recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kato**, vlastným menom **Adam Svatoš** (\* 1979), je český reper, povolaním textár v reklamnej agentúre.

V minulosti pôsobil vo formácii Chaozz ako **Deph**. Ako **Rigor Mortiz** vydal album s temnou atmosférou *Až na věky*. Neskôr založil vlastný projekt Prago Union, s ktorým získal v roku 2010 za album *Dezorient Express* cenu Anděl v kategórii Hip hop & r'n'b. V súčasnosti rapuje prakticky bez zubov, o ktoré prišiel kvôli rodinným predispozíciám, chorej štítnej žľaze a zlej životospráve. Aj napriek tomu je považovaný za jedného z najlepších českých hiphopových tvorcov. Prakticky sám dokáže zrealizovať celý album (beaty, text, rap). 1. mája 2012 spolu s rappermi Lipom a Bonusom vydali protestsong „Trvalo tři generace".

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online.
3. ↑  . Dostupné online. Archivované 2010-08-13 z originálu.
4. ↑  . Dostupné online.
5. ↑  . Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kato na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: ola20201072192
* VIAF: 232184089
Ing. **Ľuboš Lackovič** (\* 17. september 1957, Trenčín) bol primátor Považskej Bystrice vo rokoch 1994 – 2006 a podpredsedom ĽS-HZDS pre územnú správu od 14. júna 2003 do 4. júna 2005.

Životopis
---------

Ľuboš Lackovič v roku 1981 absolvoval Stavebnú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. V rokoch 1993 – 1994 bol prednostom Obvodného úradu v Považskej Bystrici. V roku 1994 bol zvolený za primátora mesta Považská Bystrica. Bol predsedom Asociácie primátorov a starostov.

Ľubomír Lackovič zastával v roku 2002 post poslanca NR SR za HZDS.

Do funkcie podpredsedu ĽS-HZDS pre územnú správu bol zvolený 14. júna 2003. Snem ĽS-HZDS, konaný dňa 4. júna 2005 v Prešove, schválil zníženie počtu podpredsedov strany zo šesť na dvoch. Ľuboša Lackoviča na funkciu podpredsedu Vladimír Mečiar nenavrhol.

Po neúspechu v komunálnych voľbách v roku 2006 od mesta dostal odmeny vo výške „50 percent súčtu platov za prvý až tretí štvrťrok a vo výške 40 percent súčtu platov za posledný štvrťrok tohto roku" (čiže okolo pol milióna korún) pričom jeho plat bol vtedy 88 tisíc korún mesačne.

Referencie
----------

1. ↑   Pol milióna dostane odstupujúci primátor Považskej Bystrice. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2006-12-12. Dostupné online [cit. 2020-05-11]. ISSN 1335-4418.
:)
:O
:D
:-)
**Emotikon** alebo v slangu **smajlík** je grafický symbol, vyjadrujúci pocit, náladu, postoj či emócie pisateľa v písomnej elektronickej komunikácii. V najjednoduchšom prípade môžu byť emotikony vyskladané z písmen a interpunkčných znamienok (v prípade znakovej sady ASCII ide o špeciálnu formu ASCII umenia), pričom ich význam sa interpretuje pri otočení o 90° doprava.

Používajú sa predovšetkým v médiách, akými sú e-maily, internetové chaty, IRC a SMS, ale niekedy sa objavujú aj inde (začínajú sa objavovať v pravidelných periodikách, prevažne pre mládež). V oficiálnych dokumentoch sa nevyskytujú.[chýba zdroj]

Prvé ASCII emotikony :-) a :-( bývajú pripisované americkému informatikovi Scottovi Fahlmanovi z Carnegie Mellon University, ktorý ich navrhol používať v septembri 1982 v rámci vtedajšej univerzitnej BBS komunikácie na odlíšenie žartov od vážne myslených príspevkov. Emotikony vo forme samostatných znakov sa historicky používali napr. vo výukovom počítačovom systéme PLATO IV v roku 1972.

Unicode
-------

Emotikony ako samostatné znaky boli zavedené do štandardu Unicode verzie 6.0. Zahŕňajú rozsah Unicode od U+1F600 do U+1F64F.

|  |
| --- |
| **Emotikony**[1]Official Unicode Consortium code chart (PDF) |
|   | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | A | B | C | D | E | F |
| U+1F60x | 😀 | 😁 | 😂 | 😃 | 😄 | 😅 | 😆 | 😇 | 😈 | 😉 | 😊 | 😋 | 😌 | 😍 | 😎 | 😏 |
| U+1F61x | 😐 | 😑 | 😒 | 😓 | 😔 | 😕 | 😖 | 😗 | 😘 | 😙 | 😚 | 😛 | 😜 | 😝 | 😞 | 😟 |
| U+1F62x | 😠 | 😡 | 😢 | 😣 | 😤 | 😥 | 😦 | 😧 | 😨 | 😩 | 😪 | 😫 | 😬 | 😭 | 😮 | 😯 |
| U+1F63x | 😰 | 😱 | 😲 | 😳 | 😴 | 😵 | 😶 | 😷 | 😸 | 😹 | 😺 | 😻 | 😼 | 😽 | 😾 | 😿 |
| U+1F64x | 🙀 | 🙁 | 🙂 | 🙃 | 🙄 | 🙅 | 🙆 | 🙇 | 🙈 | 🙉 | 🙊 | 🙋 | 🙌 | 🙍 | 🙎 | 🙏 |
| **Poznámky**
1.↑ Podľa Unicode verzie 9.0 |

V neskorších verziách boli pridané ďalšie tri emotikony: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ☹ | ☺ | ☻ |
| U+2639 | U+263A | U+263B |

Referencie
----------

1. 1 2  emotikon. In:  *Slovník súčasného slovenského jazyka A – G* [online]. Bratislava: Jazykovedný ústav Ľ. Štúra SAV, 2006, [cit. 2021-09-12]. Dostupné online.
2. ↑   *"Joke" Conversation Thread in which the :-) Was Invented* [online]. cs.cmu.edu, [cit. 2021-09-12]. Dostupné online.
3. ↑   *PLATO Emoticons, revisited* [online]. platohistory.org, [cit. 2021-09-12]. Dostupné online.
4. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Emotikon**

Externé odkazy
--------------

* Emojipedia
**Johanna Nordbladová** (fín. Johanna Nordblad; \* Pori) je fínska dizajnérka a plavkyňa.

Životopis
---------

Johanna Nordbladová je dizajnérka. Od roku 1994 žije v Helsinkách. Otužovaniu sa začala venovať po nehode na bicykli, ktorú mala v roku 2010. Po nehode predala svoju agentúru a viac než rok a pol sa sústredila na rehabilitáciu. Trvalo ďalší rok kým mohla kráčať bez palice, ale stále cítila obrovskú bolesť. Lekár jej odporučil terapiu studenou vodou.

V roku 2016 o nej vznikol film *Johanna*.

Plávanie
--------

V roku 2000 začala s free divingom.

V roku 2004 na Cypre prekonala svetový rekord žien v preplávaním horizontálnej vzdialenosti 158 metrov.  19. marca 2021 prekonala svetový rekord v potápaní pod ľadom bez plutiev. V dvojstupňovej vode iba v plavkách preplávala za dve minúty 42 sekúnd 103 metrov. V roku 2015 sa stala prvou ženou, ktorá pod ľadom preplávala 50 metrov. Trvalo jej to 55 sekúnd.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Deep Down Inside* [online]. helsinkiheroes.com, 2015-12-15, [cit. 2021-03-27]. Dostupné online.
2. 1 2 3   Fínska plavkyňa Johanna Nordbladová prekonala. *Denník N* (Bratislava: N Press), 2021-03-19. Dostupné online [cit. 2021-03-27]. ISSN 1339-844X.
3. 1 2  FAGOTTO, Matteo. Swimming under the ice: 'There's nothing. You are completely alone'. *The Guardian* (Londýn: Guardian News and Media Limited), 2020-03-15. Dostupné online [cit. 2021-03-27]. ISSN 0261-3077.
4. ↑   *Johanna (2016)* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2021-03-27]. Dostupné online. (anglicky)
***Zem spieva*** je česko-slovenský dokumentárny film režiséra, folkloristu a fotografa Karola Plicku z roku 1933. Ide o prvý slovenský celovečerný zvukový film. Základnú dejovú osnovu tvorí vidiecky život s neustálym prírodným kolobehom od konca zimy až do jesene.Je to prvý Slovenský film.Vo svojej dobe išlo o unikátny dokument, vonkoncom sa odlišujúci od vtedajšej filmovej tvorby. Na výrobe sa okrem spoločnosti Lloyd podieľala Matica slovenská a jeho vznik podporil aj vtedajší československý prezident Tomáš Garrigue Masaryk.

Obsah, nakrúcanie a ocenenia
----------------------------

Zem spieva obsahuje poetické medzititulky od básnika Jána Smreka.

Film sa natáčal vo viacerých oblastiach Slovenska a vtedajšej Podkarpatskej Rusi (dnešnej Zakarpatskej oblasti Ukrajiny). Lokality vo filme sú Bratislava, hrad Devín, rieka Dunaj, Vysoké Tatry, považská obec Zliechov (časť Košecké Rovné), liptovská obec Liptovská Lúžna, horehronské obce Heľpa, Polomka a Telgárt, podtatranské obce Štôla a Štrba, spišská obec Levoča, tekovská obec Čajkov a novohradská obec Ábelová. V dnešnej Ukrajine sú to obce Ganič, Iza a Jasiňa.

V roku 1934 získal film na Filmovom festivale v Benátkach Pohár mesta Benátky za réžiu. Medzinárodná aj domáca kritika film hodnotila veľmi vysoko, hlavne v Prahe a Česku však publikum nezaujal. Originálny negatív filmu zhorel pri požiari v zlínskych ateliéroch v roku 1944. Kópie filmu sa však zachovali vo viacerých filmových archívoch sveta vrátane newyorského Museum of Modern Art.

Referencie
----------

1. 1 2   *Zem spieva* [online]. Bratislava: Slovenský filmový ústav, [cit. 2020-01-01]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Zem spieva (1933)* [online]. Česko-Slovenská filmová databáza, [cit. 2013-06-07]. Dostupné online.
3. 1 2
4. 1 2  OPOLDUSOVÁ, Jena. Svet Plickovi tlieskal, domáce publikum ostalo ľahostajné. *pravda.sk* (Bratislava: Perex), 2018-10-06. Dostupné online [cit. 2020-01-01]. ISSN 1336-197X.

Externé odkazy
--------------

* Film na stránke youtube.com
Ing. **Egon Gál**, CSc. (\* 15. august 1940, Palúdzka) je slovenský filozof, vysokoškolský pedagóg, pôvodne chemik. Venuje sa kognitívnej vede, teórii poznania, filozofii mysle, filozofii sociálnych vied a rozboru súčasného filozofického myslenia. Je starším bratom sociológa, prognostika a niekdajšieho politika Fedora Gála.

Vyštudoval Priemyselnú školu chemickú, po maturite odslúžil dva roky vojenskej služby. Štvrť storočia (1965-1990) pracoval vo Výskumnom ústave káblov a izolantov, pôvodne laborant, neskôr vedecký pracovník. Popri zamestnaní vyštudoval na Chemickotechnologickú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Zmena spoločenských pomerov mu umožnila uplatniť sa v spoločenskovedných disciplínach. Od roku 1990 sa venuje filozofii, špecializuje sa na oblasť filozofie mysle, filozofie sociálnych vied a kognitívnu vedu. V súčasnosti prednáša filozofiu na Fakulte sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského v Bratislave. Je redaktorom časopisu *Kritika a kontext*. V rokoch 1990 – 1995 bol vedúci Katedry humanistiky na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK, v rokoch 1996 – 2005 riaditeľ Inštitútu judaistiky Univerzity Komenského. Je ženatý, žije v Bratislave.

Dielo
-----

Egon Gál je editorom antológií zo súčasnej filozofie – *O slobode a spravodlivosti*, *Antológia filozofie mysle*, *Myseľ-telo-stroj*. Dielo *Za zrkadlom moderny. Filozofia posledného dvadsaťročia* zostavil spolu s Miroslavom Marcellim. Vydané bolo v roku 1991.

Referencie
----------

1. 1 2  Ing. Egon Gál, CSc. In:  *Kalendárium 2015 : August 2015* [online]. Bratislava: Národné osvetové centrum, [cit. 2019-12-12]. Dostupné online. Archivované 2016-08-17 z originálu.
2. ↑  Gál, e. In: PIAČEK, Jozef; KRAVČÍK, Miloš. *FILIT : Otvorená filozofická encyklopédia* [online]. Bratislava: FMFI UK, [cit. 2019-09-14]. Dostupné online.
3. ↑  SUDOR, Karol. Egon Gál: Pravidlá života dnes nemožno nájsť v Biblii. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2008-07-14. Dostupné online [cit. 2019-12-12]. ISSN 1335-4418.
4. ↑  FRANEK, Jaro. *Európa vďačí Židom za štýl v morálke | Holocaust* [online]. www.holocaust.cz, 7. augusta 2011, [cit. 2023-12-13]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Diela Egona Gála v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice
* Egon Gál: Pravidlá života dnes nemožno nájsť v Biblii – rozhovor Karola Sudora v denníku SME (2008)
* Filozof Egon Gál: Kto vymyslel slogan „Za slušné Slovensko", bol génius – videorozhovor Mariána Balázsa pre Dobré noviny (2018)

Autoritné údaje: * GND: 1109082002
* ISNI: 0000 0000 7909 0002
* LCCN: no97039011
* NK ČR: jx20080528010
* SNK: 147169
* VIAF: 84414207
* WorldCat: lccn-no97039011
Maďarský kotlíkový guĽ!áš
**Guláš** (niekedy nazývaný tiež **guľáš**) je hustá, výdatná polievka, ktorej podstatu tvorí dusené a varené hovädzie mäso. Obsahuje množstvo variabilných ingrediencií, mimo iných zemiaky, cibuľu, paradajky, cesnak, čierne korenie, štipľavú papriku a pod. Varí sa niekoľko hodín, najprv sa praží cibuľový základ. Známe sú rôzne kombinácie, napríklad s baraním, či teľacím mäsom. Aj v súčasnosti vznikajú nové varianty tohoto jedla.

Toto charakteristické pastierske jedlo si prisvojuje najmä maďarská kuchyňa, ale typické je aj v kuchyni chorvátskej, slovinskej, slovenskej, českej a rakúskej. Vo Viedni je dokonca reštaurácia s priliehavým názvom Gulaschmuseum zameraná predovšetkým na guláše, jednou z jej špecialít je napríklad aj Znojmianský konský guláš, dakedy ponúkajú guláš z kengury.

Na Slovensku sa konajú regionálne súťaže vo varení gulášu, napríklad aj v obci Podhorie pri Banskej Štiavnici, kde sa každá z okolitých obcí predstavuje so svojim variantom gulášu. Tak isto aj v obci Hliník nad Hronom.

Etymológia
----------

Slovo *guláš* pochádza z maďarského *gulyás* [maď. výslovnosť dnes: gujáš, v minulosti: guľáš], odvodeného od slova *gulya* – *črieda*.

Podľa Šimona Ondruša má toto slovo presnejšie takýto pôvod: Maďarský názov jedla *gulyás* vznikol v 19. storočí skrátením výrazu *gulyás hús*, ktorý koncom 18. storočia znamenal *hovädzie mäso*. Prídavné meno *gulyás* (*hovädzí*) z tohto výrazu vzniklo z podstatného mena *gulya*, ktoré vo význame *črieda dobytka, dobytok* v 16. storočí prešlo z východoslovenského slova *guľa* do maďarčiny. Vo východnej slovenčine (Abov, Spiš) guľa dodnes znamená aj čriedu dobytka. Slovenské (a slovanské) slovo *guľa* je praslovanského pôvodu a má spoločný pôvod so slovenským (a slovanským) slovom *hlava*. Podľa Š. Ondruša je tvrdenie v známom maďarskom etymologickom slovníku z roku 1967, že slovo *gulya* má kaukazský pôvod, nesprávne.

Referencie
----------

1. ↑  Šimon Ondruš: *Odtajnené trezory slov*, Matica slovenská, Martin 2000
2. ↑  
Loránd Benkő: *A magyar nyelv történeti-etimológiai szótára. I-IV.*, Akadémiai Kiadó, Budapest, 1967 – 1976

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Guláš**
PhDr. **Viktor Timura**, CSc. plk. v. v. (\* 14. apríl 1938, Gregorovce) je slovenský filozof, ktorý sa venuje najmä výskumu dejín slovenského filozofického myslenia.

Životopis
---------

V rokoch 1953 – 56 študoval na Vojenskej škole Jana Žižku v Bratislave, 1956 – 59 vo Vojenskom učilišti v Lipníku nad Bečvou a vo Vyškove na Morave. Po absolvovaní školy bol príslušníkom výsadkového vojska v Prešove, Holešove a v Prostějove. 

V rokoch 1967 – 71 študoval v Prahe a v Bratislave filozofiu, estetiku, teóriu a dejiny kultúry a umenia.

V rokoch 1971 – 82 pôsobil v Ústrednom dome armády v Prahe a na odlúčenom pracovisku v Bratislave, 1982 – 92 na historickom pracovisku Personálnej správy Federálneho ministerstva obrany v Bratislave, 1993 – 95 náčelník oddelenia kultúry na Ministerstve obrany Slovenskej republiky, od 1996 pracovník Národného literárneho centra (dnes Literárneho informačného centra v Bratislave).

V odborných časopisoch publikoval štúdie z odboru filozofie, kulturológie, estetiky, od 90. rokov píše literárne kritiky.

Napísal monografické štúdie o J. Kollárovi, P. J. Šafárikovi a Ľ. Štúrovi. Je spoluautorom syntézy *Dejiny filozofického myslenia na Slovensku* (1987), zostavovateľom a spoluautorom zborníka *Estetická výchova v armáde* (1980). Napísal monografické diela *Generácia Všeslávie* (1987), *Slovienske kontinuá* (1990), *Ľudstvo a dejiny* (1997) a *Peter Jaroš* (1999).

V roku 2018 vydal prvé ucelené dielo o tzv. Generácii Všeslávie (tzn. druhá vlna národného obrodenia alebo Kollárovsko-Šafárikovský prúd).

V roku 2023 publikoval rozsiahlu monografiu *Generácie obrodenia*, v ktorej sa venuje trom národno-obrodeneckým vlnám - bernolákovcom, Generácii Všeslávie a štúrovcom.

Dielo (výber)
-------------

* *Allslawische Orientierung von P. J. Šafárik* (1988)
* *Slovienske kontinuá* (1991)
* *Ján Kollár v dejinno-filozofickom kontexte; Kollárova filozofia slovanskej vzájomnosti*, SAV (1993)
* *Ľudstvo a dejiny* (1995)
* *Niektoré súvislosti spisu Ľ. Štúra Slovanstvo a svet budúcnosti*, UKF Nitra (1997)
* *K niektorým súvislostiam Slovanského zjazdu 1848; Ľ. Štúr - K. Libelt - M. Bakunin na Slovanskom zjazde 1848*, Bratislava (1998)
* *Intelektuálne a národné dimenzie Kultúrneho života 1946-1968*, Bratislava (1998)
* *Peter Jaroš* (1998)
* *Ponad víchrice* (2015)
* *Dávnoveká Európa* (2016)
* *Človek v dejinách filozofie* (2017)
* *Odklínanie histórie a pravdy o vzťahoch Západu k Slovanom* (2018)
* *Generácia Všeslávie* (2018)
* *Neznáme dejiny* (2021)
* *Generácie obrodenia* (2023)

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2014-01-04]. Dostupné online. Archivované 2014-01-04 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Životopis Archivované 2014-01-04 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1051005280
* ISNI: 0000 0001 1604 7004
* LCCN: n88018614
* NK ČR: jn20000620384
* SNK: 150017
* VIAF: 20094412
* WorldCat: lccn-n88018614
O jazyku na ostrove Man pozri *mančina.*

| manx |
| --- |
| manx |
| **Krajina pôvodu** | Ostrov Man |
| **EMS kód** | MAN |
| **Štandardy (linky)** |  |
| **Charakter** | pokojná, mierumilovná, milá |
| **Hmotnosť** | 3-6,5 kg |
| **Synonymá** | manská mačka |
| Zoznam mačacích plemien |

**Manx** je mačacie plemeno. Známa je úplne, alebo čiastočne chýbajúcim chvostom.

Vzhľad
------

Má typickú zajačiu chôdzu, spôsobenú predĺženými zadnými nohami a krátky chrbát. Rozoznávame mačky rumpy a stumpy. Rumpy nemajú žiaden chvost a na miesto neho majú iba jamôčku. Zatiaľ čo stumpy má aspoň kýpťový chvost. Mačky manx nosia gén, ktorý spôsobuje zakrpatenie chvosta. Gén je však veľmi nebezpečný, ak ho mača dostane od oboch rodičov, je gén smrteľný. Spárenie dvoch mačiek tohto plemena má obyčajne za následok smrť mačiat po pôrode.

Mačky sa dorozumievajú polohami chvosta. Tým, že plemeno manx chvost nemá, je ukrátené o dôležitý dorozumievací prostriedok.

### Problémy s chovom

U týchto mačiek je problémom častá a pretrvávajúca zápcha, pretože deformácia chrbtice má za následok zmenšenie ritného otvoru.

Povaha
------

Povahovo ide o pokojnú mačku s vyrovnaným charakterom a priateľským a spoločenským chovaním. Charakterovo sú to veľmi kľudné, hravé, inteligentné a prítulne mačky. Dobre sa znášajú s ostatnými mačkami, ale aj psami. Majú tendenciu upnúť sa na niektorého člena rodiny. Mačky manx nemajú radi presúvanie z jedného miesta na druhé. Toto plemeno nie je vhodné pre ľudí, ktorí často menia svoju adresu bydliska. Na rozdiel od iných mačiek je toto plemeno veľmi tiché. Niektoré mačky tohto plemena majú veľmi rady vodu.

Pôvod
-----

Pochádza z ostrova Man podľa ktorého bola pomenovaná. Vznikla z európskej krátkosrstej mačky. Plemeno vzniklo na ostrove už okolo roku 1700.

Mačka manx - rumpy.

Charakteristika
---------------

Manx je obratný lovec, ale aj pomerne dobrý skokan napriek tomu, že chvost pomáha pri rovnováhe.

Referencie
----------

1. ↑  BREUER, Antje. *Mačky*. Prvé. vyd. [s.l.] : [s.n.], 2012. ISBN 978-80-551-3043-9. S. 170-172.
2. ↑  B. Edney, A. T.. *Ja - mačka : [kompletná kniha starostlivosti o mačku]*. Praha : Cesty, 1994. Dostupné online. ISBN 8085363836.
3. 1 2  CUVELIER, Jean. *Vreckový slovník slovensko-mačací, mačaco-slovenský*. Prvé. vyd. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-80-264-0061-5. S. 51.
4. ↑  1956-, Alderton, David,. *Vaša mačka a mačiatko.*. Bratislava : Slovart, 1992. (1. vyd.) Dostupné online. ISBN 8071450138.
5. ↑   *Manská mačka – mačka bez chvosta - Magazín Chovateľa* [online]. magazinchovatela.sk, [cit. 2018-04-21]. Dostupné online.
6. ↑   Manx mačky. *slo.orsitaning.ru*. Dostupné online [cit. 2018-04-21].
7. ↑   *Manx - popis, štandard a chovatelia mačiek tohto plemena* [online]. chovatelia.sk, [cit. 2018-04-21]. Dostupné online.
**Elektrosvit** (celý menom: 1950-1989: **Elektrosvit, národný podnik** alebo **ELEKTROSVIT národný podnik**; 1989-1990: **ELEKTROSVIT, štátny podnik**, 1991-(?)1998: **Elektrosvit Nové Zámky, a.s.**) bol podnik (najprv národný podnik, potom štátny podnik a nakoniec akciová spoločnosť) so sídlom v Nových Zámkoch, v ktorom sa od roku 1950 vyrábali najmä svietidlá a chladničky. Ďalšie závody mal v Svatobořiciach, Karlovych Varoch, Tepliciach, Ostravy a Vrakúňa.

V budove národného podniku v Nových Zámkoch bol pôvodne závod na výrobu kože, neskôr po druhej svetovej vojne sa tu vyrábala obuv. V 50. rokoch sa rozhodlo o jeho presune do Partizánskeho a tu vznikol závod na výrobu svietidiel, chladničiek a iných zariadení. Podnik postupne rástol, vyprodukoval viacero známych výrobkov, ktoré boli exportované aj do zahraničia. Výroba bola orientovaná hlavne na export. Popri závodoch bola vybudovaná materská škola, rekreačné stredisko a bol založený klub telovýchovnej jednoty.

V roku 1991 bola založená akciová spoločnosť Elektrosvit Nové Zámky, a.s. na ktorú prešiel majetok podniku. V 90. rokoch dochádzalo k prepúšťaniu zamestnancov a krízy podniku, v roku 1998 bol na spoločnosť vyhlásený konkurz a došlo k ukončeniu výroby. 

V súčasnosti obchodné meno Elektrosvit používa česká spoločnosť Elektrosvit Svatobořice, a.s. kde svojho času sídlil jeden zo závodov Elektrosvitu.

Referencie
----------

1. ↑  Obchodný register (8. 7. 2021)
2. 1 2  Veľký, J. a kol. 1978: Encyklopédia Slovenska II. zväzok E - J. Veda, Bratislava, s. 29 - 30
3. ↑  SCHMIDT, Maroš. Slávna lampa zo Slovenska svietila aj na podozrivých. *dennikn.sk* (Bratislava: N Press), 2015-02-07. Dostupné online [cit. 2021-07-07]. ISSN 1339-844X.
4. ↑  SITA. Kauza Elektrosvit Nové Zámky sa vráti na krajský súd. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2009-03-13. Dostupné online [cit. 2021-07-07]. ISSN 1335-4418.
5. ↑

Zdroj
-----

* 
*
JUDr. **Marianna Mochnáčová**, PhD. LL.M. (\* 29. november 1959, Košice), je právnička, advokátka a do 16. februára 2019 sudkyňa Ústavného súdu Slovenskej republiky. Do funkcie bola prezidentom SR vymenovaná 16. februára 2007.

Životopis
---------

Vysokoškolské štúdium absolvovala na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach a štúdium ukončila v roku 1983. V tom istom roku vykonala rigoróznu skúšku a získala titul JUDr. V rokoch 1989 – 1991 absolvovala postgraduálne štúdium na Právnickej fakulte UPJŠ. Doktorandské štúdium ukončila obhajobou dizertačnej práce v roku 2009. V roku 2016 získala titul Master of Laws.

Po ukončení štúdia pôsobila ako právnička v podnikovej sfére a štátnej správe. V rokoch 1993 – 2001 pôsobila na Ústavnom súde Slovenskej republiky, spočiatku ako riaditeľka sekretariátu predsedu a neskôr už ako vedúca *Kancelárie Ústavného súdu Slovenskej republiky* a súdna poradkyňa. Od roku 2001 až do vymenovania za sudkyňu, opäť pôsobila ako komerčná právnička a advokátka.

Popri práci pôsobila aj ako pedagóg právnych disciplín na Fakulte špeciálneho inžinierstva Žilinskej univerzity a Vysokej škole bezpečnostného manažérstva v Košiciach.

Je spoluautorkou *Komentára k Ústave Slovenskej republiky* z roku 1997 a *Komentára k Ústave Slovenskej republiky* z roku 2012. Zároveň je autorkou publikácie *Rozhodovacia činnosť Ústavného súdu Slovenskej republiky* z rokov 1993 – 1997. Taktiež vydala viacero odborných článkov a prednášok.

Referencie
----------

1. ↑   *Vymenovanie sudcov Ústavného súdu* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta Slovenskej republiky, [cit. 2012-02-12]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4  Ústavný súd SR. *JUDr. Marianna Mochnáčová, PhD. LL.M.* [online]. Košice: Ústavný súd SR, [cit. 2021-03-04]. Dostupné online.
3. 1 2   Sudcovia Ústavného súdu. *Hospodárske noviny* (Bratislava: MAFRA Slovakia). Dostupné online [cit. 2021-03-04]. ISSN 1336-1996.
4. ↑   *Marianna Mochnáčová – životopisy, diela, tvorba, články, linky* [online]. szemelyisegek.hu, [cit. 2021-03-04]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * NK ČR: mub20191046924
* VIAF: 2065156762905341300007
Európa, 1923
**Medzivojnové obdobie** (lat. *Interbellum*) je v histórii 20. storočia obdobie od konca prvej svetovej vojny po začiatok druhej svetovej vojny, teda od prímeria 11. novembra 1918 do napadnutia Poľska 1. septembra 1939. Z hľadiska periodizácie dejín, je medzivojnové obdobie začiatkom moderných dejín. Vzhľadom na ťažké dôsledky, ktoré mala prvá svetová vojna na obyvateľstvo celého sveta a hlavne Eurázie, kde prebiehala najintenzívnejšie, nebolo možné počítať s plnohodnotným návratom k normálnemu predvojnovému životu. Prestali existovať viaceré veľké predvojnové štáty ako Rakúsko-Uhorsko, Ruské impérium aj Osmanská ríša.

Pre toto obdobie sú zásadné viaceré morálne a politické dôsledky vojny. Išlo o dobu poznamenanú rastúcou politickou nestabilitou v dôsledku straty dôvery v demokratické zriadenie a nástupom diktatúr fašizmu v Taliansku, nacizmu v Nemecku, komunizmu v Sovietskom zväze. Obdobie sa ale zároveň vyznačovalo aj vedeckým pokrokom a rastom životnej úrovne (hlavne v druhej polovici 20. rokov) v mnohých krajinách. Tento rast však výrazne zasiahla veľká hospodárska kríza v 30. rokoch.

Medzivojnové obdobie na Slovensku
---------------------------------

Pre územie dnešného Slovenska bolo medzivojnové obdobie príznačné vznikom prvého samostatného štátu, v ktorom malo územie obývané Slovákmi administratívne vymedzené hranice, a kde boli Slováci (síce spolu s Čechmi (tiež Moravanmi a Slezanmi a obyvateľstvom Podkarpatskej Rusi) ako súčasť tzv. národa československého) štátotvorným národom. Slováci mali možnosť v medzivojnovom období okúsiť život v modernom demokratickom štáte – Československej republike. Za krátky čas si tak mohli s pomocou Čechov vybudovať fungujúce školstvo, kultúru a viaceré národné inštitúcie. Krajina sa postupne stala ostrovom demokracie v Strednej Európe, navyše obklopená nacistickým Nemeckom, diktátorskými štátmi v Poľsku a Maďarsku, ktoré si kládli územné nároky na československé územie, čo napokon viedlo k Mníchovskej dohode a Viedenskej arbitráži. Tie viedli krátko pred druhou svetovou vojnou k okupácii Českých zemí a vzniku Protektorátu Čechy a Morava a oddeleniu samostatného Slovenského štátu.

Referencie
----------

1. ↑  OVERY, R. J.. *The Inter-war Crisis 1919-1939*. [s.l.] : Pearson Education, 2007. 166 s. ISBN 978-1-4058-2468-2.
2. ↑  Žukov, Je. M.. *Sovetskaja istoričeskaja enciklopedia (Советская историческая энциклопедия)*. Moskva : Sovietskaja enciklopedia, 1976. 518 s.
3. ↑  McNeill, W. H. (Editor). *Berkshire Encyclopedia of World History*. [s.l.] : Berkshire Publishing Group, 2005. 2221 s. ISBN 978-0-9743091-0-1.
4. ↑  Kováč, D. Kratochvíl, V. Kamenec, I. Tkadlečková, H.. *Dejepis (pátrame po minulosti Pre 9. ročník ZŠ a 4. ročník gymnázia s osemročným štúdiom)*. Bratislava : Orbis Pictus Istropolitana, 2012. 127 s. ISBN 978-80-8120-189-9.
5. ↑  JANČIGA, Roman. Republika po slovensky sa menuje „súvec". *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2017-04-28. Dostupné online [cit. 2017-07-23]. ISSN 1335-4418.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzivojnové obdobie**
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Michal Slivka* pozri *Michal Slivka (archeológ)*.

**Michal Slivka** (\* 30. júl 1929, Banská Bystrica – † 15. október 2007, Bratislava) bol slovenský herec a zabávač. Jeho manželka Mária Velšicová je herečka a speváčka.

Životopis
---------

V roku 1949 – 1958 a 1964 člen činohry Divadla Jonáša Záborského v Prešove, 1958 – 1964 Tatra revue v Bratislave, od 1965 v slobodnom povolaní. Na herecké nadanie upozornil v ochotníckom krúžku v Rimavskej Sobote. Profesnú hereckú výzbroj získaval na epizódnych postavách s dominujúcimi znakmi komediálnosti. V línii estrádneho pódiového herectva pokračoval na zájazdových vystúpeniach po Slovensku a v kabaretných skečoch v rozhlasových a televíznych programoch. Podieľal sa na nich aj ako autor alebo spoluautor. Zomrel 15. októbra 2007 vo veku 78 rokov.

Referencie
----------

1. ↑  ŽALUDKOVÁ, Viera. Maja Velšicová hovorí, že tešiť sa treba každej chvíli, ktorú človek prežíva. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2011-12-26. Dostupné online [cit. 2020-07-30]. ISSN 1335-4418.
2. ↑  TASR. V pondelok zomrel herec a komik Michal Slivka. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2007-10-16. Dostupné online [cit. 2020-07-30]. ISSN 1335-4418.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Ing. **Miroslav Lipár** (\* 15. marec 1952, Buková) je slovenský jadrový energetik a vysoký štátny úradník. Bol riaditeľom Jadrovej elektrárne Jaslovské Bohunice, v rokoch 1997 – 2002 predsedom Úradu jadrového dozoru Slovenskej republiky, následne bol riaditeľom sekcie prevádzkovej bezpečnosti v Medzinárodnej agentúre pre atómovú energiu.

Životopis
---------

Miroslav Lipár sa narodil v roku 1952, pochádza z obce Buková pri Trnave. V jadrovej energetike pracoval tiež jeho otec Bernard. Strednú školu absolvoval v Prešove a v Bratislave. Následne vyštudoval v rokoch 1972 – 1977 odbor jadrová energetika na Elektrotechnickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. V rokoch 1987 – 1989 absolvoval na SVŠT postgraduálne štúdium v problematike krehnutia tlakových nádob a nápravných opatrení.

Ihneď po vysokej škole nastúpil do Jadrovej elektrárne Jaslovské Bohunice, kde pracoval v rokoch 1977 – 1997 v rôznych pozíciách vrátane zmenového inžiniera na elektrárni V1 v 80. rokoch 20. storočia, v rokoch 1996 – 1997 ako riaditeľ celej elektrárne. V novembri 1997 bol vymenovaný Vládou SR do funkcie predsedu Úradu jadrového dozoru SR Vo funkcii pôsobil do januára 2002, počas jeho funkčného obdobia došlo k uvedeniu do prevádzky dvoch blokov jadrovej elektrárne Mochovce – EMO 1,2. Vláda SR rozhodla o jeho odvolaní na vlastnú žiadosť k 11. januáru 2002. Od januára 2002 do septembra 2014 pracoval ako vedúci sekcie prevádzkovej bezpečnosti jadrových zariadení Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu vo Viedni. Zameriaval sa na tvorbu a aplikáciu bezpečnostných štandardov MAAE, ako aj na prípravu a výkon medzinárodných partnerských misií OSART, Pre-OSART, PROSPER či SALTO. Ako manažér bol zodpovedný za viac než 170 misií OSART, 26 misií sa zúčastnil ako tímlíder. Od roku 2014 pôsobí ako nezávislý konzultant v oblasti jadrovej bezpečnosti.

Referencie
----------

1. ↑   *Opustil nás pán Bernard Lipár* [online]. nuclear.sk, 2017-03-01, [cit. 2023-05-25]. Dostupné online.
2. ↑  ŠIMURKOVÁ, Katarína. Kto je Miroslav Lipár. *hnonline.sk* (Bratislava: MAFRA Slovakia), 2008-07-28. Dostupné online [cit. 2023-05-25]. ISSN 1336-1996.
3. ↑   *50 rokov jadra* [online]. javys.sk, [cit. 2023-05-25]. Dostupné online.
4. ↑   *Najvyšším kritériom pri spúšťaní atómovej elektrárne je jadrová bezpečnosť* [online]. osti.gov, [cit. 2023-05-25]. Dostupné online.
5. ↑   *Úrad jadrového dozoru SR má novú predsedníčku* [online]. sjforum.sk, 2002-05-21, [cit. 2023-05-25]. Dostupné online.
6. ↑   *Nuclear Installation Safety: Interview with Miroslav Lipar* [online]. iaea.org, [cit. 2023-05-25]. Dostupné online.
Generálmajor Ing. **Miroslav Lorinc** (\* 4. február 1963) je slovenský generál. Od 15. októbra 2018 do 31. decembra 2020 zástupca náčelníka Generálneho štábu - náčelník štábu.

Životopis
---------

Miroslav Lorinc absolvoval v roku 1982 Strednú priemyselnú školu stavebnú v Rožňave a v roku 1986 Vysokú vojenskú technickú školu v Liptovskom Mikuláši. Svoju vojenskú kariéru začal v roku 1986 ako veliteľ kontrolnej meracej stanice, 71. plrb v Chyňave. V tomto útvare pracoval v rôznych funkciách až do roku 1993. V tom roku sa stal náčelníkom technického laboratória S-300 v 185. plrp. v Liptovskom Hrádku. V roku 1994 sa stal zástupcom veliteľa plrsk S-300 PMU, 36. protilietadlovej raketovej brigády v Nitre, krátko bol aj jej spravodajským náčelníkom. V rokoch 1996 až 2003 bol veliteľom protilietadlovej raketovej skupiny S-300 PMU v tejto brigáde, v rokoch 2003 až 2004 náčelníkom jej štábu a v rokoch 2004 až 2005 zástupcom jej veliteľa. Od roku 2006 pracoval na veliteľstve vzdušných síl vo Zvolene ako zástupca náčelníka odboru plánovania a riadenia operácii. Od roku 2010 bol zástupca náčelníka odboru výcviku, cvičení a doktrín Generálneho štábu OS SR. V rokoch 2013 až 2016 velil Protilietadlovej raketovej brigáde v Nitre.

Od roku 2016 bol zástupca veliteľa Vzdušných síl OS SR K 15. októbru 2018 bol vymenovaný do funkcie zástupcu náčelníka Generálneho štábu - náčelník štábu, nahradil gen. mjr. Miroslava Kociana.

Kurz národnej bezpečnosti absolvoval v roku 2006. Do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál, bol navhrnutý vo funkcii zástupcu veliteľa Vzdušných síl 22. augusta 2016 vládou a vymenovaný bol prezidentom Andrejom Kiskom 8. septembra 2016. Stal sa 18. generálom vymenovaným v Ozbrojených silách SR.

28. mája 2019 ho prezident Andrej Kiska povýšil do hodnosti generálmajor.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Zástupca veliteľa vzdušných síl OS SR* [online]. Ozbrojené sily SR, [cit. 2018-05-04]. Dostupné online. Archivované 2018-05-04 z originálu.
2. 1 2   *Zmeny v čele Generálneho štábu OS SR* [online]. Ozbrojené sily SR, [cit. 2018-10-19]. Dostupné online. Archivované 2018-10-15 z originálu.
3. 1 2  TASR. Armáda bude mať ďalšieho generála, stane sa ním Miroslav Lorinc. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2016-08-23. Dostupné online [cit. 2018-05-04]. ISSN 1335-4418.
4. ↑   *Vojenská kancelária prezidenta Slovenskej republiky* [online]. Vojenská kancelária prezidenta SR, 2016-04-19, [cit. 2016-04-24]. Dostupné online.
5. ↑   *Prezident vymenoval a povýšil generálov* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, 2019-05-28, [cit. 2019-06-23]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Článok spolunapísaný Miroslavom Lorincom Archivované 2014-01-12 na Wayback Machine
Hangzhou 19. Ázijské hry v Hangzhou
**Ázijské hry 2022**, tiež známe ako **Hangzhou 2022**, bolo kontinentálne multišportové podujatie, ktoré sa konalo od 23. septembra do 8. októbra 2023 v Hangzhou v Číne. Hry si pripomenuli 110. výročie od vytvorenia prvého kontinentálneho podujatia.

Pôvodne boli hry naplánované medzi 10. a 25. septembrom 2022, 6. mája 2022 boli však hry z dôvodu celosvetovej pandémie COVID-19 odložené na rok 2023. Nové dátumy boli oznámené 19. júla 2022. Hangzhou bolo po Pekingu v roku 1990 a Guangzhou v roku 2010 tretím čínskym mestom, ktoré hostilo Ázijské hry.

Čínsky olympijský výbor potvrdil, že Hangzhou v provincii Zhejiang predložil návrh na prihlásenie sa na podujatie a ako jediné mesto dokončilo všetky potrebné kroky na účasť v procese, ktorý sa skončil koncom augusta 2015. Hangzhou bolo oficiálne ocenené ako hostiteľské mesto 16. septembra 2015 v Ašchabad v Turkménsku počas 34. Valného zhromaždenia Ázijskej olympíjsskej rady. Šablóna:2022 Asian Games calendar

1. ↑  BUTLER, Nick. *Hangzhou confirmed as host of 2022 Asian Games* [online]. Inside the Games, 16 September 2015, [cit. 2015-09-16]. Dostupné online.
**Háčikohlavce** (iné názvy: **akantocefaly**, **tŕnistohlavce** , **tŕňohlavce** ; lat. *Acanthocephala*) sú kmeň prvoústovcov.

Charakteristika
---------------

Sú to endoparazitické červovité živočíchy, vpredu s krátkym chobotom s kutikulárnymi háčikmi a svalovým retraktorom; vďaka nemu je chobot pohyblivý a väčšinou vtiahnute1ný do hlavovej časti. Telo je pokryté tenkou kutikulou, pod ňou je epidermis syncytiálneho charakteru so systémom kanálikov, v ktorých prúdi hemolymfa. Táto sústava zrejme plní vyživovaciu funkciu, lebo tráviaca sústava vrátane úst a anusu úplne zaniká. Vylučovanie zabezpečujú protonefrídie. Háčikohlavce sú gonochoristy. Majú dosť zložité životné cykly so striedaním hostiteľov. Medzihostiteľom je článkonožec, v ňom sa vyvíja ostnatá larva (acanthella). Definitívnym hostiteľom je stavovec, ktorý sa môže nakaziť konzumáciou medzihostiteľa, ale aj iného napadnutého stavovca. Aj u háčikohlavcov pozorujeme eutéliu, hranice buniek však v dospelosti môžu zanikať a vzniká syncýtium (epidermis). Popísaných je asi 500 druhov tohto kmeňa, napr. háčikohlavec veľký (*Macracanthorhynchus hirudinaceus*), larva žije v larvách zlatoňov (*Cetoniinae*), dospelé jedince v čreve ošípaných, zriedka u človeka. *Polymorphus minutus* a *Filicollis anatis* prekonávajú životný cyklus *Gammarus* –» kačica alebo hus.

Systematika
-----------

kmeň: **háčikohlavce** (*Acanthocephala*)

* trieda: *Archiacanthocephala*
* trieda: *Palaeacanthocephala*
* trieda: *Eoacanthocephala*

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Háčikohlavce**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Háčikohlavce**

Referencie
----------

1. ↑  háčikohlavce. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2008. 670 s. ISBN 978-80-224-0982-7. Zväzok 5. (Galb – Hir), s. 429.
2. ↑  KREJČA, J. a KORBEL, L. (eds.) et al.: *Veľká kniha živočíchov*. 3. nezmenené vydanie Bratislava: Príroda a. s. 1997. ISBN 80-07-00990-6 [1. vydanie malo názov: Z našej prírody - Živočíchy] S. 21
3. ↑  *Svet živočíšnej ríše*. Dotlač 1. vydania. Martin: Osveta, 1984. S. 434

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**František Bíroš** (známy tiež pod krycím menom Benda) (\* 15. november 1913 Likavka – † 2. november 1944 Hronov-Brusno) bol protifašistický bojovník, dôstojník.

Jeho otec Ján Bíroš, jeho matka Jana rod. Šťastná

Životopis
---------

Pochádzal z mnohodetnej roľníckej rodiny. Vyučil sa za čašníka, pracoval v staničnej reštaurácii v Ružomberku. Roku 1939 prešiel ilegálne do Poľska, kde ho spolu s ďalšími prinútili prihlásiť sa do Cudzineckej légie. Výcvik absolvoval v Marseille a v sev. Afrike. Po vypuknutí vojny v čs. jednotke bojoval proti Nemcom, neskôr odtransportovaný do Anglicka. Absolvoval výcvik výsadkárov-spravodajcov, neskôr veliteľ vojenskej spravodajskej skupiny. V noci z 9. na 10. júna 1944 jeho skupinu vysadili na povstalecké územie. Počas prechodu partizánov do hôr skupinu prepadla nemecká bezpečnostná polícia, ktorá ich na mieste popravila. Pochovaný je v Likavke.

Ocenenie
--------

* Vyznamenaný Čs. vojnovým krížom 1939, Za zásluhy I.st. a medailou Za chrabrosť pred nepriateľom

Referencie
----------

1. ↑  GAJDOŠ, Vladimír (2017), *POZOR, SKÁČU VETERÁNI!* (1. vyd.), Praha: Powerprint, str. 51, ISBN  978-80-7568-023-5, dost. 2020-11-02
2. ↑   Za vysielanie pre generálov SNP zaplatili životmi. *Denník N* (Bratislava: N Press). Dostupné online [cit. 2020-11-02]. ISSN 1339-844X.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Genius** je americká digitálna mediálna spoločnosť založená 27. augusta 2009. Jej zakladateľom je Tom Lehman, Ilan Zechory a Mahbod Moghadam. Ich webová stránka slúži ako online hudobná encyklopédia, ktorá používateľom umožňuje poskytovať anotácie alebo interpretáciu textov piesní alebo poézie, správy, zdroje, dokumenty a iné.

Spoločnosť bola pôvodne spustená pod názvom **Rap Genius** so zameraním na hip-hopovú hudbu, pritiahla pozornosť a podporu celebrít, čo umožnilo ďalší rast. Stránka sa v roku 2014 rozšírila o ďalšie formy médií, ako je pop, literatúra, R&B, a pridala platformu so zabudovanými anotáciami. V tom istom roku bola vydaná aplikácia pre iPhone. S cieľom zohľadniť tieto nové ciele bola stránka v júli 2014 znovu spustená pod názvom Genius. Verzia pre Android bola vydaná v auguste 2015  a v rokoch 2016 a 2017 začala spoločnosť produkovať originálny video obsah zameraný na hudbu a organizovať živé podujatia a koncerty.

1. ↑  . Dostupné online.
**Šífr** (tiež označovaný ako **Šífry**) je zatopený lom, ktorý sa nachádza v katastri moravskej obce Svobodné Heřmanice v Moravsko-sliezskom kraji v okrese Bruntál. 

Súradnice: 49°56′39″S 17°39′27″V﻿ / ﻿49,9442978°S 17,6576056°V﻿ / 49.9442978; 17.6576056

Dejiny
------

Lom vznikol ťažbou bridlice, ktorá sa pozdĺžne dobre štiepi, používala sa napríklad ako izolant v elektrotechnike, na výrobu brúsok a v minulosti hlavne aj ako krytina na strechy domov alebo na tvorbu obeliskov a epitafných doskek na hroby. Povrchová ťažba v lome sa datuje už od roku 1775 a ukončená bola v 50. rokoch 20. storočia.

Šífr ako športovisko
--------------------

Po ukončení ťažby bridlice sa lom zatopil a vzniklo prekrásne obdĺžnikové jazero asi 10 m pod úrovňou terénu, má strmé brehy, dĺžku 470 m, maximálnu šírku 70 m a s maximálnou hĺbkou 36 metrov. Dnes je to atraktívne miesto vhodné na plávanie a potápanie s dobrými parkovacími možnosťami. Hladina vody je pešo dostupná zo severnej kratšej strany, v minulosti sa na ňom konali aj súťaže Českého pohára v diaľkovom plávaní označované ako Heřmanické Šífry – aj s účasťou plavcov zo Slovenska. Asi najväčšou plaveckou udalosťou boli preteky pred nomináciou českých diaľkových plavcov na OH v Pekingu 2008. Potápačské aktivity sú atraktívne, ale aj nebezpečné a smrteľných prípadov je na tomto jazere v rámci Česka najviac. Na brehu sú aj symbolické pomníčky venované niektorým potápačom, ktorí v lome zahynuli.

Referencie
----------

1. ↑   *Popis zatopeného břidlicového lomu Šífr Svobodné Heřmanice* [online]. www.sifr.cz, [cit. 2021-04-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Příroda v obci: Svobodné Heřmanice* [online]. www.svobodnehermanice.cz, [cit. 2021-04-30]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapy.cz* [online]. Mapy.cz, [cit. 2021-04-30]. Dostupné online.
4. ↑   *Heřmanické Šífry 2008* [online]. [Cit. 2021-04-30]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

Sdružení potápěčů lomu Šifr
Rodový erb
Grófka **Irma Sztáray** *de Sztára et Nagymihály* (\* 10. júl 1863, Staré, Uhorsko – † 3. september 1940, Sobrance, Slovensko) bola poslednou dvornou dámou rakúskej cisárovnej Alžbety. Grófka bola jedinou spoločníčkou cisárovnej, keď bola zavraždená.

Životopis a pôvod
-----------------

Narodila sa dňa 10. júla 1863 v kaštieli v Starom. Pokrstená bola 11. júla 1863 v rímskokatolíckom kostole v Starom. V krstnom liste je uvedená ako Maria Amalia Josepha. Jej rodičmi boli Viktor Stáray *de Sztára a Nagymihály* (1823 – 1879) dedič majetkov panstva Staré a Mária Török *de Szendrő*, ktorá tiež pochádzala z grófskej rodiny. Manželia žili v Starom a tu sa im narodilo sedem detí: Eugen (1855 – 1904), Štefan (1858 – 1896), Šarlota (1859 Staré – 1941), Alexander (1862 – 1948), Irma (1863 – 1940), Etelka (1865 – 1866) a Alžbeta (1873 – ?).

Irma Sztáray pochádzala zo starianskej vetvy grófskeho rodu Sztáray. Zakladateľ tejto vetvy bol jej prastarý otec Ján Filip Sztáray (1739 – 1815), užský župan a tajný cisársko-kráľovsky radca. Príbuzným jeho manželky Barbory Migazzi bol viedenský arcibiskup a kardinál Krištof Bartolomej Anton Migazzi.

K potomkom Jána Filipa a Barbory Migazzi patrili napríklad syn Krištof Sztáray (zaslúžil sa za pozdvihnutie Sobraneckých kúpeľov, patria medzi najznámejšie kúpele v Uhorsku), syn Imrich (olomoucký kanonik a prepošt), vnuk Ján Nepomuk Waldstein (rodák z Vinného, významná postava Uhorských dejín, člen akadémie vied, amatérsky maliar a zberateľ historických diel).

Grófka sprevádzala cisárovnú počas posledných štyroch rokov, od roku 1894 do roku 1898, na svojich cestách do Uhorska, Talianska, Švajčiarska, Alžírska a Grécka. Jej spomienky „*Aus den letzten Jahren der Kaiserin Elisabeth*", ktoré napísala mnoho rokov po smrti cisárovnej Alžbety, boli publikované v nemčine a češtine, sú cenným zdrojom, ktorý poskytuje podrobný pohľad na posledné roky života cisárovnej. Za svoje služby dostala Irma Sztáray medailu cti cisára Františka Jozefa I hneď po atentáte na cisárovnú.

Referencie
----------

1. ↑  MAREK, Miroslav. *genealogy.euweb.cz* [online]. 29.10.2004, [cit. 2019-05-15]. Dostupné online.
2. ↑  Haderer, Stefan 2008, Empress Elisabeth's Final Odyssey, European Royal History Journal, Issue 64, Vol. 11.4, August 2008, Eurohistory, Arturo Beéche, East Richmond Heights, CA - U.S.A.)

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 37; pokrstená ako Maria Amalia Josepha Sztáray

Autoritné údaje: * BnF: 155464363
* GND: 117392219
* ISNI: 0000 0000 5522 7246
* LCCN: n99019187
* NK ČR: mzk2005274903
* PIM: PIM575513
* SNK: 158039
* VIAF: 12618213
* WorldCat: lccn-n99019187
PhDr. **Igor Cibula** (\* 24. september 1942, Spišská Nová Ves) je slovenský publicista, odborník v oblasti spravodajských služieb a bývalý spravodajský dôstojník.

Životopis
---------

V roku 1965 absolvoval štúdium novinárstva na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde potom v roku 1975 získal aj titul PhDr. v odbore všeobecné dejiny so zameraním na novinárstvo.

Ako spravodajský dôstojník začínal na 1. správe FMV (rozviedka; 1969 – 1971). Po rehabilitácii v roku 1990 pôsobil na Úrade pro zahraničné styky a informace. V období 1993 – 1995 bol riaditeľom rozviedky SIS, 13. februára 1995 požiadal vtedajšieho riaditeľa SIS Vladimíra Mitra o uvoľnenie zo služby s odôvodnením, že *„nemá dôveru predsedu vlády SR Vladimíra Mečiara"*.

V období 2006 – 2018 bol predsedom Asociácie bývalých spravodajských dôstojníkov (ABSD). Prednášal o spravodajských službách na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici (2006 – 2007). Od roku 2008 do roku 2018 na túto tému prednášal na Fakulte práva Bratislavskej vysokej školy práva. Od októbra 2017 publikuje na osobnom blogu svoje politické názory o dianí na Slovensku aj vo svete.

Referencie
----------

1. ↑  Igor Cibula. In:  *Evidence zájmových osob StB (EZO)* [online]. svazky.cz, [cit. 2022-07-29]. Dostupné online.
2. 1 2  Igor Cibula. In:  *Osoby, ktoré získali titul na UK* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2022-07-28]. Dostupné online. Archivované 2022-07-28 z originálu.
3. 1 2   Bývalý riaditeľ rozviedky SIS Igora Cibula vyvracia informácie z odboru vlády. *SME* (Bratislava: Petit Press), 1997-03-10. Dostupné online [cit. 2022-07-29]. ISSN 1335-4418.
4. 1 2   *Orientácia : Igor Cibula – Novinár, spravodajský dôstojník, politický analytik* [online]. Igor Cibula, [cit. 2022-07-29]. Dostupné online.
5. ↑  TASR. Asociácia bývalých spravodajských dôstojníkov oslavuje desaťročie. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2016-04-26. Dostupné online [cit. 2022-07-29].

Externé odkazy
--------------

* Osobný blog
* Články týkajúce sa Igora Cibulu na portáli teraz.sk TASR
* Diela Igora Cibulu (druhý zoznam) v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Autoritné údaje: * NK ČR: mub2011644170
* VIAF: 171792226
**Igor Vajda** (\* 16. marec 1935, Banská Bystrica – † 12. december 2001, Trnava) bol slovenský muzikológ, hudobný kritik, redaktor.

Životopis
---------

Krátko študoval hru na klavíri na Štátnom konzervatóriu, 1959 absolvoval štúdium hudobnej vedy na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1959 – 1961 pracoval ako pedagóg na Konzervatóriu v Košiciach (hudobno-teoretické predmety), 1962 – 1963 dramaturg spevohry DJGT v Banskej Bystrici, 1963 – 1971 redaktor časopisu Slovenská hudba, od 1968 pracovník Ústavu hudobnej vedy, resp. Umenovedného ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V rokoch 1969 – 1982 bol výkonným redaktorom zborníka *Musicologica slovaca*. Venoval sa najmä výskumu súčasnej slovenskej hudby a hudobného divadla. Autor súbornej práce *Slovenská operná tvorba*, štúdií o dramatickom umení, spoluautor monografie o Eugenovi Suchoňovi. Venoval sa aj hudobnej, najmä opernej kritike, publikoval v odborných časopisoch a v dennej tlači. Spolupracoval aj s Československým rozhlasom a Čs. televíziou (cyklus 50 rokov SND). Správa o súčasnom stave slovenskej opery, roku 1980.

Dielo
-----

* Slovenská operná tvorba, Bratislava roku 1988
* Národný umelec Eugen Suchoň, Bratislava roku 1978
* Analógia v slovenských operách, roku 1970
* Slovenská operná tvorba po roku 1945, roku 1975

Referencie
----------

1. ↑   Zomrel Igor Vajda. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2001-12-14. Dostupné online [cit. 2020-12-12]. ISSN 1335-4418.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Osobnosti hudobnej vedy na Slovensku – Igor Vajda, Mária Potemrová a Ľuba Ballová

Autoritné údaje: * BnF: 130201488
* ISNI: 0000 0001 0913 322X
* LCCN: n88212891
* NK ČR: jo2002103530
* VIAF: 70492093
* WorldCat: lccn-n88212891