Doryforos z Pompejí, rímska kópia
**Polykleitos** (starogr. *Πολύκλειτος* – *Polykleitos*) (\* okolo 480 pred Kr. Sikyón alebo Argos – † okolo 410 pred Kr.) je považovaný za jedného z najvýznamnejších sochárov starovekého Grécka.

Bol známy ako majster monumentálnej harmónie. Preslávil sa elegantnou triezvosťou svojich diel, najmä krásou svojich sôch atlétov. Bol autorom prvej knihy o sochárstve.

Diadumenos, Národné archeologické múzeum v Aténach

Biografia
---------

Narodil sa v Argu alebo v Sikyóne. Podobne ako slávnych sochárov Feidia a Myróna aj jeho pokladali za žiaka argejského sochárskeho majstra Agelada, čo je chronologicky dosť nepravdepodobné. V Argu a krátko aj v Aténach tvoril predovšetkým diela, určené na odlievanie do bronzu. Zomrel okolo roku 410 pred Kr. na neznámom mieste.

Sochárske diela
---------------

Z približne z dvoch desiatok jeho z väčša bronzových sôch, o ktorých vieme z písomných správ, sa zachovalo šesť, a to len v mramorových kópiach. Všetky okrem jednej zobrazujú atlétov. Bolo objavených aj niekoľko podstavcov sôch s nápismi, ktoré sa mu môžu pripísať.

Rímska kópia Polykleitovej Amazonky, Kapitolské múzeum v Ríme
Najznámejšou jeho sochou je *Doryforos* (nositeľ darov), mladý muž s kopijou. Je to rímska kópia nájdená v Pompejach, dnes uložená v Národnom archeologickom múzeu v Neapole. Socha Doryfora je krásna a zaslúži si slávu, ktorej sa tešila už zrejme aj v antike. Pri tvorbe tohto diela v nej autor podľa odborníkov zasvätil svoj talent hľadaniu ideálnej krásy. Doryforos nemá v sebe nič z eféba (mladíka) alebo chlapca, ktorého sochári kedysi tak radi stvárňovali, ani ťažký život s netvoreným telom, ale nesie v sebe už klasický vzor zobrazenia mladého muža s dokonalým zvládnutím anatómie a proporcií ľudského tela. O reputácii tejto sochy svedčí aj to, že sa zachovala vo vyše tridsiatich antických kópiach.

Uchvacujúce je aj ďalšie jeho dielo zvané *Diadumenos*, postavy atléta priväzujúceho si na čelo *stefanos* (veniec) alebo stuhu, ktorú dostával víťazný pretekár. Zdvihnuté ruky mladíka ešte stupňujú heroizačný účinok, jeho telesné proporcie sú vyvážené priam dokonale. Aj z tohto diela existuje niekoľko kópií z mramoru, ale s nezachovanou stuhou, ktorú drží v rukách. V bronze bolo možné oveľa ľahšie dodatočne pripojiť stuhy, ktoré dopĺňali pohyb sochy.

Iná Polykletova socha zachovaná v niekoľkých kópiach znázorňuje stojacu Amazonku, ktorá bola pôvodne zhotovená pre Artemidin chrám v Efeze. Podľa historky bola socha tejto Amazonky víťaznou v súťaži, ktorú vyhlásili správcovia chrámu na jej vytvorenie. Polykleitova Amazonka vraj v tejto súťaži prekonala krásou dielo sochárskeho majstra Feidia, ako aj diela sochárov Krésila a Fradmóna. Polykleitova socha Amozonky je medzi dielami Amazoniek od iných autorov ľahko rozpoznateľná podľa symetrie, vyváženosti postoja a podľa striedavých pohybov, príznačných pre majstra. Na rozdiel od Feidia (ktorý zobrazil Amazonku ženskejšie) je ale Polykleitos pokračovateľom dórskej tradície prísne atletického typu. Obrovskú Polykleitovu sochu bohyne Héry uliatu z drahého kovu, umiestnenú v argejskom chráme, už v staroveku pokladali za protiklad obrovských sôch božstiev, ktoré Feidias zhotovil pre Olympiu a Akropolu v Aténach.

Polykleitovi sa pripisuje aj socha *Hérakles*, známa hlavne z kópie v Rímskom národnom múzeu v Termách. Jeho diela sú známe tiež z opisov antických autorov, najmä z Pausaniových, ktorý ich v druhom storočí na svojich cestách po Grécku videl a zaznamenal. V Olympii ho zaujali sochy olympijských víťazov, medzi ktorými bola aj Polykleitova socha olymionika Pithokla z Élidy. Z opisu Pausania je známe aj slávne Polykleitove dielo sochy bohyne Héry z Argu. Pausanias o nej zaznamenal: „*Veľká socha Héry sedí na tróne, je dielom Polykleita zo zlata a slonoviny. Má veniec s vyobrazeniami Charitiek a Hór, v jednej ruke drží granátové jablko, v druhej žezlo. Pokiaľ ide o granátové jablko, dôvod vynechám, povesť o ňom je akási tajuplná. Na žezle sedí kukučka, na pamiatku toho, že sa Zeus, zamilovaný do panenskej Héry, premenil na tohto vtáčka, ktorého Héra polapila ako hračku."*

Kniha o sochárstve
------------------

Polykleitos sa preslávil nielen ako sochár, ale aj ako autor prvej knihy o sochárstve zvanej *Kánon* (gr. κανών, kanón – pravidlo, norma), v ktorej uviedol normy zobrazovania ľudského tela. Jeho Kánon, ktorý sa (okrem izolovaných citátov) stratil, bol smerodajný pre všetky neskoršie učenia o proporciách a to až do čias renesancie. Polykleitos svoj Kánon ilustroval na príklade svojej bronzovej sochy atléta Doryfora s oštepom, ktorá sa zachovala v mnohých rímskych kópiach.

Odraz v kultúre
---------------

Vplyv majstra Polykleita a jeho žiakov, medzi ktorými boli Kanachos, Aristeides alebo Alexis, zasiahol všetky oblasti starovekého Grécka Polykleitos a Myrón otvorili dvere do klasickej doby sochárstva. Polykleitov Kánon je aj v mramorových reprodukciách veľmi dôležitou výpoveďou o jednej z najvýznamnejších etáp gréckeho umenia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 370.
2. 1 2 3 4  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 82.
3. 1 2   *Kronika ľudstva*. Bratislava : Fortuna print, 1995. ISBN 80-7153-090-5. S. 118.
4. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 401.
5. 1 2  Martino Menghi. *Encyklopédia starovekého Grécka*. Bratislava : Perfekt, 2003. ISBN 80-8046-328-X. S. 184.
6. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 84.
7. 1 2 3  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : [s.n.], 1982. 61-377-82. S. 86.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,7,10.
9. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 158.

Pozri aj
--------

* Feidias

Autoritné údaje: * abART: 135359
* BnF: 12181794m
* GND: 118741438
* ISNI: 0000 0001 0219 154X
* LCCN: nr91007900
* ULAN: 500014683
* VIAF: 98125802
* WorldCat: lccn-nr91007900