Busta Flavia Iosepha
**Flavius Iosephus** alebo **Iosephus** alebo **Josephus** alebo **Jozef Flavius** (\* 37/38 Jeruzalem – † okolo 100 Rím), pôvodným menom **Josef ben Mattijahú** bol židovský kňaz, učenec a historik, ktorý zanechal významné poznámky o prvej židovskej vojne v rokoch 66 – 70. Svoje meno **Flavius** si Iosephus pribral podľa rodového mena cisára Vespaziána.

Život
-----

Informácie o svojom živote nám Jozef poskytol sám vo svojom autobiografickom diele. Narodil sa v kňazskej židovskej rodine, ktorej korene vychádzali z rodu Hasmonejcov. Bol vynikajúcim študentom náboženských otázok a už vo veku 14 rokov sa ho na niektoré otázky pýtal jeruzalemský veľkňaz. Ako 16 ročný sa spojil s asketickým pustovníkom Bannom. V roku 57 sa vrátil späť do Jeruzalema, a pridal sa na stranu farizejov. V Judsku vtedy panovalo stále silnejšie napätie nielen medzi Židmi a Rímom, ale aj medzi Židmi samotnými. Keď v roku 64 rímsky prokurátor v Judsku poslal niekoľko kňazov v okovách do Ríma, vydal sa Jozef s delegáciou za ich prepustenie k Nerovmu cisárskemu dvoru. Jeho misia bola úspešná aj vďaka cisárovej manželke Poppei, ktorá sa jeho prípadu ujala.

Pri jeho návrate začínalo v Judsku veľké národné povstanie. V roku 66 Júda Galilejský obsadil pevnosť Antoniu a Jozef s ďalšími kňazmi sa pridali na stranu bojovníkov za nezávislosť. Vzápätí bol Jozef poslaný do Galileje, aby ju pripravil na vojnu, opevnil a nazbieral brannú silu. Na jeho stranu sa pridali židovské mestá, ale mestá s prevažnou väčšinou gréckych obyvateľov sa mu nepodarilo získať. Nakoniec sa opevnil v Jotapate, ktorá však bola Rimanmi dobytá. Jozefa zajali, ale keďže vojvodcovi Vespaziánovi predpovedal, že sa stane cisárom, zostal nažive. Jeho predpoveď sa naplnila krátko po Neronovej samovražde. Jozef zostal v rímskom tábore ako rukojemník a bol prítomný pri dobývaní Jeruzalema pod velením Vespasiánovho syna Tita. Jeruzalem padol v roku 70. 

Josefus bol odvedený do Ríma, kde ho oslobodili, vykázali mu penziu a ubytovanie na cisárove útraty. Jozef vtedy prijal po cisárovi meno *Flavius*. Odvtedy je v latinskom svete známy ako *Flavius Iosephus*. Aj keď zostal v službách Ríma a svojim deťom dal pohanské mená (Hyrkán, Iustus, Agrippa), zostal vždy verný svojmu židovskému pôvodu a venoval sa písaniu diel, v ktorých obhajoval židovskú vieru a tradície.

Dielo
-----

Po skončení svojej vojenskej služby, spísal Jozef dve diela, ktoré zachytávajú neoceniteľným spôsobom židovské reálie 1. storočia.

* *Židovská vojna* (*Peri tú Iúdaikú polémú*, po lat. *Bellum Iudaicum*) – poznámky o prvej židovskej vojne (68 – 70); český preklad: Flavius Iosephus, *Válka židovská* I.-II. prel. J. Havelka, J. Šonka, Praha 2004.
* *Židovské starožitnosti* (*Iúdaiké archaiologiá*, po lat. *Antiquitates Iudaicae*) – poznámky k dejinám židov od stvorenia sveta až po židovskú vojnu. Prvých trinásť kníh je paralelných ku Starému zákonu, kniha 14 – 20 však opisuje obdobie od Makabejcov až po židovskú vojnu. Josef používa židovské a grécke pramene.
* *Proti Apiónovi* (*Kata Apionos*, po lat. *Adversus Apionem*), obrana židovského náboženstva
* *Život Jozefov*, autobiografia, dodatok k druhému vydaniu Starožitností po smrti Heroda Agrippy II. (medzi rokmi 93 a 100), obrana proti obvineniam zo strany Justa Tiberiadského.

Pozri aj
--------

* Testimonium flavianum

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Flavius Iosephus**

Autoritné údaje: * BnF: 11909011p
* GND: 118640003
* ISNI: 0000000121235616
* LCCN: n80015583
* NK ČR: jn19981001581
* VIAF: 22143666
* WorldCat: lccn-n80015583