recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mechanická energia** je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje mieru *schopnosti* telesa konať mechanickú prácu, tzn. pôsobiť silou na iné teleso a posúvať ho po určitej dráhe.

Mechanická energia je jedna z množstva druhov energií.

Aplikácia mechanickej energie
-----------------------------

Mechanickú energiu majú:

* telesá, ktoré sa *pohybujú* - kinetická energia (pohybová energia)
* telesá v gravitačnom poli, ktoré sa nenachádzajú v rovnovážnej polohe - gravitačná potenciálna energia (gravitačná polohová energia)
* *pružné* telesá, ktoré sú *stlačené* alebo *natiahnuté* - potenciálna energia pružnosti (polohová energia pružnosti)

Symbol veličiny a jednotky
--------------------------

**Symbol veličiny:**

{\displaystyle E\,} (angl. *energy*)
**Základná jednotka:**

joule, značka jednotky: {\displaystyle J\,}
**Ďalšie jednotky:** 

* {\displaystyle kJ=(10^{3}J)\,} Kilojoule
* {\displaystyle MJ=(10^{6}J)\,} Megajoule
* {\displaystyle GJ=(10^{9}J)\,} Gigajoule

Výpočet celkovej mechanickej energie telesa
-------------------------------------------

{\displaystyle E=E\_{k}+E\_{p}\,}
kde:

* {\displaystyle E\_{k}\,} je kinetická energia telesa
* {\displaystyle E\_{p}\,} je potenciálna energia telesa

Zákon zachovania mechanickej energie
------------------------------------

Celková mechanická energia {\displaystyle E\,} telesa sa počas pohybu **nemení**. 
Napr. ak teleso konštantnej hmotnosti je vo voľnom páde, celková energia v pozícii 1 (v určitej výške) bude rovnaká ako v pozícii 2 (pri dopade).

{\displaystyle (E\_{k}+E\_{p})\_{1}=(E\_{k}+E\_{p})\_{2}\,\!}
Polohová energia {\displaystyle E\_{p}\,} (výška) sa mení na kinetickú {\displaystyle E\_{k}\,} (rýchlosť). 

Zákon zachovania mechanickej energie je zvláštnym prípadom všeobecného Zákona zachovania energie.

Pozri aj
--------

* Mechanika
**Ján Baran** (\* 12. júl 1918 Banská Štiavnica – † 5. marec 1962 Bratislava) bol hudobník, hudobný skladateľ, úradník.
Pseudonym: Baran-Štiavnický

Jeho otec Tomáš Baran, jeho matka Veronika rod. Tomanová

Životopis
---------

Navštevoval meštiansku školu v Banskej Štiavnici, od 1926 sa učil hru na husliach u K. Váĺu, neskôr na krídlovku. Elév vojenskej hudby v Banskej Bystrici (1925), potom člen finančnej pohraničnej stráže, od 1938 úradník v súkromných službách, od 1946 pracovník Povereníctva pôšt v Bratislave. Autor skladieb, ktoré hral Čs. rozhlas (1945 a 1947), uviedli ich aj na koncertoch ĽUT.

Literatúra
----------

* BARAN, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 218.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 162086
* VIAF: 4842156565726023500005
**Daifrón** (starogr. *Δαΐφρων* – *Daifrón*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Argyfie.

Daifrón bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Daifrónovi potom pridelili žrebom za manželku Skaiu, dcéru Danaa a jeho manželky Európy. Keď sa následne konala hromadná svadba a Daifrón sa so Skaiou ženil, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si od bohov vyslúžili večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Ján Benedikti** (Blahoslav, Benedicty) (\* 11. august 1796, Ľuboreč - † 25. november 1847, Kežmarok) bol pedagóg, kultúrny pracovník.

Jeho otec Ján Benedikti, jeho matka Zuzana rod. Fašková, jeho manželka Mária rod. Aboštová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziách v Miskolci, v Lučenci, v Banskej Štiavnici, 1811-1812 v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu v Kežmarku, v Bratislave, 1817-1819 na univerzite v Jene. Od roku 1819 profesor na lýceu v Kežmarku, 4 volebné obdobia jeho rektor.

Počas štúdií v Banskej Bystrici nadviazal priateľstvo s Jánom Kollárom a zoznámil sa s učením francúzskych osvietencov. Znalec antických, najmä gréckych autorov, bádateľ ľud. piesne a časomiery, európskeho preromantizmu a romantizmu. V pedagogickej práci viedol žiakov k národnému a estetickému cíteniu, veľký význam prikladal telesnej výchove, roku 1834 počas svojho rektorstva zaviedol predmet gymnastiku.

Dielo
-----

* Písně svetské lidu slovenského v Uhrách 1-2, Budapešť roku 1823-1827 (spoluzostavovateľ)
* Píseň jarní ku Ganumedovi z rána. In: Větší a zvláštnejší kalendář... roku 1821

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 61421
* NK ČR: mzk2002113124
* VIAF: 84516139
**Ján Balaďa** (\* 11. apríl 1902, Malacky - † 1. september 1977, Bratislava) bol reportér, rozhlasový pracovník, protifašistický bojovník.

Jeho otec Ján Balaďa, jeho matka Alžbeta rod. Ulmová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Skalici, 1926 maturoval. V rokoch 1919-1930 úradník Min. s plnou mocou pre správu Slovenska, resp. Krajinského úradu v Bratislave, od 1930 hlásateľ a športový reportér v bratislavskom rozhlase, neskôr jeho tajomník a v rokoch 1945-1948 správny riaditeľ. V rokoch 1948-1962 úradník n.p. Sklo porcelán, jazykový redaktor vydavateľstva Obzor, úradník Slov. fondu výtvarných umení v Bratislave. Zaslúžil sa o rozvoj slovenskej športovej publicistiky. V rokoch 1931-1939 pripravoval rozhlasový týždenník *Športový prehľad Jána Balaďu*, reportoval futbalové stretnutia, preteky v plávaní a i. do bratislavských novín písal články o športových podujatiach. Počas druhej svetovej vojny účinkoval v občianskom odboji, pracoval v Slobodnom slovenskom vysielači v Banskej Bystrici, po potlačení SNP vydával partizánsky časopis *Mor ho!* Neskôr publikoval príspevky o odboji v slovenský i českých novinách a časopisoch.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný medailou Za chrabrosť, 1947 Radom SNP I. triedy

Literatúra
----------

* BALAĎA, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 172 – 173.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1166971953
* VIAF: 6177153716426858820009
**Michael Lloyd Coats** (\* 16. január 1946, Sacramento, Kalifornia, USA) je americký astronaut z letov raketoplánmi, 144. kozmonaut Zeme, a bývalý riaditeľ Johnsonovho vesmírneho strediska

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole (Ramona High School, Riverside) pokračoval v štúdiách na univerzite vo Washingtone (George Washington University) a v roku 1977 tam získal doktorát. V štúdiách potom pokračoval na námornej postgraduálnej škole (U.S. Naval Postgraduate School) v Monterey, Kalifornia, ktorú ukončil roku 1979. V čase výberu (rok 1978) do tímu kozmonautov bol ženatý a s manželkou Diane Eileen, rodenou Carsonovou, mali jedno dieťa.

### Lety do vesmíru

Prvý vstup do vesmíru bol pre Michaela spojený so štartom raketoplánu Discovery pri misii STS-41-D ku koncu leta roku 1984. Posádku tvorili Henry Hartsfield (veliteľ), Michael Coats (druhý pilot), ďalej Judith Resniková, Steven Hawley, Richard Mullane a nakoniec „prvý cestujúci" v raketopláne, Charles Walker, inžinier od firmy McDonnell Douglas. Vypustili družice *SBS 4*, *Leasat* 2 a *Telstar 3*. Návrat bol na základňu Edwards Air Force Base v Kalifornii.

Po druhýkrát sa dostal na palubu Discovery po päťročnej pauze. Štvordenný let STS-29 odštartoval na Floride. Na palube boli: Michael Coats (veliteľ), John Blaha (pilot), James Buchli, Robert Springer a James Bagian. Počas letu vypustili družicu TDRS, uskutočnili množstvo experimentov a v poriadku pristáli za asistencie 450 000 divákov na základni Edwards v Kalifornii.

Po tretíkrát a naposledy letel na jar roku 1991, opäť v raketopláne Discovery. V posádke boli: Donald McMonagle, Gregory Harbaugh, Guion Bluford, Lloyd Hammond, Charles Veach, Richard Hieb. Veliteľom Discovery bol Michael Coats. Počas osemdenného letu vypustili množstvo prevažne špionážnych družíc vrátane nemeckej SPAS.

Počas svojich 3 letov strávil vo vesmíru 19 dní.

* STS-41-D Discovery (30. august 1984 – 5. september 1984)
* STS-29 Discovery (13. marec 1989 – 18. marec 1989)
* STS-39 Discovery (28. apríl 1991 – 6. máj 1991)

### Po letoch

Po svojom treťom lete z NASA odišiel. Ďalších 13 rokov bol zamestnaný vo viacerých firmách (Loral, Lockheed), v roku 2005 sa do Houstonu vrátil a stal sa riaditeľom Johnsonovho vesmírneho strediska.

Referencie
----------

1. ↑  
David Leonard. *EXCLUSIVE: New NASA JSC Chief Michael Coats Talks About the Agency's Future* [online]. Space.com, 2005-11-16, [cit. 2008-03-16]. Dostupné online. (po anglicky)

Literatúra
----------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Coats, M.L. v Malej encyklopédii kozmonautiky
* (po česky) Michael Coats v encyklopédii SPACE-40
**Ján Barlay** (maď. *Barlay János*; \* 18. jún 1871, Horná Štubňa, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko – † 1931, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský lekár a odborný publicista slovenského pôvodu.

Život
-----

Narodil sa 18. júna 1871 v Hornej Štubni pri Turčianskom svätom Martine v rodine Alexandra Barlaya a Márie rod. Kitzingerovej. Stredoškolské štúdium absolvoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, následne študoval medicínu na univerzite v Budapešti, kde v roku 1890 spromoval. Bol asistentom u profesorov Wilhelma Schuleka (1890 – 1895) a Stephena de Grósza (1895 – 1902), následne vykonával lekárske povolanie v nemocniciach a po roku 1918 sa stal hlavným lekárom nemocnice Maďarských štátnych železníc a napokon expertom Krajinskej úrazovej poisťovne v Budapešti. Publikoval odborné články v maďarských i zahraničných odborných medicínskych časopisoch. Zomrel v roku 1931 v Budapešti.

Referencie
----------

1. ↑  Mináč, Vladimír, ed. (1986), „Barlay, Ján", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, I. zväzok. A – D, Martin: Matica slovenská, str. 148

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 43 – farnosť Horná Štubňa; pokrstený ako Joannes Alexander Ignatius Bárlay
**Kresfontes** alebo **Kresfontés** (starogr. *Κρεσφόντης* – *Kresfontes*/iný prepis: *Kresfontés*) je v gréckej mytológii syn Heraklovca Aristomacha, messénsky kráľ.

Približne osemdesiat rokov po trójskej vojne viedli synovia Aristomacha, Kresfontes, Temenos piaty a tentokrát už víťazný útok Dórov na mykénsky Peloponéz.

V predchádzajúcom útoku po mori Heraklovci neuspeli, lebo Hippotes zabil veštca z Arkádie, o ktorom si myslel, že ho poslal nepriateľ. Za túto vraždu boh Apolón zničil morskou búrkou ich flotilu, ktorá vyplávala z Naupaktu a navyše ostatné vojsko potrestal hladomorom. Heraklovci si chceli boha uzmieriť a preto si odišli po radu, ako to urobiť, do veštiarne v Delfách. Delfská Pýtia im odporučila, aby vinníka poslali do desaťročného vyhnanstva a zvolili si za vodcu trojokého. Heraklovci si nechali poradiť, Hippota poslali do vyhnanstva a keď potom Temenos stretol muža na oslovi, čo mal len jedno oko ihneď pochopil, že veštba sa vzťahuje na neho. Tým mužom bol Oxylos, ktorý bol tiež Heraklovým potomkom a pôvodne vládol v Aitólii, ale stadiaľ musel do vyhnanstva, lebo nešťastnou náhodou na hrách v Tébach zabil hodeným diskom svojho brata. Boh Apolón Heraklovcom potom odpustil a ich následná morská výprava z Naupaktu a vylodenie vojska na Peloponéze bolo už úspešné.

Keď Heraklovci po krvavých bojoch porazili na Peloponéze aj posledného mykénskeho vládcu Tisamena, krajinu si rozdelili žrebom. Keďže ich brata Aristodéma ešte pred útokom zabil blesk, Lakónia so svojim kráľovským sídlom v Sparte bola pridelená jeho synom Eurysthenovi a Proklovi, Temenos sa stal vládcom v Argu, kde predtým vládol Tisamenos a Kresfontes sa stal kráľom Messénie.

Messénski králi vládli pôvodne z miest Andanie, alebo Pylu, ale Kresfontes si za svoje sídelné mesto zvolil Stenykléros a na rozdiel od svojich predchodcov, zmenil v kráľovstve politiku v prospech obyčajných ľudí. Oženil sa s Meropou, dcérou arkádskeho kráľa Kypsela a narodili sa mu traja synovia. Počas vlády naklonenej chudobnému ľudu však nespokojnosť bohatých Messénčanov narastala, až vyústila do vzbury, v ktorej Kresfonta a jeho dvoch starších synov zavraždili. Túto situáciu využil Polifontes, tiež rodený Heraklovec, ktorý donútil Meropu k sobášu a zmocnil sa trónu. Meropa však svojho najmladšieho syna Aipyta dala do výchovy svojmu otcovi do Arkádie a tak smrti unikol. Keď potom mladý Aipytos dospel, tajne sa vrátil, Polyfonta zabil a v Messénii nastúpil na kráľovský trón.
.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,5.
2. 1 2 3  Hyginus, *Fabulae* 137.
3. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 32.
4. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,3.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 347.
6. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,4.
7. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,7.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,6.
9. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,5.
10. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,8.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
**Kresťanská stredoveká filozofia** je etapa kresťanskej filozofie a súčasť stredovekej filozofie koncentrovaná okolo predstavy Boha ako pôvodu a súhrnu všetkých ideí. Boh zo svojej jednoty vytvára rozmanitosť skutočnosti. Keďže všetko chápe v sebe samom, predstavuje Boh všeobecno ako také. Jednota, všeobecnosť, substancia, podstata, idea sú pojmy, ktoré opisujú Boha ako *ens realissimum* (najreálnejšie súcno).

Najvšeobecnejšie je najreálnejšie. Univerzálie ako najvšeobecnejšie rodové pojmy majú najväčší obsah reality. Proti tomuto stanovisku stredovekého realizmu vystupovali spochybňujúco predstavitelia stredovekého nominalizmu, zastávajúci názor, že univerzálie sú v konečnom dôsledku iba mená, ktorými človek označuje predmety. Vznikol spor o tom, čo je pôvodnejšie, a tým reálnejšie: či sú to univerzálne pojmy, alebo je to kresťanská stredoveká skúsenosť, ktorá hovorí o ceste k Bohu, a v konečnom dôsledku slúži na to, aby sme prerástli samých seba, aby sme prekonali samých seba. (pozri: spor o univerzálie).

Pozri aj
--------

* kresťanská filozofia
* stredoveká filozofia
* stredoveký nominalizmus
* stredoveký realizmus
* scholastika
* spor o univerzálie

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Približné vymedzenie nížiny
**Východoeurópska nížina** (staršie názvy: **Ruská nížina, Ruská rovina, Východoeurópska rovina**; po rusky *Vostočno-Evropejskaja ravnina*) je rozsiahla nížina (rovina) v európskej časti Ruska, v Estónsku, Litve, Lotyšsku, Bielorusku, na Ukrajine a v Poľsku. Ohraničuje ju Biele more a Barentsovo more, Ural, Mugodžary, Kaspické more, Kaukaz, Azovské more
a Čierne more a Karpaty. Rozloha je asi cuk mil. km². Priemerná výška 170 m n. m.. Niektorí autori do Východoeurópskej nížiny zaraďujú aj nížiny Fínska a Švédska až po Škandinávske vrchy.

Nachádzajú sa tu stopy po štvrtohornom zaľadnení. Je pokrytá lesmi, lesostepou aj stepmi. Intenzívne sa využíva pre poľnohospodárstvo. Jej geologický podklad tvorí stará východoeurópska platforma.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústavaGeografický portálPortál vedy o Zemi |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Klétias** (starogr. *Κλητίας* – *Klétias*) bol olympijský víťaz v synóride v roku 72 pred Kr.

Klétias z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v synóride (preteky na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Klétia zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Saint Photius I (Patriarch of Constantinople), Immanuel Bekker, *Photii Bibliotheca*, str. 83
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 249.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Michael Roesch** (\* 24. apríl 1974) je filmový režisér, producent a scenárista. Na tvorbe svojích filmov spolupracuje s kolegom, filmárom Peter Scheerer.

Film ho okúzlil už v detstve. Ako 12-ročný začal Michael Roesch s natáčaním krátkych 8 mm filmov. Počas stúdia na univerzite pracoval Roesch ako filmový spravodaj pre pre rôzne noviny a časopisy. Neskôr začal spolu so svojím kolegom Petrom Scheererom úspešnu kariéru ako scenárista. Pracovali v rozličnými odvetviami filmovej produkcie. Medzi ich scenáristické diela patria napríklad Alone in the Dark, House of the Dead 2 a pripravovaný Far Cry.

V roku 2006 režírovali Roesch a Scheerer ich prvé spoločné dielo, triler o upíroch s názvom Brotherhood of Blood, v ktorom, okrem iných hrali i Victoria Pratt, Sid Haig a Ken Foree. Film mal svetovú premiéru na prestížnom filmovom festivale v Španielskom Sitges, v oktόbri 2007 (Sitges Film Festival)
V roku 2007 Roesch a Scheerer režírovali Alone in the Dark II, v ktorom hrali Rick Yune, Lance Henriksen a Danny Trejo. Tento film je pokračovaním filmu z roku 2005 Alone in the Dark.

Filmografia
-----------

* Prisoners of the Sun (2013) (koprodukcia)
* Bluberella (2011) (associate producenta)
* BloodRayne: The third Reich (2010) (associate producenta)
* Alone in the Dark II (2009) (réžia, scenár)
* Far Cry (2007) (scenár)
* In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale (2007) (associate producenta)
* Brotherhood of Blood (2006) (režisér, scenárista)
* BloodRayne (2006) (associate producenta)
* House of the Dead 2 (film) (2005) (scenárista)
* Alone in the Dark (2005) (scenárista)
* House of the Dead (2003) (koprodukcia)

Externé odkazy
--------------

* Michael Roesch v Internet Movie Database (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 150944641
* GND: 139945903
* ISNI: 0000 0001 1479 1657
* LCCN: no2010022817
* VIAF: 103269774
* WorldCat: lccn-no2010022817
**Klínovka** je potok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Trnovca, meria 5,3 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Pramení v Západných Tatrách, v geomorfologickej časti Liptovské Tatry, na juhovýchodnom svahu Mládok (1 945 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 470 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie najprv severojužným smerom, zľava priberá krátky prítok (1 312,1 m n. m.) zo západného svahu Klinovatého (1 555,1 m n. m.) a stáča sa na juhovýchod. Ďalej priberá ľavostranné Kamenné, oblúkom sa stáča na juhozápad a vteká do Liptovskej kotliny. Následne sa stáča na západ, z pravej strany priberá Kobylie (823,3 m n. m.) a opäť mení smer toku na juhozápad. Napokon sa stáča znovu na západ a severoseverovýchodne od obce Jakubovany sa v nadmorskej výške cca 750 m n. m. vlieva do Trnovca.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Trnovca (Váh)** |
| --- |
| *Trnovec* → *Váh* → *Dunaj* |
| Brestovina · Kamenné · Klínovka · Klokôtka · Kobylie · Konský potok · Limbový potok · **Trnovec** |
**Kresťanská filozofia** je náboženská filozofia, filozofická zložka kresťanstva, ktorá úzko súvisí s kresťanskou teológiou alebo tvorí jej súčasť; konfrontácia kresťanskej viery s práve vládnucou dobovou filozofiou. Súčasť kresťanskej kultúry. 

Kresťanská filozofia existuje od čias cirkevných otcov (3. storočie). Hoci mnohí cirkevní otcovia filozofiu zavrhovali, filozofia sa ako kresťanská filozofia v cirkvi presadzovala – najmä od Augustina. Od vrcholnej scholastiky (13. stor.) vystupuje kresťanská filozofia ako výlev *prirodzeného svetla* a kresťanská teológia ako výlev *nadprirodzeného svetla*.

Toto rozlíšenie opäť zaniká v období humanizmu a renesancie, pričom v reformácii, naopak, ožíva v podobe ostrého nepriateľstva medzi filozofiou a teológiou.

Neskôr kresťanská filozofia pokračuje v podobe (medzičasom zaniknutej) protestantskej, ako aj katolíckej novoscholastiky, ktorá na pápežov podnet od 1879 opäť ožíva ako neotomizmus, pričom sa niekedy zvykne označovať aj ako Philosophia perennis. Klasické, univerzálno-historické chápanie kresťanskej filozofie sa dnes považuje za prekonané.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Pamätná tabuľa, Košice - Hrnčiarska ulica
Prof. PhDr. **Vojtech Budinský-Krička**, DrSc. (\* 24. júl 1903, Ružomberok – † 5. január 1993, Košice) bol slovenský archeológ a univerzitný profesor. Bol prvým riaditeľom samostatného Štátneho archeologického ústavu od roku 1942.

Život
-----

Študoval na Univerzite Komenského v Bratislave, tiež na Jagelovskej v Krakove. Najprv sa stal pracovníkom Národného Múzea v Martine, neskôr Československého Štátneho Archeologického Ústavu.

1. marca 1939 sa stal vedúcim Archeologického a Konzervátorského Ústavu v rámci SNM a od vzniku v roku 1942 riaditeľom samostatného Štátneho Archeologického Ústavu až do roku 1951. Medzi 1940  a 1950 profesor na Univerzite Komenského. V roku 1951 ho komunisti uväznili, na príhovor Eisnera ho v roku 1954 pustili. Potom sa stal spolupracovníkom nitrianskeho Archeologického Ústavu. Neskôr (1958) sa stal vedúcim východoslovenského oddelenia tohto ústavu, v ktorom vykonal veľkú časť svojej odbornej práce.

Zaoberal sa hlavne pravekom Východného Slovenska a osídlením Slovanov. Jeho životné dielo obsahuje vyše 300 publikácií skoro zo všetkých oblastí slovenského archeologického bádania. Viedol mnoho zberov a výskumov.

Publikácie
----------

* 1973 Das altungarische Fürstengrab von Zemplín (Nándor Fettich spoluautor)
* 1991 Šebastovce – Gräberfeld aus der Zeit des awarischen Reiches (Anton Točík spoluautor)

Výskumy
-------

* Blatné Remety
* Kráľovský Chlmec
* Krasňany
* Martin
* Prešov
* Radvaň nad Dunajom-Žitavská Tôň
* Radzovce
* Skalica
* Šebastovce
* Zemplín

Literatúra
----------

* KUZMOVÁ, Klára (ed.): *Vojtech Budinský-Krička a najstaršie dejiny Liptova* (Zborník príspevkov z odborného seminára pri príležitosti nedožitého životného jubilea nestora slovenskej archeológie, Ružomberok 3.12.1998). Bratislava : Polygrafia SAV, 1999. 64 s.

Autoritné údaje: * BnF: 121955482
* GND: 122304918
* ISNI: 0000 0001 0862 7762
* LCCN: n86003689
* NK ČR: mzk2002113373
* SNK: 149556
* VIAF: 2518133
* WorldCat: lccn-n86003689
Stanica Ostbahnhof

Mapa siete
**Frankfurtské metro** (nem. *Frankfurt U-Bahn*) je sieť podzemnej rýchlodráhy vo Frankfurte nad Mohanom, ktorá je doplnená o systém ľahkého metra a električkovú sieť. Nemecký názov pochádza z nemeckého slova pre metro, *U-Bahn*. Prevádzkuje ho spoločnosť *Verkehrsgesellschaft Frankfurt*, ktorá je súčasťou združenia *Rhein-Main-Verkehrsverbund*.

Linky a trate
-------------

Sieť pozostáva z troch tratí, na ktorých premáva 7 liniek.

### Trať A

Linka U1Südbahnhof—Ginnheim
Linka U2Südbahnhof—Bad Homburg-Gonzenheim
Linka U3Südbahnhof—Oberursel-Hohemark
Linka U8Südbahnhof—Riedberg
### Trať B

Linka U4Bockenheimer Warte—Seckbacher Landstraße—Enkheim
Linka U5Hauptbahnhof—Preungesheim
### Trať C

Linka U6Heerstraße—Ostbahnhof
Linka U7Hausen—Enkheim
### Trať D

Linka U9Ginnheim—Riedberg—Nieder-Eschbach

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frankfurtské metro**

| * z
* d
* u
Metrá v Európe |
| --- |
| Stredná Európa | 
* Berlín
* Budapešť
* Hamburg
* Lausanne
* Mníchov
* Norimberg
* Praha
* Serfaus
* Varšava
* Viedeň

 |
| Západná Európa | 
* Amsterdam
* Brusel
* Lille
* Londýn
* Lyon
* Marseille
* Newcastle
* Paríž
* Rennes
* Rotterdam
* Štokholm
* Toulouse

 |
| Južná Európa | 
* Barcelona
* Bilbao
* Janov
* Catania
* Lisabon
* Madrid
* Miláno
* Neapol
* Palma
* Rím
* Sevilla
* Turín

 |
| Severná Európa | 
* Helsinki
* Kodaň
* Oslo
* Štokholm

 |
| Juhovýchodná Európa | 
* Atény
* Belehrad
* Bukurešť
* Istanbul
* Sofia

 |
| Východná Európa | 
* Dnipro
* Charkov
* Kazaň
* Kyjev
* *Kryvyi Rih*
* Minsk
* Moskva
* Nižnij Novgorod
* Petrohrad
* Samara
* *Volgograd*

 |
Insignie Podväzkového radu
**Podväzkový rád** (angl. *The Most Noble Order of the Garter*) je rytiersky rád Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ktorý založil v polovici 14. storočia anglický kráľ Eduard III. Podväzok rádu sa nosí pod kolenom ľavej nohy, kráľovná pod ľavým lakťom, a rytieri dostávajú navyše vedľa šerpy, odznaku a hviezdy aj rádový plášť. Rád má svoje sídlo v kaplnke sv. Juraja na Windsore.

Dejiny
------

Kráľ Eduard III. založil rád medzi rokmi 1348 - 1350. Historik alžbetínskeho Anglicka William Camden (1551-1623) uvádza, že sa tak stalo pri príležitosti bitky pri Kreščaku.

Mýtus
-----

Živá je však aj romantická legenda o založení rádu. Podľa nej vraj kráľ tancoval na jednej slávnosti so svojou milenkou Joan, grófkou zo Salisbury, ktorej sa pri tanci uvoľnil podväzok a padol na zem. Prítomní šľachtici využili situáciu na zosmiešnenie grófky a prepukli do škodoradostného smiechu. Kráľ sa nahneval, pokľakol pred grófkou, zobral podväzok a v starej francúzštine (úradnej reči na dvore anglických kráľov od čias Viliama I. až po Richarda II.) údajne zvolal: „*Honi soit qui mal y pense!"* („*Hanba tomu, kto v zlom to myslí!"*) V duchu vtedajších rytierskych cností tak zachránil grófke česť a dosiahol pravého opaku – všetci, čo sa smiali si v budúcnosti pokladali za česť Podväzkový rád nosiť.

Štruktúra
---------

Podväzkový rád má len jednu triedu a skladá sa z panovníka a 25 členov – rytierov (do tohto počtu sa nezahŕňajú princovia kráľovskej krvi a zahraniční monarchovia).

Rádový sviatok je 23. apríla na deň sv. Juraja, v Británii patróna poriadku a celého rytierstva. Prelátom poriadku je biskup z Winchesteru, kancelárom biskup z Oxfordu a ceremoniárom Garter Principal King of Arms.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Podväzkový rád**

Externé odkazy
--------------

* Order of the Garter
* St George's Chapel at Windsor Castle: Order of the Garter
* List of historic occupants of Garter stalls
* List of the Knights of the Garter
* BBC gallery: Order Of The Garter

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Podvazkový řád na českej Wikipédii.*
**Próteus** (starogr. *Πρωτεύς* – *Próteus*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Argyfie.

Próteus bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Próteus sa ženil s Gorgofonou, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si od bohov vyslúžili večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Próza** z lat. prosa oratio = reč postupujúca priamo, t. j. nedelená na verše – neveršovaná literárna tvorba. Z jazykovoštylistického hľadiska ide o prehovory písané alebo hovorené neviazanou rečou, čiže neutrálnym, prirodzeným jazykovým štýlom. V tomto zmysle je próza protikladom verša, ktorý používa reč viazanú (pozri napr. drámu vo veršoch a drámu v próze); v literárnovednom zmysle je próza súhrnom neveršovaných a nedramatických literárnych diel, jedným z troch členov základnej druhovej triády (poézia, próza a dráma).

Rozlišuje sa próza náuková (próza odborná), próza rétorická (próza rečnícka), próza dokumentárna (listiny, korešpondencia), próza publicistická (žurnalistická a popularizačná), próza umelecká (všetka veršovaná epika).

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Literárny portál Slavonica – Priestor pre začínajúcich aj skúsených autorov poézie a prózy na prezentáciu svojej tvorby
**Prúdenie tepla** alebo **(tepelná) konvekcia** je jeden zo spôsobov šírenia tepla v kvapalinách a plynoch, pri ktorom sa premiestňujú priamo častice s väčšou energiou.

Princíp
-------

Konvekcia je založená na tom, že hustota látky sa významne mení s teplotou a preto keď majú jej rôzne oblasti rôznu teplotu, dochádza vplyvom gravitačných síl k prirodzenému prúdeniu a následne premiešavaniu a vyrovnávaniu teplôt. Konvekciu môžeme pozorovať napríklad v hrnci s vodou pri zohrievaní na sporáku, kde zohriata a ľahšia voda stúpa a dole ju nahrádza chladnejšia voda z vyšších vrstiev kvapaliny.

V beztiažovom stave rozdiel hustôt nespôsobí pohyb častí kvapaliny, takáto prirodzená konvekcia vtedy preto neprebieha.

Rozdelenie
----------

1. Voľná konvekcia - nastáva účinkom gravitácie a smer prenosu tepla má zvislý smer. Teplo stúpa nahor, pretože teplejšie časti kvapalín a plynov majú menšiu hustotu.
2. Nútená konvekcia - nastáva ak je prúdenie vnútené (napríklad ventilátorom v miestnosti), vtedy smer prenosu tepla závisí od smeru prúdenia tekutiny.

V porovnaní s vedením tepla môže byť prúdenie tepla rýchlejšie.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Nové pole* pozri *Nové pole (rozlišovacia stránka)*.
Súradnice: 48°31′09″S 17°18′20″V﻿ / ﻿48,5191667°S 17,3055556°V﻿ / 48.5191667; 17.3055556

**Nové pole** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Plavecký Mikuláš v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1983 na rozlohe 6,7738 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 4. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany sú: *Posledné zvyšky slatín charakteristických pre západné podhorie Malých Karpát s výskytom viacerých fytogeograficky významných druhov rastlín v prirodzených spoločenstvách na vedeckovýskumné a náučné ciele.*

Referencie
----------

1. ↑  Nové pole. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Nové pole v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nové pole na českej Wikipédii.*
Rodový erb
**Ján Andrej Segner** (nem. Johann Andreas von Segner, maď. Segner János András; \* 9. október 1704, Bratislava – † 5. október 1777, Halle) bol fyzik, lekár, astronóm, botanik, matematik vynálezca nemeckého pôvodu.

Životopis
---------

Bol synom výbercu daní a mestského komorného (správcu mestskej pokladne), evanjelika Ján Michal Segner (Segnerovci) zo Svätého Jura a jeho manželky Márie Žofie, rod. Fischerovej. Jeho rodný dom - Segnerova kúria stojí v Bratislave na Michalskej ulici číslo 7 a je dnes chránenou kultúrnou pamiatkou.

Od roku 1714 študoval na mestskom gymnáziu, kde sa už čoskoro preukázalo jeho neobyčajné nadanie na matematiku a fyziku. V roku 1725 začal študovať medicínu, filozofiu a matematiku na univerzite v Jene. Ešte pred dosiahnutím akademickej hodnosti publikoval rôzne menšie práce. Ako promovaný doktor pracoval od roku 1730 opäť vo svojom rodnom meste. Táto práca ho však neuspokojovala a tak sa o dva roky neskôr 1732 vrátil do Jeny, kde nadobudol titul Magistra a od roku 1733 viedol ako súkromný docent prednášky z matematiky a medicíny. V roku 1735 reflektoval na ponuku prísť do Göttingenu, kde mu bol udelený titul profesora matematiky a prírodných vied, vytvorený špeciálne pre neho. Ako jeden z prvých prírodovedcov viedol experimentálne prednášky z chémie, je zodpovedný aj za stavbu Univerzitnej hvezdárne v Göttingene. V roku 1754 bol ako profesor matematiky a fyziky povolaný na Hallskú univerzitu ako nástupca filozofa a matematika Christiana Wolffa. Tu nechal zriadiť Hallskú hvezdáreň. K jeho študentom, ktorí u neho v Halle promovali, patrili Christian Garve 1766 a August Niemeyer 1777. Ako jeden z najvýznamnejších prírodovedcov svojich čias, bol Segner členom Pruskej akadémie vied v Berlíne, Kráľovskej spoločnosti v Londýne a Ruskej akadémie vied v Petrohrade. Zaoberal sa i astronómiou, princípmi existencie svetla, regulovaním krvného tlaku.

Jeho hrob sa nachádza na hallskom cintoríne *Stadtgottesacker*.

Je po ňom pomenovaná ulica v Bratislave, ulica a škola v Halle a kráter na Mesiaci.

Referencie
----------

1. ↑  Segner, Johann Andreas. In:  *Malá slovenská encyklopédia*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Goldpress Publishers, 1993. 822 s. ISBN 80-85584-12-3. S. 640.
2. ↑  SEGNER. In: PONGRÁCZ, Denis; STREŠŇÁK, Gábor; RAGAČ, Radoslav; TANDLICH, Tomáš; FEDERMAYER, Frederik. *Šľachta Bratislavskej stolice*. Kresby Denis Pongrácz. 1. vyd. Bratislava : Agentúra Luigi, 2004. 496 s. (Series Nobilium.) ISBN 80-969027-0-9. S. 358-359.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ján Andrej Segner**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portálFyzikálny portálAstronomický portálMedicínsky portál |

* Záznam o krste v bratislavskej evanjelickej matrike

Autoritné údaje: * BnF: 12316478n
* GND: 11861276X
* ISNI: 0000 0000 8077 0179
* LCCN: n78013816
* NK ČR: nlk20010097803
* PIM: PIM69741
* SNK: 147078
* VIAF: 39446070
* WorldCat: lccn-n78013816
Svätý Jakub Väčší – ukážka diela
**Ignác Viktorin Raab** (\* 5. september 1715, Nechanice u Nového Bydžova – † 2. február 1787, Velehrad), tiež **Ignatius Victorín Raab**, bol český jezuita a jeden z najvýznamnejších českých maliarov 18. storočia.

Dielo
-----

V jeho diele možno vysledovať vplyv talianskych a českých majstrov, okrem iných aj Petra Brandla, ktorého žiak Jan Major ho v maliarskom umení vyučoval. Zaradiť ho možno skôr k rokoku, ale určité pozostatky baroka sú stále viditeľné. Je autorom celého radu obrazov a fresiek hlavne v kostoloch, kláštoroch a ďalších cirkevných stavbách. Obzvlášť cenené sú jeho oltárne obrazy, ktoré možno nájsť napr. v Prahe v kostole sv. Ignáca, kostole sv. Mikuláša atď. Tvoril tiež pre kostoly v Opave, pre farský kostol vo Fulneku, pre piaristický kostol v Bílej Vodě a mnohé ďalšie. Svoje diela väčšinou nepodpisoval, pretože za ich pravého autora považoval Boha, ktorý bol pôvodcom jeho nadania. Ďalšie dva jeho obrazy sv. Otýlie a sv. Tekly sa nachádzajú na postranných oltároch kostola svätého Prokopa v Letinách.

Literatúra
----------

* SCHENKOVÁ, Marie; OLŠOVSKÝ, Jaromír. *Barokní malířství a sochařství v západní části českého Slezska*. Opava : Slezské zemské muzeum ; František Maj, 2001. 274 s. ISBN 80-86458-06-7.

Externé odkazy
--------------

* Podrobný životopis na jesuit.cz

Autoritné údaje: * abART: 43732
* GND: 1068498684
* ISNI: 0000 0000 6709 3011
* NK ČR: ola200202314
* ULAN: 500061532
* VIAF: 84913428
* Web umenia: 1343688
**Ján Andraščík** (\* 6. august 1799, Lipovce – † 24. december 1853, Bardejov) bol slovenský spisovateľ a katolícky kňaz.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine krčmára a štúdium absolvoval v Prešove a na teologickej fakulte v Pesti, kde získal v roku 1821 doktorát. Po vysviacke roku 1822 pôsobil ako vychovávateľ v rodine Almassyovcov, krátko bol profesorom košického biskupského lýcea. Od roku 1827 bol profesorom na biskupskom seminári v Košiciach. 4. mája 1832 bol menovaný za farára v Bardejove. Do Bardejova prišiel až okolo 30. augusta 1832, tu strávil zvyšok svojho života. Zomrel na Štedrý deň v roku 1853 na fare v Bardejove v úplnej biede, pochovaný je na Cintoríne sv. Michala, presné miesto nepoznáme, len približné podľa výpovedí starších občanov – dnes tam stojí Pomník Dr. Andraščíka.

Tvorba
------

*Šenk palenčeni* je veršovaná divadelná hra s protialkoholickou tematikou. Andraščík ju pôvodne napísal v šarišskom nárečí. Hra mala veľký ohlas, a tak ju neskôr Michal Miloslav Hodža upravil a prepísal do štúrovskej slovenčiny, čím získala celonárodný význam. Takto upravená bola tiež publikovaná v Slovenskom pozorníku v roku 1846.

Dielo
-----

* 1844 – *Šenk palenčeni*, veršovaná divadelná hra

Literatúra
----------

Dobroslav Chrobák: *Rukoväť slovenskej literatúry*. Nakladateľ L. Mazáč Praha – Bratislava 1932

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosť Lipovce

Autoritné údaje: * abART: 61386
* GND: 130572624
* ISNI: 0000 0000 2634 7847
* NK ČR: js2016936838
* SNK: 149472
* VIAF: 18335541
**Tiberios Klaudios Patrobios** (starogr. *Τιβέριος Κλαυδίος Πατρόβιος* – *Tiberios Klaudios Patrobios*) bol trojnásobný olympijský víťaz v zápasení v prvom storočí.

Patrobios z Antiochie sa stal olympijským víťazom v zápasení na 207. na 208. a na 209. hrách v rokoch 49, 53 a 57. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách ale i na miestnych súťažiach. Na celogréckych hrách si okrem víťazných vencov z Olympie odniesol i dva alebo tri vence z pýtických dva z nemejských a jeden z isthmických hier. V lokálnych súťažiach zvíťazil na mnohých miestach, medzi nimi v Neapole, Alexandrii, Antiochii, Pergamone, Laodikeii, Sardách, Nikaii, Taviume alebo Ankyre.

V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval *periodonikés* (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos* (pravidelný obeh). Zápasenie (*palé*) sa podobalo nášmu „*grécko-rímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 252.
2. 1 2  Jérôme Sanchez, *Le meilleur combattant de tous les temps*, str. 103.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ján Bayer** (\* 1630, Prešov – † 14. máj 1674, Spišské Podhradie) bol slovenský spisovateľ, filozof a pedagóg, najvýznamnejší predstaviteľ Prešovskej školy, stúpenec Francisa Bacona.

Životopis
---------

Študoval v Prešove a vo Wittenbergu. Spočiatku pôsobil na svojej alma mater. Po návrate do Prešova (1659) sa stal konrektorom a neskôr aj rektorom mestskej školy a v spolupráci s Izákom Cabanom ju premenil na lýceum. Rozkvetu lýcea sa však nedočkal, lebo v roku 1665 ho zbavili profesúry. Potom bol činný ako kazateľ v Banskej Bystrici a Spišskom Podhradí. Patril do skupiny predstaviteľov spišských miest, ktorých odsúdili za údajné sprisahanie proti Habsburgovcom. Hoci trest smrti im zmenili na vyhnanstvo, Bayer ešte pred odchodom na nútené práce náhle skonal.

Tvorba a myslenie
-----------------

Patril medzi významných filozofov svojej doby. Ako zástanca učenia Francisa Bacona zdôrazňoval nutnosť vychádzať pri bádaní zo skúsenosti, opierať sa o sústavné pozorovanie a experiment. Filozofia a veda majú slúžiť človeku a prispievať k zlepšovaniu stavu ľudskej spoločnosti. Propagoval induktívnu filozofiu. Vďaka orientácii na modernú prírodovedu sa stal vari prvým materialistom na Slovensku. Ako veriaci protestant sa usiloval o spojenie vedy a viery, racionálneho a empirického pohľadu na svet s mystickými špekuláciami. Ako pedagóg bol ovplyvnený Janom Amosom Komenským, hlavne jeho dôrazom na názornosť vo vyučovaní. Tieto zásady v praxi uplatnil pri premene prešovskej mestskej školy na lýceum. Bol najmä filozofom, a plánoval spracovať v monografii problémy metafyziky, psychológie, etiky, ekonomiky a politiky, venoval sa taktiež písaniu básní a prózy, ktoré uverejňoval v zborníkoch.

Dielo
-----

* 1662 – *Ostium vel atrium naturae ichnographice delineatum*
* 1663 – *Filum labyrinthi vel cynosura seu lux mentium universalis*

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 129153109
* ISNI: 0000 0000 5543 0690
* NK ČR: mzk2002113113
* PIM: PIM44817
* SNK: 147939
* VIAF: 10916994
**Neriglissar** (akkadsky Nergal-šarra-usur, „Nergal, kráľa ochraňuj") bol štvrtý novobabylonský kráľ z chaldejskej dynastie. Vládol približne v rokoch 560 – 556 pred Kr. Bol zaťom kráľa Nebukadnesara II. ale pravdepodobne nie jeho pokrvným príbuzným. Zastával funkciu veliteľa babylonskej armády. Neskôr zosadil z trónu jeho syna Amel-Marduka (vraždou) a stal sa babylonským kráľom. Počas svojho panovania sa venoval hlavne konsolidácii vnútorných pomerov v ríši – rekonštrukcia chrámov, palácov, zavlažovacích kanálov. Podnikol jedinú vojenskú výpravu (557 – 556 pred Kr.), a síce do Cilície pri pobreží Stredozemného mora. Na tróne ho vystriedal jeho syn Lábaši-Marduk. Je spomínaný v Biblii ako vysoký úradník kráľa Nebukadnesara II. v Jeremiáš 39,13.

Literatúra
----------

* Bič, Miloš. *Při řekách babylónských*. Praha : Vyšehrad, 1990.
* Kol. autorov, *Dějiny Mezopotámie*. Praha : Karolinum, nakladatelství Univerzity Karlovy, 1998.

Pozri aj
--------

* Babylonia
* Novobabylonská ríša

Externé odkazy
--------------

* Babylonská kronika tretieho roku panovania Neriglissara. Dostupné online

Autoritné údaje: * GND: 119186136
* ISNI: 0000 0004 4890 4981
* LCCN: n98055971
* VIAF: 232497329
* WorldCat: lccn-n98055971
Hálka Hrčiarky dubovej na liste dubu
**Hálka** alebo **cecídia** je väčšinou sférický útvar, ktorý vzniká na rastlinách pôsobením látok produkovaných iným organizmom, ktorým môže byť hmyz, huba, baktéria alebo roztoč.

Určité (v užšom zmysle len guľovité) hálky na určitých orgánoch rastlín z rodu dub (*Quercus*), ktoré vznikajú v dôsledku pichnutia hmyzom (najmä) z čeľade hrčiarkovité (*Cynipidae*), sa volajú dubienky.

Mechanizmus vzniku
------------------

Hálky vznikajú na rastlinách ako reakcia na fytohormóny, ktoré vylučuje cudzorodý organizmus. K takému pôsobeniu dochádza buď na poškodenom mieste, ktoré je vystavené mikroorganizmom alebo na mieste, do ktorého bola nakladená larva hmyzu. Hálky vznikajú najčastejšie na meristémoch, teda miestach, kde dochádza k najrýchlejšiemu deleniu buniek (spodné strany listov, lodyhy, pupene, vzácnejšie na vetve, koreni, kvete, plode). Vznikajúce pletivo má charakter hojivého pletiva, nazývaného kalus, ktoré ale býva často pomerne zložito usporiadané, preto sa dá určiť pôvodca hálky z jej štruktúry.

Hálky kôrovnice smrekovej
-------------------------

Hálky Kôrovnice smrekovej
Staré hálky Kôrovnice smrekovej
Hálka kôrovnice smrekovej vzniká ako chemické narušenie ihlíc, väčšinou na smreku obyčajnom a smreku sitkanskom. Voške podobný hmyz kôrovnica smreková (*Adelges abietis*) uloží až sto vajíčok, a to po jednom na každú ihlicu.

### Vzhľad

Vzhľadom sú to ananás pripomínajúce útvary a sú tvorené následkom cicania lariev Kôrovnice smrekovej. Tieto hálky majú viacej komôrok, v ktorých sa tieto larvy vyvíjajú. Hálky sa zväčšujú a približne v polovici júla sa začínajú otvárať. Vošky ich opúšťajú a preletujú na ďalšie smreky. Hálky sú od žltozelenej cez ružovú až po červenohnedú farbu. Na dĺžku merajú od 1,5 po 3 centimetre. Tieto útvary sú často mylne zamieňané so skutočnými šiškami stromu.

### Napadnutie

Hálky pôsobia na prirodzený vývoj vetiev a spôsobujú krútenie, zakrpatenie a eventuálne odumretie rastliny. Silné napadnutie dáva stromom roztrhaný vzhľad a ničí ich krásu. Hálky tak zabraňujú rastu vetvičiek, a ak je ich hojne, tak môžu mať vplyv na celý strom. Jednotlivé stromy sa líšia citlivosťou na takéto napadnutie, niektoré sú imúnne, iné zas trpia spomaleným rastom a niektoré nakoniec vyhynú.

Referencie
----------

1. ↑  Terminologický slovník biológie rastlín: hálka
2. 1 2  Stubbs, F. B. Edit. (1986) *Provisional Keys to British Plant Galls*. Pub. Brit Plant Gall Soc. ISBN 0-9511582-0-1. P. 38.
3. ↑  Cornell Co-operative Extension - Spruce Gall Adelgids.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hálka**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Hálka na českej Wikipédii a Pineapple gall adelgid na anglickej Wikipédii.*
**Ján Asbóth** alebo **Johann Asbóth** (\* 13. december 1768, Nemescsó, Maďarsko – † 19. jún 1823, Sombor, Srbsko) bol maďarský prírodovedec, botanik, mineralóg, národohospodár, pedagóg a entomológ. 

Ako 14-ročný odchádza študovať na gymnázium do Šoprone. Počas rokov 1788 až 1791 študoval na Univerzite v Göttingene. V roku 1791 začína pôsobiť ako profesor na evanjelickom lýceu v Levoči a v rokoch 1796 až 1801 pôsobil na Kežmarskom lýceu ako profesor. 

Ján Asbóth bol autorom prírodovedeckých článkov o slovenskej časti Karpát a venoval sa aj vlastivednému výskumu Vysokých Tatier, najmä mineralógii, botanike a zoológii. Bol priekopníkom entomológie na území Uhorska. V roku 1799 publikoval jednu z prvých špecializovaných entomologických prác, v ktorej opísal druh dvojkrídleho hmyzu *Tipula glacialis*, ktorý našiel zamrznutý v ľade rieky  Poprad. V roku 1805 vyšla jeho práca "Topographisch–mineralogische Beschreibung des Felsenkessels, in welchem der grüne See auf den Karpaten eingeschlossen ist". Z prírodovedeckého hľadiska opísal aj niektoré ďalšie tatranské lokality.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Bohuš, I.: 1969, Kto bol kto vo Vysokých Tatrách. Vysoké Tatry, 8(4): 31.
* Houdek, I. et Bohuš, I.: 1976, Osudy Vysokých Tatier. Bratislava, 62, 67 – 68, 259.
* Kolektív: 1986, *Slovenský biografický slovník* I. zv. A – D. Matica Slovenská, Martin. 80.
* Okali, I. et al.: 1996, *Slovník slovenských zoológov a zoológov so vzťahmi k územiu Slovenska*. Bratislava, Stimul, 10.
* Gaedike, R. & Groll, E. K. eds. 2001, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Asbóth Johann".

Autoritné údaje: * BnF: 10341580m
* GND: 11635397X
* ISNI: 0000 0000 7828 6791
* PIM: PIM41545
* VIAF: 29522954