recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 42°08′50.9″S 24°44′59.8″V﻿ / ﻿42,147472°S 24,749944°V﻿ / 42.147472; 24.749944

**Čalăkovov dom** (bulh. Чалъковата къща – *Čalăkovata kăšta*) je meštiansky dom z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v bezprostrednej blízkosti chrámu svätého Mikuláša v architektonickej rezervácii Starý Plovdiv v centre mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika
---------------

Čalăkovov dom je dom v ktorom počas bulharského národného obrodenia bývala rodina Čalăkovových (pôvodne z mesta Koprivštica), ktorí mali veľkú zásluhu na zlepšovaní kultúry, vzdelania a dostupnosti pravoslávnej viery v Plovdive. Najmä Vălko Čalăkov, zvaný aj „Veľký", ktorý sa prisťahoval do Plovdivu v roku 1817, má priamu zásluhu na výstavbe nemocnice, niekoľkých plovdivských chrámov a škôl v čase národného obrodenia. Budova bola po roku 1989 v súkromných rukách a dlho chátrala, neskôr bola predaná neziskovému združeniu a bola opravená. V súčasnosti je budova plne reštaurovaná (vrátane stenomalieb vnútri budovy) a slúži ako čitáreň a galéria „Obrodenie".

Galéria
-------

* Detail fasádyDetail fasády
* Celkový pohľad, v popredí chrám svätého MikulášaCelkový pohľad, v popredí chrám svätého Mikuláša

Referencie
----------

1. ↑  plovdiv.bg
2. ↑  gradat.bg
Súradnice: 49°22′07″S 14°57′50″V﻿ / ﻿49,36861°S 14,96389°V﻿ / 49.36861; 14.96389

**Černovický zámok** je budova zámku a v súčasnosti sídlo diagnostického ústavu sociálnej starostlivosti nachádzajúca sa na okraji mesta Černovice v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Zámok bol pôvodne postavený bratmi Paradisovými v roku 1640 na mieste bývalého mlyna. Tento zámok bol s otvorenou terasou smerom na východ, čo je severné krídlo súčasného zámku. V roku 1716 zámok zdedil Karel Josef Voračický z Páběnic. K zámku patrilo panstvo pozostávajúce zo záhrady, pivovaru v Černoviciach, mestečka Černovíc, 14 dedín a 8 dvorcov. V roku 1721 panstvo kúpil gróf František Karel Kinský. V období pod správou KInských bol zámok rozšírený. V roku 1760 syn Františka Karla Kinského, Josef Jan Kinský predal panstvo grófovi Františkovi Adamovi Šternberkovi. V roku 1803 bolo panstvo opäť predané, tentoraz grófovi Vincencovi Zessnerovi zo Spitzenbergu. Vincenc Zessner v roku 1814 zámok opäť o niečo rozšíril.

V roku 1823 zámok získal gróf Jindřich Eduard Schönburg, ktorý urobil v roku 1841 velkú klasicistnú prestavbu. Prestavbou zámok získal svoju dnešnú podobu. Okolie zámku bolo parkovo upravené.

V roku 1873 odkúpil černovické panstvo Antonín Veith, ktorý Černovice predal v roku 1881 grófke Amálii Reichenbach-Lessonitzovej. V roku 1912 panstvo zdedil rod Löwenstein-Wertheim-Freudenbergových, ktorí ho vlastnili až do roku 1945.

Neskôr bol zámok špeciálne upravený a dnes v ňom sídlia Diagnostický ústav sociálnej starostlivosti, Základná špeciálna škola a Praktická škola. Okolie zámku je upravené do podoby lesoparku.

Zámok sa nachádza na južnom okraji mesta, prístupný je po Dobešovskej ulici, ktorá k nemu vedie z Mariánskeho námestia.

Galéria
-------

* Celkový pohľad na budovu zámkuCelkový pohľad na budovu zámku

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  turistika.cz
2. 1 2  mestocernovice.cz
3. 1 2 3 4 5 6  mistopis.eu
4. 1 2 3 4 5 6  hrady.cz
**Vojenská lékařská akademie Jana Evangelisty Purkyně v Hradci Králové** (VLA JEP) bola vojenská lekárska vysoká škola v Hradci Králové, v miestnej časti Nový Hradec Králové, existujúca medzi rokmi 1951 – 1958 a 1988 – 2004. Zanikla začiatkom 21. storočia s ostatnými českými vojenskými vysokými školami zlúčením do Univerzity obrany.

Dejiny
------

Vojenská lékařská akademie v Hradci Králové vznikla transformáciou královohradeckej pobočky Lekárskej fakulty Univerzity Karlovy v roku 1951. Zriadená bola na základe rozkazu prezidenta Klementa Gottwalda o organizácii vojenských škôl z 15. augusta 1951. Roku 1955 bola VLA premenována na Vojenskú lekársku akadémiu Jana Evangelisty Purkyně. V roku 1958 bola rozkazom prezidenta Antonína Novotného akadémia zrušená. V civilnej oblasti ju nahradila novo založená Lékařská fakulta UK, nástupníckym vojenským útvarom sa stal Vojenský lékařský výzkumný a doškolovací ústav Jana Evangelisty Purkyně, ktorý s fakultou úzko spolupracoval a v postgraduálnom štúdiu naďalej vzdelával vojenských lekárov, ktorí na fakulte vyštudovali. Tento systém fungoval 30 rokov. Rozkazom prezidenta Gustáva Husáka bol v roku 1988 ústav transformovaný do obnovenej Vojenskwj lékárskej akadémie Jana Evangelisty Purkyně.

Škola zanikla v roku 2004 zlúčením s Vojenskou akademiou v Brne a Vysokou vojenskou školou pozemného vojska vo Vyškově do novovzniknutej Univerzity obrany, sídliacom v brnianskom areáli bývalej Vojenskej akadémie. Bývalá VLA JEP sa stala základom Fakulty vojenského zdravotníctva, ktorá zostala v Hradci Králové.

Referencie
----------

1. 1 2   *Statut Lékařské fakulty v Hradci Králové* [online]. Univerzita Karlova, [cit. 2018-04-15]. Dostupné online.
2. 1 2  DOHNAL, František. *Historie fakulty* [online]. Univerzita obrany, [cit. 2018-04-15]. Dostupné online. Archivované 2018-04-16 z originálu.
3. ↑  Zákon č. 214/2004 o Zřízení Univerzity obrany §1, odst. 1
4. ↑   *Fakulta vojenského zdravotnictví Univerzity obrany* [online]. Army.cz, [cit. 2018-04-15]. Dostupné online. Archivované 2018-04-16 z originálu.

Iné projekty
------------

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vojenská lékařská akademie Jana Evangelisty Purkyně v Hradci Králové na českej Wikipédii.*
„**Píseň o jablku**" je tretí singel brnianskej rockovej skupiny Progres 2. Singel vyšiel v roku 1980 a pochádza z albumu *Dialog s vesmírem*, pričom túto rockovú operu aj doplňuje.

Audiovizuálny projekt *Dialog s vesmírem*, s ktorým Progres 2 koncertovali od roku 1978, vyšiel v roku 1980 vo vydavateľstve Panton. Na jednu LP sa ale celá rocková opera nevošla, preto vznikol len akýsi jej prierez. Niektoré zostávajúce skladby vyšli aspoň ako singel či EP.

Singel „Píseň o jablku" obsahuje dve skladby. Na jeho A strane sa nachádza skrátená verzia „Písně o jablku", ktorá vo svojej pôvodnej verzii vyšla aj na LP. B stranu naopak zaberá skladba „Muzeum planety Země", ktorá na LP nevyšla a ktorá tak „prierez rockovou operou" (ako je *Dialog s vesmírem* nazvaný aj na prebale LP) doplňuje.

Nahrávanie oboch skladieb sa uskutočnilo 4. novembra 1979 v štúdiu Česko-slovenského rozhlasu v Brne.

Obe skladby vyšli aj ako bonusy na reedícii *Dialogu s vesmírem* v roku 1999 a na kompilácii *Dialog s vesmírem /studio & live/* roku 2010.

Zoznam skladieb
---------------

1. „Píseň o jablku" (Pelc/Man) – 4:39
2. „Muzeum planety Země" (Kluka/Man) – 3:29

Obsadenie
---------

* Progres 2
	+ Pavel Váně – elektrická gitara, spev
	+ Miloš Morávek – elektrická gitara, sprievodný spev
	+ Pavel Pelc – basová gitara, syntetizátor, spev
	+ Karel Horký – syntetizátory
	+ Zdeněk Kluka – bicie, zobcová flauta, spev

Referencie
----------

1. ↑  BALÁK, Miroslav; KYTNAR, Josef. *Československý rock na gramofonových deskách: rocková diskografie 1960–1997*. Brno : Indies Records, 1998. ISBN 80-902475-0-4. S. 285–286. (česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Píseň o jablku na českej Wikipédii.*
O rovnomennom egyptskom guvernoráte pozri *Al-Bahr al-Ahmar.*
Červené more zo satelitnej snímky
**Červené more** (arabs. البحر الأحمر, *al-Bahr al-Ahmar*, alebo الخليج العربي, *al-Chalídž al-arabí*, dosl. *Arabský záliv*; hebr. ים סוף, *Jam suf*, dosl. *Trstinové more*; tigr. ቀይሕ ባሕሪ, *Qäjih bahiri*) je vnútorné more v Indickom oceáne medzi Afrikou a Áziou.

Základné údaje: 

* plocha: 438 000 km²
* max. hĺbka: 2211 m
* teplota vrchných vrstiev vody: max. 32 °C
* slanosť: 38 - 42 ‰

Geologicky vypĺňa riftovú zónu, zárodok nového oceánu, medzi Africkou a Arabskou platňou. Na juhu Červené more nadväzuje na Východoafrický zlomový systém a na severe na zlom Mŕtveho mora. 

V 19. storočí bol vybudovaný Suezský prieplav, ktorý prepojil Červené a Stredozemné more a výrazne tak skrátil lodnú cestu medzi Európou a Áziou.

Doprava
-------

Červené more je vďaka Suezskému prieplavu dôležitou námornou cestou spájajúcou Stredozemné more a Indický oceán. 

Existujú plány na premostenie Báb el-Mandeb či Tiranskej úžiny. 

### Významné prístavy na pobreží

Suez

|  |  |
| --- | --- |
| * Ejlat
* Suez
* Hurgada
* Safádžá (angl. Safaga)
* Džidda
* Port Sudan
 | * Akaba
* Šarm aš-Šajch
* Assab
* Hudajda
* Massawa
* Janbu al-Bahr
 |

Turistika
---------

Na pobreží Červeného mora v druhej polovici 20. storočia vyrástli turistické strediská. 

|  |  |
| --- | --- |
| * Hurgada
* Šarm aš-Šajch
* Nuwaiba
* Akaba
* Tábá
 | * Ejlat
* Al-Gúna (angl. El Gouna)
* Marsá Alam
* Dahab
* Safádžá (angl. Safaga)
 |

### Potápanie

Červené more je jedným z najsevernejších koralových morí na Zemi a vzhľadom na pomerne malú vzdialenosť od Európy patrí medzi najnavštevovanejšie potápačské lokality na svete. Hlavným lákadlom je najmä množstvo koralových útesov a podmorského života v ich okolí. Väčšina najpopulárnejších potápačských lokalít je pri egyptskom pobreží. Nemenej zaujímavé lokality sú však aj pri pobreží Sudánu, Eritrey alebo Saudskej Arábie.

Referencie
----------

1. ↑   *The Red Sea* [online]. 6. január 2009. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Red Sea* [PDF]. 6. január 2009. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Červené more**

Externé odkazy
--------------

* HEPCA (Hurghada Environmental Protection and Conservation Association)
* Die Erde zerbricht – Das Rote Meer teilt sich erneut und die Wissenschaftler sind live dabei

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rudé moře na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Indický oceán |
| --- |
| Moria | 
* Andamanské more
* Arabské more
* Červené more
* Lakadivské more
* Molucké more

 | mapa Indického oceánu |
| Zálivy | 
* Adenský záliv
* Akabský záliv
* Bengálsky záliv
* Ománsky záliv
* Perzský záliv
* Suezský záliv
* Veľký austrálsky záliv

 |
| Prielivy | 
* Báb el-Mandeb
* Hormuzský prieliv
* Lombocký prieliv
* Melacký prieliv
* Mozambický prieliv
* Sundský prieliv
* Tiranská úžina

 |
| Prúdy | 
* Monzúnový príhon
* Južný rovníkový prúd
* Mozambický prúd
* Madagaskarský prúd
* Západný príhon

 |
**Xq28** je chromozómový zväzok a nosič genetickej informácie (marker) nachádzajúci sa na špičke chromozómu X, a ktorý je predmetom výskumu približne od roku 1980. Zväzok pozostáva z troch oddelených celkov, celkovo obsahuje približne 8 Mb genetických informácií. Xq28 obsahuje 12 génov skupiny antigénov príbuzných s melanómom (MAGE), z ktorých gén MAGEA11 bol identifikovaný ako spoločný regulátor recepcie androgénu. Zdvojovanie určitých génov v rámci zväzku Xq28, konkrétne MECP2 a IRAK1, vykazujú spojitosť s fenotypmi, akými sú úzkosť a autizmus.

Zväzok sa dostal do povedomia verejnosti v roku 1993, kedy neskôr spochybnený výskum Deana Hamera a ďalších naznačoval údajnú spojitosť medzi zväzkom Xq28 a mužskou homosexualitou.

Výskum z roku 1993
------------------

Hamerov výskum z roku 1993 prebiehal na vzorke 114 rodín talianskych homosexuálnych mužov, pričom sa preukázal nárast výskytu homosexuality medzi strýkami a bratrancami z matkinej strany, nie však medzi príbuznými zo strany otca. Na vzorke 40 rodín, v ktorých sa nachádzali dvaja homosexuálne orientovaní bratia, sa skúmala genetická previazanosť. V približne 64% prípadov sa našla súvislosť so zväzkom Xq28 a ďalšími mikrosatelitnými markermi. V roku 1995 prebehol podobný výskum pod vedením rovnakého tímu vedcov, opäť na talianskych rodinách, ktorý potvrdil predošlé zistenia, avšak nedokázal nájsť súvislosť so zväzkom Xq28 a homosexuálne orientovanými ženami.

Výskum z roku 1999
------------------

Výskum z roku 1999 spochybnil predošlé zistenia. Tím vedcov pod vedením George Ricea skúmal vzorku pozostávajúcu z 52 dvojíc pokrvných homosexuálnych bratov a nenašiel žiadnu významnú spojitosť v alelách (dedičné základy znaku) a haplotypoch (dedičná kombinácia alel na jednom chromozóme) a dospeli k záveru, že gén mužskej homosexuality súvisiaci s chromozómom X neexistuje.
Po uverejnení výsledkov výskumu v americkom vedeckom časopise Science Hamer aj naďalej trval na svojich pôvodných výsledkoch.

Externý odkaz
-------------

Molekulárno-genetické štúdie sexuálnej orientácie Archivované 2010-03-02 na Wayback Machine, genetická štúdia homosexuálnych bratov na Northwestern University.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Xq28 na anglickej Wikipédii.*
doc. RNDr. **Vojtěch Petráček**, CSc. (\* 17. február 1964, Praha) je český fyzik a od roku 2018 rektor pražského ČVUT.

Životopis
---------

V rokoch 1979 – 1982 študoval pražské gymnázium Nad Štolou. Potom študoval v rokoch 1982 – 1987 obor optoelektronika na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe.

Titul RNDr. dostal v roku 1987 a v roku 1995 dostal za prácu *Studium molekul Cu-ftalocyaninu metodou řádkovací tunelové mikroskopie STM* titul CSc.

Titul docenta fyziky má od roku 2007.

V rokoch 1987 – 1992 pôsobil ako interný ašpirant na Katedre elektroniky a vákuovej fyziky Univerzity Karlovej. V rokoch 1992 – 1995 pôsobil ako asistent na tejto katedre.

V rokoch 1999 – 2003 pôsobil ako vedecký pracovník na univerzite v Heidelbergu.

V roku 2017 kandidoval na funkciu rektora ČVUT. V tajnom hlasovaní tesnou väčšinou 23 zo 45 hlasov bol zvolený rektorom ČVUT.

Miloš Zeman ho do funkcie menoval vo februári roka 2018.

Do mája 2015 bol predsedom redakčnej rady časopisu *Acta Polytechnic*.

Za svoj život publikoval 117 vedeckých článkov, jeho h-index je 32.

Referencie
----------

1. 1 2   *Novým rektorem ČVUT bude Vojtěch Petráček. Zvítězil v pátém kole | Domov* [online]. Lidovky.cz, 2017-10-25, [cit. 2020-03-28]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Vojtěch Petráček* [online]. [Cit. 2020-03-31]. Dostupné online. Archivované 2018-12-15 z originálu.

Autoritné údaje: * GND: 1153501279
* ISNI: 0000 0000 5661 6438
* NK ČR: mzk2007394863
* ORCID: 0000-0002-4057-3415
* VIAF: 60152138649710981986
Súradnice: 46°3′53″S 7°41′24″V﻿ / ﻿46,06472°S 7,69000°V﻿ / 46.06472; 7.69000

**Zinalrothorn** (4 221 m n. m.) je vrch v švajčiarskych Alpách. 

Je pomenovaný podľa dediny *Zinal*, ktorá sa nachádza pri severnom úpätí vrchu, a nemeckého výrazu *Rothorn*, ktorý znamená červený roh alebo červený štít. Vrchol Zinalrothonu bol prvýkrát dosiahnutý roku 1864.

Geografia
---------

Na západnom úpätí vrchu sa rozprestiera ľadovec Zinal, na severnom úpätí ľadovec Moming. V okolitých údoliach sa nachádzajú obce Täsch a Zermatt.

Dejiny výstupov
---------------

Vrchol vrchu bol prvýkrát zdolaný 22. augusta 1864. Výstup na vrchol trval 8 hodín. Z hľadiska horolezeckej náročnosti patrí Zinalrothorn medzi vrchy s ľahko dostupným vrcholom.

Referencie
----------

1. ↑  ^Dumler, Helmut and Willi P. Burkhardt, The High Mountains of the Alps, London: Diadem, 1994
2. ↑  ^ Helmut Dumler,Willi P. Burkhardt, Les 4000 des Alpes, ISBN 2-7003-1305-4

Externé odkazy
--------------

* The Zinalrothorn na SummitPost (po anglicky)
* The Zinalrothorn na MountWiki (po anglicky)
* The Zinalrothorn na Hikr (po anglicky)
Parný vlak pri Teufelsmühle
Motorový vozeň VT 137 322 v Jonsdorfe
**Zittauská úzkorozchodná železnica** (nem. *Zittauer Schmalspurbahn*) je jednou z niekoľkých zostávajúcich saských úzkorozchodných železníc s rozchodom 750 mm.

Licenciu na stavbu trati získala spoločnosť *Zittau-Oybin-Jonsdorfer Eisenbahn-Gesellschaft* (ZOJE, ľudový výklad tejto skratky je *Zug ohne jede Eile*, teda *vlak bez akéhokoľvek náhlenia*), ktorá 26. júna 1889 zahájila výstavbu. K otvoreniu spoločného úseku do Bertsdorfu, nadväzujúceho na 1,65 kilometra na existujúcu trať Zittau – Hermsdorf (Heřmanice), došlo 25. novembra 1890. Uvažovalo sa tiež o predĺžení trate z Jonsdorfu až do českej Mimone.

Na pravidelné spoje sú nasadzované parné lokomotívy rad 99.73-76 (7 ks, z toho 4 prevádzkové) a 99.77-79 (1 ks). Železnica vlastní tiež dieselovú lokomotívu L30H. Od roku 2011 je na pravidelné spoje nasadzovaná tiež dieselová lokomotíva L45H, do ktorej bol v železničných dielňach MaLoWa inštalovaný motor CAT C18 s výkonom 650k.

Technické dáta
--------------

* rozchod: 750 mm
* dĺžka: 12,2 km (Zittau-Oybin) a 3,8 km odbočka Bertsdorf - Jonsdorf
* min. polomer oblúkov: 90 m
* max. stúpanie: 1:30
* stanice/zastávky: 12

Trať
----

**Zittau-Bertsdorf-Oybin**

| stanice a zastávky | kilometráž | poznámka |
| --- | --- | --- |
| Zittau | 0,0 |  |
| Zittau-zastávka | 1,2 |  |
| Zittau-juh | 1,9 |  |
| Zittau Casernenstraße | 3,1 | do 27. septembra 1897 |
| Zittau-predmestie | 4,4 |  |
| Olbersdorf-Niederdorf | 5,7 |  |
| Olbersdorf-Oberdorf | 7,3 |  |
| Bertsdorf | 8,0 | odbočka do Jonsdorfu |
| Kurort Oybin Niederdorf | 10,0 |  |
| Teufelsmühle | 11,1 |  |
| Kurort Oybin | 12,2 |  |
|

**Bertsdorf-Jonsdorf**

| stanice a zastávky | kilometráž |  |
| --- | --- | --- |
| Bertsdorf | 0,0 | odbočka z hlavného smeru |
| Kurort Jonsdorf-zastávka | 2,2 |  |
| Kurort Jonsdorf | 3,8 |  |
|

Pozri aj
--------

* Úzkorozchodná železnica Frýdlant – Heřmanice

Referencie
----------

1. ↑  ZOJE na stránkach myheimat.de
2. ↑  zoznam lokomotív na soeg-zittau.de
3. ↑  Lokomotíva skôr slúžila v rumunskom Târgu Mureş pod označením CFR 87-0029-6 (fotografie pred repasiou). Dnes nesie označenie 199 018 (fotografie po repasii.)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žitavská úzkorozchodná dráha na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zittauská úzkorozchodná železnica**

Externé odkazy
--------------

* SOEG, prevádzkovateľ železnice
* Záujmové združenie Zittauskej železnice
**Volebná kalkulačka** je spravidla webová aplikácia, ktorá má voličom napomáhať pri rozhodovaní vo voľbách. Ide väčšinou o krátky online kvíz, v ktorom užívateľ odpovedá na niekoľko otázok týkajúcich sa najrôznejších tém občianskeho života a po ktorého skončení volič zistí, do akej miery sa jeho názory zhodujú s názormi politických strán či jednotlivých politikov. Odpovede strán či kandidátov na otázky v kalkulačke môžu tvorcovia kalkulačky určovať sami na základni vlastného zhodnotenia, programových dokumentov strán či politikov, alebo sú určené priamo stranou či kandidátom.

Dejiny
------

Idea pochádza z Holandska, projekt sa postupne rozšíril do mnohých ďalších krajín. Holandský StemWijzer bol vydaný v papierovej forme v roku 1989 a je dostupný online od roku 1998. V Nemecku pripravuje Spolková centrála pre politické vzdelávanie aplikáciu Wahl-O-Mat od roku 2002.

Použitie v rôznych krajinách
----------------------------

V roku 2007 malo 15 z 22 európskych krajín aspoň jednu volebnú kalkulačku. Medzi najúspešnejšie patrili holandský Stemwijzer so 4,7 miliónmi konzultáciami v roku 2006 (40 % voličov) a nemecká Wahl-O-Mat so 85 miliónmi konzultáciami. Volebné kalkulačky sú aj v Ukrajine, Švédsku, Lotyšsku, Slovensku, Česku, Rakúsku, Francúzsku, Nemecku, Maďarsku, Spojenom kráľovstvu, Spojených štátoch, Kanade, Austrálii, Novom Zélande a Indii, aj pre EÚ-voľby.

Referencie
----------

1. ↑  HAVLÍK, Vlastimil. *Volby do Poslanecké sněmovny 2013*. [s.l.] : Masarykova univerzita, 2014. 347 s. ISBN 978-80-210-7794-2.
2. ↑  MACKOVÁ, Alena. *Nová média v politické komunikaci (Politici, občané a online sociální sítě)*. [s.l.] : Masarykova univerzita, 2018. 242 s. ISBN 978-80-210-9131-3.
3. 1 2 3  Garzia, Diego, and Stefan Marschall. "Research on voting advice applications: state of the art and future directions." Policy & Internet 8.4 (2016): 376-390.
4. ↑  Munzert, Simon, and Sebastian Ramirez-Ruiz. "Meta-Analysis of the effects of voting advice applications." Political Communication 38.6 (2021): 691-706.
5. ↑  Albertsen, Andreas. "How do the Characteristics of Voting Advice Application Users Change Over Time? Evidence from the German Election Studies." German Politics (2020): 1-21.
6. 1 2 3   *Wahl-O-Mat* [online]. wahl-o-mat.de, [cit. 2022-06-04]. Dostupné online.
7. 1 2  Stemwijzer
8. 1 2 3  Bundeszentrale für politische Bildung. *Die Geschichte des Wahl-O-Mat* [online]. bpb.de, [cit. 2022-06-04]. Dostupné online.
9. ↑  iVote
10. ↑  Valkompass
11. ↑  ParVaiPret.lv
12. ↑  Volebná kalkulačka
13. ↑  Volební kalkulačka
14. ↑  Wahlkabine
15. ↑  Vote test
16. ↑  Wahl-o-mat
17. ↑  VOTO
18. ↑  Vokskabin
19. ↑  Who shall I vote for?
20. 1 2 3 4  Vote Compass
21. ↑  iSideWith.com
22. ↑   *votematch* [online]. [Cit. 2022-05-29]. Dostupné online. Archivované 2022-05-27 z originálu.
**Česko-slovenská vzájomnosť** je termín označujúci politické hnutie, ktoré vzniklo v Česku a na Slovensku na prelome 19. a 20 storočí. [chýba zdroj]

V slovenskej historiografii prevláda názor, podľa ktorého toto hnutie bolo reakciou na stupňujúcu sa prax maďarizácie, ktorej boli Slováci v Uhorsku vystavení:

*Keby pred 75 rokmi nebola pre Slovensko prišla česká záchrana, dnes by už slovenského národa v podstate nebolo. To nie je vágna hypotéza. Experiment bol urobený - na slovenskom etniku, čo po vzniku ČSR ostalo v Maďarsku: z pol milióna ľudí, ktorí tam počiatkom tohto storočia boli etnickými Slovákmi, sa pri sčítaní v roku 1980 prihlásilo za Slovákov už iba 9101 maďarských občanov. Teda iba dva percentá pôvodného počtu. Spoločenstvo bez dostatočne početnej inteligencie - organizmus bez nervového systému - nemohlo prežiť. Slovensko prežilo, vyrástlo, dosiahlo adolescenciu iba vďaka Československu a iba ako súčasť Československa.*
Opačný názor zastávali historici a jazykovedci, ktorí naopak prisudzovali uhorskému štátu výraznú úlohu v zachovaní svojbytnosti slovenského etnika v Uhorsku, rozvoju jeho spisovného jazyka a zabráneniu jeho počeštenia, ktoré malo podľa nich slúžiť výlučne českým partikulárnym záujmom:

*... Čechové súčtovavše s poměry, zřekli se od r. 1880 jednotného manifestování národní jednoty česko-slovenské a za vděk vzali s jistým dualistickým druhem národní jednoty, který od doby té pod jménem **literární vzájemnosti česko-slovenské** účinkuje ve veřejném životě českém a slovenském.* 
*Nyní konečně udám prostředky, které ku zlomení národní jednoty česko-slovenské přirozeně se nabízejí. Prostředky ty jsou: Prozkoumání lidové mluvy slovenské a postavení její u Slováků proti jazyku českému, a - vyobcování českého jazyka z ev. církevních obcí slovenských.*

Odkazy
------

1. ↑  Ladislav Kováč, Jen vzpomínky dým jenž mizí? (Mosty 3/1994)
2. ↑  Samo Czambel, Minulost, přítomnost a budoucnost československé národní jednoty (prel. Ed. Guller 1904)s. 28
**Čiptuning** (slovo pochádzajúce z anglického jazyka, slova chip tuning) je optimalizácia parametrov uložených v pamäti riadiacej jednotky motora, ktorú používa väčšina moderných automobilov. Optimalizáciou dát v riadiacej jednotke možno dosiahnuť zvýšenie výkonu a krútiaceho momentu, zároveň úsporu paliva, toto však závisí najmä od jazdného štýlu.

Čiptuningom u zážihových motorov sa dosiahne zmena charakteristického poľa, ktoré určuje okamih zážihu. Vzťažnými veličinami sú teplota motora, otáčky a zaťaženie motora (podtlak v sacom potrubí a poloha škrtiacej klapky). Charakteristické pole, ktoré vyjadruje závislosť veľkosti predstihu zapaľovania na hodnotách vzťažných veličín, je stanovené výrobcom na základe skúšok motora v skúšobni či pri jazde. Tým sú stanovené najvýhodnejšie hodnoty pre väčšinu užívateľov automobilov - ide o kompromis vo vzťahu k spotrebe paliva, výfukových splodín, jazdných vlastností, atď.

Moderné vstrekovacie systémy však pracujú na základe omnoho väčšieho poľa údajov z množstva senzorov či na motore, alebo mimo neho. Veľmi veľký vplyv na samotný chod motora má atmosférický tlak (BAP), teplota okolitého vzduchu a mnoho ďalších veličín. Tieto všetky hodnoty sumarizuje riadiaca jednotka motora (ECU) počas chodu motora a prispôsobuje sa okolitým podmienkam, čím sa v najväčšej možnej miere dá docieliť najbezpečnejšie maximum výkonu. 

Nové vstrekovacie systémy značne využívajú aj mnoho informácii na ochranu motora, teplotu nasávaného vzduchu (IAT), teplotu výfukových plynov (EGT) atď. Riadiaca jednotka motora (ECU) sleduje tieto hodnoty a v prípade prekročenia stanovených limitov kompenzuje výkon motora podla zadefinovaných hodnôt.

Vďaka takejto kontrole nad motorom a neustálemu napredovaniu vývoja zo strany automobiliek, vývoj vstrekovacích systémov napredujem míľovými krokmi, zvyšuje sa rýchlosť procesov manažmentu motora (ECU), objem kalibračných dát, množstvo kompenzačných dát. Vďaka tomu je možné dosahovať bezpečne väčší výkon motora.

Nevýhody
--------

Neodborne vykonaný čiptuning môže zapríčiniť poškodenie resp. znížiť životnosť motora alebo jeho súčastí ako napríklad filtra pevných častíc (DPF).

Externé odkazy
--------------

* 
* Archivované 2013-07-29 na Wayback Machine
* Archivované 2009-06-07 na Wayback Machine
**Človek swartkranský** alebo neformálne **telantrop** (lat. *Homo capensis, Homo erectus capensis*, pôvodne *Telanthropus capensis*, t.j. jediný druh rodu *Telanthropus*) je starší taxón človeka, ktorý pôvodne zahŕňal nález SK 15 a neskôr aj nálezy SK 45 a SK 847 v širšom zmysle. Značka SK znamená lokalitu Swartkrans v Afrike, odkiaľ nálezy pochádzajú. Pri SK 45 zaradenie pod človeka swartkranského vyplýva z jedného textu len nepriamo, SK 847 v širšom zmysle je nové spoločné označenie pre pôvodne tri nálezy SK 80, SK 846b a SK 847, ktoré bolo pridelené, keď sa neskôr zistilo, že v skutočnosti pochádzajú z jedného jedinca.

Okrem zaradenia pod človeka swartkranského sa spomínané nálezy najnovšie zaraďujú pod druh Homo gautengensis. Okrem toho sa alternatívne zvyknú/zvykli zaraďovať nasledovne:

* SK 15: Homo ergaster, Homo erectus, Homo habilis, Paranthropus crassidens, Homo sp. indet.
* SK 45:(?)Homo ergaster, Homo erectus, Homo habilis, Paranthropus crassidens
* SK 847 v širšom zmysle: Homo ergaster, Homo erectus, Homo habilis, Homo sp. Homo cf. habilis, (časť nálezu:) Paranthropus robustus

SK 847
------

Thurzo 1998 (ktorý nálezy priraďuje druhu Homo ergaster a mylne stotožňuje človeka swartranského (len) s nálezom SK 847) charakterizuje nález SK 847 v širšom zmysle takto: *Druhu H. ergaster pripisujeme aj neúplnú lebku (exemplár SK 847) nájdenú v juhoafrickom Swartkranse datovanú na približne 1,5 mil. rokov. Jej jednotlivé kusy sa našli spolu s kamennými nástrojmi a dokladmi o existencii ohňa medzi pozostatkami najmenej 85 indivíduí druhu Australopithecus robustus v 50. rokoch a zvyšok roku 1969...Zachovaná časť lebky sa vyznačuje nízkou tvárou, mohutným nadočnicovým valom, stredným zaočnicovým zúžením a ostro stúpajúcim čelom.*

Referencie
----------

* referencie v článku *Homo gautengensis*
* Novotný, B.: *Encyklopédia archeológie*, 1986
* Thurzo, M.: *Evolúcia človeka*, 1998  Archivované 2009-01-07 na Wayback Machine
**Zoologická záhrada Spišská Nová Ves** (iné názvy: **Zoologická záhrada v Spišskej Novej Vsi**, **ZOO Spišská Nová Ves**) je najmenšia a zároveň najmladšia zoologická záhrada na Slovensku, nachádzajúca sa na juhovýchode intravilánu mesta Spišská Nová Ves. Je členom Únie českých a slovenských ZOO (UCSZ) a Slovenskej asociácie ZOO (SAZZ). Má rozlohu 8,5 ha, chová približne 70 živočíšnych druhov s celkovým počtom 250 jedincov. Súčasťou areálu je arborétum s 30 druhmi drevín.

Poloha
------

Areál ZOO sa nachádza na Sadovej ulici, v tesnej blízkosti sídliska Tarča. Rozkladá sa v mestskom parku, areálom preteká potok Holubnica.

História
--------

ZOO bola založená v máji 1989 a v októbri toho istého roka získala od Ministerstva kultúry Slovenskej republiky oprávnenie na chov chránených druhov živočíchov. Od 1. januára 2000 je príspevkovou organizáciou mesta. 23. júla 2008 povodeň na potoku Holubnica zasiahla aj ZOO.

Referencie
----------

1. ↑
2. 1 2   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2017-03-04]. Dostupné online. Archivované 2014-10-17 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Stránka ZOO

Súradnice: 48° 55′ 54″ s.š. 20° 34′ 31″ v.d.
Pohľad na štartovací komplex 40 s raketou Falcon 9 v1.0 pred štartom skúšobného letu so skúšobnou jednotkou kozmickej lode Dragon, 20. február 2010
**Vesmírny štartovací komplex 40** (angl. *Space Launch Complex 40*; skratka: *SLC-40*) je jedno zo štartovacích miest na severnom konci Základne vesmírnych síl Cape Canaveral na Floride.

Rampa bola v rokoch 1965 až 2005 používaná Vzdušnými silami Spojených štátov pre lety rakiet Titan III a Titan 4. Po roku 2007 vzdušné sily prenajali komplex spoločnosti SpaceX pre štarty rakiet Falcon 9. Dňa 1. septembra 2016 bola rampa značne poškodená pri výbuchu rakety Falcon 9 so satelitom Amos-6, kedy pri tankovaní vzplanul druhý stupeň.

Titan
-----

Pohľad na štartovací komplex 40 pred demoláciou mobilnej servisnej veže pre rakety Titan, 27. apríl 2008
Prvý štart z rampy SLC-40 sa uskutočnil 18. júna 1965, kedy odtiaľto vyštartovala raketa Titan IIIC. V rokoch 1965 až 2005 odtiaľto odštartovalo celkovo 30 rakiet Titan IIIC, 8 rakiet Titan 34D a 17 rakiet Titan 4. Posledný štart Titanu z rampy SLC-40 bol s prieskumným satelitom Lacrosse-5, ktorý odštartoval 30. apríla 2005 na rakete Titan 4B. Odštartovali odtiaľto aj dve medziplanetárne misie, a to neúspešná sonda Mars Observer, ktorá odštartovala 25. septembra 1992 a sonda Cassini-Huygens mieriaca k Saturnu, ktorá odštartovala 15. októbra 1997.

Obslužná veža bola demontovaná na prelome rokov 2007 a 2008 a mobilná servisná štruktúra (MSS) bola 27. apríla 2008 zdemolovaná pomocou odstrelu.

Falcon 9
--------

Dňa 25. apríla 2007 prenajali Vzdušné sily Spojených štátov komplex spoločnosti SpaceX. V priebehu roku 2008 sa začala výstavba pozemných zariadení potrebných pre štarty rakiet Falcon 9. Rekonštrukcia zahŕňala inštaláciu nových nádrží na kyslík a RP-1 a výstavbu hangáru na prípravu rakiet a nákladu.

Prvá raketa Falcon 9 prišla na kozmodróm na konci roku 2008 a po prvýkrát bola vztýčená 10. januára 2009. Prvý štart Falconu 9 z rampy SLC-40 sa uskutočnil 4. júna 2010, pričom náklad v podobe skúšobnej jednotky kozmickej lode Dragon úspešne dosiahol obežnej dráhy. V roku 2013 došlo k úprave rampy, aby umožnila štarty rakiet Falcon 9 v1.1, ktorý je o niekoľko metrov vyšší, o 60% ťažší a má o 60% vyšší ťah.

Referencie
----------

1. ↑   *Launch Complex 40* [online]. afspacemuseum.org, [cit. 2017-11-19]. Dostupné online. Archivované 2014-08-12 z originálu.
2. ↑   *Falcon Heavy build up begins; SLC-40 pad rebuild progressing well* [online]. nasaspaceflight.com, [cit. 2017-11-19]. Dostupné online.
3. ↑  WHITESIDES, Loretta Hidalgo. *Launch Pad Demolition Clears Way for SpaceX Rockets* [online]. wired.com, 2008-05-01, [cit. 2017-11-19]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam štartovacích rámp na Cape Canaveral a ostrove Merritt
* Cape Canaveral Space Force Station

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vesmírny štartovací komplex 40 na Cape Canaveral Space Force Station**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Startovací komplex 40 na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
Články Konfederácie
**Články Konfederácie a večnej únie**, známejšie ako **Články Konfederácie**, boli prvým vládnym dokumentom, čiže ústavou, Spojených štátov amerických. Boli napísané v lete roku 1776 a prevzaté Druhým kontinentálnym kongresom 15. novembra 1777, po jednom roku debát. V praxi slúžili ako de facto systém vlády používaný Kongresom ("schôdza Spojených štátov v Kongrese"), až do doby než sa články stali de iure konečnou ratifikáciou 1. marca 1781. Vtedy sa Kongres stal Kongresom Konfederácie. Články konfederácie stanovili pravidlá fungovania Spojených štátov. Konfederácia mohla viesť vojnu, vyjednávať o diplomatických dohodách, zaoberať sa problémami západných území, vydávať peniaze a požičiavať si prostriedky v rámci aj mimo územia Štátov. Naopak veľkým nedostatkom bola nemožnosť určovať dane. Druhé slabé miesto bol princíp jeden štát, jeden hlas. Od väčších štátov sa očákavalo, že budú prispievať viacej, ale mali iba jeden hlas. Ako povedal Benjamin Franklin, "Nech menšie kolónie odvádzajú rovnako peňazí a mužov, a potom budú mať aj rovnaký hlas. Ale ak budú mať rovnocenný hlas bez rovnakých povinností, konfederácia založená na takýchto základných princípoch nemôže vydržať veľmi dlho." Pôvodne bola zámerom iba slabá centrálna vláda, ktorá mala vládnuť najmä v núdzovom stave. Ale koniec Vojny a nové priority, ktoré sa potom vynorili, jasne ukázali mnohé nedostatky Článkov. Nahradila ich oveľa silnejšia Ústava Spojených štátov po ratifikácii 21. júna 1788.

Galéria
-------

* Články Konfederácie, strana 1Články Konfederácie, strana 1
* Články Konfederácie, strana 2Články Konfederácie, strana 2
* Články Konfederácie, strana 3Články Konfederácie, strana 3
* Články Konfederácie, strana 4Články Konfederácie, strana 4
* Články Konfederácie, strana 5Články Konfederácie, strana 5

Pozri aj
--------

* Dejiny Spojených Štátov
* Deklarácia nezávislosti Spojených štátov
* Listina práv Spojených štátov
* Ústava Spojených štátov

Externé odkazy
--------------

* Text Version of the Articles of Confederation Archivované 2007-07-25 na Wayback Machine
* Articles of Confederation and Perpetual Union
* Articles of Confederation and related resources, Library of Congress
* Today in History: November 15, Library of Congress
* United States Constitution Online - The Articles of Confederation
* Free Download of Articles of Confederation Audio
* The Articles of Confederation, Chapter 45 (see page 253) of Volume 4 of *Conceived in Liberty* by Murray Rothbard, in PDF format.
Súradnice: 49°55′05″S 14°11′05″V﻿ / ﻿49,918056°S 14,184722°V﻿ / 49.918056; 14.184722

**Prírodná rezervácia Voškov** sa nachádza v okrese Beroun, kde zaberá stráne na pravom brehu rieky Berounky severne od dediny Běleč (približne medzi obcami Liteň, Karlštejn a Zadní Třebaň). Predmetom ochrany sú bučiny a suťové porasty. Chránené územie bolo vyhlásené v roku 1972; jeho správou je poverená CHKO Český kras.

Opis oblasti
------------

Väčšina územia je porastená lesom, na svahoch rastú suťové javoriny, bučiny a dubohrabiny. Na príkrych suchých svahoch rastie dub plstnatý, v podraste spoločne s kamienkovcom modropurpurovým. Zo zvlášť chránených druhov sa vyskytuje o. i. plamienok rovný, drieň obyčajný, veterník žltuškovitý, ruža galská, ľalia zlatohlavá a ďalšie.

Z mäkkýšov je významný výskyt vzácnych druhov vretienkovitých. Preskúmanosť lokality po entomologickej stránke je nedostatočná. Na skalných stepiach sa vyskytovala kriticky ohrozená jašterica zelená, ale jej výskyt nebol potvrdený. V lokalite žijú tri druhy užoviek (užovka hladká, užovka fŕkaná a užovka obojková). V území bolo zaznamenané hniezdenie viac než 65 vtáčich druhov, najvýznamnejší z nich sú dutinové hniezdiče a krutohlav hnedý, je tu známe tiež jedno z posledných hniezdísk kuvika obyčajného v oblasti. Na území sa nachádzajú dva jazvečie hrady, z ďalších cicavcov sa v oblasti vyskytujú veverica obyčajná a kuna lesná.

Referencie
----------

1. ↑   *PR Voškov* [online]. Biolib.cz, [cit. 2010-11-21]. Dostupné online. (český)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Voškov**

Externé odkazy
--------------

* Informácie na Biolib.cz
* Popis na CHKO Český kras

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Voškov na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Beroun |
| --- |
| Chránené krajinné oblasti | 
* Brdy
* Český kras
* Křivoklátsko

 |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Karlštejn
* Koda
* Týřov
* Vůznice

 |
| Národné prírodné pamiatky | 
* Klonk
* Kotýz
* Zlatý kůň

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Jouglovka
* Karlické údolí
* Kobyla
* Na Voskopě
* Tetínské skály
* Voškov

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Branžovy
* Housina
* Jindřichova skála
* Lom Kozolupy
* Lounín
* Otmíčská hora
* Stará Ves
* Stroupínský potok
* Studánky u Cerhovic
* Syslí louky u Loděnice
* Špičatý vrch-Barrandovy jámy
* Trubínský vrch
* Vraní skála
* Zahořanský stratotyp
* Zdická skalka u Kublova

 |
| Prírodný park | 
* Hřebeny

 |
Súradnice: 38°08′26″S 140°26′34″V﻿ / ﻿38,14056°S 140,44278°V﻿ / 38.14056; 140.44278

**Zaó** je komplexný vulkán, nachádzajúci sa v severnej časti ostrova Honšú. Komplex je tvorený viacerými stratovulkánmi, západnú skupinu (*Niši-Zaó*) tvorí starší vulkán *Rjuzan*, južnú skupinu (*Minami-Zaó*) tvoria *Bjobu* a *Fubo*. Centrálnu zónu (*Čuo Zaó*) tvorí samotný stratovulkán Zaó. V podloží sa nachádzajú prevažne granitové horniny.

Komplex je aktívny od pleistocénu, počas vývoja došlo k niekoľkým deštrukčným erupciám. V aktívnom kráteri sa nachádza jazierko so zelenou, silne kyslou vodou (pH až 1,3). Erupcie komplexu sú zaznamenané od 8. storočia, k poslednej došlo v roku 1940. V okolí krátera sa nachádzajú aj početné fumaroly.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **vulkanický komplex Zaó**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Zaó na Global Volcanism Program (po anglicky)
JUDr. **Zdenka Papoušková**, Ph.D. rod. Hudcová (\* 3. október 1974, Olomouc), je česká právnička so špecializáciou na finančné právo, od roku 2016 dekanka Právnickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci.

Život
-----

Absolvovala olomoucké Gymnázium Jiřího z Poděbrad (neskoršie Slovanské gymnázium), potom študovala na Právnickej fakulte Univerzity Palackého, tituly JUDr. aj Ph.D. získala na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Potom pôsobila na svojej alma mater ako asistentka a odborná asistentka v odbore Finančné právo, získala tiež prax na generálnom riaditeľstve poisťovne Kooperativa. Je členkou redakčnej rady časopisu *Dane a financie* a pracovnej komisie pre finančné právo Legislatívnej rady vlády ČR. Na olomouckej právnickej fakulte tiež pôsobila dvakrát ako prodekanka a na konci roka 2015 bola zvolená dekankou, pričom vo voľbe porazila Michala Bartoňa. Toho istého roku s prácou *Daňové subjekty v Českej republike* začala na pražskej právnickej fakulte habilitačné konanie.

Referencie
----------

1. 1 2   *Strukturovaný životopis* [online]. Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci, 2015-03-10, [cit. 2016-05-10]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  HRUDNÍKOVÁ, Eva. *Senátoři zvolili děkankou práv Zdenku Papouškovou* [online]. zurnal.upol.cz, 2015-10-15, [cit. 2016-05-27]. Dostupné online.
3. ↑  PÁŠOVÁ, Petra. *Olomoucká práva mají novou děkanku i poctu Palachovi* [online]. olomoucky.denik.cz, 2016-02-24, [cit. 2016-05-27]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zdenka Papoušková na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2008443039
* ORCID: 0000-0001-8483-2071
* VIAF: 84740183
Súradnice: 48°48′00″S 17°10′22″V﻿ / ﻿48,7999°S 17,1727°V﻿ / 48.7999; 17.1727

**Veterný mlyn** v Holíči je historická technická pamiatka pochádzajúca z 80. rokov 19. storočia. Nachádza sa juhovýchodne od mesta na zalesnenom kopci Hrebeň. Je jediným zachovaným veterným mlynom na Slovensku.

História
--------

Pôvodný drevený mlyn je zobrazený na rytine z roku 1801. Patril k najstarším dreveným mlynom nemeckého typu na území Slovenska a Česka. Drevený mlyn bol nahradený kamenným trojpodlažným mlynom holandského typu. O jeho výstavbu sa zaslúžil tesársky majster František Sláma. Pôvodnú drevenú kupolu nahradila po roku 1927 kupola tehlová. Mlyn následne chátral až do roku 1970, keď ho opravilo miestne poľovnícke združenie.

V roku 1972 bol mlyn zapísaný na zoznam Národných kultúrnych pamiatok SR.

Poloha
------

Mlyn sa nachádza na juhovýchodnom okraji mesta Holíč na kopci Hrebeň obkolesený lesom. K mlynu sa je možné dostať po spevnenej ceste z ulice Pod sýpkou od západu. Ďalšími možnosťami je prístup po poľných cestách z centra mesta zo severu, od obce Trnovec z východu alebo od záhradkárskej osady z juhu. Okolo mlyna vedú žltá turistická trasa a 2 cykloturistické trasy – Skalická vinárska cesta a Strážnické a skalické vinohrady. Od mlyna je výhľad severovýchodným smerom na obec Vrádište a mesto Skalica.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti sa v okolí mlyna konajú kultúrne a spoločenské podujatia. Mlyn je verejnosti prístupný po dohode.

V roku 2013 vydala Slovenská pošta poštovú známku s vyobrazením mlyna.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2020-10-29]. Dostupné online.
2. 1 2   *Veterný mlyn* [online]. Mesto Holíč, [cit. 2020-10-30]. Dostupné online. Archivované 2020-11-25 z originálu.
3. ↑   *Holíč – veterný mlyn* [online]. Pamiatky na Slovensku, [cit. 2020-10-29]. Dostupné online.
4. ↑   *Holíč má ďaľšiu poštovú známku* [online]. Mesto Holíč, 2020-03-26, [cit. 2020-10-30]. Dostupné online. Archivované 2021-07-09 z originálu.
5. ↑   *Technické pamiatky: Historické mlyny – veterný mlyn v Holíči* [online]. POFIS, [cit. 2020-10-30]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veterný mlyn (Holíč)**

Externé odkazy
--------------

* Veterný mlyn Archivované 2020-11-25 na Wayback Machine na stránkach mesta Holíč
Veterný mlyn
**Veterný mlyn** vo Velkých Těšanoch je drevený veterný mlyn nemeckého typu.

V roku 1890 ho postavil Josef Páter na mieste staršieho mlyna z počiatku 19. storočia, ktorý zničil silný vietor. Po okupácii v roku 1939 bol uzavretý, po smrti Josefa Pátra v roku 1940 v ňom napriek zákazu mlel jeho syn František, bol ale zatknutý Gestapom. Po druhej svetovej vojne mlyn chátral, na konci 60. rokov ho odkúpil obecný výbor.

Od mája 2014 je národnou kultúrnou pamiatkou.

Mlyn spravuje *Muzeum Kroměřížska* a v sezóne je otvorený verejnosti.

Referencie
----------

1. ↑  CHRÁST, Viktor. *VIDEO: Větrný mlýn má téměř 200 let, po rozsáhlé opravě bude opět funkční* [online]. iRegiony.cz, 2016-09-03, [cit. 2016-10-19]. Dostupné online.
2. ↑  SVĚTLÍKOVÁ, Nikola. *Dvě nové národní památky: tři století staré fojtství i unikátní mlýn* [online]. iDNES.cz, [cit. 2016-10-19]. Dostupné online.
3. ↑  Profil na Monumnetu
4. ↑   *Mlyn na webových stránkach Múzeá Kroměřížska* [online]. [Cit. 2017-06-17]. Dostupné online. Archivované 2017-05-24 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Veterný mlyn (Velké Těšany)**

Externé odkazy
--------------

* Karta mlyna na webe Povětrník.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Větrný mlýn (Velké Těšany) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 39°05′47″S 140°03′08″V﻿ / ﻿39,09639°S 140,05222°V﻿ / 39.09639; 140.05222

**Čókai** je masívny stratovulkán, nachádzajúci sa v severovýchodnej časti ostrova Honšú, asi 15 km východne od pobrežia Japonského mora. S výškou 2 233 m je to zároveň najvyšší vrch tejto oblasti. Kvôli symetrickému kónickému tvaru má sopka aj lokálny názov: *Akita-Fudži* alebo *Dewa-Fudži*.

Komplex je tvorený dvoma prekrývajúcimi sa stratovulkánmi. Starší, západný stratovulkán je ukončený kalderou podkovovitého tvaru. Mladší, východný člen komplexu začal svoju činnosť pred cca 20 000 rokmi a taktiež je ukončený kalderou podkovovitého tvaru. Poskalderové štádium sopečnej aktivity dalo z vznik dvom lávovým dómom na juhovýchodnom okraji kaldery.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Čókai**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2007-07-12 na Wayback Machine – stratovulkán Čókai na Global Volcanism Program (po anglicky)
Vonkajšie jadro     Vnútorné jadro
**Zemské jadro** je najvnútornejšia časť Zeme. Nachádza sa v hĺbke 2 900 km, pod plášťom, od ktorého je oddelené Gutenbergovou diskontinuitou. Je rozdelené na vonkajšie a vnútorné (nazývané aj jadierko) jadro, medzi nimi sa nachádza prechodná zóna, široká asi 160 – 500 km. Jadro tvorí asi 31 % hmotnosti Zeme. Zloženie jadra a jeho vlastnosti nie je možné získať priamo, súbor poznatkov o ňom je kombináciou geofyzikálnych a geochemických meraní zemského plášťa a kozmochemických poznatkov.

Vývoj
-----

Jadro sa začalo formovať pred 1 až 1,5 miliardou rokov. Tekuté jadro následne stuhlo pred 565 miliónmi rokov.

Vonkajšie jadro
---------------

Vonkajšie jadro je zložené hlavne zo železa a niklu. Ďalšími prímesami sú kyslík, síra a mangán. Z pozorovania prechodu seizmických vĺn sa javí ako tekuté, pretože S-vlny (sekundárne - priečne vlny) ním neprechádzajú.

Vnútorné jadro
--------------

Vnútorné jadro je tvorené zliatinou železa a niklu. Javí sa ako pevné, kvôli obrovským tlakom (okolo 4×1011 Pa) a teplote (približne 5 430 °C) má vnútorné jadro vysokú hustotu (~17 kg.dm-3).

Zloženie
--------

| Obsah jednotlivých prvkov v jadre |
| --- |
| Prvok | Obsah (hm. %) |
| Železo | 85 |
| Kyslík | 5,8 |
| Nikel | 5,2 |
| Síra | 1,9 |
| Chróm | 0,9 |
| Fosfor | 0,35 |
| Mangán | 0,3 |
| Uhlík | 0,2 |
| Suma | 99,65 |

Referencie
----------

1. ↑   *New study indicates Earth's inner core was formed 1 - 1.5 billion years ago* [online]. phys.org, [cit. 2019-01-29]. Dostupné online.
2. ↑   *Young inner core inferred from Ediacaran ultra-low geomagnetic field intensity | Nature Geoscience* [online]. Nature Geoscience, [cit. 2019-01-29]. Dostupné online.
3. ↑   *The Earth's core: its composition, formation and evolution* [online]. mahi.ucsd.edu, [cit. 2019-01-29]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Stavba Zeme

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálPortál vedy o Zemi |

|  |
| --- |
| Stavba Zeme |
| Geosféra | Magnetosféra | Exosféra | Atmosféra |
| Ionosféra | Termosféra |
| Mezosféra |
| Hydrosféra | Stratosféra |
| Biosféra | Troposféra |
| Pedosféra | Litosféra | Zemská kôra |
| Pevninská kôra |
| Oceánska kôra |
| Vrchný plášť | Najvrchnejší plášť | Zemský plášť |
| Astenosféra |
| Hranica vrchný-spodný plášť |
| Spodný plášť |
| Vonkajšie jadro | Zemské jadro |
| Vnútorné jadro |
**Ľubietovská keramika** je názov pre tradičné ľubietovské keramické výrobky s charakteristickými farbami hnedou, bielou, čiernou a zelenou.

História remesla
----------------

V okolí dnešnej obce Ľubietová sa vyskytuje ložisko kvalitnej hrnčiarskej hliny. Po úpadku stredovekého baníctva a mestských práv Ľubietovej sa začali rozvíjať remeslá, medzi nimi aj hrnčiarstvo. Od prvej polovice 17. storočia je tu už známa aj výroba keramiky. Bola to sezónna činnosť.V zime vyrábali keramiku a na jar ju chodili predávať po okolí na jarmoky, tiež až za hranice na Ukrajinu a do Poľska. Vyrábali približne 50 druhov výrobkov, pričom používali kombinácie farieb hnedú s bielou a hnedú, zelenú a čiernu. Ľubietovský hrnčiarsky cech mával od 15 - 70 členov. Preto aj skladba ich vzoriek na keramike je bohatá. Od roku 1853 je známy klasický ľubietovský vzor - biele geometrické motívy na tmavohnedom podklade. V prvej tretine 20. storočia sú známe krčahy s hnedým a zeleným dekorom na svetlom podklade. Vyrábala sa tu aj nezdobená glazovaná keramika mestského typu hnedej farby bez vzorky.

Ľubietovská keramika v 20. storočí postupne upadala, až kým v polovici storočia jej výroba ustala. Vyrábali ju hrnčiari v obci Ľubietová z hliny, ktorú ťažili v okolí. V súčasnosti (21. storočie) je udržiavateľom hrnčiarskej tradície majster Igor Hudec, ktorý ručne vyrába majoliku. Významným majstrom bol aj Július Filo (keramikár), ktorý tvoril v obci Ľubietová hlavne v 20. storočí. V obci je aj ručná výroba keramických kachlí, ktorú vlastní Martina Štefanovská. Janette Skybová a Mária Benková tvoria keramické riady, šperky a ozdoby.

V Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici sa nachádza asi 50 kusov novodobej ľubietovskej majoliky, ktorá pochádza z dielne založenej v roku 1947 majstrami džbánkarmi Emilom Majnholdom a Júliusom Filom v Ľubietovej. Typické pre ňu sú figurálne motívy a ornamenty. Časť zbierky tvoria keramické plastiky.

Referencie
----------

1. ↑   *História obce Ľubietová* [online]. [Cit. 2012-11-01]. Dostupné online. Archivované 2013-01-30 z originálu.
2. ↑  Stredoslovenské etnografické múzeum
3. ↑  Sme.sk Július Filo
4. ↑   *Keramikári z Ľubietovej* [online]. [Cit. 2012-11-01]. Dostupné online. Archivované 2013-12-16 z originálu.
5. ↑  Emil Majnhold - ÚĽUV