recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Quintus Fabius Pictor** (\*254 pred Kr. – ?) bol jedným z prvých rímskych historikov.

Je považovaný za prvého predstaviteľa analistickej historiografickej školy. Cognomen Pictor dostal po svojom dedovi Gaiovi Fabiovi Pictorovi, ktorý bol maliar (po latinsky *pictor*). Bol senátorom, zastával rôzne úrady, v rokoch 225 a 222 pred Kr. bojoval proti keltským Insubrom a neskôr v Púnskych vojnách. Počas Druhej púnskej vojny, po porážke pri Kannách (216 pred Kr.), bol vyslaný senátom do Délf žiadať veštiareň o radu.

Quintus Fabius Pictor podľa všetkého zaviedlo v Ríme zvyk písať tradičné záznamy o štátnych udalostiach (*Annales*) grécky. Dôvodom mohla byť snaha osloviť aj iné ako latinské obecenstvo a ponúknuť mu rímske dejiny, predovšetkým rímsky pohľad na vojnu s Kartágom. Zo záznamov vlastnej rodiny a iných popredných rodov Ríma zostavil najstaršie rímske historiografické dielo, v ktorom sa zaoberá dejinami Ríma od jeho založenia po Druhú púnsku vojnu. Jeho pohľad na udalosti nie je vyvážený. Z rozpútania vojny obviňuje Kartágincov, čo mu vytýkajú už antickí kritici. Naopak, preceňuje význam rímskej aristokracie v dejinách, obzvlášť vlastného rodu (gens) Fabiovcov. Fabius Pictor datuje podľa Dionysia z Halikarnasu založenie Ríma do roku 747 pred Kr.

Fabia Pictora použili ako zdroj Polybius, Livius a Dionysios z Halikarnasu. Jeho dielo bolo preložené aj do latinčiny už v klasickej dobe.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.
* ŠUBRT, Jiří. *Římská literatura*. Vyd. 1. Praha : OIKOYMENH, 2005. 502 s. (Sborníky, slovníky, učební texty; zv. 26.) ISBN 80-7298-095-5. S. 56.

Autoritné údaje: * GND: 119269554
* ISNI: 0000 0000 1068 6633
* VIAF: 77121944
**Vrodené chýbanie, bezústie alebo zúženie čreva** (v MKCH-10 pod položkami **Vrodené chýbanie, bezústie (atrézia) a zúženie** (hrubého resp. tenkého) **čreva**; synonymum chýbania čreva je **absencia čreva [čriev], črevná absencia**, synonymum bezústia čreva je **atrézia čreva [čriev], (vrodená) nepriechodnosť čreva [čriev], črevná atrézia, (vrodená) črevná nepriechodnosť**, synonymum zúženia čreva je **stenóza čreva [čriev], črevná stenóza** ) je vývojová malformácia spočívajúca v neprítomnosti (nevyvinutí), bezústí alebo zúžení časti tenkého alebo hrubého čreva. Defekt môže byť v duodéne, jejune, ileu aj hrubom čreve. Duodenálna atrézia je najčastejšia a združuje sa s Downovym syndrómom.

Etiológia
---------

Príčina môže byť:

* v poruche rekanalizácie
* v cievnej príhode, kde poškodenie čreva je z ischémie
* zo zníženej perfúzie

Diagnóza
--------

Najčastejšia je ešte v intrauterinnej fáze vývinu plodu, kde sa zistí sonograficky nepriechodnosť čriev, niekedy nadmerná tvorba plodovej vody, ktorá defekt signalizuje.

Atrézia čreva podľa stupňa závažnosti má 4 stupne:
1. zúženie čreva
  
2. atrézia krátkeho úseku čreva
  
3. a) atrézia dlhého úseku čreva; b) atrézia dlhého úseku čreva a malformácia ďalších častí GITu
  
4. monohopočetné rozsiahle atrézie čreva

Liečba
------

Liečba je chirurgická, a to laparotomicky po narodení. Spočíva v odstránení poškodenej časti čreva, pri väčšom rozsahu sa konči založením stómie.

Prognóza
--------

Pri rozsahom malej atrézii je dobrá. Prognóza závisí aj od pridružených malformácií novorodenca.

Zdroj
-----

* presun z článku *Vrodené ochorenia tenkého čreva*
**Filippos** (starogr. Φίλιππος – *Filippos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 292 pred Kr.

Filippos z Arkádie si pravdepodobne na 122. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v boxe dorastencov. Box dorastencov (*pygmé paidón*) zaviedli v Olympii na 41. hrách v roku 616 pred Kr. 

Záznam o olympijskom víťazstve Filippa uvádza nápis *IvO 174*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na kovovej doske, pochádzajúcej z podstavca jeho nezachovanej sochy, objavený v areále Olympie.

Olympijské víťazstvo Filippa z Arkádie (z Pellany) zaznamenal aj staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v Olympii videl jeho sochu. Filippova socha bola podľa Pausania dielom sochárskeho majstra Myróna, ktorý tvoril v 5. stor. pred Kr. Tvar písma na nápise *IvO 174* ale ukazuje na prelom 4. a 3. stor. pred Kr. preto Pausanias možno píše o inom športovcovi, alebo sochu zhotovil iný rovnomenný sochár.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Weidmann, 1993, *Nikephoros*, str. 39.
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,8,5.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 174*
7. ↑  Macmillan Company, 1912, *American Journal of Archaeology*, str. 210
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 569.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
* Filippos z Pellany
Logo
**Rímsky klub** je medzinárodná organizácia založená v roku 1968 talianskym podnikateľom  A. Pecceim združujúca významných vedcov, spoločenských a iných činiteľov (advokátov, priemyselníkov, obchodníkov). Je hlavným centrom vypracúvania globálnych prognóz s cieľom pôsobiť na verejnú mienku a rozvíjať dialóg s politickými činiteľmi.

Cieľom činnosti Rímskeho klubu je vytvoriť predstavu o stave sveta a jeho perspektívach, modelovať dôsledky tendencií civilizačného vývoja a nachádzať v nich možné alternatívy pre ľudstvo, načrtnúť program konania pre riešenie krízových (najmä ekologických) situácií a pre prežitie ľudstva ako celku. Axiómou, z ktorej pritom Rímsky klub vychádza, je, že svetové problémy treba analyzovať systémovým spôsobom.

Ťažisko činnosti spočíva vo vydávaní správ pre Rímsky klub, ktoré majú charakter globálnych prognóz a ktorých obsah je základom vedeckej disciplíny zvanej globalistika. Rímsky klub ich spracovanie iba iniciuje.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Oficiálna stránka klubu
**MPEG-1** definuje skupinu audio a video (AV) kódovacích a kompresných štandardov vyvinutých MPEG (Moving Picture Experts Group). MPEG-1 video sa používa vo Video CD (VCD) a menej v DVD-Video formátoch. Kvalita štandardu VCD v rozlíšení a dátovom toku sa blíži kvalite pásky VHS.
MPEG-1, Audio Layer 3 je populárny audio formát, známy ako MP3. Keď bol dostupný lacnejši a výkonnejši hardvér, boli vyvinuté výkonnejšie kódeky MPEG-2 a MPEG-4. Tieto nové formáty sú oveľa zložitejšie a potrebujú výkonnejšie PC, ale sú tiež veľmi efektívne napr. v pomere kvality k dátovemu toku.

MPEG-1 Parts
------------

MPEG-1 pozostáva z niekoľkých štandardov známych pod pojmom "Part" (časť). Sú to:

* *Part 1* (ISO/IEC 11172-1): Systems: Synchronizácia a multiplexing videa a audia (MPEG-1 programový prúd).
* *Part 2* (ISO/IEC 11172-2): Video: Kompresný kodek pre neprekladané video signály.
* *Part 3* (ISO/IEC 11172-3): Audio: Kompresný kodek pre percepčné (založené na vnímaní ľuského ucha) kódovanie audio signálu. Štandard definuje 3 "vrstvy" alebo úrovne zložitosti, MPEG audio kódovania.
	+ MP1 alebo MPEG-1 Part 3 Layer 1 (MPEG-1 Audio Layer I)
	+ MP2 alebo MPEG-1 Part 3 Layer 2 (MPEG-1 Audio Layer II)
	+ MP3 alebo MPEG-1 Part 3 Layer 3 (MPEG-1 Audio Layer III)
* *Part 4* (ISO/IEC 11172-4): Zhoda: Procedúry pre testovanie zhody.
* *Part 5* (ISO/IEC 11172-5): Simulácia: Porovnávací softvér.

História
--------

Rozvoj videokonferenčných techník a štandardov ako H.261 koncom roka 1980, sformoval základ MPEG-1 štandardu v roku 1990. Moving Picture Experts Group (MPEG) zistili ako uložiť komprimované video na CD-ROM, čo vyústilo do vývoja MPEG-1 štandardu.

MPEG-1 video
------------

MPEG-1 video bolo pôvodne navrhnuté na prijateľnú kvalitu 1.5 Mbit/s a v rozlíšení 352x240 (29.97 snímok za sekundu) / 352x288 (25 snímok za sekundu). Hoci je MPEG-1 aplikovaný najmä pri nízkych rozlíšeniach a nízkych dátových tokoch, štandard dovoľuje rozlíšenia až do 4095x4095. Pri implementáciách sa pamätalo na obmedzený dátový tok.

V súčasnosti je MPEG-1 jedným s najkompatibilnejšich formátov rodiny MPEG; prehrateľný takmer vo všetkých VCD/DVD prehrávačoch.

Jedna nevýhoda MPEG-1 je, že podporuje iba progresívne skenovanie. Tento nedostatok pomohol rýchlemu vývoju pokročilejšieho MPEG-2.

Pozri aj
--------

* MPEG-2
* MPEG-1 Audio Layer II
* JPEG

  


| * z
* d
* u
Audiovizuálna kompresia dát |
| --- |
| Obrázky | 
* APNG
* BMP
* GIF
* JPEG XR
* JPEG
* JPEG 2000
* MNG
* PCX
* PNG
* SVG
* TIFF
* WBMP
* XPM

 |
| Video | 
* MPEG-1
* MPEG-2
* MPEG-4
* MPEG-5 = part1 (EVC) + part2 (LC EVC)
* H.264/MPEG-4 AVC
* H.265/mpegH HEVC
* H.266/MPEGi VVC
* VP8
* VP9
* AV1
* HuffYUV
* RealVideo
* Theora
* Dirac
* WMV
* Apple ProRes

 |
| Zvuk | 
* AAC
* Apple Lossless
* AC-3
* AMR
* ATRAC
* CELT
* FLAC
* G.711
* G.729
* MP3
* MOD
* Opus
* Speex
* Vorbis
* TAK
* WAV
* WMA
* Musepack

 |
| Kontajnery | 
* AVI
* Ogg
* MPEG
* QuickTime
* ASF
* MP4
* Matroska
* VOB

 |
**MPS Group Championships 2009** bol tenisový turnaj žien, ktorý sa konal v dňoch od 6. do 12. apríla 2009 na otvorených antukových dvorcoch v americkom meste Ponte Vedra Beach. Titul v dvojhre žien získala Dánka Caroline Wozniacka, ktorá vo finále porazila Kanaďanku Aleksandu Wozniakovú. Bol to jej štvrtý titul v dvojhre na okruhu WTA. Titul vo štvorhre žien získali Taiwančanka Čuang Ťia-žung a Indka Sania Mirzová, ktoré vo finále porazili česko-americký pár Květa Peschkeová, Lisa Raymondová. Pre Ť. Čuangovú to bol 11. a pre S. Mirzovú ôsmy titul vo štvorhre na okruhu WTA.

Víťazi
------

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na MPS Group Championships 2009*
**Dánsko Caroline Wozniacka** vs. Kanada Aleksandra Wozniaková 6-1 6-2

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na MPS Group Championships 2009*
**Čínsky Tchaj-pej Čuang Ťia-žung / India Sania Mirzová** vs. Česko Květa Peschkeová / USA Lisa Raymondová 6-3 4-6 10-7

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Exponenciálne rozdelenie** (iné názvy: **exponenciálne pravdepodobnostné rozdelenie, exponenciálne rozdelenie pravdepodobnosti**) je v teórii pravdepodobnosti a matematickej štatistike spojité rozdelenie pravdepodobnosti. 

Exponenciálne rozdelenie vyjadruje čas medzi náhodne sa vyskytujúcimi udalosťami. Využíva sa napríklad v poistnej matematike pri určovaní (pravdepodobnostného) rozdelenia výšky poistného plnenia alebo času medzi nastatiami poistných udalostí, ďalej napríklad vo fyzike pri modelovaní času rádioaktívneho rozpadu, či v systémoch hromadnej obsluhy.

Definícia
---------

Spojitá náhodná premenná X má exponenciálne rozdelenie s parametrom {\displaystyle \lambda >0} práve vtedy, ak jej hustota pravdepodobnosti má nasledovný tvar:

{\displaystyle f\_{X}(x)={\begin{cases}\lambda e^{-\lambda x}&;x\geq 0,\\0&;x<0.\end{cases}}}
Označujeme:

* {\displaystyle \operatorname {X} \sim Exp(\lambda )}

Základné charakteristiky rozdelenia
-----------------------------------

Stredná hodnota:

{\displaystyle E[X]={\frac {1}{\lambda }}}
Rozptyl:

{\displaystyle D[X]={\frac {1}{\lambda ^{2}}}}
Koeficient šikmosti:

{\displaystyle \operatorname {\gamma } \_{1}=2}
Momentová vytvárajúca funkcia:

{\displaystyle m(t)={\frac {\lambda }{\lambda -t}}}   

pre {\displaystyle t<\lambda }
Distribučná funkcia:

{\displaystyle F(x)={\begin{cases}1-e^{-\lambda x}&;x\geq 0,\\0&;x<0.\end{cases}}}

Zdroje
------

* ZVÁRA, Karel; ŠTĚPÁN, Josef. *Pravděpodobnost a matematická statistika*. Bratislava : VEDA : Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, 2002. ISBN 80-2240736-4. S. 230. (čeština)
* JANKOVÁ, Katarína; PÁZMAN, Andrej. *Pravdepodobnosť a štatistika*. Bratislava : Vydavateľstvo UK, 2011. ISBN 978-80-223-2931-6. Kapitola Stredná hodnota a momenty. Úvod do teórie Lebesgueovho integrálu. s. 150.
* PACÁKOVÁ, Viera. *Aplikovaná poistná štatistika*. Bratislava : IURA EDITION, 2004. ISBN 80-8078-004-8. Kapitola Pravdepodobnostné rozdelenia v poisťovníctve, s. 261.
* SKŘIVÁNKOVÁ, Valéria. *Pravdepodobnosť a štatistika* [online]. Košice: Univerzita Pavla Jozefa Šafárika, 2003-07-11, [cit. 2012-01-29]. Dostupné online.
Gamaliel 
**Gamaliel Starší** (hebr. גמליאל הזקן *Gamaliel ha-Zaken*) alebo **Gamaliel I.** bol židovský učenec, tanaita, predseda sanhedrinu, čiže židovského Najvyššieho súdu, jedna z najväčších rabínskych autorít prvej polovice prvého storočia po Kr. V Mišne má ako hlava sanhredrinu titul *raban*. Bol učiteľom Šavla, ktorý sa neskôr stal apoštolom Pavlom. 

Mal živý záujem o potreby svojej doby a neváhal odvážne konať, aby ich pomohol splniť. Riadil sa napríklad zásadou, že zákon musí viesť k zlepšeniu sveta a napomáhať všeobecné dobro. Bol zástancom realistického zmiernenia prikázaní ohľadom šabatu, väčšej ochrany žien pred rozvodom a tolerantného prístupu k pohanom. Keď Židia začali prenasledovať apoštolov vzmáhajúceho sa kresťanstva, Gamaliel sa postavil na ich obranu presviedčajúc, že keď ich hnutie pochádza z ľudí, samo sa rozpadne, no keď z
Boha, nemožno ho rozohnať (Sk 5,34-42). Ranokresťanská tradícia sa aj preto - celkom nepodložene - domnievala, že sa Gamaliel neskôr nechal pokrstiť, ostal však členom sanhredrinu, aby mohol obraňovať kresťanov, a považovala ho za svätca.

Podľa tradície zomrel v roku 63.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * LCCN: no2012018013
* VIAF: 290331601
* WorldCat: lccn-no2012018013
**Viliam Lenčo** (\* 23. máj 1885, Mošovce – † 9. január 1960, Praha-Modřany?) bol slovenský vlastivedný pracovník, pedagóg.

Jeho otec bol Dr. Ján Lenčo (lekár) a matka Mariana rod. Búľovská.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Martine a v Banskej Štiavnici, prírodopis a chémiu na univerzite v Budapešti. Po ukončení pedagogickej činnosti *Povereníctvom školstva a osvety* vymenovaný za konzervátora pre stredoslovenskú oblasť, neskôr pracoval aj v Krajskom múzeu v Banskej Bystrici, kde vypracoval scenár reinštalácie anorganických zbierok. Expozíciu doplnil nálezmi z krasových území pri Harmanci. Autor štúdií a článkov v odborných časopisoch, v rukopise zanechal topografickú mineralógiu Slovenska.

Literatúra
----------

* LENČO, Viliam. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok V Km – L. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2013. 852 s. ISBN 978-80-8149-011-8. S. 700 – 701.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 24 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Vilhelm Lencso
**Exponenti pravice** je dobový termín z obdobia okupácie česko-slovenského štátu na označenie aktívnych účastníkov, alebo aj nepohodlných súbežcov, tzv. demokratizačného procesu 1968 v ČSSR.

Hodnotenie
----------

Milan Šútovec podáva nasledujúci výklad tohto pojmu:

Termín bol systematicky používaný v žargóne dokumentov a uznesení Komunistickej strany Česko-Slovenska/Slovenska a prejavov jej funkcionárov, aj v slovníku komunistickej propagandy a historiografie. Podľa želania tvorcov termínu mal mať hanlivý význam.

Význam termínu exponenti pravice mal byť hanlivý, v rôznych spoločenských vrstvách bol význam odlišný. Termín sa sporadicky vyskytoval už počas Pražskej jari vo vyjadreniach odporcov prebiehajúceho obrodného procesu, cieľavedome a s veľkou frekvenciou sa používal najmä po invázii vojsk Varšavskej zmluvy a v prvých fázach konsolidácie a normalizácie. Termín sa používal v kombinácii s termínom "pravicoví oportunisti" a slúžil ako kritérium politického hodnotenia pri kádrovej práci a ako nástroj politického prenasledovania a deptania politických odporcov. Termín zahrnoval široké spektrum názorových oponentov a politických odporcov KSČ/KSS od vyhranených antikomunistov, členov dobových politizujúcich združení ako Klub angažovaných nestraníkov cez reformne naladených členov komunistickej strany, aktívnych členov cirkví, kritických umelcov, vedcov, pedagógov a pod. V r. 1971 bola rozhodnutím ÚV KSČ zriadená Centrálna evidencia predstaviteľov a exponentov pravice. V ďalšom priebehu normalizácie boli exponenti pravice v r. 1974 - 1988 pod tajným policajným dohľadom ŠtB doma i v emigrácii. Osoba so spoločenským štatútom exponenta pravice mala spravidla dlhodobo vážne zamestnanecké či kariérne problémy, viacerí z exponentov získali časom aj štatút politického väzňa. malá časť pod nátlakom súhlasila s prácou agenta ŠtB. Demokratická revolúcia v r. 1989 väčšinu exponentov pravice rehabilitovala politicky a niektorých aj súdne.

Osobnosti patriace na zoznam Exponentov pravice
-----------------------------------------------

* R. Battěk
* J. Dienstbier
* A. Dubček
* V. Havel
* Z. Jičínský
* M. Kusý
* L. Lis
* P. Pithart
* J. Šabata
* M. Šimečka a iní.

Referencie
----------

1. 1 2 3  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 107.
**Laura Mulveyová** (\* 15. august 1941, Oxford, Spojené kráľovstvo) je britská režisérka, scenáristka, producentka, filmová a kultúrna teoretička.

Od roku 1975 pôsobila vo viacerých inštitúciach ako profesorka filmových štúdií v Londýne (na Royal College of Art (1976), Bulmershe College (1978 - 1982) či London College of Printing (1983 - 1990)), medzi rokmi 2000 a 2003 pracovala ako režisérka v AHRB Centre for British Film and Television Studies. Hosťovala na mnohých svetovo uznávaných vysokých školách a inštitúciach. Laura Mulvey je tiež čestnou členkou Spoločnosti pre filmové a mediálne štúdia (Society for Cinema and Media Studies), či členkou Britskej akadémie (British Academy). Od roku 1999 pôsobí ako profesorka filmových a mediálnych štúdií na Birbeck College v Lodýne.

Publikačná činnosť
------------------

Začiatkom 70. rokov začína pôsobiť ako filmová kritička napríklad v časopisoch Spare Rib či Seven Days. Mnoho z týchto raných prác sa venovalo diváckemu stotožneniu s filmovým obrazom a jeho vzťahu k mužskému pohľadu. Tato tematika je náplňou i jej najvýraznejšej eseje *Vizuálna slasť a naratívny film* (***Visual Pleasure and Narrative Cinema***) publikovanej v roku 1975 v časopise Screen. Práca je všeobecne považovaná za prvú stať feministickej filmovej teórie a pomohla jej ustanoviť samostatnú a legitímnu oblasť štúdia. Autorka tu kritizuje projekciu patriarchálneho usporiadania sveta do tradičného filmu, v ktorom muž je ten, kto sa díva (subjekt) a žena je tá, ktorá je vystavovaná (objekt). Vo svojej koncepcií pritom vychádza z psychoanalýzy a zdôrazňuje Freudov pojem slasť z dívania sa (skopofolia), ktorej sa muž zúčastní aktívne a žena pasívne.

* *Douglas Sirk* (1972) v spolupráci s Jonom Hallidayom
* *Visual and Other Pleasures* (1989)
* *Citizen Kane* (1992)
* *Několik myšlenek o fetišismu v kontextu současné kultury (Some Thoughts on Theories Fetishism in the Context of Contemporary Culture)* (1993)
* *Fetishism and Curiosity* (1996)
* *Death Twenty-four Times a Second* (2006)

Filmová tvorba
--------------

V rokoch 1974 - 1982 spolupracovala so svojim manželom Peterom Wollenom na šiestich filmových projektoch týkajúcich sa predovšetkým feministickej teórie, semiotiky a psychoanalýzy: 

* *Penthesilea: Kráľovná Amazoniek* (Penthesilea: Queen of the Amazons) (1974)
* *Hádanky Sfingy/Riddles of the Sphinx* (1977)
* *Amy!* (1979)
* *Frida Kahlo and Tina Modotti* (1982)
* *Zlá sestra/The Bad Sister* (1982)
* *Crystaled Gazing* (1982)
* *Disgraced Monuments* (1991)

Diela Laury Mulveyovej sú prelomové nielen feministickou problematikou, ale predovšetkým tým, akým spôsobom spojujú tématiku filmovej teórie, feminizmu a psychoanalytickej teórie S. Freuda a J. Lacana.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Laura Mulveyová**

Autoritné údaje: * abART: 116608
* BnF: 123931882
* GND: 123736633
* ISNI: 0000 0001 1558 7447
* LCCN: n82006940
* NK ČR: hka2010562560
* ULAN: 500062358
* VIAF: 5014894
* WorldCat: lccn-n82006940
**Arikia** alebo **Aríkia** (starogr. *Ἀρικία* – *Arikia*/iný prepis *Aríkia*, lat. *Aricia*) je v gréckej mytológii dcéra Pallanta, brata aténskeho kráľa Aigea.

Arikia sa vydala za Hippolita, ktorý krátko po svadbe zomrel, lebo jeho otec Théseus na neho privolal trest boha Poseidóna, potom čo ho nevlastná matka Faidra pred ním krivo obvinila, že ju chcel znásilniť. Podľa gréckej verzie Arikia po smrti svojho manžela spáchala samovraždu.

Podľa rímskej verzie mýtu Hippolita oživil boh lekárstva Asklépios (lat. Aesculapius) a Hippolitos spolu s Arikiou za pomoci bohyne Artemidy (lat. bohyne Diany) utiekli do Itálie, kde Hippolitos prijal meno Virbius. Na mieste, kde sa usadili založili chrám, pri ktorom vzniklo neskôr mesto pomenované po Arikii, Arícia (dnešná Ariccia).

Iná verzia uvádza, že zakladateľom tohto chrámu bol Virbius, syn Arikie (lat. Aricie) a Hippolita. Virbius bol neskôr Rimanmi uctievaný ako boh.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 72-73.
2. 1 2  Ovidius, *Fasti*, 6,733.
3. 1 2  Pseudo-Apollodoros, *Epitoma*, E,1,18.
4. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 15,531.
**Štyri piesne, Op.** 82 je dielo českého skladateľa Antonína Dvořáka.

Zväzok Štyroch piesní op. 82 prisľúbil Dvořák nakladateľovi Simrockovi ako náhradu piesní z Rukopisu královédvorského, ktoré plánovala vydať londýnska firma Novella. Táto odkúpila niektoré piesne od Pražských vydavatelstiev, okrem iného aj od Em. Starého, ktorému Dvořák v začiatkoch prenechal tieto piesne, aby mohli byť vydané ako jeho prvotiny. Simrocka však zabudol upozorniť na túto skutočnosť pri vydaní celej zbierky piesní Kráľovodvorských. Dvořák priznal vinu v liste z 3. novembra 1887: „Prosím abyste se na mne nezlobil, neboť nevědomost hříchů nečiní, praví přísloví. Vynasnažím se napsati Vám písně právě tak krásné jako jsou ony op. 7, před 15ti roky komponované, ne-li lepší, takové jiště ...".

Aby ušetril vydavateľovi starosti s nemeckými prekladmi, vybral si tentokrát priamo nemecké texty z básnickej zbierky „Lyrische Gedichte und Übertragungen nach böhmischer Kunst und Volks Poesie" od Otílie Malybrock-Stielerové, vydané krátko predtým v Prahe. Zhudobnil „Lasst mich allein", „Frühling", „Am Bache" a „Die Stickerin". Dvořák tieto sentimentálne erotické básne povzniesol svojím hudobným výrazom, nemeniac strofickú formu. Odoslané boli Simrockovi vo februári 1888, vyšli však až na ďalší rok.

Tri z piesní, v chronologickom poradí vzniku „Jaro", „Při vyšívání", „U potoka", pripomínajú po melodickej, rytmickej a formovej stránke schubertovskú pieseň. Najcennejšia a jedna z majstrových najkrajších je pieseň zaradená ako prvá „Kéž duch můj sám", prekomponovaná strofická pieseň s hudbou tak presvedčivej krásy, že pri nej archaický český preklad ustupuje do pozadia. Motív tejto piesne zámerne alebo náhodne citoval Dvořák v 2. vete violončelového koncertu opus 104.

Český preklad piesní op. 82 dal Dvořák dodatočne urobiť od J. V. Novotného, ktorý však neprejavil zvláštny jemnocit pre správnu deklamáciu textu, ktorú mal v nemeckom origináli skladateľ bezchybnú.

| * z
* d
* u
Antonín Dvořák a jeho dielo |
| --- |
| Všeobecne o Dvořákovi | Život ·  Zoznam diel |  |
| Operná tvorba | *Alfréd*  ·  *Král a uhlíř*  ·  *Tvrdé palice*  ·  *Vanda*  ·  *Šelma sedlák*  ·  *Dimitrij*  ·  *Jakobín* ·  *Čert a Káča*  ·  *Rusalka*  ·  *Armida* |
| Orchestrálna tvorba | *Symfónia č. 7 - Londýnska*  ·  *Symfónia č. 8*  ·  *Symfónia č. 9 - Z nového sveta*  ·  *Violončelový koncert h-mol*  ·  *Slovanské tance I*  ·  *Slovanské tance II  ·  *Vodník*  ·  *Polednice** |
| Komorná tvorba | *Sláčikové kvarteto F-dur - Americké* |
| Piesňová tvorba | *Cypřiše* *·* *Šesť piesní z Rukopisu královédvorského* *·* *Moravské dvojspevy* *·* *Tri novogrécke básne* *·* *Cigánske melódie* *·* *Štyri piesne, op. 9* *·* *Štyri piesne, op. 82* *·* *Biblické piesne* |
| Zborová tvorba | *Stabat Mater* *·* *Requiem* *·* *Te Deum* |
| Klavírna tvorba | *Humoresky* |
**Laura Dianne Vandervoort** (\* 22. september 1984, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadská herečka známa so seriálu *Instant-star* (2004), tiež sa objavila vo filmoch *Do hlbiny 2* (2009), Macík (2012) či Jigsaw (2017).

Detstvo a mladosť
-----------------

Laura Vandervoort sa narodila a vyrastala v Toronte v Ontáriu, v Kanade. Jej otec je holandského pôvodu a mama je z Kanady. Od detstva až doposiaľ sa Laura venuju viacerým športom, ako príklad: futbal, karate (vlastní čierny pás druhého stupňa), basketbal, tenis, gymnastika či bejzbal. Má sestru Sarah a je si blízka s hereckým kolegom Gordonom Pinsentom.

Kariéra
-------

Hereckú kariéru rozbehla keď mala trinásť rokov, v roku 1997. Podieľala sa niekoľkých kanadských predstaveniach a neskôr bola obsadená do niekoľkých reklám a seriálov. Jej prvá väčšia úloha, prišla až v seriály *Instant Star* (2004), v seriály sa objavovala celé štyri série. 

Po niekoľkých menej úspešných filmoch, v roku 2007 natočila film *Ten kto si dáva bacha* (2007), vo filme vystupovala po boku hviezd ako Joseph Gordon - Levitt, Jeff Daniels či Isla Fisher. Pripojila sa k hereckému obsadeniu televízneho seriálu *Smallville,* ako Tom Welling, Kristin Kreuk, Allison Mack či Michael Rosenbaum. Jej postava bola sesternicou Clarka Kenta, volala sa Kara Kent, tiež zvaná aj Supergirl. 

V roku 2009 sa predstavila v dobrodružnom filme o potápačov *Do hlbiny 2*, ktorý nemal veľký úspech. V rovnakom roku, ju bolo možné vidieť aj v kanadskom filme *Detektívka v utajení*. Menšiu úlohu získala aj v seriály *Votrelci* kde sa predstavila ako mimozemská návštevníčka Lisa.

V roku 2011 sa zúčastnila thrilleru *Výkupné*, spolu s Rayom Liottom a Kevinom Zegersom. Svoj hlas tiež prepožičala jednej z postáv so animovaného seriálu *Griffinovci*.

V roku 2012 získala vedľajšiu postavu menom Tanya, ktorá je kolegyňou Marka Wahlberga v komediálnom filme *Macík*. Známa je tiež jej postava Eleny Michaels so seriálu *Bitten*, kde stvárnila hlavnú úlohu.

V roku 2016 sa objavila ako supervillain Indigo / Brainiac 8 v seriály *Supergirl*, po boku hlavnej hrdinky Melissy Benoist. V roku 2017 získala úlohu vo filme *Jigsaw*.

Súkromný život
--------------

Aktívne bojuje za práva zvierat, v októbri 2011 sa predstavila pre spoločnosť PETA ako súčasť kampane "Exotic Skins" a v roku 2014 sa znova objavila za reklamu, ktorá protestovala proti držbe morských cicavcov v zajatí. Momentálne žije v Los Angeles.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Laura Vandervoortová**

Externé odkazy
--------------

* Laura Vandervoortová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Laura Vandervoortová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Laura Vandervoort na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1061153045
* ISNI: 0000 0000 7154 6239
* LCCN: no2009182115
* NK ČR: osd2013767389
* VIAF: 100936223
* WorldCat: lccn-no2009182115
Mainframe Honeywell-Bull DPS 7, rok 1990
**Mainframe** (iné názvy: **sálový počítač**, **strediskový počítač**) je počítač používaný prevažne veľkými firmami pre kritické aplikácie, často zahŕňajúce spracovávanie veľkých objemov dát. Medzi typické úlohy spracovávané mainframami patrí sčítanie ľudu, rozsiahle štatistické úlohy, ERP alebo finančné transakcie. Väčšinou ide o sálové počítače, ktoré boli konštruované do enormných rozmerov rádovo miestností. Neskôr bol výraz Mainframe používaný pre komerčné koncové počítače s menej výkonnými jednotkami, ktoré sa často skladali z menších častí. Teraz tieto počítače patria medzi súčasnú najvýkonnejšie dostupnú univerzálnu výpočtovú techniku. Príkladom sú počítače z radu IBM System/360, ktoré boli prvýkrát predstavené v roku 1965 (IBM z14 je posledný model). Systémy s podobnou funkciou označujeme ako "servery", ale "servery" a "mainframy" nie sú totožné.

Niektoré nekompatibilné systémy sa IBM System/360, odvodené alebo kompatibilné so staršími serverovými technológiami môžu tiež byť považované za mainframy. To zahŕňa aj Burrowghove veľké systémy a systémy série UNIVAC 1100/2200. Väčšina veľkých počítačov bola založená na tejto architektúre v šesťdesiatych rokoch 20. storočia. Tiež mnoho definujúcich charakteristík "mainframov" bolo stanovených v šesťdesiatych rokoch, ale tieto charakteristiky sa stále vyvíjajú a zdokonaľujú až do súčasnosti.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mainframe**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mainframe na českej Wikipédii.*
Boeing 737-800 spoločnosti Lauda Air na letisku na ostrove Karpathos
**Lauda Air** bola rakúska letecká spoločnosť so sídlom vo Viedni. Založil ju bývalý pilot F1 Niki Lauda. Spoločnosť prevádzkovala pravidelné rekreačné charterové lety do dovolenkových destinácií v Európe, severnej Afrike, Karibiku, Juhozápadnej Ázii. Hlavnou základňou Lauda Air bolo Letisko Viedeň-Schwechat. Lauda Air boli členom Austrian Airlines Group a Star Alliance.

Destinácie
----------

Lauda Air prevádzkovali pravidelné charterové lety v mene Austrian Airlines, ktoré bolo možné rezervovať priamo na internete. Okrem toho boli ponúkané lety pre cestovné kancelárie.

### Letisko Viedeň-Schwechat

Antalya, Bodrum [sezónne], Catania [sezónne], Chania [sezónne], Korfu [sezónne], Dalaman [sezónne], Faro [sezónne], Fuerteventura, Funchal [sezónne], Heraklion [sezónne], Hurghada, Karpathos [sezónne], Kavala [sezónne], Kos [sezónne], Lanzarote, Las Palmas, Lesbos [sezónne], Luxor, Malaga [sezónne], Mykonos [sezónne], Neapol [sezónne], Preveza [sezónne], Punta Cana, Rhodos [sezónne], Samos [sezónne], Santorini [sezónne], Šarm aš-Šajch, Skiathos [sezónne], Tenerife-Sur Reina Sofia, Solún [sezónne], Zakynthos [sezónne]

Flotila
-------

Boeing 737-800 vo farbách spoločnosti Lauda Air
Flotilu Lauda Air tvorili nasledujúce lietadlá (stav z mája 2010):


**Flotila Lauda Air**| Lietadlo | V prevádzke | Sedadiel   (Economy) | Poznámky |
| --- | --- | --- | --- |
| Boeing 737-800 | 1 | 184 | Vo vlastníctve spoločnosti Austrian Airlines |
|

Nehody
------

Dňa 26. mája 1991, Lauda Air Flight 004, lietadlo Boeing 767-3Z9ER pomenované ako "Wolfgang Amadeus Mozart" smerovalo na Viedenské medzinárodné letisko. Krátko po vzlete z letiska v Bangkoku si piloti všimli, že prístroje ukazujú poruchu, že motor číslo 1 beží na reverzný ťah. Po nekotrolovateľnom páde z výšky 24000 stôp zahynuli všetci cestujúci vrátane pilotov a posádky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lauda Air**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Laura Joh Rowlandová** (\* 1954, Michigan, USA) je americká autorka detektívnych románov najznámejšia sériou noviel z obdobia neskorého feudalizmu v Japonsku, prevažne v meste Edo (dnes Tokio) od roku 1600.

Novely rozprávajú o príhodách Sana Ičiró, samuraja a nižšieho úradníka, ktorý sa stal hlavným vyšetrovateľom piateho Tokugawského šogúna, Tokugawu Cunajošiho, o jeho problémoch dodržiavania kódexu bušidó, službe spravodlivosti a svojmu pánovi, Šogúnovi a svojej manželke Ueda Reiko, ktorá sa často angažovala v Sanovom vyšetrovaní. Momentálne existuje dvanásť kníh z tejto série, začínajúc s veľmi úspešnou Shinju. Posledne publikovaná je Snežná kráľovná.

Na Slovensku je distribuovaná séria z českého vydavateľstva Metafora, ktoré vydalo desať dielov, počínajúc *Bundori* a končiac knihou *Rudá chryzamtéma*.

Rowland vzala pre svoju fikciu ako podklad známe postavy japonskej histórie, ako boli Tokugawa Cunajoši a Janagisawa Jošivasu. Avšak historické detaily popísané v románoch sú presné a dôveryhodné.

Prečítaním tejto série kníh si rozšírime poznanie nielen skvele popísaných ľudských charakterov, ale aj skutočnej histórie a ducha Japonska, ktoré nie sú podávané len ako holé fakty dátumov a názvov, ale v pozadí možno skutočných životných príbehov ľudí, kultúry a udalostí, ktoré ich ovlyvňovali.

Príbehy súvisiace s históriou:

Psí šogún - Prečo bol Tokugawa Cunajoši nazývaný aj *psí šogún*?

**Poznámky:**
V Japonsku, rovnako ako u ostatných ázijských národov (napríklad našich susedov Maďarov) sa meno človeka uvádza v poradí: Priezvisko Meno. Príčina pravdepodobne netkvie v lepšom vyhľadávaní v databázach, ale z dôvodu zdôraznenia dôležitosti rodiny ako základnej jednotky funkčnej spoločnosti. Často citovaná fráza z Konfuciovej eseje "Da Xue" (Veľká náuka) vysvetľuje, *"Ich osobnosti sú pestované, ich rodiny sa upevnili. Ich rodiny sú pevné, ich provincie zvolili múdru vládu. Ich provincie majú múdru vládu, celé kráľovstvo sa stalo pokojným a šťastným."*

Autoritné údaje: * BnF: 130266781
* GND: 121337189
* ISNI: 0000 0001 1977 8267
* LCCN: n94023187
* NK ČR: mzk2002112266
* VIAF: 27924731
* WorldCat: lccn-n94023187
**Pradědská hornatina** je geomorfologický podcelok Hrubého Jeseníka, pohoria na rozmedzí Moravy a Českého Sliezska. Tvorí jeho centrálnu časť a najvyšším vrcholom je Praděd (1 491 m n. m.).

Poloha
------

Leží v južnej časti Hrubého Jeseníka a od severozápadne situovanej Keprnickej hornatiny ho oddeľuje Červenohorské sedlo. Severovýchodne položenú Medvědskú hornatinu oddeľuje sedlo Vidly (930 m n. m.) a južne položenú Hraběšickú vrchovinu sedlo Skřítek (877 m n. m.).

Vrcholy
-------

Od Červenohorského sedla po sedlo Skřítek sa tiahne úzky hlavný hrebeň s vrcholmi:

* Velký Klínovec (1 164 m n. m.)
* Výrovka (1 167 m n. m.)
* Velký Jezerník (1 307 m n. m.)
* Malý Děd (1 368 m n. m.)
* Praděd (1 491 m n. m. najvyšší vrchol pohoria)
* Petrovy kameny (1 438 m n. m.)
* Vysoká hole (1 464 m n. m.)
* Velký Máj (1 384 m n. m.)
* Jelení hřbet (1 367 m n. m.)
* Břidličná (1 358 m n. m.)
* Pecný (1 334 m n. m.)
* Pec (1 311 m n. m.)

K západu vybieha mohutná rázsocha Mravenečníka (1 343 m n. m.) a vrchu Dlouhé stráně (1 353 m n. m.) s hornou nádržou rovnomennej prečerpávacej elektrárne.

Turistika
---------

Hlavný hrebeň od Petrových kamenů po Pec je najkrajšou časťou Hrubého Jeseníka a prechádza ním červená trasa zo sedla Skřítek na Červenohorské sedlo. V Pradědskej hornatine je niekoľko chát, poskytujúcich občerstvenie a ubytovanie: Švýcárna, reštaurácia na vrchole Praděda, Kurzovní chata, Chata Barborka a Ovčárna.

Pozri aj
--------

* Hrubý Jeseník
* Keprnická hornatina
* Medvědská hornatina

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pradědská hornatina**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pradědská hornatina na českej Wikipédii.*
**Praga TOT** je typ česko-slovenského trolejbusu, ktorý spoločne s vozmi Škoda 1Tr a Tatra 86 zahajoval trolejbusovú dopravu v Prahe v roku 1936.

Konštrukcia
-----------

Rovnako ako prototypy trolejbusov 1Tr a T 86, bol aj voz TOT vyvinutý pre prvú „modernú" trolejbusovú prevádzku na území Česka (tzv. historické prevádzky skončili za prvej svetovej vojny). Prevádzka trolejbusovej dopravy v Prahe sa začala v roku 1936. Dodané boli tri trolejbusy od troch rôznych výrobcov – Škody, Tatry a Prahy. Dôvodom bol fakt, že žiadna z týchto spoločnosti nemala ešte s trolejbusmi žiadnej skúsenosti, preto sa hľadal vhodný výrobca tohto dopravného prostriedku.

Trolejbus TOT je trojnápravový voz s dvoma zadnými hnacími nápravami. Mechanicky vychádza z autobusu Praga TOV, z ktorého pochádza podvozok upravené pre dosadenie trakčných motorov a elektrickej výzbroje. Elektrickú výzbroj dodala firma ČKD. Pre skúšky a testovanie trolejbusov bola zriadená vo vysočanskej továrni ČKD (takzvanej „Kolbenke") i krátka skúšobná trať, úplne oddelená od verejnej trolejbusovej siete. Na podvozkový rám je pripevnená celokovová karoséria. V ľavej bočnici (trolejbusy boli určené ešte pre ľavostrannú premávku) sa nachádzali dvoje dvojkrídlové skladacie dvere (u prototypu štvorkrídlové). Sedačky v interiéri boli umiestnené pozdĺžne (v tej dobe obvyklé rozmiestnenie).

Prototyp
--------

Prototyp trolejbusu TOT bol vyrobený v roku 1936. V Prahe zahajoval pod evidenčným číslom 303 spolu s ďalšími prototypmi (1Tr a T 86) trolejbusovú dopravu. V roku 1952 bol krátko zapožičaný do Děčína, pre poruchu tu ale jazdil iba niekoľko dní. Zo stavu pražských trolejbusov bol vyradený až v roku 1959 ako posledný z vyššie uvedených prototypov, potom bol odpredaný Štátnemu statku Střednice. V deväťdesiatych rokoch bol nájdený vrak prototypu v Buštěhrade, odkiaľ bol v roku 1995 prevezený do Múzea MHD pražského dopravného podniku. Trolejbus ale nie je vystavovaný, pretože od roku 2010 prechádza rozsiahlou rekonštrukciou.

Prevádzka
---------

V rokoch 1936 až 1939 bolo vyrobených celkom 12 vozov.

| Súčasný štát | Mesto | Stránka | Typ | Roky dodávok | Počet vozov | Evidenčné číslapri dodaní | Poznámky | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Česko Česko | Praha | stránka | TOT | 1936 – 1939 | 12 | 303 – 314 |   |   |

Historické vozy
---------------

* **Praha** (voz ev.č. 303)

Referencie
----------

1. ↑   *Prohlédněte si historický trolejbus Praga TOT* [online]. Československý Dopravák, 2019-02-12, [cit. 2020-08-13]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Informacie o mestskej doprave* [online]. www.doprava.cx, [cit. 2020-08-13]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Praga TOT na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Praga TOT**

| * z
* d
* u
Trolejbusy vyrábané spoločnosťou Praga |
| --- |
| Vyrábané vozy | 
* TOT

 |
| Nerealizované projekty | 
* TNT
* TB 2

 |
**Agraios** (starogr. *Ἀγραῖος* – *Agraios*) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Temena, pochádzajúceho z rodu *Heraklovcov*.

Kráľ Temenos bol okrem neho otcom synov Keisa, Keryna, Falka, Agelaa, Eurypyla, Kallia, Isthmia, Klyta a dcéry Hyrnétho.Keďže funkciou veliteľa vojsk v Argu Temenos nemenoval ani jedného zo svojich synov, ale uprednostnil Déifonta, manžela svojej dcéry Hyrnethy, synovia zosnovali proti nemu sprisahanie a zosadili ho.(podľa inej verzie ho dali zavraždiť) Vlády v Argu sa potom zmocnil Temenov najstarší syn Keisos.

Bratia dosiahli svoj cieľ, ktorým bol trón v Argu, ale neupustili od svojho zámeru pomstiť sa Déifontovi, aj keď sa medzitým s manželkou preťahoval do mesta Epidauros. Keisos a jeho bratia nakoniec dospeli k názoru, že Déifontovi najviac ublížia, ak sa im podarí Hyrnétho od neho odlúčiť. Do Epidauru potom odišli na voze len Kerynes s Falkeom, lebo najmladšiemu Agraiovi sa tento nápad nepáčil. Len čo dorazili, nechali voz pod hradbami a po poslovi odkázali sestre, že sa s ňou chcú porozprávať. Hyrnétho prišla na dohodnuté miesto, ale ich horlivé reči, ktoré ju mali od manžela odpútať ju len zarmútili. Keď nepochodili, prišli na nápad, že ju unesú. Po únose ich potom Déifontes prenasledoval a hneď ako ich dohonil, šípom zabil Keryna, ale na Falka, ktorý držal Hyrnétho, sa neodvážil vystreliť, lebo sa bál, že schybí. Keď sa ju potom snažil dostať z jeho zovretia, Hyrnétho bratom navlačovaná, počas ich zúrivého boja na následky zranení umrela.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 183-184.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,5.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 285.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 124.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 161.
**4D** je slovenská hiphopová skupina pochádzajúca z Bratislavy. Jej základ tvoria raperi Čistychov a DNA, ktorých spoločný projekt 2D bol doplnený o speváka Miša Bieleho a producenta G-Boda. Ich debutový album *Kryštal* vyšiel 22. apríla 2013 pod 4D Music.

Hudobná kariéra
---------------

Ešte za čias Názvu Stavby, Čistychov a DNA nahrali zopár spoločných skladieb, napr. "A čo vy?" a "Povedal mi on", ktoré sa objavili na deme *LúzaDrviváMenšina*. Ich osobitné spolupráce ďalej pokračovali, ku skladbe "Zadné vrátka", kde sa objavil aj spevák Mišo Biely bol v roku 2006 urobený aj videoklip. G-Bod neskôr produkoval skladby pre všetkých troch zvyšných členov 4D, najmä pre DNA.

V roku 2012 mala premiéru skladba "Stále jediná", kde sa po prvýkrát zišli na skladbe všetci štyria členovia 4D. Skladba sa objavila na sólovom albume Miša Bieleho *R.E.T.R.O.* a neskôr aj na albume 4D. 31. decembra 2012 sa na internet dostalo video zo štúdia k skladbe "Zelený dym". Video malo ku aprílu 2013 na youtube viac ako 970 000 prehratí. Ďalšie video z pripravovaného albumu ku skladbe "Jediná" malo premiéru 13. februára 2013 a ku aprílu 2013 malo na youtube viac ako 420 000 prehratí. Album *Kryštál* vyšiel 22. apríla 2013 pod 4D Music. O hudobnú produkciu albumu sa postaral G-Bod a album neobsahuje nijakých hudobných hostí.

Diskografia
-----------

### Štúdiové albumy

| Názov | Detaily | Ocenenie | Predaj | Najvyššia zaznamenaná pozícia v rebríčkoch |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Kryštal* | Dátum vydania: 22. apríl 2013Vydavateľstvo: 4D musicFormát: CD | SK: Zlaté | SK: 3000+ | - |
| 4 | Dátum vydania: 3. apríl 2014
Vydavateľstvo: 4D music
Formát: CD |  |  |  |

### Skladby umiestnené v rebríčkoch

| **Rok** | **Skladba** | SK Top 100 | SK Top 50 domáce | **Album** |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | „Slobodný" | 64 | 7 | *Kryštal* |

### Videoklipy

* 2012: "Zelený dym"
* 2013: "Jediná"
* 2013: "Slobodný"
* 2013: "Eufória"
* 2013: "Už nechcem"
* 2014: "P.P.D."
* 2014: "Lovecké"
* 2014: "Slobodný"
* 2015 "Dážď nezastavíš"

Referencie
----------

1. ↑   *4D majú vonku nový singel, tracklist a snippety z albumu* [online].. Dostupné online.
2. ↑   *L.U.Z.A.* [online].. Dostupné online.
3. ↑   *hip-hop.sk* [online].. [Stiahni si klip I.Co "Zadné vrátka" Dostupné online.]
4. ↑   *Mišo Biely vydáva album R.E.T.R.O.* [online].. Dostupné online.
5. ↑   *4Dé posiela Zelený dym!* [online].. Dostupné online.
6. ↑  . Dostupné online.
7. ↑  . Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* youtube.com - klip „Zelený dym"
* youtube.com - klip „Jediná"
* 
*
**Viliam Scholtz** (Wilhelm, Vilmos; Sóltz, Scholz, Scholcz, Solcz) (\* 8. december 1833, Švedlár – † 12. október 1901, Budapešť) bol uhorský hutnícky inžinier, vynálezca, pedagóg a odborný publicista.

Vzdelanie
---------

Narodil sa do rodiny lekára Daniela Scholtza a jeho manželky Karolíny rodenej Polačekovej vo Švedlári. Po štúdiu na Evanjelickom kolégiu v Prešove a lýceu v Kežmarku. V rokoch 1854 – 1858 študoval baníctvo a hutníctvo na Banskej akadémii Banská Štiavnica, potom pracoval vo verejných službách. V rokoch 1859 – 1860 absolvoval kurz organizovaný Ministerstvom financií v českej Příbrami, kde študoval strojárstvo a mechaniku.

Kariéra
-------

Pôsobil v hutiach v Marmarošskej župe: Sihoť, Tribušany Biely Potok, Kobylecká Poľana, Turie Remety. Potom pracoval v Diósgyőri, neskôr v Banskej Bystrici, Ponickej Hute a Tisovci. V roku 1881 bol pozvaný na miesto vedúceho katedry hutníctva železa na Banskej akadémii v Banskej Štiavnici. Učil napríklad Náuku o palivách. V rokoch 1892 až 1896 pôsobil vo funkcii zástupcu riaditeľa akadémie. V tomto období sa výrazne zmodernizovalo vzdelávanie a organizácia. Do dôchodku odišiel v roku 1901.

V Banskej Štiavnici bol v rokoch 1891 – 1892 predsedom Spoločnosti pre banícku a hutnícku literatúru, z ktorej potom – so Scholtzovým významným prispením – 27. júna 1892 vznikla Maďarská banícko-hutnícka spoločnosť (OMBKE), ktorej výkonným podpredsedom bol až do dôchodku.

Významne prispieval do odbornej literatúry. Mnoho jeho článkov bolo uverejnených v časopise OMBKE *Banícke a hutnícke listy*. Počas svojej kariéry vytvoril niekoľko vynálezov, ktoré predovšetkým zlepšovali technológiu zavážania vysokých pecí ako aj zachytávania procesných plynov. Spolu so Štefanom Farbakym vyvinuli zariadenie na kontinuálnu výrobu vodného plynu.

Scholtz bol čestným členom mestskej rady kráľovských miest Banská Štiavnica a Banská Belá.

Zdroje
------

* webové stránky Maďarskej banícko-hutníckej spoločnosti
* Rakúsky životopisný lexikón
* ŠARUDYOVÁ, Mária. Viliam Sóltz. In: TIBENSKÝ, Ján, a kol. *Priekopníci vedy a techniky na Slovensku 2*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1988. 1008 s. S. 676 – 679.
* SCHOLTZ, Vilian. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok V R – Š. Martin : Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7. S. 233.
* časopis Lesník 9/2016, str. 20

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike– evanjelická farnosť Švedlár; pokrstený ako Wilhelmus Carolus Robertus Scholtz

Autoritné údaje: * GND: 1032238143
* VIAF: 296455230
Mapa štyroch židovských svätých miest z 9. storočia – Jeruzalem vpravo hore, Hebron je pod ním, Safed vľavo hore a Tiberias dole pod ním
**Štyri sväté mestá judaizmu** je v židovskej tradícii súhrnný názov pre štyri mestá: Jeruzalem, Hebron, Safed a Tiberias.

*„Od 16. storočia bola svätosť Palestíny a najmä jej pohrebiská takmer presunuté do štyroch miest: Jeruzalema, Hebronu, Tibriasu a Safedu]"…Judah David Eisenstein*
* Jeruzalem bol najsvätejším miestom a duchovnou domovinou všetkých Židov už od 10. storočia pred Kr.
* Hebron je miesto, kde sa nachádza pohrebisko židovských patriarchov
* Safed začal byť považovaný za sväté mesto po prílive Židov vysťahovaných z Španielska po roku 1492 a kedy začal byť známy ako centrum kabalického učenia.
* Tiberias je v židovských dejinách významným miestom, kde boli položené základy Jeruzalemského Talmudu a bol tiež domovom Masoretov, ale status svätého mesta mu bol udelený až v dôsledku prílivu rabínov v priebehu 18. a 19. storočia, ktorí z mesta urobili centrum židovstva.

Všetky štyri mestá sú posvätné pre judaizmus a dve rovnako posvätné pre abrahámovské náboženstvá. Islam a kresťanstvo za sväté považujú Jeruzalem a islam tiež ctí Hebron, rovnako ako pohrebné miesto Abraháma.

Pozri aj
--------

* Judaizmus
* Jeruzalem
* Safed
* Hebron
* Tverja

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Čtyři svatá města judaismu na českej Wikipédii.*
Súradnice: 49°28′17″S 15°00′08″V﻿ / ﻿49,47139°S 15,00222°V﻿ / 49.47139; 15.00222

**Synagóga v Pacove** je budova bývalej synagógy zo začiatku 19. storočia nachádzajúci sa v historickej zóne mesta Pacov v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Synagóga bola postavená na začiatku 19. storočia, pravdepodobne v roku 1823, vedľa, alebo na mieste domu č.p. 177, ktorý židovská obec kúpila v roku 1809 od pacovského mešťana, zámočníka Matěja Volyňského. Plán budovy pochádza od miestneho staviteľa Tomáša Polívku.

Synagoga bola postavená, aby nahradila staršiu modlitebňu, ktorá sa nachádzala na povale domu Wolfa Mellera.

Budova bola v roku 1864 zasiahnutá požiarom, po ktorom ostali stáť len obvodové steny a musela byť celá zreštaurovaná. Chýbajúce časti boli dostavané v neorománskom slohu.

Vo vnútri budovy sa po tejto rekoštrukcii nachádzalo 100 miest pre mužov a na galérii 60 miest pre ženy.

V roku 1933 postihol budovu ďalší požiar po ktorom bola rekoňštruovaná.

Po skoončení druhej svetovej vojny v roku 1945 synagóga spadla pod správu židovskej obce v Tábore, ktorá budovu v roku 1952 predala národnému podniku Středočeské lihovary a drožďárny Kolín. Od roku 1956 bola budova využívaná ako sklad, najskôr roľníckym družstvom a od roku 1989 baliarňami.

V roku 2015 vznikla iniciatíva, ktorá sa začala zaujímať o možnostiach rekonštrukcie synagógy a vytvorenia pamätníku a múzea židovskej kultúry. Za účelom rekoštrukcie bola vypracovaná aj architektonická štúdia. Snahy vyústili v roku 2017 do založenia spolu Tikkun, ktorý sa ujal snahy o obnovu synagógy. V roku 2018 spolok Tikkun kúpil budovu synagógy, ktorej podoba by sa po renovácii mala vrátiť do podoby, ktorú synagóga mala na začiatku 19. storočia.

Budova synagógy je postavená v klasicistickom slohu s pseudorománskymi prvkami.

Budova sa nachádza na ulici Jana Autengrubera pri jej spojení s námestím Slobody v pamiatkovej zóne v centre mesta Pacov. Budova má sedlovú strechu a dva štíty, západný a východný.

Galéria
-------

* Detailný pohľad na vrchnú časť budovyDetailný pohľad na vrchnú časť budovy
* Pohľad na východné priečelie synagógy v PacovePohľad na východné priečelie synagógy v Pacove

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  dedictvivysociny.cz
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  tikkun.cz
3. 1 2 3  region-vysocina.cz
4. 1 2 3  hrady.cz
5. 1 2 3 4 5  prazdnedomy.cz