recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Londýnska zmluva z roku 1946*
**Londýnska zmluva z roku 1946** (ang. *Treaty of London*, arab. *معاهدة لندن*) bola podpísaná 22. marca 1946 medzi Spojeným kráľovstvom a Zajordánskom. Zmluva nadobudla platnosť 17. júna 1946.

Obsah zmluvy
------------

Zmluva obsahovala suverenitu a vyhlásenie nezávislosti Jordánska, popričom by Spojené kráľovstvo na území novovzniknutého štátu udržiavalo svoje vojenské základne a podporovalo by Arabskú légiu. 

Podpísaním zmluvy zanikol mandát, ktorý bol podpísaný medzi Zajordánskom a Spojeným kráľovstvom v roku 1928.

Po zmluve
---------

Spoločnosť národov uznalo Jordánsko 18. apríla 1946. Jordánsky parlament Londýnsku zmluvu podpísal 25. mája 1946 (dodnes sa tento deň považuje v Jordánsku za deň nezávislosti), kráľom krajiny sa stal Abd Alláh I. a krajina odvtedy nesie názov *Jordánske hášimovské kráľovstvo.*

Abd Alláh I. požiadal o členstvo v OSN. Sovietsky zväz namietal, že Jordánsko nespĺňa podmienky na vstúpenie do Organizácie spojených národov najmä kvôli faktu, že je krajina pod britskou kontrolou. V marci roku 1948 podpísali Spojené kráľovtsvo a Jordánsko ďalšiu zmluvu, vďaka ktorej sa stalo Jordánsko nezávislé od Británie. Jordánsko sa stalo členom OSN až 14. decembra 1955.

Referencie
----------

1. 1 2  PAXTON, John. *The Statesman’s Year-Book: Statistical and Historical Annual of the States of the World for the Year 1988–1989*. London : Palgrave Macmillan UK, 1988. (The Statesman’s Yearbook.) ISBN 978-0-230-27117-3. DOI:10.1057/9780230271173\_91 S. 758–762. (po anglicky)
2. ↑   *Jordan Independence Day* [online]. TheFreeDictionary.com, [cit. 2020-07-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Jordan - Jordan under King Ḥussein* [online]. Encyclopedia Britannica, [cit. 2020-07-16]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Londýnska zmluva (1946) (po anglicky)
Pohľad na hľadisko a železnú oponu viedenskej Staatsoper.
Detail železnej opony v Divadle P. O. Hviezdoslava v Bratislave s obrazom Martina Benku.
**Železná opona** je deliaca protipožiarna konštrukcia využívaná v divadlách s kukátkovým javiskom. Slúži na oddelenie javiska od hľadiska a následne zabraňuje rozšíreniu prípadného požiaru medzi javiskom a hľadiskom a naopak. Okrem iného napomáha zaistiť bezpečný únik z divadla.

Použitie
--------

Opona býva vyrobená z nehorľavého materiálu, akým je železo, oceľ alebo i sklené vlákno. V minulosti sa kvôli svojim nehorľavým vlastnostiam využíval aj azbest, avšak po zistení jeho karcinogénnych účinkov sa od jeho používania upustilo. 

Železná opona je extrémne ťažká a má vlastný spúšťací mechanizmus. Ten obsluhuje inšpicient alebo požiarna hliadka. Alternatívne sa môžu do mechanizmu namontovať rozličné senzory citlivé na teplo, ktoré spustia mechanizmus opony a zabezpečia jej včasné spustenie v prípade požiaru. V prípade požiaru sa opona musí zatvoriť najviac do 30 sekúnd.

Takýto protipožiarny mechanizmus sa začal využívať vo Veľkej Británii po častých požiaroch v divadlách. V súčasnosti je povinnou výbavou každého veľkého divadla. Podľa osobitných predpisov musí byť počas každého predstavenia divákom demonštrovaná funkčnosť železnej opony jej spustením a vytiahnutím. To sa deje najčastejšie počas prestávky. 

Železná opona sa stala povinnou výbavou rakúskych divadiel už v 80. rokoch 19. storočia, po požiari vo viedenskom Ringtheatri v roku 1881. Od roku 1889 platí podobná prax aj v nemeckých divadlách. Mnohé divadlá vypisovali každoročne konkurz na dekoráciu svojej najsilnejšej opony.

Železnú oponu v Divadle Pavla Országha Hviezdoslava (Činohra SND) zdobí obraz významného slovenského maliara Martina Benku. Opona pražského Národního divadla váži vyše 12 ton, má veľkosť 12 krát 12 metrov a hrúbku 15 centimetrov. Vyzdobil ju výtvarník František Kysela.

Ďalšie významy
--------------

* Termín „železná opona" sa v období studenej vojny zaužíval aj v politike, kde predstavoval nepriepustnú hranicu okolo východného bloku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železná opona (divadlo)**
**Bedřich Milota Rozehnal** (\* 23. marec 1820, Hulín  –  † 6. marec 1876, Kroměříž) bol český redaktor a politik.

Život
-----

Narodil sa 23. marec 1820 v Hulíne ako syn lekára. Gymnázium navštevoval v Kroměříži. V Olomouci začal štúdium práva a filozofie, ale nedokončil ho. Zamestnal sa tam ako advokátsky koncipient u Adamčíka a v Prostějove mal výnosnú agentúru. Bol spoluredaktorom Ohéralových *Moravských národních novin*. Táto spolupráca zanechala stopy na jeho živote. Podobne ako Ohéral bol „národne nespoľhalivý rebelant" a rovnako ako on aj Rozehnal zavádzal dialektické formy do spisovnej reči. Bol stíhaný exekúciami a pre falšovanie zmeniek ho odsúdili do väzby, kde 6. marca 1876 zomrel, „verejnosťou úplne zabudnutý".

Publikačná činnosť
------------------

Štvrť roku redigoval *Moravana*. Od 2. januára 1864 vychádzala Rozehnalova *Morava* s humoristicko-satirickou prílohou *Ječmínek*. Chcela pracovať po boku Moravské orlice. Je písaná Ohéralovou moravštinou, ktorú Rozehnal zavádzal aj do *Moravana*. „Najlepšie boli odtlačky rukopisných básni Janka Kráľa, s ktorým sa zoznámil v Pešti." Janko Kráľ u neho aj býval niekoľko týždňov v Hulíne. Rozehnal uverejňoval jeho básne a niektoré aj prekladal. Posledné čísla *Moravy* svedčia o Rozehnalovej nedbanlivosti a nestálosti. Prinášajú zoznamy dlžníkov. Zanikla bez ohlásenia v polovici októbra.

Zdroj
-----

* HÝSEK, Miloslav. *Literární Morava v letech 1849-1885*. Praha : Nákladatelství vydavatelskeho drustva Moravsko-slezské revue, 1911. S. 311.  online (po česky)

Autoritné údaje: * NK ČR: jk01102908
* VIAF: 83883381
*Endymión a Seléné*, autor:Nicolas Poussin (1594–1665)
**Endymión** alebo **Endymion** (starogr. *Ἐνδυμίων* – *Endymión*, lat. *Endymion*) je v gréckej mytológii syn élidského kráľa Aethlia (alebo boha Dia), milenec bohyne Mesiaca Selény.(podľa inej verzie Artemidy).

Príbeh Endymióna je z mýtov známy v mnohých verziách, ich jadro však zostáva nezmenené: láska bohyne ku krásnemu mládencovi.

Endymión bol krásny mladík, ktorý sa zaľúbil do Diovej manželky Héry. Zeus ho preto odsúdil na večný spánok a preniesol ho do hlbokej jaskyne do Kárie. Endymión však svojou krásou očaril bohyňu Mesiaca Selénu a tá ho potom v noci, keď sa na nebeskej klenbe dostala nad vrch Latmos, navštevovala v jaskyni a pokúšala sa ho prebudiť bozkami. Keďže sa jej to nikdy nepodarilo, bola smutná a smutné ostalo aj jej svetlo, ktorým osvecuje našu zem.

Podľa mýtu z Élidy sa z lásky Endymióna a bohyne Selény narodilo päťdesiat dcér, symbolizujúcich päťdesiat mesiacov medzi olympijskými hrami. Iné verzie uvádzajú, že bol pastierom, alebo aj lovcom a bohyňa, ktorá ho ľúbila nebola Seléné, ale Artemis.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,7,5.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 125.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,1,4.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Endymión**
**Àstrid Bergès-Frisbey** ( \* 26. máj, 1986, Barcelona, Španielsko) je španielsko-francúzska herečka a modelka.

Detstvo a mladosť
-----------------

Jej otec je španielskeho pôvodu a matka francúzsko-amerického pôvodu. Je najstaršou z troch dcér. Po rozvode jej rodičov vyrastala v juhozápadnom Francúzsku. V sedemnástich sa presťahovala do Paríža, aby sa mohla venovať štúdiu alternatívnej medicíny, konkr. osteopatii. Krátko po tom, jej otec náhle zomrel a ona sa začala zaujímať o herectvo.

Kariéra
-------

Herecky debutovala v roku 2007 vo francúzskej televízii. O rok neskôr, si zahrala v celovečernom debute *Un barrage contre le Pacifique*, po boku Isabelle Huppert. V roku 2011 stvárnila rolu morskej panny Syreny, vo filme *Piráti z Karibiku: V neznámych vodách*. Kvôli natáčaniu sa musela naučiť po anglicky. V roku 2014 si zahrala druhý krát v americkom filme, s názvom *Východiskový bod*. Pre rolu Sofi, bola vybraná kvôli sfarbeniu jej dúhoviek, na ktoré sa zameriaval aj celý dej filmu. O rok neskôr hrala v talianskom filme *Alaska*, kvôli ktorému sa naučila po taliansky. Porazila tiež herečky ako Alicia Vikander, Elizabeth Olsen či Felicity Jones v konkurze na rolu Guinevere, vo filme *Kráľ Artuš: Legenda o meči*.

V roku 2021 si zahrala jednu z úloh v španielskom filme *Veľká španielska lúpež*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Àstrid Bergès-Frisbey na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Cena filmového festivalu v Cannes - Trophée Chopard |
| --- |
| 2001 – 2010 | 
* Eduardo Noriega / Audrey Tautou (2001)
* Hayden Christensen / Paz Vega/ Ludivine Sagnier (2002)
* Gael García Bernal / Diane Kruger (2003)
* Rodrigo Santoro / Marion Cotillardová (2004)
* Jonathan Rhys Meyers / Kelly Reilly (2005)
* Kevin Zegers / Jasmine Trinca (2006)
* Nick Cannon / Archie Panjabiová (2007)
* Omar Metwally / Tang Wei (2008)
* David Kross / Léa Seydouxová (2009)
* Edward Hogg / Liya Kebede (2010)

 |
| 2011 – 2020 | 
* Niels Schneider  / Àstrid Bergès-Frisbey (2011)
* Ezra Miller / Shailene Woodleyová (2012)
* Jeremy Irvine / Blanca Suárez (2013)
* Logan Lerman / Adèle Exarchopoulos (2014)
* Jack O'Connell / Lola Kirke (2015)
* John Boyega / Bel Powley (2016)
* George MacKay / Anya Taylor-Joy (2017)
* Joe Alwyn / Elizabeth Debicki (2018)
* François Civil / Florence Pughová (2019)
* *neudelené* (2020)

 |
| od 2021 | 
* Kingsley Ben-Adir / Jessie Buckley (2021)
* Sheila Atim / Jack Lowden (2022)

 |

Autoritné údaje: * BnF: 161888437
* GND: 1140244019
* ISNI: 0000 0001 3197 9635
* LCCN: no2010009901
* VIAF: 296920318
* WorldCat: lccn-no2010009901
**Energetický zdroj** môže byť:

* materiál (surovina), prírodný objekt alebo jav, z ktorého možno získať užitočnú energiu. Z tejto skupiny možno vymedziť tzv. primárny zdroj, ktorý sa získava priamo v prírode a je ním napríklad vodná energia, fosílne palivo, izotopy uránu a pod.
* zariadenie alebo súbor zariadení určené na premenu primárnej energie na formu vhodnú na prenos alebo priame použitie, napr. elektráreň.

Energetické zdroje majú zásadný význam pre zabezpečenie potrieb, životnej úrovne a všestranného rozvoja spoločnosti.

Z pohľadu obnoviteľnosti možno energetické zdroje rozdeliť na:

* neobnoviteľné zdroje energie - v čase a priestore sú z pohľadu dĺžky ľudského života a potrieb spoločnosti vyčerpateľné
* obnoviteľné zdroje energie (OZE)

Toto delenie vychádza z kritéria obnoviteľnosti zohľadňujúceho mieru vyčerpateľnosti zdrojov z pohľadu časových dimenzií a potrieb ľudskej spoločnosti. Kritérium obnoviteľnosti nie je absolútne a nevyjadruje len bilanciu množstva posudzovaného materiálu, ale je predovšetkým funkciou času. Ak by sa uvažovalo s časovým intervalom rádovo stoviek miliónov alebo rádovo miliárd rokov, potom by uhľovodíkové palivá boli obnoviteľným zdrojom energie (pri predpoklade cyklického charakteru striedania geologických epoch), pričom uhlík a vodík sú v svojom prirodzenom cykle ukladania slnečnej energie do väzieb chemických zlúčenín (cestou fotosyntézy) a kaustobiolity by boli istým druhom zušľachtenej - skoncentrovanej a dlhodobejšie konzervovanej biomasy.

Referencie
----------

1. ↑   *Slovník základných elektroenergetických výrazov* [online]. Slovenská energia, a. s, [cit. 2013-01-11]. Dostupné online.
**Maxim** (bulh. Патриарх Максим), svetským menom **Marin Minkov** (\* 29. október 1914 – † 6. november 2012) bol hlavou Bulharskej pravoslávnej cirkvi s titulom patriarcha bulharský a metropolita sofijský. Sídlil v bulharskom hlavnom meste Sofii.

Patriarcha Maxim sa narodil 29. októbra 1914 v obci Orešak v Bulharsku. V mladosti sa stal mníchom. V roku 1941 prijal mníšske meno Maxim a bol vysvätený za diakona. V roku 1944 sa stal kňazom. V roku 1947 bol povýšený do hodnosti archimandrita. 30. decembra 1956 bol vysvätený za biskupa ako titulárny biskup branitský. V roku 1960 sa stal lovečským metropolitom. 

4. júla 1971 bol zvolený a intronizovaný za patriarchu Bulharskej pravoslávnej cirkvi.

Nástupcom Patriarchy Maxima je Neofit I Bulharský, ktorý bol zvolený 24. februára 2013.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Maxim (bulharský patriarcha)**

Autoritné údaje: * GND: 118732153
* ISNI: 0000 0000 8381 4747
* LCCN: n82003505
* VIAF: 50020412
* WorldCat: lccn-n82003505
Poloha ostrova Bornholm (červeným) v kontexte územia Dánska (žltým)
Pobrežie ostrova
**Bornholm** je dánsky ostrov v Baltskom mori, na východ od zvyšku Dánska, na juh od Švédska, na severovýchod od Nemecka a na sever od Poľska. Na ostrove s rozlohou 588,36 štvorcových kilometrov žilo k 1. aprílu 2020 celkovo 39 439 obyvateľov. Hlavným mestom ostrova je prístav Rønne.

Medzi hlavné ekonomické aktivity Bornholmu patrí mliekarenstvo a umelecký a remeselný priemysel, ako je výroba skla a keramiky s využitím miestnej hliny. Turizmus je dôležitý počas letných mesiacov. Na ostrove sa nachádza veľa dánskych okrúhlych kostolov.

Ostrov je vďaka svojmu počasiu známy ako solskinsøen (ostrov slnka) a vďaka svojej geológii ako klippeøen (ostrov skál). Okrem južného pobrežia ostrov pozostáva zo žuly. Teplo z leta sa ukladá v skalných útvaroch a počasie je až do októbra dosť teplé. V dôsledku podnebia môže na ostrove lokálne rásť miestna odroda figy, známa ako bornholmský diamant. Topografiu ostrova tvoria dramatické skalné útvary na severe (na rozdiel od zvyšku Dánska, kde sú väčšinou mierne zvlnené kopce), ktoré sa zvažujú nadol k borovicovým a listnatým lesom (veľmi postihnuté búrkami v 50. rokoch) a rovinatá poľnohospodárská oblasť a piesočnaté pláže v na juhu.

Bornholm má strategickú polohu v Baltskom mori a po stáročia sa oň viedli boje. Spravidla mu vládlo Dánsko, ale aj Švédsko a nemecký Lübeck. Zrúcanina Hammershus na severozápadnom cípe ostrova je najväčšou stredovekou pevnosťou v severnej Európe, ktorá svedčí o dôležitosti jeho polohy. Tento ostrov a súsostrovie Ertholmene sú jedinou súčasťou Dánska východne od Öresundu. Dánsko stratilo ostrov v prospech Švédska v roku 1658, ale znovu ho nadobudlo v roku 1660 po lokálnej vzbure.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bornholm**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web samosprávy ostrova

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bornholm na anglickej Wikipédii.*

Súradnice: 55°08′S 14°55′V﻿ / ﻿55,13°S 14,92°V﻿ / 55.13; 14.92
*Ganymedov únos* od Rubensa
**Ganymédes** alebo **Ganymédés** alebo **Ganymedes** (gr. Ganymédes/iný prepis: Ganymédés) bol synom dardanského kráľa Tróa (podľa ktorého bolo pomenované mesto Trója) a Kallirhoé, dcéry boha Skamandra. Pre svoju krásu bol tento zlatovlasý chlapec z vrchu Ida vo Frýgii unesený bohom Diom v podobe orla (alebo podľa inej verzie orlom alebo veterným vírom na Diov rozkaz)[chýba zdroj]. Na vrchu Olymp sa z Ganymeda stal čašník bohov, ktorým nalieval do čaší nektár zabezpečujúci nesmrteľnosť a večnú mladosť. Ako náhradu za Ganymeda dal Zeus kráľovi Tróovi najlepšie kone pod slnkom. Ganymedes slúžil sexuálnym potrebám vládcu bohov Dia, bol jeho milencom. Všetci bohovia Ganymeda milovali okrem Diovej manželky Héry, ktorá sa za to z pomsty v trójskej vojne postavila na stranu Grékov. Boh Zeus podľa legendy príbeh o Ganymedovi nechal zobraziť na oblohe. Ganymeda s čašou prestavuje súhvezdie Vodnár a orla súhvezdie Orol.

V Grécku bol Ganymed symbolom sexuálnej lásky dospelého muža k mladému chlapcovi.[chýba zdroj] Niekedy bol považovaný za boha homosexuálnej lásky a nazývaný Himeros.

Pomenovania podľa Ganymeda
--------------------------

Podľa Ganymeda je nazvaný najväčší mesiac planéty Jupiter Ganymedes. Na Slovensku je podľa neho pomenované hnutie za rovnoprávnosť homosexuálov na Slovensku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ganymédes**
**Planetárium pri Slovenskom technickom múzeu Košice** je jedno z piatich planetárií na Slovensku a súčasť Slovenského technického múzea v Košiciach. Funguje od roku 1975. Kruhová miestnosť má priemer 8 metrov. Je tu možné predvádzať hviezdnu oblohu, planéty, Slnko, Mesiac, neobyčajné úkazy a pohyby nebeských telies. 

Je to malé projekčné planetárium, typ ZKP-II, ktoré vyrobila firma Zeiss Jena a má dve projekčné hlavy, resp. diaprojektory, každý má 16 objektívov, z ktorých každý premieta určitú časť oblohy.

Dve projekčné hlavy umožňujú demonštrovať pohľad na nočnú oblohu zo severnej a južnej pologule Zeme. Je tu možné znázorniť javy viditeľné na oblohe voľným okom pri pohľade zo Zeme: 5800 hviezd, Slnko, Mesiac, 5 planét Slnečnej sústavy (Merkúr, Venuša, Mars, Jupiter a Saturn), niektoré viditeľné hmloviny, galaxie, Mliečnu dráhu.

Prístroj je možné nastaviť na ľubovoľný deň, mesiac a rok a zobraziť ako vyzerala alebo ako bude vyzerať obloha v minulosti alebo v budúcnosti. Je tu možné demonštrovať pohľad na nočnú oblohu v dôsledku precesného pohybu zemskej osi v rozmedzí +/- 13000 rokov, zobraziť astronomické súradnice, čo sa využíva pri nácviku klasickej navigácie podľa hviezd. Sú tu prídavné projekčné zariadenia na premietanie Slnečnej sústavy z veľkej diaľky, zatmenie Mesiaca, Slnka, demonštrovať prelet kométy. Programy pre školské skupiny dopĺňajú premietanie astronomických filmov, diafilmov a pre deti premietanie rozprávok s astronomickou tematikou. Kapacita planetária je 42 miest.

Zdroj
-----

* stm-ke.sk

Súradnice: 48°43′27″S 21°15′21″V﻿ / ﻿48,724163°S 21,25575°V﻿ / 48.724163; 21.25575


|  |  |
| --- | --- |
|  | Košický portálAstronomický portál |
**Borovica tuhá** (*Pinus rigida*) je severoamerická borovica s tromi ihlicami vo zväzku, ktorá k nám bola vo väčšej miere sadená na prelome 19. a 20. storočia (spoločne s borovicou vejmutovkou a borovicou Banksovou) ako zamýšľaná náhrada za borovicu sosnovú, ktorej výsadby v tej dobe veľmi trpeli sypavkou.

Vzhľad
------

Šiška borovice tuhej
Borovica tuhá je menší strom s výškou 15-28 metrov, väčšinou s krivými kmeňmi s vetvami vodorovne rozloženými. Koruna plochá, nepravidelná a široká. Kôra rozpraskaná a z miest bývalých preslenov často vyrážajú malé zväzky ihlíc a vetvičky na kmeňoch a silných vetvách, čo je pre nich charakteristické. Letokruhy má svetlo zelené až oranžovohnedé. Puky vajcovité, ostro prišpicatené, 6-14 mm dlhé, hnedožlté a živičnaté. Ihlice vždy po 3 vo zväzku, 7-14 cm dlhé, skrútené, tmavo zelené, s prieduchmi. Šišky po 3 až 5, skoro prisadnuté, žltohnedé až popolavé, symetrické, štítok kosoštvorcový, pupok s malým ostňom. Semená 4 x 3 mm, s veľkým krídlom.

Výskyt
------

Vo východnej časti Severnej Ameriky; na juhovýchode USA v štátoch Georgia, Kentucky a Maine s presahom do juhovýchodnej Kanady do provincii Ontário a Quebec. Táto borovica zaberá celý rad biotopov od suchých cez kyslé piesočnaté vrchoviny až po močaristé nížiny, a dokáže prežiť vo veľmi zlých podmienkach, je primárnou drevinou oblasti Pine Barrens. Na Slovensku do konca 19. storočia vysadzovaná pokusne v lesných priestoroch, ale neosvedčila sa. Dodnes sa občas nachádza v parkoch a okrasných výsadbách vhodná ako osamotený jedinec.

Využitie
--------

V Amerike je zdrojom dreva (palivo a drevné uhlie), na Slovensku ako parková drevina.

Referencie
----------

1. ↑  P. F. Stevens. *PINACEAE* [online]. Angiosperm Phylogeny Website. Dostupné online.
2. ↑  Moore, Gerry; Kershner, Bruce; Craig Tufts; Daniel Mathews; Gil Nelson; Spellenberg, Richard; Thieret, John W.; Terry Purinton; Block, Andrew. *National Wildlife Federation Field Guide to Trees of North America*. New York : Sterling, 2008. ISBN 1-4027-3875-7. S. 756.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Borovica tuhá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Borovica tuhá**
**Orsippos** (starogr. *Ορσιππος* – *Orsippos*) bol v roku 720 pred Kr. víťaz olympijských hier behu na jedno stadion.

Orsippos z Megary zvíťazil na 15. starovekých olympijských hrách v behu na jedno stadion. Ďalším víťazom bol Akanthos zo Sparty, ktorý zvíťazil v dvoch bežeckých disciplínach, v diaulu (behu na dve stadiá) a dolichu (behu na dlhú trať), novozavedenej bežeckej disciplíne. Olympionici na hrách po prvýkrát bežali všetci nahí. Podľa antického autora Thukydida atléti na predchádzajúcich olympijských hrách pretekali s páskou okolo ohanbia, a potom sa s tým prestalo. Pripomína, že niektorí barbari, predovšetkým Aziati, pri zápasení a boxe majú také pásky ešte aj za jeho čias a aj to, že starí Gréci mali kedysi veľa spoločného s barbarmi.

Grécky cestovateľ Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal: „*Neďaleko Koroiba je pochovaný Orsippos, ktorý zvíťazil na olympijských hrách, bežiac v stadiu nahý, zatiaľ čo boli pretekári v Olympii podľa starého zvyku opatrení opaskami. Hovoria tiež, že Orsippos neskôr ako vojvodca odňal susedom územie. Domnievam sa, že v Olympii nechal úmyselne spadnúť svoj opasok, usúdiac, že nahý muž beží ľahšie ako opásaný.*" Náhrobný kameň s nápisom, ktorý videl Pausanias, sa našiel. Jeho nápis skutočne interpretuje to čo napísal. Nápis pochádza z druhého storočia, mnoho storočí po Orsippovom víťazstve v roku 720 pred Kr. Možno nahradil starší nápis, ktorý sa v priebehu storočí stal nečitateľným.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
3. ↑  William Smith, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* 1, Boston, p. 5
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Dionysios z Halikarnasu, *Rómaiké archaiologia*, 7,72.
6. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny, I*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 27.
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 116.
8. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IG VII 52*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Borovica pancierová** (staršie: **borovica Heldreichova**; lat. *Pinus heldreichii*) je európska borovica, rastúca v horských polohách predovšetkým na vápencoch na Balkáne, kde sa strieda s borovicou balkánskou, ktorá tu rastie na žule.

Do borovice pancierovej sa dnes obyčajne zahŕňa aj bývalý druh **borovica bielokôra** (*Pinus leucodermis*), a to niekedy v podobe poddruhu či variety borovice pancierovej (*Pinus heldreicheii subsp. [alebo var.]* leucodermis*).*

Výzor
-----

Strom podobný borovici čiernej, až 35 m vysoký, rozvetvený až k zemi.

Koruna kužeľovitá, borka tenká, popolavá, dole hranato šupinovitá.

Vetvy a letorasty sú sivohnedé, letorasty sú na rozdiel od podobnej borovice čiernej srienistá.

Pupene pozdĺžne vajcovité, sivo-belavé s bielymi špičkami, bez živice.

Ihlice po 2, dlhé 4 – 9 cm, štetkovité na konci vetvičiek, tuhé, lesklo zelené.

Šišky jednotlivé, vajcovité, 7 – 8 x 2,5 cm, nezrelé tmavo fialové, zrelé hnedé.

Semená okrídlené, elipsovité, 6 – 7 mm veľké.

Výskyt
------

Na Balkánskom polostrove, v Bulharsku, Taliansku, a Turecku, ale ťažisko jej výskytu je predovšetkým v Albánsku. Rastie v nadmorských výškach 1 200 – 2 200 m n. m. na vápencových a dolomitových pohoriach.

Ekológia
--------

Je výrazne viazaná na vápencové podložie a neznáša kyslé pôdy.

Využitie
--------

na území Slovenska je vyhľadávanou okrasnou drevinou, napriek tomu, že sa v niektorých lokalitách (na kyslých pôdach) pestuje s ťažkosťami.

Galéria
-------

* 
*

Literatúra
----------

* Simone Morris (2018) *Loricati in the fog* | ASIN B07H5CQ4WG

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Borovica pancierová**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Borovice Heldreichova na českej Wikipédii.*
**Orsobia** (starogr. *Ὀρσοβία* – *Orsobia*) je v gréckej mytológii dcéra Heraklovca Déifonta a jeho manželky Hyrnétho, dcéry argejského kráľa Temena.

Orsobia a jej bratia Antimenes, Xanthippos a Argeios sa narodili v meste Epidauros, ležiacom na východe Argolidy. Ich matka Hyrnétho do Epidauru prišla z Argu kvôli nezhodám s bratmi, ktorým sa nepáčilo, že ich otec Temenos favorizoval svoju dcéru a jej schopného manžela viac, ako ich. I keď jej bratia nakoniec dosiahli svoj cieľ, ktorým bol trón v Argu, aj naďalej im nedali pokoj. Ich ďalšou snahou bolo svoju sestru od manžela odlákať. Keď neuspeli, bratia Kerynes a Falkes prišli na nápad, že ju unesú. Po únose ich potom Déifontes prenasledoval a hneď ako ich dohonil, šípom skolil Keryna, ale na Falka, ktorý držal Hyrnétho, sa neodvážil vystreliť, lebo sa bál, že schybí. Keď sa ju potom snažil dostať z jeho zovretia, Hyrnétho bratom navlačovaná, počas ich zúrivého boja na následky zranení umrela.

Déifontes a jeho deti potom jej mŕtve telo pochovali, nad hrobom jej následne dali vybudovať *héroón* a okrem iných pôct ustanovili, že z olív a z plodov iných stromov, ktoré vyrastú na tomto okrsku, nesmie nikto nič odniesť, ale všetko sa musí nechať v zemi zasvätenej Hyrnétho. Miesto, kde ju pochovali, dostalo meno *Hyrnéthion*.

Podľa antického autora Pausania sa Orsobia stala manželkou Aigimiovho syna Pamfyla, ktorý neskôr zahynul aj so svojim bratom Dymom v boji proti Dórom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5 6  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 183-184.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 178.
3. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 2,8,3.
**Freya** je v severskej mytológii krásna bohyňa z rodu Vanov, rovnako ako jej brat Frey. Jej otec je Njörd. Freya je bohyňa plodnosti a úrody, lásky, krásy, vojny a čarodejníctva. Literárne zdroje ju spomínajú ako kňažku bohov, ktorá najlepšie ovláda mágiu Vanov. Spája sa aj s veštením a veštcami. Jej manželom bol Ódin, ktorý však odišiel na ďalekú cestu a Freya ho oplakávala slzami z červeného zlata. Oficiálnou Ódinovou manželkou je síce Frigg, ale Freya je jeho partnerkou. Spolu s Ódinom padne v boji, smrť ju čaká len o chvíľu skôr než Ódina.

Freya vlastní koč ťahaný mačkami (hranostajmi), nádherný náhrdelník Brisingamen, kanca Hildisvina so zlatými štetinami a sokolie rúcho. Má dcéru Hnóss, známu až nebezpečnou krásou. Pri svojich cestách si dávala rôzne mená, ako Mardöll, Hörn, Gefn alebo Sýr. Medzi jej rastliny patrí: prvosienka, imelo, ruža, mak, cipriš, sedmokráska, jahodník, myrta, ďatelina, myrhovník, styrač a santal červený.

Na žiadosť Frigg jej Ódin prenecháva všetkých bojovníkov, ktorí zomreli pri súboji o nejakú ženu. Okrem toho Freya dohliada na polovicu všetkých padlých bojovníkov. Tí odchádzajú do Fólkvangu, jej sídla v Ásgarde. Tam žijú v sieni zvanej Sessrúmnir.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Freya (bohyňa)**

  


| * z
* d
* u
Severská mytológia |
| --- |
| Severskí bohovia | 
* Asovia
* Vanovia
* Dísy
* Obri
* Elfovia
* Valkýry
* Einherjovia
* Norny
* Odin
* Thor
* Frey
* Freya
* Loki
* Baldr
* Týr
* Yggdrasil
* Ginnungagap
* Ragnarök

 | Kresba Thórovho kladiva z roku 1877 |
| Literárne zdroje | 
* Poetická Edda
* Prozaická Edda
* Ságy
* Snorri Sturluson
* Runy
* Runové kamene
* Staroseverčina

 |
| Severská kozmológia |
**Tatra 400** je typ česko-slovenského trolejbusu, ktorý bol vyrábaný na prelome 40. a 50. rokov 20. storočia.

Konštrukcia
-----------

Tatra 400 je mohutný trojnápravový trolejbus so zadnou hnacou nápravou. Pre vozidlo bol využitý podvozok tatrováckej koncepcie s centrálnou nosnou rúrou a s výkyvnými polonápravami, odpruženými poloeliptickými listovými pružinami, z nákladného automobilu Tatra 111, ktorý vyrábala Tatra Kopřivnice. U prototypu štvrtej série boli zadné listové pružiny zdvojené a doplnené teleskopickými tlmičmi. Nosnou súčasťou podvozku bol aj na centrálnej rúre prírubami uchytený trakčný motor, v prednej časti bolo na rúru namontované dynamo 24 V, ktoré zásobovalo pomocné zariadenia. Za poslednou nápravou bol umiestnený trojvalcový kompresor poháňaný samostatným elektromotorom. Na rám podvozku bola upevnená karoséria (výrobca Tatra Smíchov) s celokovovou kostrou. Vnútro vozidla bolo obložené drevovláknitými doskami, ktoré boli polepené tapetou. Sedačky pre cestujúcich boli umiestnené pozdĺžne. V pravej bočnici sa nachádzali troje skladacie dvere (predné dvojkrídlové, ostatné štvorkrídlové) ovládané elektropneumaticky.

Elektrická výzbroj (od spoločnosti ČKD Praha) s motormi bola uložená na podvozku (samozrejme okrem zberačov), čo zjednodušovalo údržbu. U vozidiel tretej série bol ako zdroj pohonu použitý nový sériovo zapojený dvojmotor ČKD sa vzájomným mechanickým prepojením.

Vozidlá T 400 boli vyrábané v troch výrobných sériách (zo štvrtej vznikol iba prototyp), pričom tretia séria sa od prvých dvoch čiastočne technicky odlišuje.

Prevádzka
---------

V rokoch 1948 až 1955 bolo vyrobených celkom 195 vozidiel.

| Súčasný štát | Mesto | Stránka | Typ | Roky dodávok | Početvozidiel | Evidenčné číslapri dodaní | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Česko Česko | Most – Litvínov | stránka | 400 | 1949 – 1953 | 14 | 113, 114,116 – 127 |  |
| Ostrava | stránka | 400 | 1953 | 20 | 7–26 |  |
| Praha | stránka | 400 | 1948 – 1955 | 136 | 325–460 |  |
| Slovensko Slovensko | Bratislava | stránka | 400 | 1953 – 1954 | 25 | 91–115 |  |

Historické vozidlá
------------------

* Bratislava (ex Praha ev.č. 368)
* Brno (v zbierke  Technického múzea ostravské vozidlo ev. č. 19)
* Ostrava (vozidlo ev.č. 26/II ex Praha ev.č. 441)
* Praha (vozidlo ev.č. 431)

Referencie
----------

1. ↑   *Trolejbus Tatra T400/IIIA č. 26* [online]. Dopravní podnik Ostrava a.s. [cit. 2020-08-14]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  IMHD.SK. *Tatra T 400* [online]. imhd.sk Bratislava, [cit. 2020-08-15]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tatra 400 na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tatra 400**

| * z
* d
* u
Trolejbusy vyrábané spoločnosťou Tatra |
| --- |
| Vyrábané vozy | 
* T 86
* T 400
* T 401
* Tr831

 |
| Nerealizované projekty | 
* T 402
* T 403

 |
Vlečný vozeň B4YU zo Záhrebu
**Tatra B4** je model električkového vozňa vyrábaného česko-slovenskou spoločnosťou ČKD od 60. do 80. rokov 20. storočia.

Konštrukcia
-----------

Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky Tatra T4. Odstránené bolo stanovisko vodiča, jeho miesto zaujali sedadlá pre cestujúcich. Je možné ho spriahať s vozidlami typu T4 do tzv. malých vlakov (MV+VV) alebo do tzv. veľkých vlakov (MV+MV+VV).

Technické parametre
-------------------

* Dĺžka (bez spriahadiel): 14 m
* Šírka: 2,2 m
* Výška: 3,063 m
* Miesta celkom: 100
	+ na sedenie: 28
	+ na státie: 72

Prototypy
---------

Prvý vozeň B4 vznikol v roku 1967 z košickej električky Tatra T1 ev.č. 211, ktorú firma Tatra Smíchov, neskôr ČKD, odkúpila späť. Z vozňa bolo odstránené stanovisko vodiča a elektrická výzbroj. Potom bol pod ev.č. 3000 skúšaný v Prahe. O rok neskôr skúšobne jazdil aj v Drážďanoch. V tom istom roku sa vrátil do Prahy, následne bol využitý ako sklad a potom zrejme zošrotovaný.

Prototyp B4 bol vyrobený v roku 1967. Spolu s prototypom električky Tatra T4 bol na konci toho istého roku dodaný do Drážďan. Potom bol už bez T4 testovaný v Belehrade. Následne sa vrátil naspäť výrobcovi, ktorý ho predal do nemeckého Halle. Tu bol v prevádzke do roku 1986, kedy bol preradený medzi historické vozne.

Prevádzka
---------

V rokoch 1967 až 1987 bolo vyrobených celkom 874 vozňov.

* **Chorvátsko** (Záhreb – zakúpených 85 vozňov B4YU)
* **Nemecko** (Drážďany, Halle, Lipsko, Magdeburg – celkom dodaných 789 vozňov verzie B4D)

Pozri aj
--------

* Typové označenie električiek ČKD

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tatra B4**

| * z
* d
* u
Električky Tatra vyrábané spoločnosťou ČKD v Prahe |
| --- |
| Štandardné (T) | 
* T1
* T2
* T3 (T3R
* T3RF)
* T4
* T5 (T5A5
* T5B6
* T5C5)
* T6 (T6A2
* T6A5
* T6B5
* T6C5)
* T7 (T7B5)

 |
| Kĺbové (KT, RT) | 
* K1
* K2
* KT4
* K5
* KT8D5 (KT8D5N)
* RT6 (RT6N1
* RT6S)
* RT8D5

 |
| Vlečné (B) | 
* B3
* B4
* B6A2

 |
| Ostatné (pre NDR) | 
* T2D
* B2D

 |
| Pozri aj: Typové označenie električiek ČKD |
Schéma pasívneho domu
**Energeticky pasívny dom** alebo **pasívny dom** je dom, ktorý je energeticky úspornejší ako nízkoenergetický dom. V zime aj v lete poskytuje vysokú kvalitu vnútorného prostredia a súčasne umožňuje výrazne znížiť spotrebu energie na vykurovanie a prevádzku vôbec. Nepotrebuje konvenčné vykurovanie či klimatizáciu a svojou úspornosťou šetrí aj prírodné zdroje.

Je to stavba (dom) s ročnou (s)potrebou tepla na kúrenie desaťkrát menšou než majú bežné stavby, teda do 15 kWh na m² úžitkovej plochy (za rok) počítanej podľa metodiky PHPP. Zároveň spĺňa niekoľko ďalších kritérií (tesnosť n50<0,6 h−1 a potreba primárnej energie <120 kWh/m²a) (vrátane domácich spotrebičov a vybavenia) a odporúčaní (napr. tepelná strata do 10 W/m²). Pasívne (ohrevom cez okná) a prípadne aj aktívne (kolektormi) využíva slnečnú energiu, má vetrací systém so spätným získavaním tepla a veľmi dobré izolácie (U nepriehľadných konštrukcie okolo 0,1 a u okien do 0,8 W/m².K). Pri neveľkom zvýšení investičných nákladov mnohonásobne znižuje náklady na prevádzku domu, šetrí neobnoviteľné zdroje a redukuje emisie CO2, zároveň zvyšuje komfort bývania, zabezpečuje letnú tepelnú pohodu bez potreby klimatizácie a na vykurovanie nepotrebuje konvenčný vykurovací systém – využíva solárne aj vnútorné tepelné zisky, zvyšok tepla môžeme priviesť vetraním.

Zdroj
-----

NAGY, Eugen. *Nízkoenergetický a energeticky pasívny dom*. Bratislava : JAGA group, 2009. ISBN 978-80-8076-073-1.
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Darreh-je Bámján** (doslova „Bámjánske údolie") je údolie v provincii Bámján v Afganistane. Celé údolie je známe predovšetkým vďaka viacerým budhistickým pamiatkam, ktoré sa tu nachádzajú. Medzi najznámejšie celkom určite patrili tunajšie obrie sochy Budhov, ktorých počiatky siahajú do staroveku, a ktoré zničil Taliban v roku 2001. 

Okrem bámjánskych Budhov je tu predovšetkým rozsiahly systém jaskynných príbytkov, ktoré sú často zdobené doteraz zreteľnými nástennými maľbami. V mnohých jaskyniach sa nachádzajú pozostatky väčších či menších sôch, niekedy aj s oltárom. Rad jaskýň sa tak dá považovať za malé chrámy.

Svetové dedičstvo
-----------------

Pre svoju mimoriadnu hodnotu boli starobylé pamiatky v Darreh-je Bámjáne v roku 2003 zaradené na Zoznam svetového dedičstva UNESCO pod názvom *Cultural Landscape and Archaeological Remains of the Bamiyan Valley*, čo by sa dalo preložiť ako „Kultúrna krajina a archeologické pozostatky v Bámjánskom údolí". Celkovo ide o osem konkrétnych pamiatok. Celková plocha ochranného pásma, ktoré spadá pod ochranu svetového dedičstva, je 341,95 hektárov, pri čom pásmu dominuje okolie bámjánskych Budhov, ktoré zaberá jeho väčšiu časť. Do svetového dedičstva bol Darreh-je Bámján zaradený, pretože spĺňa hneď päť kritérií, a to i, ii, iii, iv, vi.

Referencie
----------

1. ↑   *27COM 8C.43 - Cultural Landscape and Archaeological Remains of the Bamiyan Valley (Afghanistan)* [online]. [Cit. 2008-04-01]. Dostupné online. (po anglicky)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bamjánské údolí na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

[[Kategória:Geografinono
Laura kuk
**Slovenská sekcia IBBY** je národnou sekciou Medzinárodnej únie pre detskú knihu (International Board on Books for Young People – IBBY) mimovládnej organizácie UNESCO. Do IBBY bola prijatá ako súčasť Československej sekcie v roku 1964.

Cieľom jej činnosti je vytváranie priaznivých podmienok pre rozvoj a posilňovanie záujmu autorov, vydavateľov a verejnosti o pôvodnú literárnu tvorbu pre deti i prezentovanie najkvalitnejších kníh.

Každoročne pripravuje *Dni detskej knihy*, ktoré sa spolu so sprievodnými podujatiami organizujú vždy v inom regióne Slovenska. Inšpiráciou pre ne je *Medzinárodný deň detskej knihy*, ktorý si verejnosť pripomína 2. apríla v deň narodenia veľkého rozprávkara Hansa Christiana Andersena.

Neoddeliteľnou súčasťou činnosti sekcie sú každoročné odborné konferencie, ktoré hodnotia pôvodnú tvorbu uplynulého roku. Významnou aktivitou sekcie je open air festival čítania *Knižné hody*.

Medzi tradičné podujatia patrí súťaž Najkrajšie a najlepšie detské knihy jari, leta, jesene a zimy. Slovenská sekcia IBBY udeľuje národné ceny za literatúru pre deti a mládež Cenu Ľudovíta Fullu a cenu Trojruža a Plaketu Ľudmily Podjavorinskej, ktorá sa udeľuje za propagáciu slovenskej detskej knihy v zahraničí. V rámci rozhlasového festivalu Prix Ex Aequo udeľuje Slovenská sekcia IBBY od roku 2010 Cenu za najlepšiu rozhlasovú adaptáciu literárneho diela.

Sekretariát SK IBBY pravidelne pripravuje slovenskú účasť na medzinárodných kongresoch a návrhy slovenských tvorcov na ocenenia IBBY – zápis na Čestnú listinu IBBY a Cenu Hansa Christiana Andersena, nazývanú aj malá Nobelova cena. Okrem toho verejnosti predstavuje knižné kolekcie, ktoré získali domáce i medzinárodné ocenenia.

V rámci Slovenskej sekcie IBBY rozvíja činnosť iniciatíva Book Handicap, projekty knižných kolekcií IBBY pre postihnutých, ktoré organizuje Verejná knižnica v Toronte (Kanada).

Slovenská sekcia IBBY vydáva štvrťročník *BIBIANA – revue o umení pre deti a mládež*. Členskú základňu sekcie tvoria spisovatelia, ilustrátori, pedagógovia, pracovníci knižníc a iných kultúrnych inštitúcií.

Referencie
----------

1. ↑   *Home: IBBY official website* [online]. www.ibby.org, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Knižné hody* [online]. www.facebook.com, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online.
3. ↑   *Cena Ľudovíta Fullu | bibiana.sk* [online]. www.bibiana.sk, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online.
4. ↑   *Trojruža | bibiana.sk* [online]. www.bibiana.sk, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online.
5. ↑   *Plaketa Ľudmily Podjavorinskej | bibiana.sk* [online]. www.bibiana.sk, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online.
6. ↑   *Čestná listiny IBBY | bibiana.sk* [online]. www.bibiana.sk, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online.
7. ↑   *Cena Hansa Christiana Andersena | bibiana.sk* [online]. www.bibiana.sk, [cit. 2018-01-25]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Lomnistá** je potok na Horehroní, preteká územím okresu Brezno. Je to významný ľavostranný prítok Jasenského potoka a meria 12,6 km. Preteká takmer 12 km dlhou Lomnistou dolinou, v pramennej oblasti je súčasťou územia NAPANT-u. Voda z potoka je odvádzaná do vodnej elektrárne postavenej v rokoch 1923 - 1925 v doline Jasenského potoka.

*Prameň:* v Nízkych Tatrách, na severozápadnom svahu vrchu Skalka (1 980,1 m n. m.), pod hlavným hrebeňom podcelku Ďumbierske Tatry, v nadmorskej výške okolo 1 670 m n. m.

*Smer toku:* na hornom toku viac-menej na juhozápad, potom sa stáča na juh, na dolnom toku tečie opäť na juhozápad

*Geomorfologické celky:* 1.Nízke Tatry, podcelok Ďumbierske Tatry, 2.Horehronské podolie, podcelok Lopejská kotlina

*Prítoky:* sprava spod Ďurkovej (1 749,8 m n. m.), prítok (794,5 m n. m.) z južného úpätia Struhára (1 471,4 m n. m.), zľava niekoľko prítokov zo západných svahov ej hole (1 840,5 m n. m.)

*Ústie:* do Jasenského potoka severne od obce Jasenie v nadmorskej výške približne 522 m n. m.

*Obce:* žiadna, v ústí doliny je malé rekreačné stredisko

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-30]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Jasenského potoka |
| --- |
| *Jasenský potok* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Čremošný potok
* Gelfúsov potok
* Husárka
* **Jasenský potok**
* Lomnistá
* Mrcha potok
* Prostredný potok
* Soviansky potok
* Suchý potok
* Šifrovo

 |
Ponte di Rialto
**Ponte di Rialto** je jeden zo štyroch benátskych mostov (Ponte dell'Accademia, Ponte degli Scalzi, Ponte della Costituzione), ktoré vedú cez Canal Grande.

Dejiny
------

Prvýkrát bolo možné prekročiť Canal Grande suchou nohou cez pontónový most, ktorý postavil v roku 1181 staviteľ Nicolò Barattieri. Most bol známy pod názvom *Ponte della Moneta*, pravdepodobne preto, že v blízkosti stála mincovňa. Vzhľadom na to, že vďaka blízkemu trhu, zvanému Rialto, tento most čoskoro nestačil, bol v roku 1255 nahradený dreveným mostom. Stavba bola založená na dvoch šikmých rampách a pohyblivom strede, ktorý umožnil prieplav vyšším lodiam. Nakoniec došlo k spojeniu s priľahlým trhom a most podľa neho dostal svoje dnešné meno. 

Počas prvej polovice 15. storočia vznikli dva rady obchodov po stranách mostu. V roku 1310, pri vzbure vedenej Bejamonte Tiepolom, bol čiastočne spálený. V roku 1444 nevydržal nápor ľudí sledujúcich sprievod lodí a zrútil sa. Myšlienka na stavbu mostu kamenného bola prvý raz prednesená v roku 1503. 

Súčasnú podobu mostu navrhol Antonio da Ponte a bola dokončená v roku 1591.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ponte di Rialto**

Externé odkazy
--------------

* Dejiny a architektúra mostu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ponte di Rialto na českej Wikipédii.*
Čajová plantáž v Malajzii
**Plantáž** je druh poľnohospodárskeho územia, na ktorom dochádza k intenzívnemu pestovaniu monokultúrnej plodiny s cieľom zberu a následného predaja. Plantáže sú rozsiahle pozemky, ktoré sú sústavne obhospodarované ľudskou činnosťou, na ktorých je záujmová plodina. Toto sústredenie plodiny v jednom mieste je výhodné z pohľadu dostupnosti, ochrany, kontroly a zberu.

Plantáže sa využívajú na celom svete v závislosti od plodiny, ktorá sa na nich pestuje. Často sa objavujú v tropickom klimatickom pásme, kde sa využívajú pre pestovanie celého radu komodít ako sú tabak, bavlna, káva, kaučuk, čaj, banány atď. ale aj v európskych krajinách ako napr. jahodové plantáže.

Na plantážach sa plodina často zbiera ručne. Predtým tieto práce v mnohých krajinách vykonávali otroci.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Plantáž**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Plantáž na českej Wikipédii.*
**Fenkov potok** je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, meria 2,8 km a je tokom VII. rádu.

Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na západojuhozápadnom svahu Pirnagovho vrchu (644 m n. m.) v nadmorskej výške približne 567 m n. m. Na hornom toku preteká územím Vojenského obvodu Valaškovce. Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv západným smerom, následne sa stáča a pokračuje severozápadným smerom. Sprava potom priberá dva prítoky zo západoseverozápadného úpätia Pirnagovho vrchu a prechodne tečie opäť na západ. Ďalej sa stáča na severozápad, opúšťa územie vojenského obvodu a preteká intravilánom obce Porúbka. V obci priberá sprava najprv prítok prameniaci západne od kóty 535,0 m, následne ľavostranné rameno Motyčky a priamo v obci sa v nadmorskej výške cca 298 m n. m. vlieva do Ptavy.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ptavy |
| --- |
| *Ptava* → *Laborec* → *Latorica* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Banka
* Bystrý potok
* Fenkov potok
* Motyčka
* **Ptava**
* Ptavka

 |
| Vodná plocha | 
* Vodná nádrž Chlmec

 |
**Nico Daws** (\* 22. december 2000, Mníchov, Nemecko) je kanadsko-nemecký hokejový brankár, ktorý aktuálne pôsobí v tíme New Jersey Devils v National Hockey League. Narodil sa v Nemecku, ale keďže vyrastal v Kanade má kanadské občianstvo. Kanadu reprezentuje aj na medzinárodnej úrovni.

V roku 2019 sa stal šampiónom ontáriskej juniorskej ligy OHL. O rok neskôr bol vyhlásený za najlepšieho brankára tejto súťaže.

V roku 2020 bol súčasťou kanadskej reprezentácie na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov, kde získal zlatú medailu.

Kariéra
-------

### Juniorský hokej

Daws hokejovo vyrastal v meste Burlington, odkiaľ v roku 2017 prestúpil do Ontario Hockey League. Tu nastupoval za tím Guelph Storm, s ktorým v roku 2019 získal ligový titul.

V sezóne 2019/20 už nastupoval ako prvý brankár tímu a stal sa dokonca najlepším brankárom sezóny. V 38 zápasoch si pripísal 92,4% úspešnosť zákrokov. V roku 2020 bol súčasťou juniorského výberu, s ktorým na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov získal medailu. Zasiahol iba do dvoch duelov, z ktorých jeden vyhral. O miesto v bránke sa delil s veľkým talentom kanadského hokeja Joelom Hoferom.

Jeho výkony vylepšili jeho pozíciu na drafte a až ako 20-ročný bol draftovaný v 3. kole (celkovo 84.) New Jersey Devils.

### Nemecká extraliga

Pandemickú sezónu 2020/21 strávil v rodnom Nemecku, kde v najvyššej súťaži Deutsche Eishockey Liga odchytal za tím ERC Ingolstadt 10 zápasov, v ktorých si pripísal 89,8% úspešnosť zákrokov a 4 víťazstvá.

### Vstup do NHL

Pôsobenie medzi seniormi Dawsovi pomohlo vo výkonnosti a aj napriek tomu, že sezónu 2021/22 začínal vo „farmárskom" tíme New Jersey Utica Comets (AHL), po zranení oboch hlavných brankárov Devils (Mackenzie Blackwood a Jonathan Bernier) zažil svoj debut v NHL. Devils, ktorí sa zúfalo snažili nájsť náhradu za svoj brankársky tandem vyskúšali vo svojom bránkovisku až 5 brankárov. Daws z nich odchytal najväčšiu porciu zápasov (25), v ktorých si pripísal 89,3% úspešnosť zákrokov a 10 víťazstiev.

Budúcnosť Dawsa v NHL sa tak bude odvíjať podľa ďalších krokov Devils v lete 2022.

Štýl
----

Webový portál eliteprospects.com opísal v roku 2020 Dawsa ako veľkého brankára, ktorý sa drží hlboko v bránke a využíva svoju veľkosť na vykrývanie bránkového priestoru. Nedovoľuje veľa dorážok a vyniká práve v pozičnosti.

Kontrakt
--------

5. mája 2021 Daws podpísal s New Jersey Devils trojročný dvojcestný kontrakt, ktorý mu na úrovni NHL vynesie 850 833 amerických dolárov ročne. Platnosť zmluvy vyprší na konci sezóny 2023/24.

Osobný život
------------

Dawsova matka je Nemka, jeho otec Kanaďan. Otec (Steve Daws) sa v 80-tych rokoch venoval taktiež hokeju v juniorskej akadémii. Hrával na pozícii ľavého krídelníka.

Referencie
----------

1. ↑   *Nico Daws at eliteprospects.com* [online]. www.eliteprospects.com, [cit. 2022-06-21]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Steve Daws at eliteprospects.com* [online]. www.eliteprospects.com, [cit. 2022-06-21]. Dostupné online. (po anglicky)
**Thomas P. Sakmar** (\* 1956, Detroit, Michigan, USA) je americký vedec-lekár a bývalý úradujúci prezident Rockefellerovej univerzity. Predtým, ako sa stal úradujúcim prezidentom, bol prodekanom pre postgraduálne štúdium v ​​trojinštitucionálnom programe MD–PhD. Získal titul A.B. v odbore chémia z Chicagskej univerzity a v roku 1982 na Pritzker School of Medicine získal doktorát z medicíny. Absolvoval prax vo vnútornom lekárstve v Massachusetskej všeobecnej nemocnici a postdoktorálny tréning pod vedením H. Gobinda Khoranu na Massachusettskej technickej univerzite. V roku 1990 založil laboratórium molekulárnej biológie a biochémie na Rockefellerovej univerzite.

S takmer 200 recenzovanými vedeckými článkami je známy predovšetkým vďaka svojej práci o spektrálnom ladení vo fotoreceptoroch a vývoju metód objavovania liekov zameraných na receptory spriahnutými s G-proteínmi. Bol starší člen Ellison Medical Foundation, výskumníkom Lekárskeho ústavu Howarda Hughesa, hosťujúcim profesorom Marie Krogh v Novo Nordisk Foundation Centre pre základný metabolický výskum na Kodanskej univerzite, ako aj hosťujúcim profesorom na Karolínskom inštitúte v Štokholme.

V roku 2020 mu bol udelený čestný doktorát (honoris causa) z Karolínskeho inštitútu.

Referencie
----------

1. ↑   *Thomas P. Sakmar assumes office as the university's acting president* [online]. [Cit. 2016-09-01]. Dostupné online.
2. ↑   *Bibliography for Thomas P. Sakmar* [online]. [Cit. 2020-04-19]. Dostupné online.
3. ↑   *How Color Visual Pigments Are Tuned.* [online]. [Cit. 2002-12-27]. Dostupné online.
4. ↑   *Twenty Questions: The State of GPCR Research in 2004.* [online]. [Cit. 2004-07-07]. Dostupné online.
5. ↑   *Ellison Medical Foundation, Senior Scholar Award in Aging of the Visual System* [online].. Dostupné online.
6. ↑   *HHMI Alumni: Thomas P. Sakmar, MD* [online].. Dostupné online.
7. ↑   *Honorary Doctors at Karolinska Institute* [online]. [Cit. 2020-04-15]. Dostupné online.