosť, ale bol vnímaný tiež ako tvrdohlavý a ťažký perfekcionista, búrajúci svoje konštrukcie, aby začal znovu stavať na ich mieste nové budovy. Len najbohatší si mohli dovoliť pracovať s ním, pretože Mansartove diela boli vďaka jeho spôsobu stavby veľmi drahé. Jediný zachovaný príklad jeho ranej tvorby je zámok v Balleroy, postavený na objednávku princa Gastona Orleánskeho, ktorý sa začal stavať v roku 1626. Vojvoda bol veľmi potešený výsledkom, takže pozval Mansarta, aby zrenovoval jeho krídlo na zámku Blois (1635). Architekt zamýšľal prebudovať bývalú kráľovskú rezidenciu kompletne, ale jeho plány boli zmarené a nakoniec bolo zrekonštruované len severné krídlo podľa Mansartových plánov. Väčšina Mansartových stavieb bola postupne zrekonštruovaná, alebo zbúraná. Najlepšie zachovaný príklad jeho zrelej tvorby je zámok v Maisons-Laffitte, ktorý jedinečne zachováva originálnu interiérovú výzdobu, a to vrátane veľkolepého schodiska. 

V 40. rokoch 17. storočia pracoval na kláštore a kostole Val-de-Grâce v Paríži, veľmi žiadanej objednávke od Anny Rakúskej. Jeho údajná márnotratnosť viedla k tomu, že bol nahradený poddajnejším architektom, ktorý v podstate pokračoval v Mansartovom pláne. V 50. rokoch 17. storočia sa zameral na politických odporcov kardinála Mazarina, pre ktorého Mansart často pracoval. V roku 1651 vyšiel pamflet "*La Mansarade*", ktorý obviňoval architekta z divokej márnotratnosti a intríg. Po nástupe Ľudovíta XIV. na trón prišiel Mansart o mnoho zo svojich objednávok, ktoré boli zadané iným architektom. Jeho návrhy na prerobenie Louvra a na kráľovské mauzóleum v Saint-Denis sa nikdy neuskutočnili. Niektoré z jeho plánov boli postupne znovu použité jeho prasynovcom, Julianom Hardouinom Mansartom, ktorý nebol tak geniálny a individualistický.

Mansart je známy ako autor prvých manzardových striech, ktoré vytvoril a použil na svojich budovách. Nevynašiel nový druh strechy, no manzardová strecha sa stala veľmi rozšírená vo všetkých jeho konštrukciách.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **François Mansart**

Autoritné údaje: * abART: 139358
* BnF: 12525387n
* GND: 117541524
* ISNI: 0000 0001 2144 3909
* LCCN: n82020316
* NK ČR: xx0138567
* ULAN: 500031848
* VIAF: 95877949
* WorldCat: lccn-n82020316
**Spoločenská deľba práce** je deľba práce, za ktorej dochádza na jednotlivých stupňoch vývoja
výrobných síl k členeniu jednotlivých činností vo výrobnom procese medzi jednotlivých príslušníkov alebo skupiny spoločnosti podľa druhov vyrábanej produkcie a k vzájomnej výmene produktov ich práce, aby uspokojili svoje potreby (na rozdiel od prirodzenej deľby práce). 

Spoločenská deľba práce je daná stupňom a charakterom rozvoja výrobných síl spoločnosti; rozvoj výrobných síl vedie k prehlbovaniu spoločenskej deľby práce, jednotlivé druhy produktívnej činnosti sa stávajú relatívne samostatnými sférami pôsobenia určitých individuálnych alebo skupinových výrobcov; v dôsledku toho sa jednotlivé práce stávajú navzájom závislými prácami a jednotliví výrobcovia navzájom závislými vyrobcami; svoje rôznorodé potreby môžu uspokojovať len vzájomnou jednotou špecializácie a kooperácie, pričom určujúcou stránkou je špecializácia a určovanou kooperácia. Každý jej nový stupeň znamená zvýšenie produktivity práce. 

Viedla k vzniku spoločenských tried a štátu.

Druhy/príklady
--------------

* druhá veľká spoločenská deľba práce
* prvá veľká spoločenská deľba práce

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Android Things** (kódový názov **Brillo** alebo **Projekt Brillo**) je platforma založená na operačnom systéme android od spoločnosti Google, predstavená na Google I/O 2015. Je zameraná na použitie s nízkoenergetickými zariadeniami s malou pamäťou Internet of Things (IoT), ktoré sú obyčajne vyrobené z rôznych platforiem mikrokontrolérov.

Má podporovať Bluetooth low energy a Wi-Fi.

Spolu s Brillo, Google tiež predstavil protokol Weave, ktorý majú používať tieto zariadenia na komunikáciu s inými zariadeniami a predpokladá, že sa zavedie aj medzi inými operačnými systémami pre IoT.

Referencie
----------

1. ↑  Google developing "Brillo" Internet of Things OS based on Android
2. ↑  Project Brillo is Google’s new Internet of Things OS
3. ↑  Google announces Brillo, an operating system for the Internet of Things
4. ↑   *Google’s new "Android Things" OS hopes to solve awful IoT security* [online]. [Cit. 2016-12-13]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Android Things na anglickej Wikipédii.*
Pápež Benedikt XVI. v camauru
**Camauro** je pokrývka hlavy pápežov. Slovo pochádza z latinského *camelaucum*, alebo gréckeho *kamelauchion* a znamená: **čiapka z ťavej kože**. Pôvodne sa vyrábalo z ťavej srsti. Postupne sa z neho stala červená zamatová čiapka s hustým kožúškom vnútri a bielym lemom.

Historický vývoj
----------------

Do pápežského šatníka patrí od 12. storočia, ale až do roku 1464 bolo camauro používané tiež kardinálmi, avšak bez hermelínového lemovania. Od roku 1464 sa camauro stalo výlučne pápežským odevom a kardináli dostali namiesto neho od pápeža šarlátový biret. Vo veľkonočnom období používali pápeži camauro bielej farby. Camauro bolo používané prakticky nepretržite až do roku 1963. Naposledy ho použil ešte Ján XXIII. ktorý v ňom bol, ako aj celá rada jeho predchodcov, aj pochovaný. Tradícia používania camaura bola oživená pri generálnej audiencii 21. a 28. decembra 2005, kedy ho začal používať Benedikt XVI.; a to jednak z praktických dôvodov (pretože bola zima) a tiež, ako sa niektorí domnievajú, zo symbolických dôvodov. U camaura pre pápeža Benedikta XVI. bol na výrobu použitý červený aksamiet s bielym lemovaním.

Symbolický význam
-----------------

Symbolizuje univerzálny učiteľský úrad (na základe *daru vyučovať*; lat. *munus docendi*). Obdobou camaura na symbolickej úrovni sú pokrývky akademických univerzitných hodnostárov, ktoré sa používajú pri promóciách a iných akademických obradoch. Svoj pôvod odvodzuje v akademickom prostredí z praktickej potreby, kedy sa snažili stredovekí vzdelanci, ktorí nosili na hlave tonzúru, chrániť pri písaní teologicko-filozofických spisov prechladnutie hlavy a akademické solideo nebolo dostačujúcou tepelnou ochranou. 

Podobnú tepelnou ochranou bývala aj mozetta (golier), ktorá sa nosila spoločne s camaurom. Kým camauro sa v liturgii nepoužíva, mozeta sa používa pri chórovej modlitbe. Camauro pre liturgiu bolo nahradené biretom.

**Príklady pápežov v camauru a s mozetou**
* Inocent VII.(1404 – 1406)Inocent VII.  
(1404 – 1406)
* Július II.(1503 – 1513)Július II.  
(1503 – 1513)
* Benedikt XIV.(1740 – 1758)Benedikt XIV.  
(1740 – 1758)
* Klement XIII.(1758 – 1769)Klement XIII.  
(1758 – 1769)

Použitie svetskými predstaviteľmi
---------------------------------

Vzhľadom k tomu, že v stredoveku camauro patrilo k bežnej výbave vzdelancov, používali ho i svetskí predstavitelia, ako to možno vidieť u dóžat benátskej alebo janovskej republiky. V týchto prípadoch camauro slúžilo ako podklad pre Dóžovu korunu. Jedná sa o camauro iného typu než je camauro pápežské.

**Príklady svetských camaur**
* Giotto: Zasnúbenie sv. Františka s chudobou(1296)Giotto: Zasnúbenie sv. Františka s chudobou  
(1296)
* Dante Alighieri(1265 – 1321)Dante Alighieri  
(1265 – 1321)
* Benátsky dóžaLeonardo Loredan(† 1521)Benátsky dóža  
Leonardo Loredan  
(† 1521)

Pozri aj
--------

* Biret
* Mitra
* Solideo
* Tiara (pápežstvo)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Camauro**

Externé odkazy
--------------

* Nová pokrývka hlavy papeže? (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Camauro na českej Wikipédii.*
***Farmárska revue*** je televízny magazín zameraný na poľnohospodásku prvovýrobu, záhradkárstvo, ovocinárstvo a drobnochov, ktorý pripravuje štúdio Rozhlasu a televízie Slovenska (RTVS) v Banskej Bystrici. Relácia sa vysiela od roku 2007 na televíznom kanáli Dvojka. Uvádza ju Ján Škorňa a medzi pravidelných hostí patrí napr. pomológ Ivan Hričovský.

Relácia si postupne vybudovala stabilnú divácku základňu (napr. 10. novembra 2019 ju sledovalo 163 000 divákov) a patrí k tým najsledovanejším vo videoarchíve na webe RTVS.

Tvorcovia relácie vytvorili spoločenskú náučno-zábavnú stolovú hry *Farmárska revue*, ktorá okrem samotnej hry obsahuje aj pexeso potravín s chráneným označením pôvodu, kvarteto slovenských národných plemien a kniha s radami pre záhradkárov a ovocinárov.

Referencie
----------

1. ↑  *Farmárska revue* [online]. [s. l.] : Rozhlas a televízia Slovenska, 2019-11-24 [cit. 2019-11-24]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* *Komu sa nelení...* [online]. Banská Bystrica : Rozhlas a televízia Slovenska, 2017-11-04 [cit. 2019-11-24]. Dostupné online.
* Archív relácie (od roku 2011) na webe RTVS
* *Farmárska revue* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
**Zadarská župa** (chorv. *Zadarska županija*) je jedna z chorvátskych žúp. Leží na juhu krajiny, na rozhraní Dalmácie a vlastného Chorvátska. Jej hlavným mestom je Zadar.

Charakter župy
--------------

Zadarská župa je prímorské územie, na východe hraničí s Bosnou a Hercegovinou, na juhu zo Šibenicko-kninskou župou a na severe s Licko-senjskou župou. Jej územie je väčšinou hornaté, patria k nemu početné ostrovy (Dugi otok, z časti aj Pag). Veľký význam tu má turistika; a to aj vo vnútrozemí, kde sa nachádza veľa národných parkov (Velebit, Telaščica, Paklenica a samozrejme aj známe Plitvické jazerá). Obyvatelia sú Chorváti, vďaka niekdajšej príslušnosti Zadaru k Benátskej republike a neskôr k Talianska tu malá časť obyvateľov stále hovorí ešte po taliansky. Do občianskej vojny v Juhoslávii žili vo vnútrozemí vo väčšom počte aj Srbi, veľká časť z nich ale odišla. Z dopravného hľadiska sú tu veľmi významné ťahy, spájajúce Záhreb zo Splitom (diaľnica a železnica). Hlavné mesto Zadar sa nachádza mimo tejto komunikácie, má ale dobrý prístup k lodnej doprave.

Významné mestá
--------------

* Zadar (hlavné mesto)
* Benkovac
* Biograd na Moru
* Nin
* Obrovac
* Pag

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zadarská župa**

| * z
* d
* u
Administratívne členenie Chorvátska |
| --- |
| 
* Bjelovarsko-bilogorská župa
* Brodsko-posávska župa
* Dubrovnícko-neretvianska župa
* Istrijská župa
* Karlovecká župa
* Koprivnicko-križevatská župa
* Krapinsko-zagorská župa
* Licko-senjská župa
* Medzimurská župa
* Osijecko-baranjská župa
* Požecko-slavónska župa
* Prímorsko-gorskokotarská župa
* Sisacko-moslavinská župa
* Splitsko-dalmatínska župa
* Šibenicko-kninská župa
* Varaždínska župa
* Viroviticko-podrávska župa
* Vukovarsko-sriemska župa
* Zadarská župa
* Záhrebská župa
* Mesto Záhreb

 | Vlajka Chorvátska |
**LIAZ 200** bol rad nákladných automobilov, vyrábaný spoločnosťou LIAZ. Medzi rokmi 1991 až 1994 bolo vyrobených len niekoľko sto kusov.

Rad LIAZ 200 je faktickou modernizáciou typového radu LIAZ 100 a vzhľadovo sa líši od svojho predchodcu len minimálne. Bol zmenený hlavne po technickej stránke, prebehli zmeny na motore, napr. bola znížená jeho hlučnosť a uloženie (stojatý motor namiesto doterajšieho šikmého), kabína bola kvôli tomu posadená o 4 cm vyššie a v medzere nad nárazníkom sa preto objavili pomocné kryty, ktoré sú najvýraznejším vzhľadovým odlíšením oproti radu 100. V novších modeloch bola osadená aj nová prevodovka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **LIAZ 200**

Externé odkazy
--------------

* Fotogaléria na liaz.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku LIAZ 200 na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Škoda-LIAZ |
| --- |
| Autobusy | 
* Škoda 706 RO
* Škoda 706 RTO

 | Logo Škoda |
| Nákladné automobily | 
* 606
* 706 R
* 706 RT
* 706 MT
* LIAZ 100
* LIAZ 200
* LIAZ 300
* LIAZ 400

 |
*Antiopé a Zeus*, autor:Jean-Baptiste Marie Pierre (1714–1789)
**Antiopé** alebo **Antiopa** alebo **Antiope** (starogr. *Ἀντιόπη* – *Antiopé*, lat. *Antiope*) je v gréckej mytológii dcéra tébskeho kráľa Nyktea (podľa inej verzie riečneho boha Asópa), milenka najvyššieho boha Dia.

Antiopé bola taká krásna, že upútala pozornosť najvyššieho boha Dia a stala sa jeho milenkou. Keď oťarchavela, zo strachu pred svojím otcom ušla do Sikyónu, kde sa s ňou oženil tamojší kráľ Epópeus. Jej otec Nykteus to znášal veľmi ťažko a keď umieral zaviazal svojho brata Lyka prísahou, aby nenechal Antiopu bez trestu. Lykos následne usporiadal vojenskú výpravu na Peloponéz, mesto Sikyón zničil, kráľa Epopea zabil a Antiopu zajal. Na spiatočnej ceste v boiótskej Eleutherii porodila Antiopa dvojčatá a pohodila ich v lese na vrchu Kitharión (podľa iných antických prameňov ich však v lese nechal Antiopin strýko Lykos na nátlak svojej manželky Dirky) 

Opustené deti potom našiel pastier, ktorý si ich vzal k sebe, dal im mená Amfión a Zéthos a vychoval ich. Po rokoch dospeli a z oboch sa stali urastení mládenci, ktorí sa povahou odlišovali. Amfión bol jemný, miloval hudbu, zatiaľ čo Zéthos bol silák, miloval lov a zápas. Napriek tomu žili spokojne spolu, nič netušiac o svojom pôvode.

Lykos a jeho manželka Dirké zatiaľ Antiopu uvrhli do väzenia, kde strávila dlhé roky, až kým jej Zeus nakoniec dopomohol k úteku do hôr. Možno to bola náhoda, možno božia vôľa, keď sa dostala práve k pastierovi a k svojim synom. Než si však mohli všetko vysvetliť, objavila sa Dirké, ktorá vyhlásila, že prijali otrokyňu na úteku a prikázala bratom, aby ju priviazali k rohom býka a nechali ju ním usmrtiť. Bratia váhali, ale nakoniec sa rozkaz kráľovnej odhodlali splniť. V poslednej chvíli im však pastier povedal, že je to ich matka a nahnevaní bratia okamžite Dirku potrestali rovnakým krutým spôsobom, akým ona chcela potrestať ich matku.

Antiopé a jej synovia sa potom vrátili do Téb. Po dohode s bohom Hermom upustili od potrestania kráľa Lyka, život mu ponechali, ale z mesta ho vyhnali. (podľa inej verzie ho zbavili vlády a zabili.) Potom sa ujali vlády, dali sa do zveľaďovania mesta a do výstavby silnejších hradieb.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Hyginus, *Fabulae* 8.
2. ↑  Homér, *Odysea*, 11,260.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 58.
4. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,5,5.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,38,9.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Antiopé (Aszóposz leánya) na maďarskej Wikipédii a Antiopa na českej Wikipédii.*
**Tisandros** (starogr. *Τίσανδρος* – *Tisandros*) bol v 6. stor. pred Kr. štvornásobný olympijský víťaz v boxe.

Tisandros zo sicílskeho Naxu bol korunovaný olympijskými vencami za víťazstvá v boxe na 52. až 56. hrách v rokoch 572, 568, 564 a 560 pred Kr. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol i na pýthijských hrách, kde taktiež dosiahol štyri víťazstvá.

Staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, pravdepodobne videl sochu Tisandra (v predchádzajúcom texte je medzera), lebo pri opise sôch z olympijskej *Altidy* v súvislosti s ním napísal: „*Po meste Naxos, založenom kedysi na Sicílii Chalkiďanmi od Euripu, sa do dnešných dôb nezachovali zrúcaniny ani v najmenšiom, a že sa zachránilo pre budúce pokolenia aspoň meno Naxu, je predovšetkým zásluhou Tisandra, syna Kleokritovho. Tisandros totiž štyrikrát premohol medzi mužmi pästných zápasníkov v Olympii a práve toľko víťaztiev mu pripadlo i v pýthijských hrách."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 167.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,13,8.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 457.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Antiochos** (starogr. *Ἀντίοχος* – *Tyrannos*) je v gréckej mytológii syn Pterelaa, kráľa ostrova Tafos.

Antiochos a jeho bratia Chromios, Tyrannos, Chersidamas, Méstor a Euéres pochádzali z ostrova Tafos. Keďže ich starý otec Méstor bol brat mykénskeho kráľa Élektryóna, domnievali sa, že si môžu nárokovať podiel na mykénskom kráľovstve. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ale ich nároky zmietol zo stola.

Bratov premohol hnev a dohodli sa, že mu ukradnú dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania ale dobytok nakoniec predsa len odviedli a predali ho élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,5.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,6.
Place du Châtelet v noci
**Place du Châtelet** (*námestie Châtelet*) je námestie v Paríži. Nachádza sa na hraniciach 1. a 4. obvodu na pravom brehu rieky Seiny pri Pont au Change.

Dejiny
------

Námestie bolo postavené na mieste pevnosti Grand Châtelet zbúranej v roku 1808 na rozkaz Napoleona Bonaparteho. V roku 1854 námestie rozšírili.

Významné stavby
---------------

Stred námestia je vyhradený chodcom a stojí tu Palmová fontána z roku 1808.

Na oboch stranách námestia pozdĺž nábrežia stoja dve divadlá, ktoré postavil Gabriel-Jean-Antoine Davioud na žiadosť baróna Haussmanna: Théâtre du Châtelet a Théâtre de la Ville.

Pod námestím sa nachádza rozsiahla stanica metra Châtelet, kde sa krížia linky 1, 4, 7, 11 a 14. Je prepojená s podzemným nádražím RER Châtelet – Les Halles s linkami A, B a D.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Place du Châtelet**

Externé odkazy
--------------

* Námestie na stránkach Paríža

Súradnice: 48°51′28″S 2°20′50″V﻿ / ﻿48,857639°S 2,347253°V﻿ / 48.857639; 2.347253

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Place du Châtelet na českej Wikipédii.*
**Antiochos** (starogr. *Ἀντίοχος*) bol grécky sochár v 1. stor. pred Kr.

Podpis sochára Antiocha, syna Démétria z Antiocheie, je vyrytý na podstavci zo sochy z modrošedého hymettského mramoru (dobre zachovaného zo všetkých strán), ktorý objavili v archeologickej lokalite starovekého atického mesta Eleusis. Nápis na podstavci datujú približne na koniec 1. stor. pred Kr.

|  |  |
| --- | --- |
| *Ἀντίοχος Δημητρίου Ἀντιοχεὺς ἐπόησεν*  |  *Antiochos syn Démétria z Antiocheie zhotovil* |

Podľa niektorých starších autorov (z 19. storočia) sa nenarodil v meste Antiocheia (Antiocheí je známych niekoľko), ale v atickom déme tohto mena (existencia atického dému Antiocheia je však nie veľmi pravdepodobná). Pre paleografický charakter inej fragmentárnej signatúry na soche od sochára rovnomenného mena sa zdá, že od neho treba odlíšiť iného sochára, a to Antiocha z Atén.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Griechische Bildhauer, Emanuel Loewy. *Inschriften griechischer Bildhauer, mit Facs. herausg. von E. Loewy*. Leipzig : B. G. Teubner, 1885. S. 187.
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, Regions:sAttica (IG I-III):Eleusis *I.Eleusis 304*
3. ↑  Cornell University Library *STATUE BASE SIGNED BY ANTIOCHOS SON OF DEMETRIOS OF ANTIOCH. (IG II² 4306)*
4. ↑  John S. Traill. *Persons of Ancient Athens: Alexarchos to Apōnios*. Toronto : Athenians, 1994. ISBN 978-09-6926-863-5. S. 262.
5. ↑  J. Meyer, H. Lücke und H. von Tschud. *Neue Jahrbücher für Philologie und Paedagogik*. Leipzig : B. G. Teubner, 1863. S. 87.
6. ↑   *Allgemeines Künstler-Lexikon*. Leipzig : Allgemeines Künstler-Lexikon, 1878. S. 109.
**Antiochos** (starogr. *Ἀντίοχος* – *Antiochos*) bol syn a nástupca messénskeho kráľa Finta (pravdepodobne mýtický) v 8. stor. pred Kr.

Po smrti messénskeho kráľa Finta sa panovníkmi Messénie stali jeho synovia Antiochos a Androkles. Počas ich vlády sa v Messénii odohral nepríjemný incident medzi Messénčanom Polycharom, víťazom olympijských hier a Sparťanom Euaifnom. Polychares poveril Euaifna strážením svojich kráv, ale ziskuchtivý Euaifnos mu kravy predal a navyše mu po následnom spoločnom spore zabil aj syna. Keď sa potom Polychares v Sparte spravodlivosti nedovolal, v hneve zabil niekoľko Sparťanov.

Tento jeho čin ale neostal bez následkov. Sparťania ihneď vyslali do Messénie vyslancov, ktorí ich požiadali, aby im Polychara vydali. Messénčania im však odkázali, že sa o tom ešte musia poradiť. Názory messénskych kráľov sa o riešení tejto nepríjemnej udalosti líšili. Kým Androkles presvedčený o vine Polychara naliehal, aby ho Sparťanom okamžite vydali, Antiochos váhal. Keď sa nevedeli dohodnúť, zástancovia Androkla a Antiocha sa pustili do vzájomného boja. Antiochos ale po krátkom boji Androkla a jeho prívržencov pobil a teraz už ako jediný kráľ Messénie, poslal do Sparty správu, že je pripravený predložiť vec súdu. Ale Sparťania už neodpovedali, boli pripravení pre tento a aj pre predchádzajúci incident, keď bol Messénčanmi zavraždený ich kráľ Téleklos, viesť proti Messénii vojnu. Počas niekoľkomesačných vojenských príprav však Antiochos zomrel a útoku Sparty musel čeliť až jeho následník, syn Eufaes.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,4.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,6.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,7.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,8.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,6.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,1.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,7.
9. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,8.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
Súradnice: 48°19′04″S 17°15′12″V﻿ / ﻿48,317816°S 17,253254°V﻿ / 48.317816; 17.253254

Malacká cesta pri odbočke ku Schaubmarovmu mlynu v lete 2017
**Malacká cesta** je ulica v Pezinku v historickej mestskej časti Cajla, ktorá leží na ceste II. triedy číslo 503. Je pomenovaná podľa svojho smeru do Malaciek. Pri mieste pôvodného kostola svätého Jozefa zaniknutej osady Sumberg (Zumberg), ktorého ruiny sa nachádzajú pod vozovkou ulice, sa nachádza socha Krista Kráľa a kúsok ďalej, pred psychiatrickou nemocnicou, sa nachádza drobná náboženská stavba Božia muka.

Na čísle 63 sa nachádza Psychiatrická nemocnica Philippa Pinela a na súpisných číslach 4423 až 4425 sa nachádzajú ruiny bývalých budov psychiatrickej nemocnice, ktoré boli pôvodne železitými kúpeľmi.

Na čísle 65 sa v minulosti nachádzala Pálffyovská papiereň, ktorej jedinou zachovanou budovou je sušiareň. Dnes na mieste jej hlavnej budovy stojí Fabiánov mlyn.

Neďaleko rekreačnej oblasti Stupy sa nachádza starý kameňolom (nazývaný aj Paddock), ktorý sa v dnešnej dobe využíva na pretekárske podujatia a driftovanie.

Referencie
----------

1. ↑
O futbalovom klube pozri *SS Lazio.*

**Lazio** (po slovensky nepresne aj *Latium*) je administratívny región v strednom Taliansku. Leží medzi regiónmi Toskánsko, Umbria, Abruzze, Molise, Kampánia a medzi Tyrrhenským morom. 

Hlavným mestom je Rím, s ktorým je nerozlučne spojený aj Vatikán, ako sídlo pápeža a centrum kresťanstva. V Ríme žije vyše 50 % obyvateľov Lazia.

Geografia
---------

25 % územia zaberajú vrchy, podhorie Severných Apenín (napríklad Albánske vrchy pri Ríme). Kým sever a juh Lazia sú úrodné (vulkanická pôda), stred je neúrodný, pretože tu kedysi boli močiare (Pontské močiare).

### Územie

| Frosinone | Latina | Rieti | Ruma | Viterbo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Valle Latina | Agro PontinoIsole Ponziane | CicolanoSabina | Agro RomanoCastelli Romani | Maremma lazialeTuscia |

Hospodárstvo
------------

Lazio je, s výnimkou priemyselného Ríma, poľnohospodárska oblasť, najmä na juhovýchod a východ od Ríma (pšenica, kukurica, olivy, vinič, ovocné stromy, zelenina).

Dejiny a pamiatky
-----------------

Meno je odvodené od starorímskej provincie Latium, jadra Rímskej ríše. Po celom kraji možno dodnes nájsť stopy dávnych národov a kultúr, žili tu Etruskovia, Latinovia, Hernikovia a Volskovia, vojenské výpravy sem priviedli Vizigótov, Kartágincov, Vandalov, Ostrogótov, Byzantíncov aj Longobardov.

Možno tu naraziť na nespočetný rad pamiatok. Z etruských si zaslúži pozornosť pohrebisko v Cerveteri a Tarquinii, ďalej Véio, Vulci, Bolsena a iné, typické rímske pamiatky je možné nájsť v Palestrine, Tivoli, Cori, v Ostii, Anziu, Formiu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lazio**

| * z
* d
* u
Regióny Talianska |
| --- |
| Regióny | 
* Abruzzy
* Apúlia
* Basilicata
* Benátsko
* Emilia-Romagna
* Kalábria
* Kampánia
* Lazio
* Ligúria
* Lombardsko
* Marky
* Molise
* Piemont
* Toskánsko
* Umbria

 | Vlajka Talianska |
| Regióny so zvláštnymautonómnym postavením | 
* Furlansko-Júlske Benátky
* Sardínia
* Sicília
* Tridentsko-Horná Adiža
* Valle d’Aosta

 |
Typická schéma počítača
**Northbridge** (iné názvy: **severný most, severný mostík, systémový radič, integrovaný pamäťový radič**; angl. *Northbridge, system controller, integrated memory controller (IMC), memory controller hub (MCH)*) je jeden z dvoch základných čipov na základnej doske. Druhý sa nazýva Southbridge (južný most) a spoločne sa označujú ako tzv. chipset. Delenie chipsetu na severný most a južný most je bežné, hoci existujú aj čipy, ktoré obsahujú oba naraz za cenu vyššej zložitosti pri výrobe.

Prehľad
-------

Severný most zabezpečuje komunikáciu medzi CPU, pamäťou RAM (radič pamäte), AGP portom alebo PCI Express zbernicou a zabezpečuje spojenie s južným mostom. Niektoré severné mosty obsahujú integrované grafické karty. Pretože rôzne procesory a pamäte vyžadujú rozdielnu signalizáciu, severný most pracuje iba s jedným alebo s dvoma typmi procesorov a spravidla len s jedným typom pamäte RAM. Existujú chipsety, ktoré podporujú dva druhy pamäte RAM, ktoré sú dostupné pri prechode na nový štandard.

Napríklad severný most chipsetu NVIDIA nForce2 bude spolupracovať iba s procesormi Duron, Athlon a Athlon XP spojenými s DDR SDRAM. Chipset Intel i875 bude pracovať iba so systémami používajúcimi procesory Pentium 4 alebo Celeron, ktoré majú frekvenciu vyššiu ako 1,3 GHz a DDR SDRAM pamäťou. Chipset Intel i915g pracujú iba s procesormi Pentium 4 a Celeron, ale môžu používať pamäte DDR alebo DDR2.

Pozri aj
--------

* Chipset
* Southbridge

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Northbridge na českej Wikipédii.*
Súradnice: 62°13′S 6°32′Z﻿ / ﻿62,217°S 6,533°Z﻿ / 62.217; -6.533

**Norðoyri** (dánsky: Nordøre) je dedina na Faerských ostrovoch na severnom ostrove Borðoy. Patrí k mestu Klaksvík.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka je z roku 1584, ale vykopávky v Islendingatoftir, niekoľko kilometrov južne od Norðoyri ukázali, že toto miesto bolo osídlené už v časoch Vikingov. V blízkosti týchto vikingských hrobov bol 12. marca 1745 zničený statok snehovou lavínou. Presne o 20 rokov neskôr túto farmu stretol rovnaký osud. Jej ruiny sú viditeľné dodnes. V roku 1945 tu bol umiestnený pomník, ktorý pripomína tieto tragické udalosti.

Obyvateľstvo
------------

V posledných 25 rokoch vzrástol počet obyvateľov, pričom nepochybným faktorom bola blízkosť obce s mestom Klaksvík. V roku 1985/86 na tomto mieste žilo iba 15 ľudí. Potom, v rokoch 1988 až 1991 sa počet obyvateľov náhle strojnásobil až na 60 obyvateľov, za posledných 5 rokov rastie pomaly, pohybuje sa na úrovni okolo 90. 1. januára 2011 v dedine žilo 93 obyvateľov.

Matraské zápisky
----------------

V roku 1813 Samuel Michael Matras, šerif severných ostrovov, začal zapisovať rôzne údaje súvisiace s prevádzkou farmy (sušenie sena a obilia, rast obilia či zemiakov) do denníka. Keď Samuel zomrel v roku 1857, v zápiskoch pokračoval jeho syn Albert Josias Michael (1815 – 1889) a napokon jeho syn Samuel Michael, ktorý pokračoval v denníku ešte ďalšie tri roky až do roku 1892. Tieto zápisky (Matrasdagbøkur) boli zachované a poskytujú nebývalý pohľad na poľnohospodárstvo na Faerských ostrovov počas veľkej časti 19. storočia (1813 – 1892). Denníky ukazujú, ako nové plodiny ako zemiaky postupne vytláčali obilie, aby ho od roku 1855nahradili úplne. Zemiaky lepšie odolávali vrtochom počasia, boli stabilnejšie a flexibilnejšie v porovnaní s obilím. Ďalej zápisky obsahujú informácie, ktoré pripúšťajú klimatické zmeny. Rodina Matrasovcov ešte teraz vlastní nehnuteľnosti v Norðoyri.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Norðoyri**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Norðoyri na anglickej Wikipédii.*
**Zlaté halušky** (maď. *arany galuska* alebo *aranygaluska*) je sladký spôsob prípravy halušiek pôvodom z Uhorska.

Maďarsko
--------

Zlaté halušky s vanilkovým krémom
Jedlo pochádza z obdobia panovania kráľovnej Márie Terézie v Habsburskej monarchii. Halušky podľa pôvodného uhorského receptu boli koláčiky z jemného kysnutého cesta, ktoré mohli byť aj plnené, namočené v rozpustenom masle a posypané mletými mandľami. V súčasnosti sa polievajú vanilkovým krémom alebo šodó.

Česko-Slovensko
---------------

Zlaté halušky so sladkou strúhankou
Zo socialistického obdobia v Česko-Slovensku je známa aj príprava zlatých halušiek z tvarohovo-krupicových halušiek a posýpky zo strúhanky s cukrom, ktorá je poliata rozpusteným maslom. Tento recept je často využívaný českými alebo slovenskými školskými jedálňami.[chýba zdroj]

Referencie
----------

1. 1 2  „402. Zlaté halušky". In VANSOVÁ, Terézia. *Nová kuchárska kniha*, 1914. S. 210.
2. ↑   *Dokumenty SNK v digitálnej podobe: Varím, varíš, varíme ...* [online]. www.snk.sk, [cit. 2023-05-15]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* dukátové buchtičky
* somló halušky
* opičí chlieb