recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fosfotransferázy** sú enzýmy, ktoré katalyzujú fosforylačné reakcie. Klasifikujú sa ako transferázy a je im priradené EC číslo 2.7. Všeobecne katalyzujú reakciu

A-P + B {\displaystyle \rightleftharpoons } B-P + A
kde P je fosfátová skupina, A je donor a B je akceptor fosfátovej skupiny.

Klasifikácia
------------

Fosfotransferázy sú zvyčajne klasifikované podľa akceptorovej molekuly:

* EC 2.7.1 Fosfotransferázy, ktorých akceptorom je alkoholová skupina
* EC 2.7.2 Fosfotransferázy, ktorých akceptorom je karboxylová skupina
* EC 2.7.3 Fosfotransferázy, ktorých akceptorom je dusíkatá skupina
* EC 2.7.4 Fosfotransferázy, ktorých akceptorom je fosfátová skupina
* EC 2.7.9 Fosfotransferázy, ktoré majú da akceptory. V týchto reakciách sa z jedného nukleotidtrifosfátu prenesú dva fosfáty na dve rôzne molekuly, čím vzniká nukleotidmonofosfát a dva fosforylované produkty.

Fosfotransferázový systém
-------------------------

Fosfotransferázový systém (PTS) je komplexná translokačná skupina enzýmov prítomná v mnohých baktériách. PTS presúva cukry (napr. glukózu, manózu a manitol) do bunky. Prvým krokom tejto reakcie je fosforylácia substrátu fosfotransferázou počas transportu. V prípade glukózy je produktom fosforylácie glukóza-6-fosfát (Glc-6-P alebo G-6-P). Kvôli zápornému náboju fosfátovej skupiny nemôže G-6-P voľne opustiť bunku.Toto je zároveň prvá reakcia glykolýzy, pri ktorej sa glukóza rozkladá na pyruvát.

Referencie
----------

1. ↑   Phosphotransferases are any enzyme of sub-subclasses EC 2.7.1 to 2.7.4, and EC 2.7.9
2. ↑   Archivované 2015-10-13 na Wayback Machine, Classification in this article follows the rules of Enzyme Nomenclature of the Nomenclature Committee of the International Union of Biochemistry and Molecular Biology (NC-IUBMB).

Pozri aj
--------

* Kináza
* Fosforyláza
* Difosfotransferáza

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Phosphotransferase na anglickej Wikipédii.*
sámske kroje
**Saamovia** alebo zriedkavejšie **Sámovia** alebo staršie **Laponci** sú najstaršia etnická skupina žijúca v Laponsku, v oblasti, do ktorej sa počíta severná Škandinávia (severné Nórsko a Švédsko), Fínsko a ruský polostrov Kola, tzn. stredná Škandinávia a Severná Kalota. Hovoria saamskymi jazykmi, ktoré patria medzi ugrofínske jazyky, resp. uralské jazyky.

Celkovo v Laponsku žije asi pol milióna ľudí a desatinu tamojšieho obyvateľstva tvoria Saamovia. 
Pred 4000 rokmi obývali aj južnejšie časti Škandinávskeho polostrova, ale inými etnikami boli postupne vytlačení do nehostinnejších oblastí.

V minulosti sa živili hlavne rybolovom, chovom sobov a lovom zveri, s umelým chovom sobov začali v 17.storočí. Žili nomádskym spôsobom života, v podstate putujú spolu so sobmi. 

Saamovia sú veľmi zruční v remeslách, vedia umelecky spracovávať kožu, drevo či rohovinu. K ich unikátnej kultúre patrí *joik.*

Zdroje
------

1. ↑  German Boschke a kolektív: "Cesty snov po Európe", Mníchov, 2004

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Saamovia**
**Juraj Matúška** de Tvarozsna et Felsőrasztoka (\* 14. november 1809, Dolný Kubín – † 24. február 1898, Liptovský Mikuláš) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny dejateľ a sudca.

Rodina
------

* otec: Juraj Matúška de Tvarozsna et Felsőrasztoka
* matka: Zuzana rod. Bencúrová
* manželka: Anna rod. Krivošová

Životopis
---------

Pochádzal zo šľachtického rodu Matuška z Tvarožnej a Vyšných Ráztok (de Tvarozsna et Felsőrasztoka). Bol starším bratom autora textu slovenskej hymny Janka Matúšku (1821 – 1877). Študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave a na teologickej akadémii vo Viedni. Sedriálny sudca v Liptovskom Mikuláši, po roku 1876 v Banskej Bystrici. Roku 1837 spoluzakladateľ a prvý predseda Spoločnosti vychovávateľskej oravského bratstva. Bol tiež zakladajúcim členom Tatrína a členom Matice slovenskej. Zúčastnil sa roku 1861 martinského memorandového zhromaždenia.

Skladal duchovné piesne, 18 z nich vyšlo v Zpěvníku 1842.

Literatúra
----------

* Ev. v dejinách slovenskej kultúry

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Dolnom Kubíne; záznam číslo 32
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Štruktúra napríklad fosfidu boritého a ďalších fosfidovŠtruktúra fosfidu sodného
**Fosfid** je zlúčenina fosforu s nejakým menej elektronegatívnym prvkom alebo prvkami. Dvojprvkové zlúčeniny tvoria fosfor s väčšinou prvkov s výnimkou ortute, olova, antimónu, bizmutu, telúru a polónia. Pomer prvkov vo fosfidoch môže byť pomerne variabilný, napríklad draslík tvorí deväť fosfidov: K3P, K4P3, K5P4, KP, K4P6, K3P7, K3P11, KP10.3, KP15), nikel ich má osem (Ni3P, Ni5P2, Ni12P5, NiP2, Ni5P4, NiP, NiP2, NiP3). Väčšina z nich je dobre rozpustná v tukoch.

Triedenie
---------

Triedenie fosfidov je komplikované. Na základe štruktúry a reaktivity môžu byť fosfidy klasifikované do týchto skupín:

* fosfidy iónové, obsahujúce anióny P3-. Tvoria ich alkalické kovy (M3P, napr. Na3P) a kovy alkalických zemín (M3P2, napr. Ca3P2)
* polyfosfidy obsahujúce napr. ión P24-, ión P113-; polymérové reťazcovité ióny (napr. skrutkovicovitý P-)n a niektoré trojrozmerné zložité štruktúry)
* fosfidy s jedným atómom fosforu, polovodiče (napr. GaP) až vodiče (TaP)

Polyfosfidové ióny P34- (vyskytujúce sa v K4P3) a P45- (vyskytujúce sa v K5P4) sú radikálové anióny s nepárnym počtom valenčných elektrónov, čo z nich robí paramagnetické látky.

Výskyt v prírode
----------------

Schreibersit - vzorec (Fe,Ni)3P, je bežne prítomný v niektorých druhoch meteoritov.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  H.G. Von Schnering; W. Hönle. *Encyclopedia of Inorganic Chemistry*. New Jersey : John wiley & Sons, 1994. ISBN 0-471-93620-0. Kapitola Phosphides - Solid state chemistry. (po anglicky)
2. ↑  Norman Neil Greenwood, Alan Earnshaw, *Chemistry of the Elements*, 2nd ed. Butterworth-Heinemann, Oxford, UK, 1997. ISBN 0-7506-3365-4
3. ↑   C. S. Blackman, C. J. Carmalt, S. A. O'Neill, I. P. Parkin, K. C. Molloy, L. Apostolico. Chemical vapour deposition of group Vb metal phosphide thin films. *J. Mater. Chem.*, 2003, **13**. DOI:10.1039/b304084b
4. ↑  Mindat
5. ↑  Handbook of Mineralogy

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fosfid na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
Súradnice: 17°37′57″S 63°14′15″Z﻿ / ﻿17,6325°S 63,2375°Z﻿ / 17.6325; -63.2375

Politické rozdelenie okolitých ostrovov okolo ostrova Saba
**Saba** je karibský ostrov a najmenšia špeciálna obec Holandska. Spolu s ostrovmi Bonaire a Svätý Eustach tvoria ostrovy BES.

Je aj najmenší zo 6 karibských ostrovov, ktoré spadajú pod suverenitu Holandského kráľovstva. Leží v severozápadnej časti Karibského mora, západne od Veľkých Antil a je súčasťou Malých Antil. Najbližšie ostrovy k nemu sú Svätý Martin, Svätý Bartolomej a Svätý Eustach. Pozostáva do značnej miery z neaktívnej sopky Mount Scenery, ktorá meria 887 m n. m. a ktorá je aj najvyšším bodom celého Holandského kráľovstva. Saba je najmenšie územie trvalej populácie v Amerike. Na ostrove sa nachádzajú mestá: The Bottom (hlavné mesto), Windwardside, Zion's Hill a St. Johns. Ostrov Saba má rozlohou iba 13 km². V blízkosti mesta Zion's Hill sa nachádza letisko, ktoré má jednu z najkratších pristávacích dráh na svete, dlhú iba 396 metrov, na ktorej môžu pristávať iba vrtuľové lietadlá.

História
--------

Pred 10. októbrom 2010 bola Saba jedným z piatich ostrovných území (hol.  *eilandgebieden*), ktoré tvorili bývalú krajinu Holandského kráľovstva – Holandské Antily.

Od 10. októbra 2010 je Saba jedným z 3 špeciálnych administratívnych obci Karibského Holandska. Ďalšími sú Bonaire a Svätý Eustach.

Geografia
---------

Saba leží asi 30 km juhozápadne od Sväteho Martina, jeho priemer je asi 4,5 km s plochou 13 km². Saba je neaktívna sopka so štyrmi krátermi, ktoré strmo padajú do mora. Najvyšší sopečný kráter je Mount Scenery s najvyšším bodom 877 m n. m. a je tiež najvyšším bodom Holandského kráľovstva. Ostrov má tropické podnebie a väčšina ostrova je sekundárny tropický les. Ostrov zahŕňa aj neobývaný ostrov Green Island severne od Saby.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Saba**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Saba na českej Wikipédii a Saba na anglickej Wikipédii.*
**Juraj Radvanský** (*Radvánszky de Radvány*; \* 1645, Prešov – † 18. apríl 1687, Slovensko) bol statkár a krajinský hodnostár.

Rodina
------

* otec: František Radvanský
* matka: Fružina rod. Bakóová
* syn: Ján Radvanský
* manželka: Janka Katarína rod. Mariášiová

Životopis
---------

Po štúdiách sa venoval hospodáreniu na rodových majetkoch v Banskej Bystrici-Radvani, angažoval sa v správe Zvolenskej stolice, ktorú zastupoval na uhorských stavovských snemoch a v evanjelickej cirkvi, jeden z popredných predstaviteľov hornouhorského protestantského zemianstva. Účastník Vešeléniho sprisahania uhorskej šľachty proti Habsburgovcom, Tököliho stavovského povstania. Roku 1687 si písal s Tököliho manželkou Helenou Zrínskou, brániacou poslednú pevnosť povstalcov Mukačevo. Cisársky generál Caraffa túto korešpodenciu hodnotil ako velezradu a postavil ho pred mimoriadny súd v Prešove. Zahynul na mučidlách pri výsluchu. V rukopise zanechal denníky z uhorských a stoličných snemov.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * PIM: PIM115398
**Životnosť** je vlastnosť predmetu, ktorá označuje ako dlho si predmet udrží svoje pôvodné, alebo takmer pôvodné vlastnosti (okrem vlastnej prevádzkyschopnosti napr. tiež výkonnostné charakteristiky a spoľahlivosť, v niektorých prípadoch aj užitkové vlastnosti esteticko-vzhľadové či hygienické – napr. hlučnosť).

Životnosť sa meria väčšinou na čas, alebo na opakovanie. Časovo sa merajú napríklad spotrebiče, kde rýchlovarná kanvica môže mať životnosť 5 rokov. Z takej informácie vieme, že pokiaľ si takú kanvicu kúpime, mala by vydržať približne 5 rokov s rovnakými vlastnosťami (rýchlosť varenia…). Na opakovanie sa merajú napríklad nabíjacie batérie, kde výrobca udáva, koľkokrát je možné batériu nabiť, aby si uchovala svoje vlastnosti.

Dĺžka životnosti je ovplyvnená nielen pri výrobe (plánované zastarávanie, výrobné technológie a ďalšie atribúty výrobcu ako napr. systém kontroly a akosti, úroveň výrobných prostriedkov aj pracovníkov), ale významne ju ovplyvňuje spôsob používania produktu (pracovné zaťažovanie, okolité prostredie a pod.). Preto sa u sledovaných zariadení (napr. v jadrovej energetike) monitoruje zaťažovanie a priebežne sleduje čerpanie predpokladanej životnosti, aby mohla byť včas naplánovaná výmena.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Životnost na českej Wikipédii.*
**Rieka** je mestská časť mesta Čadca. Nachádza sa v juhozápadnej časti katastrálneho územia mesta, približne 2 km od centra, v oblasti potoka Rieka v severovýchodnej časti Rakovskej hornatiny (časť Javorníkov). Územie sa delí na súvisle osídlené údolie potoka Rieka s osadami: Belajka, Gajdošovci, Kapustovci, Kraviarky, Rebrošovci a Rieka a osady Husárikovci a Krkoškovci, roztrúsené po okolitých kopcoch.

Na severozápade susedia s mestskou časťou U Hluška, na severovýchode s centrom, na východe s Horelicou, na juhovýchode s Vojtami, na juhozápade so Zákopčím a na západe s Rakovou. Spojenie verejnou dopravou zabezpečujú linky MHD číslo 3 (z centra) a 8 (do centra).

Cez Rieku prebieha  *Javornícka magistrála*, pri hoteli Husárik začína jeden úsek *Beskydsko - Javorníckej lyžiarskej bežeckej magistrály*.

Referencie
----------

Súradnice: 49°25′16″S 18°47′03″V﻿ / ﻿49,421236°S 18,784265°V﻿ / 49.421236; 18.784265

| * z
* d
* u
Čadca |
| --- |
| Samospráva | 
* *Primátor:* Milan Gura (od 2014)
* *Mestské časti:* Čadečka
* Drahošanka
* Horelica
* Milošová
* Podzávoz
* Rieka
* U Hluška
* U Sihelníka
* Vojty
* *Sídliská:*
* Kýčerka
* Sídlisko III
* Žarec

 |
| Geografia | 
* *Vodné toky:*
* Čadečanka
* Čierňanka
* Kysuca
* Milošovský potok
* Rieka

* *Chránené územia:* Bukovský prameň
* Megonky
* Vojtovský prameň

 |
| Pamiatky a stavby | 
* Kostol svätého Bartolomeja
* Mestský dom v Čadci
* *Zoznam kultúrnych pamiatok*

 |
| Doprava | 
* *Cestná:* Diaľnica D3
* I/11
* II/487
* Estakáda Podzávoz
* Tunel Horelica
* *Železničná:* Železničná stanica
* Železničná trať Žilina – Mosty u Jablunkova
* Železničná trať Čadca – Makov
* Železničná trať Čadca – Zwardoń
* *Verejná:* Mestská hromadná doprava
* *K:Doprava*

 |
| Námestia a ulice | 
* *Ulice:* Okružná

 |
| Kultúra | 
* Kysucká knižnica

 |
| Školy | 
* Obchodná akadémia Dušana Metoda Janotu
* Pedagogická a Sociálna akadémia sv. Márie Goretti

 |
| Šport | 
* Kysucký maratón

 |
**Soblahovský potok** je potok na Strednom Považí, v centrálnej časti okresu Trenčín. Je to pravostranný prítok Turnianskeho potoka, meria 10,8 km a je tokom IV. rádu.

Pramení v juhozápadnom výbežku Strážovských vrchov, v podcelku Trenčianska vrchovina, v časti Ostrý, na severnom svahu Ostrého vrchu (767,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 480 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severozápad, následne sa prechodne stáča na západ, preteká dolinou Bindárka, v ktorej má tok esovitý tvar a stáča sa na severozápad. Úsek toku v doline je súčasťou prírodnej rezervácie Bindárka, predmetom ochrany sú zachované močiarne a mezofilné biocenózy na brehoch potoka. V dolnej časti doliny sa stáča na západ, vstupuje do Považského podolia, do podcelku Trenčianska kotlina a preteká celým intravilánom obce Soblahov. Na dolnom konci obce tečie juhozápadným smerom, potom sa stáča znovu na západ a opúšťa obec. Severne od Hámrov sa stáča, na krátkom úseku tečie na severozápad, potom na západoseverozápad, podteká cestu II. triedy č. 507 a preteká cez Belú. Následne podteká železničnú trať Trenčín – Chynorany i cestu III. triedy Trenčín - Trenčianska Turná, sprava priberá Lavičkový potok, nevýrazne esovito sa stáča a pokračuje k ústiu juhozápadným smerom. Do Turnianskeho potoka sa vlieva východne od obce Veľké Bierovce v nadmorskej výške cca 204 m n. m.

Galéria
-------

* Prameň Soblahovského potokaPrameň Soblahovského potoka

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Turnianskeho potoka** |
| --- |
| *Turniansky potok* → *Váh* → *Dunaj* |
| Hukov potok · Lavičkový potok · Potôčky · Rígeľský potok · Sedličiansky potok · Soblahovský potok · **Turniansky potok** |
Súradnice: Hviezdna mapa 13h 55m 04s; -26° 46′ 50″

**ESO 510-G13** je interagujúca galaxia v súhvezdí Hydra. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.

Je to špirálová galaxia natočená k nám bokom. Jej prachový pás je viditeľne pokrútený. Najvhodnejšie vysvetlenie pre túto zvláštnosť je to, že ESO 510-G13 sa v nedávnej minulosti priblížila k inej galaxii alebo sa s ňou zrazila. Niektorí astronómovia prišli s myšlienkou, že zrážka ešte stále prebieha, a prachový pás je pozostatkom galaxie, ktorú ESO 510-G13 pohltila. Podobný jav možno pozorovať v aktívnej galaxii Centaurus A. Rovnako je možné, že disk je stočený gravitáciou blízkej galaxie. Zodpovedná za to by mohla byť malá susedná galaxia alebo vzdialenejší, ale väčší člen tej istej skupiny. Astronómovia zistili, že tento typ deformácie je u špirálových galaxií bežný, hoci často sa deformácia prejavuje skôr v rozložený plynu ako v rozložení hviezd. Preto je deformácia zvyčajne najvýraznejšia na rádiových vlnových dĺžkach. Náš blízky sused Galaxia Andromeda má takúto deformáciu a zdá sa, že ju má aj Mliečna cesta - možno je spôsobená interakciou s jej vlastnou rodinou menších susedných galaxií.

Referencie
----------

1. ↑   SPARROW, Giles. *Vesmír*. Bratislava : Ikar, 2015. ISBN 978-80-551-4366-8. S. 308.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku ESO 510-G13 na anglickej Wikipédii.*
**ESP Guitar Company** je jedna z najznámejších spoločností vyrábajúcich elektrické gitary a basgitary, ktorá si svetovú slávu získala predovšetkým vďaka spolupráci s najväčšími hviezdami rockovej a metalovej hudby. Napriek tomu,že ide pôvodne o japonskú firmu, je jej súčasné sídlo v USA, konkrétne v kalifornskom North Hollywood.

História tejto značky sa začala v roku 1975, kedy Hisatake Shibuya otvoril obchod Electric Sound Pr. v ktorom pracoval ako opravár, údržbár a výrobca náhradných dielov pre elektrické gitary. Už rok potom si získal skvelé renomé. V roku 1983 rozšíril pole svojej pôsobnosti aj do USA, kde sa stal zakrátko veľmi obľúbeným. V roku 1984 začala firma ESP v New Yorku vyrábať prvé gitary na zakázku a ich zákazníkmi boli napríklad Page Hamilton, Vinnie Vincent, Bruce Kulick či Ronnie Wood.

V rovnakom čase začala táto firma predávať aj prvé sériové nástroje označené v rade 400, okrem nich vyrábala gitary aj pre značky ako sú Kramer alebo Schecter. Skutočný boom prišiel v rokoch 1986 a 1987, kedy si svoje prvé signatury u ESP objednali George Lynch a Kirk Hammett. Títo dvaja zviditeľnili ESP natoľko, že v 90. rokoch dosiahla firma celosvetovú slávu.

V súčasnosti patria gitary a basgitary ESP medzi špičku a je ich možné nájsť v rukách mnohých profesionálnych a amatérskych hráčov, napríklad Willie Adler, Tom Araya, Max Cavalera, Page Hamilton, Kirk Hammett, Jeff Hanneman, James Hetfield, Richard Kruspe, Alexi Laiho, Wayne Static, Emppu Vuorinen, Michael Wilton a Ronnie Wood.

Od roku 1996 funguje aj dcérska firma ESP-LTD, ktorá ponúka nástroje známe z ponuky ESP, avšak cenovo dostupné oveľa širšiemu okruhu hudobníkov, samozrejme so zachovaním vysokých štandardov kvality a spracovania. Tieto nástroje sa vyrábajú v Kórei, Číne a Indonézii.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **ESP Guitar Company**
**Katreus** alebo **Kátreus** alebo **Katreas** (starogr. Κατρεύς – Katreus/iný prepis: Kátreus alebo starogr. Κατρέας – Katreas; lat. Catreus) je v gréckej mytológii syn krétskeho kráľa Minoa a jeho manželky Pásifaé.

Katreus syn krétskeho kráľa Minoa mal tri dcéry Aeropé, Klymené a Apémosyné a jediného syna Althaimena. Žil spokojne až do vtedy, kým nenavštívil veštiareň a spýtal sa na svoj budúci osud. Tam mu bolo predpovedané, že zomrie rukou svojho dieťaťa. Syn Althaimenes sa o tejto veštbe dozvedel, preto so sestrou Apemosynou urýchlene aj so skupinou ľudí opustili Krétu. Doplavili sa na ostrov Rodos, kde založili mesto Kréténia. Do Apémosyny sa na Rodose zamiloval boh Hermes a hoci ho odmietala po pripravenej pasci boha Herma oťarchavela. Brat neveril, že dieťa čaká s bohom a v hneve ju zabil.

Medzi tým Katreus svoje dve dcéry Aeropu a Klymenu predal do otroctva kráľovi Naupliovi na ostrov Eubója. K dcéram bol ale osud neskôr milosrdný. Aeropé sa vydala za mykénskeho kráľa Atrea a porodila mu synov Agamemnóna a Menelaa. Klymené sa vydala za kráľa Nauplia a mali spolu troch synov Palameda, Nausimedona a Oiaxa.

Po rokoch, keď už bol Katreus starý, zatúžil sa stretnúť so svojim synom a vypravil sa teda na ostrov Rhodos. K ostrovu priplávali v noci za tmy a hneď ako pristáli napadli ich pastieri, ktorí sa domnievali, že sa vyloďujú piráti. Strhla sa bitka a než mohol kráľ prehovoriť, zabil ho vlastnou rukou vlastný syn, tak ako to bolo predpovedané. Keď sa potom syn dozvedel koho zabil, prosil bohov aby ho pohltila zem a bohovia jeho prosbu splnili.

V gréckych mýtoch zohral Katreus významnú úlohu aj tým, že sa prostredníctvom jeho dcéry Aeropy stal spojovacím článkom medzi krétskym a mykénskym kráľovským rodom. Archeológia potvrdila, že v kultúrnej oblasti medzi Mykénami a Krétou už existovali v tzv. dobe héróov úzke spoločenské styky.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 3,2,1.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 3,2,2.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)

Pozri aj
--------

* Catreus
Hra farao v 18. storočí
**Vabank**  (staršie a pôvodne **va banque**) je (pôvodne v hazardných hrách) hra o celý vklad, o všetko, stávka na jednu kartu, resp. v širšom zmysle veľmi riskantné až hazardné konanie. Výraz pochádza z francúzštiny, kde va banque znamená „ide o celý bank", resp. úplne doslova „ide bank".

Výraz pochádza pôvodne z kartovej hry farao, ktorá bola populárna v 18. a 19. storočí. Znamená, že hráč staví rovnakú hodnotu ako je aktuálna hodnota peňazí v banku hry. Vabank je vo všeobecnosti riskantný ťah v tom, že hráč staví všetko, hrá o všetko, teda môže všetko stratiť alebo rovnakú hodnotu získať.

Vabank sa stal známym výrazom najmä vďaka jeho použitiu v písomnej zmienke o rozhovore medzi Adolfom Hitlerom a Hermannom Göringom v čase vyvrcholenia poľskej krízy, pred druhou svetovou vojnou. Göring naliehal na Hitlera aby nezachádzal príliš ďaleko s jeho riskantnou hrou spočívajúcou v poštvaní Angličanov proti Poliakom, na čo Hitler odpovedal, že po celý svoj život hral vabank.

Referencie
----------

1. ↑  vabank. In: *Slovník cudzích slov: akademický*, 2005. dostupné online
2. ↑   *Vabanquespiel. In: DWDS-Wörterbuch* [online]. Berlin: Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften, [cit. 2017-01-17]. Dostupné online.
3. ↑  Va banque. In:  *Ottův slovník naučný 26: U – Vusín*. V Praze : J. Otto, 1907. Dostupné online. S. 297.
4. ↑  Joachim C. Fest; Winston, Richard (trans) and Winston, Clara (trans). *Hitler* New York: Vantage Press, 1975. p.609 ISBN 0-394-72023-7

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Va banque na anglickej Wikipédii.*
**Adams** je obec v Gage County v štáte Nebraska v USA. Počet obyvateľov je 489 (v roku 2000). Rozloha osady je 1,6 km² (0,6 mi²). Má 187 domácností a 123 rodín. Hustota obyvateľstva v osade je 314,7 ob./km². Rasovo sú obyvatelia z 99,18 % belosi, 0,82 % udávajú dve a viac rás, 1,23 % je Hispáncov, Latinskoameričanov a inej rasy.

V 31% domácností boli deti do 18 rokov, v 55,6% žili zosobášení manželia žijúci spolu, v 6,4% žili osamelé ženy. V 23% domácností, žili osoby staršie 65 rokov.

Rozdelenie podľa veku:

* 21,5% pod 18
* 4,1% 18 - 24
* 23,9% 25 - 44
* 14,7% 45 - 64
* 35,8% 65 a viac

Priemerný vek je 45 rokov. Na 100 žien pripadá 76,5 mužov. Na 100 žien starších 18 pripadá 73 mužov.

Priemerný zárobok na domácnosť bol 35 625 $ (ročne), na rodinu 44 792 $. Muži 30 139 $, ženy 17 139 $. Priemerný zárobok na osobu 15 243 $. 1,7% rodín, a 3% obyvateľov žilo pod hranicou minima, včítane 10% starších 65 rokov avšak žiadni mladiství.

Pozri aj
--------

* Zoznam obcí v Nebraske
Achaltekinský kôň
**Achaltekinský kôň** (**Achal-Teke**) je veľmi skromné, odolné a vytrvalé púštne plemeno plnokrvného koňa staré najmenej 3000 rokov. Pochádza z Turkménska (Ázia).

Dejiny plemena
--------------

Tento kôň pochádza z púštnych oáz Turkménska. Niekedy sa tvrdí, že je dokonca starším plemenom ako arabský plnokrvník. Po roku 1921 sa chov sústredil na severné svahy Kopetdagu v okolí Ašchabadu. 
V minulosti sa vraj tento kôň vychovával v jamách, kde na neho všetci, okrem jeho pána, hádzali kamene a len jeho pán sa o neho staral a kŕmil ho, tým vychovávali kone verné len svojmu jazdcovi. Tak sa kone naučili dôverovať len jednému človeku a báť sa všetkých ostatných. To mohlo mať za následok niekedy problematickú povahu tohto plemena.

Roku 1935 absolvovali achaltekinské kone jazdu z Ašchabadu do Moskvy 4 128 km (960 km púšťou) za 84 dní. Dnes sa chová v Rusku Turkménsku, Kazachstane, Uzbekistane a Kirgizsku. Achaltekinec Absent s jazdcom Filatovom zvíťazil v drezúre na OH v Ríme (1960), svetový rekord v skoku do diaľky (8,78 m) drží achaltekinec Perepel.

Opis
----

Je to štíhly kôň vysoký asi 154 cm (kobyly 152 cm), obvod hrudi meria 167 cm, predkolenia 18,9 cm. Má nápadne vysoko nasadený krk. Je veľmi odolný voči teplu a vytrvalý. Máva dlhý chrbát aj krk, plochší hrudný kôš, menej klenuté rebrá, veľmi tenkú kožu a jemnú srsť. Sfarbenie má kovový odlesk a môže byť hnedé, ryšavé, plavé alebo palomino, malo by mať zlatavý nádych, vyskytujú sa bieluši, vraníci aj cremella. Jeho cval je unikátny medzi ostatnými plemenami, je plynulý, bez otrasov a húpaní. Farba očí sa vyskytuje hnedá, ojedinele aj modrá.

Chov a využitie
---------------

Využitie achaltekinca je široké - od dostihov cez vytrvalostné jazdenie až po parkúry a drezúru. Je to kôň, ktorý potrebuje svojho jazdca a nie je vhodný do jazdiarne, čo je možno príčinou toho, že mnohá literatúra o ňom tvrdí, že je neovládateľný.

Najkvalitnejšie jedince pochádzajú z chovov v Turkmenistane, kde sú kŕmené stravou bohatou na bielkoviny, napr. lucernou, alebo hrudkami ovčieho tuku.

Referencie
----------

1. ↑  KHOLOVÁ, Helena; HOŠEK, Jan. *Koně*. Praha : Aventinum, 1996. ISBN 80-85277-36-0. Kapitola Achaltekinský kůň, s. 100.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Achaltekinský kôň**

Externé odkazy
--------------

* Horses-online.cz - informácie o druhu (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Achaltekinský kůň na českej Wikipédii.*
Súradnice: 46°12′20″S 121°29′23″Z﻿ / ﻿46,20556°S 121,48972°Z﻿ / 46.20556; -121.48972

**Adams** je v súčasnosti neaktívna sopka v pohorí Kaskádové vrchy, nachádzajúcich sa v štáte Washington v USA. Je to tretia najvyššia sopka v Kaskádových vrchoch (po Rainieri a Shaste). Hora nesie meno po Johnovi Adamsovi - druhom americkom prezidentovi. Pôvodní obyvatelia Ameriky ju nazývali **Pahto**.

Sopka vznikla v pleistocéne. Odvtedy mala niekoľko eruptívnych cyklov, prerušených dlhými obdobiami nečinnosti, vtedy bola erodovaná ľadovcami pokrývajúcimi vrchol. Adams je typický stratovulkán, jej stavba je tvorená andezitovými, dacitovými a bazaltovými lávovými prúdmi, striedanými s depozitmi pyroklastických prúdov.

Adams nie je úplne vyhasnutý, dôkazmi jej neukončenej aktivity sú emisie plynov a termálne pramene. Možné erupcie v budúcnosti sú potencionálne nebezpečné - hrozí deštrukcia stien vulkánu, nakoľko tieto sú silne poškodené hydrotermálnymi premenami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Adams**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Adams na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Mahmúd z Ghazní** (\* 2. november 971 – † 30. apríl 1030) bol najznámejší vládca z ghaznovskej dynastie. Bol synom Sebüktigina zakladateľa dynastie. Vládol Ghazníjskemu sultanátu od roku 997 až do svojej smrti v roku 1030. Centrom ríše sa stalo mesto Ghazní, dnes je na území Afganistanu v provincii Ghazní. Za jeho vlády sa územie ríše rozprestieralo v dnešnom Afganistane, Pakistane, vo veľkej časti Iránu, Turkménsku, Uzbekistane a severozápadnej Indii. Bol prvým vládcom, ktorý začal používať titul sultán, tým vyjadroval svoju nezávislosť na abbásovskom kalifovi v Bagdade. Jeho panovanie sa označuje ako zlatý vek ghaznovskej dynastie, ríša zažila hospodársky a kultúrny rozmach. Na jeho dvor prišiel aj najznámejší perzský básnik Firdausí a matematik Al-Birúní. Je tiež známy tým, že pri dobývaní miest v Indii a Pakistane plienil niektoré bohaté budhistické a hinduistické chrámy. Na konci panovania musel hájiť územia v Chorézme so vzrastajúcou silou seldžuckých Turkov a Karachánskeho chanátu. Až po jeho smrti dobyli v Chórezme významné mestá Merv, Nishapur a vytvorili Seldžuckú ríšu, ktorá siahala až k Byzancii.

Referencie
----------

1. 1 2  Ghazníjsky sultanát. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2008. 670 s. ISBN 978-80-224-0982-7. Zväzok 5. (Galb – Hir), s. 143.
2. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mahmúd z Ghazní**

Externé odkazy
--------------

* 
* 
* 
* 
* 

Autoritné údaje: * GND: 119069970
* ISNI: 0000 0000 5491 9072
* LCCN: n50038620
* NK ČR: jo2009330644
* VIAF: 77557786
* WorldCat: lccn-n50038620
O rovnomennej jaskyni pozri *Achali Atonis mghvime.*
Súradnice: 43°05′S 40°48′V﻿ / ﻿43,083°S 40,800°V﻿ / 43.083; 40.800

**Achali Atoni** alebo **Afon Čyc** (gruz. ახალი ათონი – *Achali Atoni*; abch.Афон Ҿыц – *Afon Čyc*; rus. Новый Афон – *Novyj Afon*; doslova "Nový Athos", historické názvy pozri nižšie) je mesto v rajóne Gudauta v Abcházsku v Gruzínsku, ležiace 22 km od Sochumi, hlavného mesta Abcházska, na pobreží Čierneho mora. Známe je najmä vďaka jaskyni rovnakého mena a starobylým kláštorom.

Historické názvy
----------------

Mesto bolo v minulosti známe ako **Nikopol, Acheisos, Anakopia, Nikopia, Nikofia, Nikopsis, Absara, Psyrccha.**

Dejiny
------

V miestach Achali Atoni sa od 3. storočia spomína veľké staroveké grécke prístavné mesto Anakopia. Jeho ruiny sú stále viditeľné. V 5. storočí na Iverskom vrchu, ktorý sa vypína nad mestom, Gruzínci vybudovali pevnosť. Anakopia bola hlavným mestom Abcházskeho kniežatstva na okraji Byzantskej ríše a aj Abcházskeho kráľovstva, potom ako sa archón Leon II vyhlásil za kráľa koncom 8. storočia. Neskôr sa hlavným mestom stalo Kutaisi.

Anakopia bola pričlenená k Byzantskej ríši Demetrom v roku 1033, no späť pod kontrolu Gruzíncov sa dostala v roku 1072 spolu s inými oblasťami vďaka bitke pri Mantzikerte, kde Seldžucká ríša porazila Byzantskú.

Achali Atoni zaznamenal v posledných rokoch prudký pokles počtu obyvateľov, spôsobený vojnami a odlivom Rusov po rozpade ZSSR a Gruzíncov počas vojny. V roku 1989 mal 26 636 obyvateľov, no v roku 2003 už len 1308. V roku 1989 v meste bolo 44 % Rusov, 23,1 % Abcházcov a 7,6 % Gruzíncov a iné národnosti (najmä Ukrajinci a ďalší obyvatelia ZSSR, ktorí tiež odišli).

Kláštor
-------

V roku 1874 ruskí mnísi z preplneného Rosikonu na hore Atos prišli na Kaukaz hľadať miesto na možné presídlenie. Báli sa, že Osmanská ríša by vyhnala Rusov z Atosu po vypuknutí hroziacej Rusko-tureckej vojny. Napokon sa usadili v meste Psyrccha v kláštore Nový Atos, ktorý tam postavili vďaka financiám od ruského cára Alexandra III. Nakoniec ale bolo ruským mníchom povolené ostať na Atose, a tak do „nového" Atosu prišlo oveľa menej mníchov, než sa očakávalo.

V roku 1924 bol kláštor zavretý. Následne sa využíval ako sklad, turistická ubytovňa, nemocnica a múzeum. Pravoslávnej cirkvi bol vrátený v roku 1994.

Malebná krajina, v ktorej sa kláštor nachádza, kláštor spravila populárnym turistickým cieľom najmä ruských turistov v Abcházsku..

* Kostol Svätého Šimona Kanaánskeho (6. až 8. storočie)Kostol Svätého Šimona Kanaánskeho (6. až 8. storočie)
* Pevnosť AnakopiaPevnosť Anakopia
* PlážPláž
* Železničná stanica PsyrcchaŽelezničná stanica *Psyrccha*

Referencie
----------

1. ↑  Georgia in Antiquity: A History of Colchis and Transcaucasian Iberia – David Braund, strana 54
2. ↑  Medzinárodná krízová skupina, Abcházsko: Prehlbujúca sa závislosť, strana 6 (po anglicky)

Pozri aj
--------

* Atos (polostrov)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Achali Atoni**
**Apisaón** (starogr. *Ἀπισάων* – *Apisaón*) je v gréckej mytológii syn Fausia, bol jeden z vodcov trójskeho vojska v trójskej vojne.

V jedenástom speve Homérovej Iliady sa vďaka hlavnému veliteľovi achájskych vojsk Agamemnónovi začala bitka pre Achájcov vyvíjať priaznivo. Ale keď sa Agamemnón v boji zranil, trójsky princ Hektor za pomoci boha Dia strhol Trójanov do odhodlanejšieho boja a neskôr po zranení achájskych hrdinov Dioméda, Odysea a Eurypyla, získalo trójske vojsko dočasnú prevahu.

Krvavý boj si vyžiadal mnoho mŕtvych na oboch stranách. Epický básnik Homér uvádza, že medzi padlými bol aj trójsky vodca Apisaón, ktorého usmrtil achájsky hrdina Eurypylos. Hovoria o tom jeho verše: „*Len čo Eurypylos, syn preslávený Euaimonov zbadal, že je záplavou striel Aias odvšadiaľ tiesnený, šiel a pristúpil k nemu a vymrštil svoj hladený oštep; Apisáona zasiahl tým oštepom, vodcu mužstva, do pečene pod priečnu blanu a z neho vzápätí sa život vytratil. Víťaz sa potom na neho vrhol a sňal mu z ramien výzbroj. Ale keď ho uvidel Paris, podobný bohom, ako sníma brnenie Apisaóna, hneď napínal na Eurypyla luk, vystrelil a šípom ho zasiahl do pravého stehna..."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 11,578.
2. 1 2  Homér, *Iliada*, 11,575-579.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 11,15-284.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 11,248-253.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 11,378-389.
6. ↑  Homér, *Iliada*, 11,435-440.
7. ↑  Homér, *Iliada*, 11,583-584.
8. ↑  Homér, *Iliada*, 11,284-663.
9. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 86.
10. ↑  Homér, *Iliada*, 11,575-583.
**Adaptívna optika** je prídavný optický systém väčšinou veľkých teleskopov, ktorý odstraňuje zhoršenie kvality obrazu spôsobené prechodom svetla zemskou atmosférou. Značne tým zvyšuje rozlišovaciu schopnosť ďalekohľadov. Výsledná kvalita obrazu závisí od všetkých troch zložiek: kvality optiky ďalekohľadu, kvality adaptívnej optiky/systému a aktuálneho stavu zemskej atmosféry. Adaptívna optika sa používa výlučne pri zrkadlových ďalekohľadoch - reflektoroch.

Pod zrkadlom ďalekohľadu s adaptívnou optikou je systém elektrických opôr, ktoré v reálnom čase kompenzujú deformáciu vlnoplochy pri prechode svetla atmosférou. Tvar zrkadla sa mení až niekoľko stokrát za sekundu. Deformácia vlnoplochy sa zníži z hodnoty niekoľkých mikrónov asi na 0,02 mikrometra.
  
Systém tvorí malé adaptívne zrkadlo za ohniskom ďalekohľadu, senzory na detekciu deformácie vlnoplochy a kontrolný počítačový systém. Počítačový systém na základe údajov zo senzorov riadi nastavenie adaptívneho zrkadla. Na snímač už dopadá príslušne korigovaná vlnoplocha.

Referencie
----------

1. 1 2 3  adaptívna optika. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 48.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
**1. symfónia** (alebo **prvá symfónia** alebo **Symfónia č. 1**) **c mol op. 68** (alebo **c mol, op. 68** alebo **c-mol, Op. 68**) je dielo Johannesa Brahmsa.

Vznik
-----

Brahms ju dokončil v roku 1876, po štrnástich rokoch komponovania. Skladateľ sa s tvorbou symfónií neponáhľal a počkal, až kým si bude istý že má v tejto oblasti čo ponúknúť. Veľmi dobre vedel, že jeho symfónie budú nemilosrdne konfrontované s Beethovenovým ideálom. Pri premiére jeho prvej symfónie mal Brahms už 43 rokov (pre porovnanie, Beethoven v tomto veku mal už hotových 8 symfónií). Symfónia bola na premiére v Karlsruhe pod dirigentským vedením Felixa Ota Dessoffa prijatá s nadšením a slávny dirigent Hans von Büllow sa nerozpakoval označiť ju za "desiatu symfóniu", čo Brahmsa potešilo i podráždilo zároveň.

Časti
-----

Symfónia trvá približne 50 minút a má nasledujúcé časti:

1. *Un poco sostenuto - Allegro*
2. *Andante sostenuto*
3. *Un poco Allegretto e grazioso*
4. *Adagio - Piu Andante - Allegro non troppo, ma con brio*

*Zloženie orchestra*: sláčiky, dve flauty, dva hoboje, dva klarinety, dva fagoty, kontrafagot, štyri lesné rohy, dve trúbky, tri pozauny a tympany.

Téma štvrtej vety je príbuzná s témou poslednej vety Beethovenovej deviatej symfónie, čo bolo asi hlavný dôvod onoho známeho prívlastku "desiata".

| * z
* d
* u
Symfónie Johannesa Brahmsa |
| --- |
| 
1. symfónia c mol, Op. 68 **-**
2. symfónia D dur, Op. 73 **-**
3. symfónia F dur, Op. 90 **-**
4. symfónia e mol, Op. 98
Zoznam diel Johannesa Brahmsa
 |
**Kajman okuliarnatý** (zastarano: *kajman okuliarový*; lat. *Caiman crocodilus*) je pomerne malý plaz z čeľade aligátorovité (*Aligatoridae*).

Výskyt
------

Obýva pomerne rozsiahle územie Strednej a Južnej Ameriky v rozmedzí od Venezuely až na juh Amazonskej panvy. Žije v pomaly tečúcich vodách, nížinných mokradiach a jazerách, je schopný tolerovať aj slanú vodu; vďaka tejto adaptácii je aj najhojnejším zástupcom svojej čeľade.

Opis
----

Samce dosahujú dĺžky od 3 m do 4 m, maximálne až do 5 m. Samice sú znateľne menšie a dosahujú maximálnu veľkosť do 3 m. Dospelé zvieratá majú tlstú kožu s olivovým nádychom. Mláďatá majú obvykle žltkastú farbu s čiernymi škvrnami, ktoré časom úplne stráca.

Poddruhy
--------

Niekoľko poddruhov tohto kajmana sa líši sfarbením, veľkosťou a tvarom lebky ako aj rozšírením. 

* *Caiman crocodilus crocodilus*, nominálny poddruh,
* *Caiman crocodilus apaporiensis*
* *Caiman crocodilus chiapasus*, podľa niektorých prác sa vyčleňuje z poddruhu *C. c. fuscus*
* *Caiman crocodilus fuscus*

Opísané boli aj sporné poddruhy

* *Caiman crocodilus yacare*, považuje sa za samostatný druh *Caiman yacare*
* *Caiman crocodilus paraguayensis*, nebol uznaný za samostatný poddruh
* *Caiman crocodilus matogrossiensis*, nebol uznaný za samostatný poddruh

Potrava a rozmnožovanie
-----------------------

Mláďatá sa živia širokou paletou vodných bezstavovcov, prevažne potom larvami hmyzu, kôrovcami a mäkkýšmi. Časom začnú do svojho jedálnička zahrňovať aj rôzne stavovce, ktoré tvoria prevažne ryby, obojživelníky, plazy a vodné vtáky. Dospelé zvieratá si trúfnu aj na väčšie cicavce, napr. diviaka lesného.

Obdobie párenia trvá u kajmanov okuliarnatých v rozmedzí medzi marcom a augustom. Samica vybuduje hniezdo v podobe hromady rôznej pôdy a rastlinnej vegetácie, ktorú sem nahrnie. V období dažďov, medzi júlom a v auguste nakladie 14 až 40 (obvykle okolo 22) vajec, ktoré po celú inkubačnú dobu, ktorá trvá zhruba 90 dní starostlivo stráží. Samice dosahujú pohlavnú dospelosť medzi 4. a 7. rokom, samce zhruba v rovnakom veku.

Kajman okuliarnatý je lovený pre svoju kožu, ale ohrozenie pre neho predstavuje aj odchyt mláďat, ktoré sa následne predávajú do domácností buď živé, alebo ako kuriózna vypchanina.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kajman okuliarnatý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kajman okuliarnatý**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Spectacled Caiman na anglickej Wikipédii.*

1. ↑  Venegas Anaya, M. Crawford, A.J. Galván, A.H.E. Sanjur, O.I. Densmore III, L.D. and Bermingham, E. (2008). *Mitochondrial DNA phylogeography of* Caiman crocodilus *in Mesoamerica and South America*. J. Exp. Zool. 309A(10): 614-627.
**Kristovo pokúšanie** (tal. *Prove di Cristo*) je názov nástennej fresky namaľovanej talianskym renesančným umelcom Sandrom Botticellim.

Freska je súčasťou nástennej výmaľby Sixtínskej kaplnky, vytvorenej v rokoch 1481 - 1482 pre pápeža Sixta IV.

Podobne ako ostatné fresky i *Kristovo pokúšanie*, tretia scéna v Kristovom cykle, je plné náboženskej symboliky. 

Ústredný príbeh maľby spočívajúci v trojitom diablovom pokúšaní Krista, ako ho popisuje Matúšovo evanjelium sa odohráva v pozadí maľby. Diabol v prestrojení za pustovníka na maľbe vľavo hore vyzýva Krista, aby premenil kamene na chlieb; na strednej scéne stojí spolu s Kristom na streche chrámu a nabáda ho, aby sa vrhol dolu. Tretí raz diabol pokúša Ježiša na vrchole hory vpravo, kde mu ukazuje nádheru svetského bohatstva a ponúka mu ho. Za oboma postavami vidíme trojicu anjelov prestierajúcich stôl k prijatiu oltárnej sviatosti. Táto scéna obsahuje skrytú symboliku, ktorú možno pochopiť iba v spojitosti s udalosťami v popredí maľby.

V strede vľavo stojí na úpätí hory Kristus s troma anjelmi, ktorým vysvetľuje dej v popredí. Tu sa odohráva židovská obeť, kde najvyšší kňaz prijíma misu naplnenú krvou obetných zvierat, prinášaných účastníkmi obradu. Krv v tomto prípade symbolizuje ukrižovaného Krista, ktorý pre spásu ľudstva neváhal obetovať svoje telo a krv. Jeho obeť, obnovovaná pri svätom prijímaní, tu vyjadruje stôl pripravovaný anjelmi.

Námet fresky možno chápať aj inak. V tomto prípade je dôležitou stavba v strede maľby. Je ňou rímska nemocnica s Kostolom Santo Spirito in Sassia, postavená za pápeža Sixta IV. čo je v tomto prípade narážka na liečiteľské schopnosti Ježiša Krista. Ide tu teda o spojitosť medzi Kristovými zázrakmi uzdravenia, významom nemocnice ako inštitúcie zaoberajúcej sa liečením chorých a starostlivosťou sv. Františka o chorých (Sixtus IV. bol františkán).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kristovo pokúšanie**

Zdroje
------

* B. Deimlingová, *Sandro Botticelli*, Taschen/Nakladateľstvo Slovart, 2004, ISBN 80-7209-515-3
* B. Wadiová, *Botticelli*, Odeon, Praha, 1971
**Kakadu zlatochochlatý** (iné názvy: **kakadu zlatochochlý / žltochochlatý / zlatochocholatý**, lat. *Cacatua galerita*, Latham 1790 je druh papagája kakadu z rodu aj podrodu *Cacatua*. Tento kakaduorodý papagáj patrí medzi najrozšírenejšie druhy žijúce na austrálskom kontinente.

Vzhľad
------

Tieto vtáky majú zaujímavý vzhľad a sú zároveň aj veľmi inteligentné. Kakadu zlatochochlý je preto obľúbeným chovancom v klietkach v svojej domovine a aj na celom svete.

Bežne tieto papagáje dosahujú hmotnosť okolo 800 gramov a dĺžku 45 – 50 cm. Perie kakadu zlatochochlého je biele, spodné perá chocholu, spodná strana krídel a chvosta sú žlté. Zobák tohto papagája je šedočierny a nohy šedé. Samci tohto druhu majú farbu očnej dúhovky čiernu, u väčšiny samíc je farba dúhovky viac červenohnedá.

Rozšírenie
----------

Kakadu zlatochochlý sa vyskytuje v rôznych klimatických pásmach austrálskeho kontinentu od najsevernejšieho cípu štátu Queensland ponad pohorie Iron Range Mountains až po Snowy Mountains. Jeho početné stavy sa vyskytujú aj v Adelaide, južnej Austrálii a vidno ho aj v oblasti Perthu, na Novej Guinei a priľahlých ostrovoch. Tento kakadu bol umelo vysadený na Novom Zélande a na niektorých ostrovoch Indonézie. 

Kakadu zlatochochlý obýva otvorenú krajinu, lesy, subtropické a tropické dažďové pralesy, ale aj parky. Tieto vtáky sa dobre adaptovali na osídľovanie krajiny európanmi a žijú aj v mnohých mestských aglomeráciách.

Ich charakteristický chrapľavý škrekot dokáže byť veľmi prenikavý a ozýva sa po území na ktorom hniezdia.

V niektorých oblastiach Austrálie obrovské kŕdle týchto papagájov svojimi náletmi na polia spôsobujú veľké škody. Sú plieničmi obilných polí, ovocných sadov a všetkého dreveného od drevených konštrukcií domov a záhrad až po živé stromy. Pre tento dôvod sú tieto papagáje so súhlasom vlád krajiny likvidované ako škodcovia odstrelom a rôznymi jedmi. Na druhej strane v Austrálii od roku 1894 dodnes platí zákaz vývozu akéhokoľvek vtáctva mimo kontinentu.

Potrava
-------

U kakadu zlatochochlého prevažuje hlavne rastlinná potrava. Sú to najčastejšie rôzne semená rastlín, ovocie, zelenina, rôzne bobule, pupene, listy a kvety stromov. V zajatí sú tieto vtáky kŕmené špeciálnymi zmesami. Ako doplnok sa odporúča pridávať vetvičky stromov a piesok, ktorý má pomôcť pri trávení.

V divočine sa tieto papagáje dožívajú 20 – 40 rokov, v zajatí až 70 rokov.

Rozmnožovanie
-------------

Kakadu zlatochochlatý hniezdi v dutinách stromov. Samica znáša 2 – 3 vajcia, z ktorých sa mláďatá vyliahnu približne o 30 dní.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kakadu zlatochochlatý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kakadu zlatochochlatý**
**Jelšový potok** je potok v regióne Podpoľanie, na území okresu Detva. Je to ľavostranný prítok Detvianskeho potoka, meria 6 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení na Poľane, v podcelku Vysoká Poľana, na juhovýchodných svahoch vrchu Vrchdetva (1 062,0 m n. m.) v nadmorskej výške 900 m n. m. na území CHKO Poľana.

Opis toku
---------

V pramennej oblasti tečie najprv severojužným smerom, následne pokračuje juhozápadným smerom a vstupuje do podcelku Detvianske predhorie. Opätovne sa stáča na juh, potom na juhozápad a preteká okrajom Skliarova. Tu tečie na krátkom úseku na západ, vteká do Zvolenskej kotliny (do podcelku Detvianska kotlina), napokon sa stáča na juhozápad a sleduje cestu vedúcu do mesta Detva. Na severnom okraji mesta, v časti zvanej Amfiteáter, sa v nadmorskej výške približne 438 m n. m. vlieva do Detvianskeho potoka.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Detvianskeho potoka |
| --- |
| *Detviansky potok* → *Slatina* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Brezinský potok
* Breziny
* **Detviansky potok**
* Jarok pri Cigáňoch
* Jelšový potok
* Nemecká

 |
**Intel 4004** bol prvý mikroprocesor od firmy Intel uvedený v roku 1971, bežal na frekvencii okolo od 100 kHz do 740 kHz, mal 16 pinov a 2300 tranzistorov. V roku 1974 vyšla na trh jeho vylepšená verzia Intel 4040.

Marcian „ Ted" Hoff, ktorý nebol konštruktérom čipu, prispel k architektonickému návrhu pre MCS – 4 v roku 1969, ale nezúčastňoval sa na jeho vývoji a konštrukcii. Konštrukcia začala neskôr v apríli 1970, keď Federico Faggin, fyzik narodený v Taliansku, sa pripojil k Intelu ako projektový vedúci a dizajnér radu MCS- 4. Faggin bol prvým konštruktérom čipu, ktorý uspel v integrácii CPU do samostatného čipu. Svetovo prvý mikroprocesor v 1970 – 1971. 
Intel si najal Faggina z Fairchildu, kde vyvinul originálnu technológiu kremíkového hradla 
(technológia, ktorá umožnila získať mikroprocesor) v 1968 a tak isto vytvoril prvý komerčný integrovaný obvod použitím technológie kremíkového hradla: Fairchild 3708.
V Inteli Faggin vytvoril novú konštrukčnú metodológiu navrhovania v kremíkovom hradle, ktorá doteraz neexistovala a prispela mnohými zásadnými objavmi, ktoré umožnili tvorbu prvého mikroprocesoru v jednom čipe. 
Masatoshi Shima, softvérový dizajnér a dizajnér logiky z Busicomu, bez predchádzajúcich skúseností s vývojom čipu, asistoval Fagginovi vo vývoji MCS – 4 a neskôr sa k nemu pripojil v Zilogu, prvej spoločnosti exkluzívne zameranej na mikroprocesory, založenej Federicom Fagginom a Ralphom Ungermannom koncom roku 1974. Faggin a Shima vytvorili spoločne mikroprocesor Z80, ktorý sa dodnes vyrába.

Pozri aj
--------

* Zoznam procesorov Intel

| * z
* d
* u
Zoznam procesorov Intel |
| --- |
| Procesory mimo x86 | 
* 4004
* 4040
* 8008
* 8080
* 8085
* iAPX 432
* i860
* i960

 |
| Procesory x86 a x86-64 | 
* 8086
* 8088
* 80186
* 80188
* 80286
* 80386
* 80486
* Pentium
* Pentium Pro
* Pentium MMX
* Pentium II
* Celeron
* Pentium III
* Pentium 4
* Pentium M
* Pentium D
* Celeron M
* Atom
* Core
* Xeon

 |
| Mikroarchitektúry x86 a x86-64 | 
* P5
* P6
* Intel Core
* Nehalem
* Sandy Bridge
* Ivy Bridge
* Haswell
* Broadwell
* Skylake
* Kaby Lake
* Coffee Lake
* Cannonlake
* Icelake
* Tigerlake

 |
| Procesory IA-64 | 
* Itanium
* Itanium 2

 |
| Mikrokontroléry | 

|  |  |
| --- | --- |
| MCS-48 | 
* 8020
* 8021
* 8022
* 8031
* 8035
* 8039
* 8040
* 8041
* 8042
* 8044
* 8048
* 8049
* 8050
* 8242
* 8243
* 8344
* 8641
* 8741
* 8742
* 8744
* 8748
* 8749

 |
| MCS-51 | 
* 8031
* 8032
* 8051
* 8052
* 8054
* 8058
* 8351
* 8352
* 8354
* 8358
* 8751
* 8752
* 8754
* 8758
* 80151
* 80152
* 80251
* 83151
* 83152
* 83251
* 87151
* 87152
* 87251

 |
| MCS-96 | 
* 8094
* 8095
* 8096
* 8098
* 8394
* 8395
* 8396
* 8397
* 8398
* 8794
* 8795
* 8796
* 8797
* 8798
* 80296
* 83196
* 87196

 |

 |
**Ouranosaurus** bol 7 m dlhý ľahšie stavaný dinosaurus zo skupiny ornitopodných dinosaurov známej ako Iguanodontia. Vývojovo mal blízko ku vtákopyskatým dinosaurom (Hadrosauridae, ako napr. Edmontosaurus, Corythosaurus a mnohé iné). Žil pred približne 115 miliónmi rokov, nájdený bol v severnej Afrike (teda po boku rodu Lurdusaurus).

Znaky
-----

Podobne ako ďalšie príbuzné rody spomedzi primitívnych iguanodontov, tiež išlo o dvoj- a štvornohé zviera s nízkou podlhovastou hlavou a silnými zadnými končatinami, na ktorých spočívala väčšina váhy tela. Tento bylinožravec mal výrazne predĺžené tŕne stavcov, ktoré sa mu od špičky stále predlžovali až k väzom, kde prudko klesli. Na tieto tupé výčnelky sa za života dinosaura zrejme upínala kožená plachta, ktorou sa jej majiteľ zbavoval zbytočného tepla. Samcom sa však počas obdobia párenia mohla vplyvom hormonálnych zmien pestro sfarbiť, aby lákala samice a demonštrovala silu jej nositeľa. Predné končatiny tohto tvora boli oproti takému rodu Iguanodon štíhlejšie a pazúr na palci menej výrazný. Zobák tohto blízkeho príbuzného prvých hadrosaurov už mal podobný tvar ako zobák kačice. Na lebke je zaujímavý malý výčnelok pred očami. Podobný mali aj niektoré iné ornitopody, napr. rod Maiasaura. Význam týchto útvarov je neznámy.

Pozri aj
--------

* Iguanodon
* Lurdusaurus