recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**(24260) Kriváň** je planétka, ktorú objavil Peter Kušnirák v skorých ranných hodinách dňa 13. decembra 1999 na observatóriu v Ondřejove v Česku. Je pomenovaná po vrchu Kriváň, ktorý je jedným z národných symbolov Slovenska.

Objav a pomenovanie
-------------------

Planétka sa v čase objavu nachádzala v juhozápadnej časti súhvezdia Malý lev (*Leo Minor*), v blízkosti hranice so súhvezdím Lev (*Leo*), iba 36' severovýchodne od hviezdy 20 LMi (+5,4 mag), mala zdanlivú vizuálnu jasnosť +17,8 mag a bola 3197. planétkou objavenou v prvej polovici decembra 1999. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie **1999 XW127**, ktoré dostala krátko po objave. Z Ondřejova bola planétka pozorovaná iba v objavovej opozícii a v priebehu 9 nocí bolo zmeraných celkovo 26 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 9. júna 2000. Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 42557 vydanom dňa 8. apríla 2001.

Planétka je pomenovaná po 2 494 metrov vysokom Kriváni, najkrajšom zo slovenských vrcholov a jednom z národných symbolov Slovenska. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 43194 vydanom dňa 4. augusta 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Dráha
-----

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 389 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 4,19 roku (1529 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 192 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 11 km.

Pozri aj
--------

* Zoznam planétok 24251-24500

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* 24260 Kriváň – vlastnosti a orbitálny diagram v JPL Small-Body Database NASA (po anglicky)
* 24260 Kriváň – orbitálne vlastnosti a pozorovania na webe Minor Planet Center (po anglicky)
* 24260 Kriváň – orbitálne vlastnosti na astronomickom serveri Pedagogickej fakulty ZČU v Plzni (po česky)
* 24260 Kriváň – poloha na hviezdnej mape na webe Heavens-Above

  

*… | 24259 Chriswalker | **24260 Kriváň** | 24261 Judilegault | …*
**Rumba** je druh latinskoamerického tanca.

Základné kroky
Súčasná rumba vznikla vzájomným ovplyvňovaním ľudového tanca s názvom „danza habanera" a rumby-bolera, ktorú tancovala na Kube kreolská aristokracia. V roku 1930 sa rumba dostáva cez New York do Európy, kde sa rýchlo rozšírila. U nás sa tancovala upravená do štvorcovej formy (square system) a priniesla uvoľnené držanie v páre. Do roku 1960 sa tancovala štvorcová rumba (so základom v prvom kroku na prvú dobu taktu), neskôr sa rozširuje rumba kubánska (cuban system), kde sa prvý krok tancuje vpred na druhú dobu taktu. Rumba má 4/4 rytmus a 25 – 28 taktov za minútu.

História
--------

Rumba (alebo tiež rhumba) je jedným z najstarších latinskoamerických tancov, keďže jej začiatky sú niekde v 16. storočí – v čase, keď boli z Afriky na Kubu privážaní čierni otroci. Tance otrokov využívali menej pohybu nôh a viac pohybu zvyšku tela. Ich rumba bola pôvodne pantomímou, znázorňujúcou pytačky zvierat a vtáctva pred párením. To, že pri tanci zostávajú plecia stále v rovnakej výške, môže byť odvodené od držania tela otrokov nesúcich ťažké bremená. Od života otrokov sa podobne dajú odvodiť aj niektoré ďalšie figúry rumby.
Rumba ako ju poznáme dnes vznikla niekedy v 19. storočí vzájomným ovplyvňovaním černošských tancov, ľudového tanca danza habanera a tanca kubánskej aristrokracie rumba-bolero. Ďalšie tance, ktoré rumbu ovplyvňovali, sú Son, Guagira, Guaracha a Naningo. Od roku 1913 sa Kubánci pokúšali priblížiť rumbu Severoameričanom, čo sa im podarilo až v roku 1935 filmom „Rumba" s Georgom Raftom v hlavnej úlohe. Do Európy rumba preniká okolo obdobia pred druhou svetovou vojnou a rýchlo sa rozširuje jej štvorcová forma (square system), kde sa krok začína na prvú dobu. Neskôr nadšenec latinskoamerických tancov Pierre Margolie zaviedol na prvú dobu taktu pauzu, počas ktorej sa hýbu len boky, čo sa označuje za kubánsku rumbu (cuban system). Kubánska rumba sa tancuje v podobe akú zaviedol Margolie až dodnes.

Charakter tanca
---------------

Rumba je pomalá, romantická, nežná, plná citov. Je to najzmyselnejší latinskoamerický tanec, a pre mnohých tanečníkov aj najobľúbenejší. Právom je prezývaná „tanec lásky", pretože partneri si hľadia hlboko do očí. 
Pohyb vychádza z prenášania váhy z jednej nohy na druhú, čo spôsobuje príťažlivé pohyby bokov. 
Rumba rozpráva príbeh zvodnej ženy, ktorá sa pokúša 
privábiť vyvoleného muža. Zvyknú sa objavovať ženské prvky ľahkého výsmechu a unikanie partnerovi. Muž je najprv objektom túžby, aby ho neskôr partnerka odmietla. Na zmyselné a erotické lákanie ženy odpovedá muž vyjadrením a predvedením svojej mužne sily, usilujúc sa získať jej priazeň.
**(25384) Partizánske** je planétka, ktorú objavil Peter Kušnirák v skorých ranných hodinách dňa 18. októbra 1999 na observatóriu v Ondřejove v Česku. Je pomenovaná po meste Partizánske.

Objav a pomenovanie
-------------------

Planétka sa v čase objavu nachádzala v severovýchodnej časti súhvezdia Blíženci (*Gemini*), asi 2° juhozápadne od jasnej hviezdy {\displaystyle \alpha } Gem (Castor, +1,9 mag), mala zdanlivú vizuálnu jasnosť +19,7 mag a bola 47. planétkou objavenou v druhej polovici októbra 1999. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie **1999 UW1**, ktoré dostala krátko po objave. V objavovej opozícii bola planétka z Ondřejova pozorovaná iba v 2 nociach a celkovo bolo zmeraných 5 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná ráno 19. októbra 1999 (t. j. 1 deň po objave). Planétka bola pozorovaná aj v nasledujúcej opozícii, keď boli ráno 30. novembra 2000 získané ďalšie 3 pozície. Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 42864 vydanom dňa 6. júna 2001.

Planétka je pomenovaná po meste Partizánske, ležiacom na sútoku riek Nitra a Nitrica. Partizánske bolo známe od roku 1260 ako obec „Symoni" a od roku 1938, keď tu Ján Baťa postavil obuvnícku fabriku, ako mesto Baťovany. V roku 1949 bolo premenované na Partizánske a v roku 1988 tu bola otvorená hvezdáreň. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 43196 vydanom dňa 4. augusta 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Dráha
-----

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 474 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 5,63 roku (2057 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 289 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 7,5 km.

Pozri aj
--------

* Zoznam planétok 25251-25500

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* 25384 Partizánske – vlastnosti a orbitálny diagram v JPL Small-Body Database NASA (po anglicky)
* 25384 Partizánske – orbitálne vlastnosti a pozorovania na webe Minor Planet Center (po anglicky)
* 25384 Partizánske – orbitálne vlastnosti na astronomickom serveri Pedagogickej fakulty ZČU v Plzni (po česky)
* 25384 Partizánske – poloha na hviezdnej mape na webe Heavens-Above

  

*… | 25383 Lindacker | **25384 Partizánske** | (25385) 1999 UC3 | …*
***Encyklopédia miest a obcí Slovenska*** je jednozväzková encyklopédia o mestách, obciach a regiónoch Slovenska, ktorú vydalo Vydavateľstvo PS-LINE v roku 2005. 

Patrí do edície „Knižnica príručiek". Kniha má 960 strán. Obsahuje takmer 1000 čiernobielych fotografií. Odborné texty vypracovali historici, pričom „*cieľom tejto publikácie nebolo poskytnúť vyčerpávajúci popis histórie a dôkladný prehľad kultúrnych pamätihodností, ale snahou bolo vybrať z obrovského množstva údajov a informácii tie, ktoré najlepšie charakterizujú región, mesto a obec*". 

Ako zostavovatelia sú uvedení Peter Šüle a Peter Šüle ml. autormi je 37 historikov. Za mapy je zodpovedný Róbert Nagy a za erby Tomáš Brúder. Encyklopédia je rozdelená na osem častí, ktoré zodpovedajú slovenským krajom. V každej časti sú podané informácie o samosprávnom kraji, okresoch daného kraja a mestách, resp. obciach daného okresu. Kniha obsahuje aj abecedný zoznam miestnych častí.

Bibliografický záznam
---------------------

* *Encyklopédia miest a obcí Slovenska* / Peter Šüle, Peter Šüle ml. – Lučenec : PS LINE, 2005. 960 s. ISBN 80-969388-8-6.

Zdroj
-----

Šüle, P. Šüle ml. P. *Encyklopédia miest a obcí Slovenska*. PS-LINE, 2005.
Súradnice: 42°52′07.2″S 25°29′40.6″V﻿ / ﻿42,868667°S 25,494611°V﻿ / 42.868667; 25.494611

**Stará fontána na ulici Angel Kănčev** (bulh. Старинната чешма на улица Ангел Кънчев‎ – *Starinnata češma na ulica Angel Kănčev*), alebo len **Stará fontána** (bulh. Старинна чешма‎ – *Starinna češma*) je kašna z polovice 19. storočia, ktorá sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.

Stavba má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu

Dejiny
------

Fontána bola postavená v roku 1851. Fontána bola postavená z iniciatívy vplyvného trevnenského čorbadžiju (titul udeľovaný v 18. a 19. storočí najzámožnejším bulharským obrodeneckým dejateľom v obci) Nikolu Čuškova. V roku 1967 stavba získala štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu V roku 1975 a v roku 2008 prebehli na fontáne reštauračné práce.

Charakteristika
---------------

Autorom stavby je Boňu Čuškov, brat iniciátora výstavby.

Na prednej fasáde fontány sa nachádza staviteľský nápis v znení: „*Cia češma sogradi Nikola Čuškoolu Boňu Čuškoolu v leto 1851 mcă iul 24"* (bulh. Циа чешма согради Никола Чушкоолу Боню Чушкоолу в лето 1851 мцъ иул 24 – doslovne: „*Túto fontánu postavil Nikola Čuškoolu Boňu Čuškoolu v lete 1851 mesiac júl 24"*).

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
----------------------------------

Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu,

Rok vyhlásenia: 1967

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota stavby

Galéria
-------

* celkový pohľad na hlavnú fasádu fontánycelkový pohľad na hlavnú fasádu fontány
* detailný pohľad na hlavnú fasádudetailný pohľad na hlavnú fasádu
* detailný pohľad na staviteľský nápisdetailný pohľad na staviteľský nápis
* detailný pohľad na nádržku fontánydetailný pohľad na nádržku fontány

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  DIMITROVA, Irina. *Na razchodka iz văzroždenska Triavna*. Varna : Izdatelstvo "Slavena", 2018. 72 s. ISBN 978-619-190-128-9. S. 54.
2. 1 2 3 4 5 6  Национален институт за недвижимо културно наследство. *НИНКН: Област Габрово* [online]. ninkn.bg, [cit. 2024-03-07]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5 6   *Регистри | Община Трявна* [online]. tryavna.bg, 2017-06-26, [cit. 2024-03-07]. Dostupné online.
4. ↑  KOLEKTÍV AUTOROV. *Goľama enciklopedija „Bălgarija"*. Tom. 12. UNI – JA. Sofia : Bălgarska akademija na naukite – Naučnoinformacionen centăr „Bălgarska enciklopedija", 2012. ISBN 978-954-8104-34-0. S. 4822.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stará fontána na ulici Angel Kănčev**
**Kyselina fluóroctová** je chemická zlúčenina so vzorcom CH2FCOOH. Ako pesticíd sa používa jej sodná soľ, fluóroctan sodný. Inhibuje krok akotinázy v cykle kyseliny citrónovej.

Prirodzený výskyt
-----------------

 *Dichapetalum cymosum* 
Kyselina fluóroctová sa prirodzene vyskytuje v najmenej 40 rastlinách v Austrálii, Brazílii a Afrike. Je to jeden z piatich známych prírodných produktov obsahujúcich fluór. Prvýkrát bola identifikovaná v *Dichapetalum cymosum*, bežne známy ako gifblaar (afrikánčina). Už v roku 1904 používali kolonisti v Sierra Leone extrakty z *Chailletia toxicaria*, ktorá tiež obsahuje kyselinu fluóroctovú alebo jej soli, na otrávenie potkanov. Niektoré natívne austrálske rody rastlín obsahujú toxín, vrátane: *Gastrolobium*, *Gompholobium*, *Oxylobium*, *Nemcia* a *Acacia*. 

### Výskyt kyseliny fluóroctovej u druhov *Gastrolobium*

*Gastrolobium* je rod kvitnúcich rastlín v čeladi bôbovité. Existuje viac ako 100 druhov v tomto rode, a všetky okrem dvoch sú pôvodné v juhozápadnej oblasti západnej Austrálie, kde sú známe ako "jedovatý hrach". Gastrolobium rastúce v juhozápadnej Austrálii je jedinečné svojou schopnosťou koncentrovať kyselinu fluóroctovú z pôd s nízkym obsahom fluóru. Kengura tmavochvostá a iné zvieratá pochádzajúce z južnej Austrálie sú schopné bezpečne jesť rastliny obsahujúce kyselinu fluóroctovú, ale hospodárske zvieratá a introdukované druhy z iných oblastí Austrálie a introdukované zvonku, ako napríklad líška hrdzavá sú na ňu vysoko náchylné. Skutočnosť, že mnohé druhy Gastrolobium majú tiež vysokú druhotnú toxicitu pre nepôvodné mäsožravce, je obmedzená schopnosť mačiek vytvoriť populácie v miestach, kde rastliny tvoria podstatnú časť vegetácie.

Pozri aj
--------

* Kyselina difluóroctová
* Kyselina trifluóroctová

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fluoroacetic acid na anglickej Wikipédii.*
**D-20** (v kóde NATO: **M1987**) je sovietska ťažná húfnica kalibru 152 mm. Húfnica bola zavedená v ruskej armáde, ako aj v ďalších 40 krajinách po celom svete. V ruskej armáde bola D-20 modernizovaná pod označením D-20M „Chitin".

Vznik a vývoj
-------------

Vývoj poľnej húfnice D-20 sa začal v roku 1947 vo sverdlovskej konštrukčnej kancelárii OKB-9. Dôvodom vývoja bola potreba nahradiť zastaranú húfnicu ML-20. Na začiatku 50. rokov 20. storočia bola nová húfnica otestovaná a spustila sa jej sériová výroba. Húfnica sa vyrábala v závodoch Uralvagonzavod, PO Barrikady a Motovilichinskie zavody. D-20 bola zavedená do služby v roku 1955. Jej derivát, označený ako D-22, je základom samohybnej húfnice 2S3 Akacija.

Popis
-----

D-20 je 152mm ťahaná húfnica navrhnutá tak, aby zasiahla širokú škálu cieľov priamo v prednej línii alebo v taktickej hĺbke obrany. Obsluhu zbrane zbrane zabezpečuje 8-členná posádka. D-20 je umiestnená na dvojkolesovom podvozku, podstavu má so sklápateľnou lafetou. Pohyb húfnice po bojisku alebo jej presun po cestách zaisťuje ťahač v podobe automobilu. Maximálna rýchlosť prepravy D-20 po ceste je 60 km/h.

Hlaveň je vybavená vyvinutou dvojkomorovou úsťovou brzdou aktívneho typu. Záver má poloautomatický zvislý klinový záver. Húfnica má odmer 58° a námer je v rozsahu od -5° do +45°. Dostrel pri použití klasickej trieštivo-trhavej munície je 17,2 km, pri použití reaktívnej munície 24 km. Rýchlosť streľby je 5-6 rán za minútu.

Používatelia
------------

### Súčasní používatelia

* Angola Angola
* Arménsko Arménsko
* Azerbajdžan Azerbajdžan
* Bulharsko Bulharsko
* Čína Čína
* Etiópia Etiópia
* Gruzínsko Gruzínsko
* Irán Irán
* Irak Irak
* Jemen Jemen
* Kongo Kongo
* Laos Laos
* Maďarsko Maďarsko
* Mjanmarsko Mjanmarsko
* Moldavsko Moldavsko
* Nikaragua Nikaragua
* Nigéria Nigéria
* Rusko Rusko
* Rumunsko Rumunsko
* Srí Lanka Srí Lanka
* Sýria Sýria
* Turkmenistan Turkmenistan
* Ukrajina Ukrajina
* Vietnam Vietnam

### Bývalí používatelia

* ZSSR  ZSSR

Referencie
----------

1. ↑   *152-мм пушка гаубица Д-20* [online]. kskdivniy.ru, [cit. 2024-02-17]. Dostupné online.
**Peter Bažík** (\* 21. jún 1985, Habovka, Slovensko) je slovenský hudobník, dezolát, poporovateľ vrahov a zlodejov. Hrá na gitaru, husle a klavír. Spieva v slovenčine, angličtine a esperante.

Zo života
---------

Peter Bažík je rozvedený a z prvého manželstva má dve deti. Po rozvode v novembri 2021 spojil sily s víťazkou šou Hlas Česko-Slovensko a v súčasnosti tvoria najtalentovanejší pár v šoubiznise. .

### Vzdelanie

Vyštudoval konzervatórium v Žiline a Akadémiu umení v Banskej Bystrici.

### Hudobná kariéra

Peter sa zúčastnil viacerých talentových súťaží. V Slovensko hľadá SuperStar 2 postúpil do finále a skončil na 4. mieste. V slovenskej časti súťaže Eurovision Song Contest 2009 spolu so Andreou Súlovskou s piesňou Nebudem stáť postúpil do koncového kola, v ktorom sa umiestnil na 10. mieste. Nasledujúci rok v slovenskej časti Eurovision Song Contest 2010 s piesňou Paradise vs Babylon postúpil do 2. semifinále, v ktorom sa umiestnil na 10. mieste. 

V prvom Česko-Slovenskom X Factor postúpil do finále, ktoré nakoniec vyhral.
V septembri 2016 naspieval v duete s Janais pieseň Blízko. Pieseň vyšla ku kampani *40 dní za život*. Autorom hudby aj textu je Janais. K piesni bol natočený aj videoklip .

Diskografia
-----------

* 2008: *Mosty* - , CD, maxisingel
* 2015: *Kto som - Volume I* - (vyšlo na USB klúči v tvare kreditky)

### Kompilácie

* 2007: *Hit storočia* - Opus 91 2738-2, 2CD, 05. V Slovenských dolinách - cd1
* 2013: *Výberovka - Desmod* - Universal Music 374525-5, 2CD, 05. Kyvadlo (feat. Peter Bažík) - cd2

Filmografia
-----------

* 2010 *Banditi* - hudba k filmu

Referencie
----------

1. ↑   *SES 2013: Somera Esperanto Studado. Program-libro*. [s.l.] : [s.n.], 2013. S. 14. (esperantsky)
2. ↑  Stojme pri ženách a deťoch v núdzi, pozývajú duetom Janais a Peter Bažík
3. ↑  Eurovizia 2009: Do súťaže ma pozvali, tvrdí Bažík
4. ↑  Videopremiéra: Pozrite si spojenie Janais a Petra Bažíka v duete Blízko
5. ↑  Peter Bažík vydáva maxisingel k svojmu debutovému albumuv
6. ↑   *Peter Bažík* [online]. fdb.cz, [cit. 2014-07-01]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky - peterbazik.com Archivované 2016-10-27 na Wayback Machine
* Peter Bažík: Základným cieľom bolo oprášenie môjho mena - zumag.ku.sk
**Mario Enrico Delpini** (\* 29. júl 1951) je taliansky prelát rímskokatolíckej cirkvi. Ako milánsky arcibiskup pôsobil od svojej inštalácie 9. septembra 2017. Predtým pôsobil ako pomocný biskup a generálny vikár tejto arcidiecézy.

Život
-----

Mario Enrico Delpini vyrastal v Jerago con Orago a v roku 1975 bol vysvätený za kňaza. Získal titul z talianskej literatúry na Universit Cattolica del Sacro Cuore a licenciát z teológie. Od roku 1975 Delpini učil taliansky jazyk v seminári svojej rodnej arcidiecézy a v roku 1989 bol menovaný za rektora seminára. V roku 1993 bol menovaný za dekana seminára Venegono Inferiore a v roku 2000 sa stal rektorom všetkých seminárov milánskej arcidiecézy. V roku 2006 ho kardinál Dionigi Tettamanzi poveril vedením jednej z arcidiecéznych zón. Dňa 13. júla 2007 pápež Benedikt XVI. Vymenoval Delpiniho za titulárneho biskupa Stephaniacum a Tettamanzi zasvätil Delpiniho za biskupa nasledujúceho 23. septembra. Kardinál Angelo Scola ho v roku 2012 ustanovil za generálneho vikára arcidiecézy.

Dňa 7. júla 2017 ho pápež František vymenoval za nového milánskeho arcibiskupa, kde bol ustanovený 9. septembra

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mario Delpini na anglickej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* 
* 
* 

Autoritné údaje: * GND: 114061326X
* ISNI: 0000000071796676
* LCCN: no2022086291
* VIAF: 102028908
* WorldCat: lccn-no2022086291
Súradnice: 41°00′19″S 28°58′37″V﻿ / ﻿41,005385°S 28,976825°V﻿ / 41.005385; 28.976825

Vnútorné nádvorie mešity s fontánou
Pohľad dovnútra mešity, modlitebňa a hlavná kupola
Modrá mešita
**Modrá mešita** alebo tiež nazývaná mešita sultána Ahmeda I. je jednou z najznámejších a najnavštevovanejších pamiatok Istanbulu. Bola postavená za Ahmedovej vlády v rokoch 1609 až 1615. Pomenovanie modrá mešita je odvodené z bohatej výzdoby interiéru modrými štvorcovými obkladačkami. Naďalej plní svoju pôvodnú náboženskú funkciu ako mešita.

Architektúra
------------

Mešita pozostáva z jednej hlavnej centrálne umiestnenej kupoly, obkolesenej ôsmimi menšími bočnými kupolami, ktoré sú zakončené smerom do priestoru šiestimi minaretmi. Architektonický výzor je výsledkom storočí postupného zdokonaľovania osmanskej architektúry a miešania osmanských a byzantských vplyvov.

V mnohých detailoch architektonicky nadväzuje na blízky chrám Hagia Sofia, predovšetkým v dispozícii centrálnej kupoly a okien a v snahe vytvoriť v interiéri mešity ilúziu nadzemského svetlého priestoru. Architektom a staviteľom mešity bol Sedefkar Mehmed Agha.

### Exteriér

Uprostred mešity sa nachádza uzatvorené nádvorie s fontánou. Mešita má šesť minaretov, pričom zvyčajný počet je štyri. Výška kupol klesá od centrálnej smerom k bočným.

### Interiér

Interiér tvorí 20 000 keramických obkladačiek s vyobrazeniami vyše 50 rôznych rastlinných a tulipánových motívov. Vyššie umiestnené steny mešity sú obložené modrými zdobenými obkladačkami. Na stenách sa nachádzajú umelecky napísané stovky citátov z Koránu. Podlahy sú pokryté tureckými kobercami.

Návšteva pápeža Benedikta XVI.
------------------------------

Pápež Benedikt XVI. navštívil mešitu sultána Ahmeda 30. novembra roku 2006 v rámci svojej návštevy Turecka.

Referencie
----------

1. 1 2  *Encyclopedia of architectural and engineering feats,* Donald Langmead, Christine Garnaut, page 322, 2001
2. ↑   *Pope: In mosque I prayed to the one God for all mankind* [online]. Asianews.it, [cit. 2012-01-26]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Goodwin G. *A History of Ottoman Architecture*; Thames & Hudson Ltd. London, reprinted 2003; ISBN 0-500-27429-0
* Turner, J. (ed.), *Grove Dictionary of Art* - Oxford University Press, USA; New edition (January 2, 1996); ISBN 0-19-517068-7
* Sheila S. Blair, Jonathan M. Bloom, *The Art and Architecture of Islam, 1250-1800*, Yale University Press, 1994; ISBN 0-300-05888-8

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Modrá mešita (Istanbul)**

Externé odkazy
--------------

* Stránka o Modrej mešite
* Virtuálna prehliadka mešity Archivované 2012-06-23 na Wayback Machine
* Virtuálna prehliadka mešity (3D panoramas)
* Video mešity počas večernej modlitby Archivované 2011-06-13 na Wayback Machine
**Centraľnoje televidenije SSSR** (rus. Центральное телевидение СССР, ЦT СССР) bola štátna sovietska televízna spoločnosť, resp. spoločnosť na výrobu televíznych programov a vysielanie na štátnej a čiastočne na regionálnej úrovni. Bola súčasťou Štátneho výboru pre televíziu a vysielanie ZSSR (rus. *Государственный комитель СССР на телевидении и радиовещанию*). Sovietska televízia vznikla po druhej svetovej vojne zjednotením technických a iných zdrojov Moskovskej a Leningradskej televízie, ktoré začali fungovať v roku 1938. Po vojne patrili tieto dve televízie medzi svetovo prvé, ktoré používali 625-riadkový obrazový štandard. Televízna stanica s názvom Centrálna televízia ZSSR vznikla v roku 1951 a existovala do konca roku 1991.

CT ZSSR začala vysielať denné televízne okruhy začiatkom roku 1955 a v nasledujúcom roku, 1956, ďalší okruh. Tretí okruh vznikol v roku 1965 a štvrtý v roku 1967. V tom istom roku začal prvý okruh vysielať farebne (ako štvrtá televízia v Európe) a od začiatku roku 1977 sa všetky okruhy vysielali farebne.

Od roku 1965 stanica vysielala cez satelit.

Centrálna televízia ZSSR zanikla počas rozpadu ZSSR. Jeho technické zdroje prevzali novovzniknuté televízne stanice Ruska.

Externé odkazy
--------------

* Gosteleradiofond: Štátny fond pre televízne a rozhlasové programy (po rusky)
* ZSSR ТV: sovietska televízia (po rusky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Централна телевизија СССР na srbskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Ch-29** (v kóde NATO: **AS-14 Kedge**) je strela typu vzduch-zem krátkeho dosahu vyvinutá Sovietskym zväzom. Je určená na ničenie železobetónových bunkrov, priehrad, mostov a lodí.

Ch-29 je súčasťou výzbroje útočných lietadiel Su-25TM, MiG-27M, Su-17M3/M4, Su-24M, stíhacích bombardérov Su-34 a stíhačiek MiG-29SMT alebo Su-35.

Vznik a vývoj
-------------

Vývoj riadenej strely Ch-29 pre lietadlo MiG-23BN sa začal v konštrukčnej kancelárii Molnia v 70. rokoch 20. storočia. Aby bolo možné do rakety umiestniť silnejšiu hlavicu, motor a televízny navádzací systém, bolo potrebné prejsť na nový 15-palcový kaliber. Dovtedy vyrábané rakety (Ch-23 a Ch-25) mali priemer len 11 palcov. Nová riadená strela typu vzduch-zem bola zavedená do služby v roku 1980. Od roku 1981 pokračovali vývojárske práce na Ch-29 v Štátnom konštrukčnom úrade Vympel.

Konštrukcia a vlastnosti
------------------------

Raketa Ch-29 je vybavená vysokovýbušnou priebojnou hlavicou s hmotnosťou 317 kg (116 kg trhaviny) s kontaktnou poistkou. Poistka má dva režimy (nastavené pilotom pred štartom): okamžitý a oneskorený. Poistkové snímače sú umiestnené pred hlavicou v tele v oblasti ovládacích plôch a prebiehajú pozdĺž nábežných hrán krídla. Riadenie náklonu rakety je zabezpečené krídelkami. Raketa sa odhadzuje zo závesníkov AKU-58 alebo AKU-58-1.

Variant s označením **Ch-29L** je vybavený poloaktívnym laserovým vyhľadávačom 24N1. Používa sa pri osvetľovaní cieľa z lietadiel vybavených opticko-elektronickými systémami Kaira, Kľon, Smerč alebo pozemnými laserovými označovačmi cieľa. Skúsenosti z vojny v Afganistane ukázali, že druhá možnosť je efektívnejšia. Dosah strely je 10 km.

Raketa **Ch-29T** je vybavená televíznym navádzacím systémom Tubus-2. Je určená na ničenie lodí s výtlakom do 10 000 ton, železobetónových prístreškov, betónových pristávacích dráh, mostov a priemyselných objektov. Cieľ je zachytený vyhľadávačom pred odpálením rakety. V tomto prípade sa cieľový obraz reprodukuje na televíznom displeji v kokpite lietadla. Potom je raketa vypálená z odpaľovacieho zariadenia a vykoná autonómny let k cieľu. Nevýhodou rakety je, že ju možno použiť len počas denného svetla bez hmly a oparu. Dosah strely je 12 km.

Varianty
--------

* **Ch-29L** - s laserovým vyhľadávačom.
* **Ch-29ML** - s modernizovaným laserovým vyhľadávačom.
* **Ch-29T** - s televíznym vyhľadávačom.
* **Ch-29TE** - modernizovaný exportný variant, ktorého dosah je zvýšený na 30 km.
* **UH-29** - cvičná.

Používatelia
------------

Rusko  Rusko

Referencie
----------

1. ↑   aviaros.narod.ru, [cit. 2024-02-29]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Letecký portálRuský portál |
Súradnice: 45°54′S 149°59′V﻿ / ﻿45,900°S 149,983°V﻿ / 45.900; 149.983

**Urup** (rus. Уруп; po āinsky ウルㇷ゚ — Urup; jap. 得撫島, *Uruppu-tó*) je neobývaný ostrov južnej skupiny ruských Kurilských ostrovov. Administratívne patrí do ruskej Sachalinskej oblasti. Rozlohou (približne 1 450 km²) je štvrtý najväčší v súostroví Kurily. V rokoch 1946–1991 bolo na ostrove umiestnené pohraničné vojsko ZSSR. V súčasnosti na ostrove nie je stále osídlenie.

Geografia
---------

Mapa znázorňujúca históriu Kurilských ostrovov. Väčšina južných ostrovov Kuríl bola súčasťou Japonska v rokoch 1855 až 1945. Urup, hoci patrí medzi južné ostrovy, bol súčasťou Japonska v rokoch 1875 až 1945, podobne ako väčšina ostrovov súostrovia. Na tieto ostrovy (teda aj vrátane Urupu) si Japonsko nerobí nárok.
Urup je oddelený prielivom Urup od ostrovov Čornyje Bratia, ktoré sa nachádzajú 30 km severovýchodne, a Vriesovým prielivom od ostrova Iturup, nachádzajúceho sa asi 40 km juhozápadne. Má pretiahnutý tvar, tiahne sa od severovýchodu na juhozápad v dĺžke 116 km, šírka ostrova dosahuje maximálne dvadsať kilometrov. Najvyšším bodom ostrova je skupina sopiek Ivao (1 462 m n. m.).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Urup (ostrov)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Уруп (остров) na ruskej Wikipédii.*
***Moskva-kva-kva*** je román ruského spisovateľa Vasilija Pavloviča Aksionova, ktorý vyšiel v ruštine v roku 2006 vo vydavateľstve Eksmo, Moskva. Román sa pohybuje na pomedzí žánru politickej fantastiky a reality. Dôležitú úlohu v ňom hrá mrakodrap na brehu sútoku riek Moskvy a Jauzy. Je to budova postavená v komunistickom slohu päťdesiatych rokov obývaná výhradne významnými činiteľmi a ich rodinami, ktorí si v nej žijú v ešte stalinskom luxuse a na špeciálnych prídeloch z predajní vyhradených významným funkcionárom.

Všetky postavy a dejové zápletky majú vzťah k tejto budove a jej obyvateľom. Vystupuje v nich Stalin, jeho obdivovateľka Glikeria Novotkannaja, jej nápadníci Smeľčakov, Mokkinakki aj Jurka Donderon a pestrý húf rôznych papalášov, umelcov a "zlatej mládeže" 50. rokov. Pestrý a dynamický dej opisuje aj biedu obyčajných ľudí, ktorí sa akosi priľahko posúvajú od obyčajného života medzi prácou a systémom trhovísk s podpultovým tovarom do gulagov a nútených prác. Autor toto opisuje s nadhľadom, hoci je sám obeťou stalinských represálií. S takým istým nadhľadom však vymýšľa aj rôzne historické hyperboly a fantazijné príbehy, ktoré privedú postavy románu až do reality jeľcinovského Ruska. Dej uzatvára rozprávač Tak Takovič Takovskij a zároveň postava románu, ktorý sa po štyridsiatich rokoch vracia späť z emigrácie.

Zdroj
-----

Vasilij Aksionov: Moskva-kva-kva, vydavateľstvo Marenčin PT, Bratislava, slovenský jazyk, preklad Ján Štrasser, ISBN 978-80-89218-75-2
**Dušan Mitana** (\* 9. december 1946, Moravské Lieskové – † 22. máj 2019, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, scenárista a dramatik.

Životopis
---------

Narodil sa v robotníckej rodine a vzdelanie získaval v Moravskom Lieskovom a v Novom Meste nad Váhom, kde v roku 1964 zmaturoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole. Po ukončení vzdelávania pracoval ako robotník, a neskôr pokračoval v roku 1965 v štúdiu na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor novinárstvo, no po roku štúdium ukončil a odišiel pracovať do redakcie časopisu Mladá tvorba. V rokoch 1967 – 1972 opäť študoval, tentokrát filmovú a televíznu dramaturgiu na VŠMU v Bratislave. V rokoch 1973 – 1974 bol redaktorom časopisu Romboid a od roku 1975 sa profesionálne venoval literárnej tvorbe. Žil v Bratislave.

Tvorba
------

Svoje prvé literárne diela uverejňoval v časopise *Mladá tvorba* a neskôr i v časopisoch *Slovenské pohľady* a *Romboid*. Knižný debut mu vyšiel až v roku 1970, kedy mu vyšla prvá zbierka poviedok. Už na začiatku tvorby sa prejavil ako nadaný rozprávač. Vo svojich dielach zobrazuje grotesknosť životných situácií, ale ľudskú existenciu ako absurditu a život ako sled náhod a tajomnosti, plynulo prelína racionálne s fantazijným, normálne s patologickým či všedné s bizarným, čím vytvára i zo všedných príbehov pútavé čítanie s často neočakávanými zvratmi a závermi.

Dielo
-----

### Próza

* 1970 – *Psie dni*, zbierka poviedok
* 1972 – *Patagónia*, novela
* 1976 – *Nočné správy*, kniha poviedok
* 1984 – *Koniec hry*
* 1987 – *Na prahu*
* 1991 – *Hľadanie strateného autora*
* 1993 – *Slovenský poker*
* 1996 – *Prievan*
* 1998 – *Pocity pouličného našinca*
* 1999 – *Návrat Krista*
* 2000 – *Môj rodný cintorín*, pamäti
* 2001 – *Krst ohňom*
* 2001 – *Psie dni*
* 2005 – *Zjavenie*, nominovaná do finále Anasoft litera
* 2019 – Nezvestný

### Poézia

* 1991 – *Krutohory*
* 1996 – *Maranatha*

### Scenáre

* 1973 – *Škola lásky*, televízny scenár, r. Elo Havetta
* 1974 – *Dynamit*, televízny scenár podla románu Jacka Londona *Tulák po hviezdach*, r. Pavol Haspra
* 1976 – *Plukovník Chabert*, televízny scenár na motívy rovnomenného scenára Honoré de Balzaca, r. Miloš Pietor
* 1979 – *A pobežím až na kraj sveta*, scenár k filmu podľa knižky Márie Ďuríčkovej *Majka Tárajka, r. Peter Solan*

Monografie
----------

* Lenka Ďuranová: *Lieber tot als elendig. Das Suizid-Motiv in der slowakischen Gegenwartsliteratur am Beispiel der Kurzprosa Dušan Mitanas*. Marburg: Tectum 2010, ISBN 978-3-8288-2285-6

Referencie
----------

1. ↑  Zomrel známy slovenský spisovateľ Dušan Mitana

Autoritné údaje: * BnF: 14604665z
* GND: 121331547
* ISNI: 0000000109595512
* LCCN: n83067602
* NK ČR: ola2002142348
* SNK: 162559
* VIAF: 22392153
* WorldCat: lccn-n83067602
Súradnice: 54°02′49″S 2°48′04″Z﻿ / ﻿54,047°S 2,801°Z﻿ / 54.047; -2.801

**Lancaster** je mesto v grófstve Lancashire v Anglicku. Leží na rieke Lune a má populáciu 52 234 obyvateľov. V širšom okrese miestnej samosprávy mesta Lancaster žije 138 375 obyvateľov. Lancasterovci boli vetvou anglickej kráľovskej rodiny, zatiaľ čo vojvodstvo Lancaster vlastní veľké majetky v mene Alžbety II. ktorá je tiež vojvodkyňou z Lancasteru. Je to starobylé osídlenie, ktorému dominuje hrad Lancaster, kostol Lancaster Priory Church a pamätník Ashton Memorial. Je domovom Lancaster University a kampusu University of Cumbria.

Na mieste dnešného hradu bola na konci 1. storočia postavená rímska pevnosť. Po ovládnutí Anglicka Normanmi roku 1066 vládol na tomto území Viliam I. V 13. storočí bol postavený hrad. V 19. storočí bol v meste významný prístav, ktorý profitoval z obchodu s otrokmi.

Referencie
----------

1. ↑  Lancaster City sa skladá z Bulk, Duke, Castle, Skerton East and West, Scotforth East and West, University a John O'Gaunt
2. ↑  EVANS, Jacqueline. *Lancashire's Population, 2011* [online]. Lancashire County Council, [cit. 2014-04-30]. Dostupné online. Archivované 2014-04-30 z originálu.
3. ↑   *Roman fort found in Lancaster may have been key to Britain's west coast defences* [online]. dailymail.co.uk, [cit. 2020-01-17]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lancaster (Anglicko)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lancaster, Lancashire na anglickej Wikipédii.*
**Sachalin** je dlhý ostrov ležiaci v severnom Pacifiku. Je to najväčší ostrov patriaci Rusku a administratívne spadá pod 
Sachalinskú oblasť.

História
--------

Ostrov Sachalin získalo podľa Sankt-Petersburskej dohody Cárske Rusko v roku 1875. V roku 1905 po rusko-japonskej vojne získalo južnú časť ostrova Japonsko.
V roku 1945 prišlo k sovietsko-japonskej vojne a jej výsledok bolo získanie celého ostrova pre ZSSR.

Geografia
---------

Ostrov má rozmery 948 km na dĺžku a je široký od 25 do 170 km.
Nachádza sa medzi Ochotským a Japonským morom pri ústí rieky Amur. Od pevniny ho delí úzky, 900 km dlhý Tatársky prieliv, ktorý má v najužšom mieste šírku len 7,3 km a hĺbku 4 – 20 m. Od ostrova Hokkaidó ho delí o niečo širší La Pérousov prieliv. Najjužnejší bod ostrova je Mys Krilon a najsevernejší Elizabetin Mys. 

Najväčšie a hlavné mesto Sachalinskej oblasti, Južno-Sachalinsk, sa nachádza na južnom výbežku ostrova na rieke Susuja. Vzdušnou čiarou je od Moskvy vzdialené 10 417 km.

### Vodstvo

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Rieky ostrova Sachalin*
Na ostrove sa nachádza 10 väčších riek. Najdôležitejšie rieky sú Tym (330 km) a Poronaj (350 km), ktoré sú na ľahkých člnoch čiastočne splavné. Rieky na ostrove patria do úmoria Ochotského a Japonského mora.

Ekonomika
---------

Pri Sachaline sa nachádzajú dôležité zásoby ropy a zemného plynu, vďaka ktorým sa ostrov rozvíja a má najnižšiu mieru nezamestnanosti v Rusku (1,2% v roku 2007). Na Sachaline je tak vybudovaná nová sieť železníc, ropovodov a ciest a prístavov.

Obyvateľstvo
------------

Južná časť Sachalinu, Kurilské ostrovy a severné Japonsko sú pôvodnou vlasťou ľudí národa Ainu. Spolu s nimi sa na Sachaline nachádzali a v malej miere aj nachádzajú Orokovia, Evenkovia a Nivchovia. Dokopy však ich počty neprevyšujú 5000. Majoritným národom na Sachaline sú Rusi (okolo 84%). Ďalej nasledujú Kórejci (5.6%), ktorí sa sústreďujú v hlavnom meste ostrova, Južno-Sachalinsku, ktoré má približne 175 000 obyvateľov. Násilne ich sem dovliekli Japonci počas 2. svetovej vojny, aby pracovali v tamojších uhoľných baniach. Nachádzajú sa tu v menších počtoch aj Ukrajinci (4%), či Tatári (1,2%) alebo Bielorusi (1%). 
Po obsadení ostrova Rusmi v roku 1945 bolo deportovaných asi 400 000 japonských obyvateľov ostrova vrátane ľudí Ainu.

V roku 2008 bolo zaznamenaných 6,416 narodení a 7,572 úmrtí – populácia ostrova klesá.

Najväčšie mestá Sachalinu k roku 2009| Mesto | Počet obyv. |
| --- | --- |
| Južno-Sachalinsk | 174 700 |
| Korsakov | 35 000 |
| Cholmsk | 31 400 |
| Ocha | 26 100 |
| Poronajsk | 16 600 |
| Neveľsk | 14 700 |
| Uglegorsk | 12 000 |
| Dolinsk | 11 500 |

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2011-06-20]. Dostupné online. Archivované 2011-07-15 z originálu.

Pozri aj
--------

Sachalinská oblasť

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sachalin**

Súradnice: 51° 00′ 00″ s.š. 143° 00′ 00″ v.d.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Sachalin na českej Wikipédii a Сахалин na ruskej Wikipédii.*
**Becherovka** je prírodný bylinkový alkoholický nápoj - likér. Obsahuje karlovarskú vodu, lieh, prírodný cukor a špecifickú horkastú zmes pozostávajúcu asi z 32 druhov byliniek a korenia. Bola uvedená na trh v roku 1807. Obsah alkoholu je 38 percent.

Becherovka sa pije studená, obvykle samotná, ale môže sa pridávať i do rôznych miešaných nápojov.

História
--------

V roku 1807 začal karlovarský lekárnik Jan Becher predávať bylinný likér podľa svojej vlastnej receptúry. V roku 1841 jeho syn Johann začal hromadnú výrobu. Až do roku 1945 bola firma vo vlastníctve rodiny. Po druhej svetovej vojne bola výroba znárodnená. V súčasnosti je podnik privatizovaný a patrí spoločnosti *Pernod Ricard*.

Výroba a recept
---------------

V dnešnej dobe sú v karlovarskom podniku len dvaja ľudia, ktorí poznajú celé výrobné tajomstvo Becherovky a nedá sa očakávať, že by ho spoločnosť niekedy prezradila verejnosti. Títo dvaja vyvolení sú jediní, ktorí môžu vstúpiť do miestnosti nazvanej „Drogikamr", názov používaný ešte v dobe Becherov, a ktorí raz týždenne pripravia zmes bylín a korenín. Zhruba tri štvrtiny bylín a korenia pochádzajú zo zahraničia, vybrané druhy sa vyskytujú v okolí Karlovych Varov.

Hotová zmes je vo vreciach z prírodného materiálu na týždeň ponorená do alkoholu, aby sa dokonale vylúhovala. Výsledný extrakt sa zmieša s vodou a prírodným cukrom a potom sa dáva do originálnych ručne vyrobených dubových sudov. Materiál, dub, je dôležitou podmienkou úspechu, Becherovke dodáva niečo zo svojej typickej chuti a farby. Becherovka dozrieva v sudoch približne dva mesiace. Potom sa obsah sudov zmieša a plní do fliaš.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Becherovka**
Lucius Cornelius Sulla
**Lucius Cornelius Sulla Felix** (cca 138 pred Kr. – 78 pred Kr.), známy ako **Sulla**, bol rímsky diktátor a šťastný vojvoda. Dvakrát viedol légie na mesto, ktoré mu dalo život, meno a zmysel pre povinnosť. 

Jeho povahové vlastnosti boli označované z polovice ako líška a z druhej polovice ako lev.
O viac než tisícročie neskôr, keď sa Machiavelli vo svojom diele Vladár zmieňoval o ideálnych vlastnostiach vládcu, ako príklad si vybral Sullu s jeho schopnosťami, ktoré nesmú vládcovi chýbať.

Pochádzal z chudobného, no prastarého aristokratického rodu a vyrastal medzi jednoduchou vrstvou komediantov. Spoznal medzi nimi gréckeho chlapca menom Metrobius a do konca života mu bol priateľsky naklonený.

V roku 107 pred Kr. na príkaz svojho vrchného veliteľa Gaia Maria podujal sa lsťou a odvahou zajať numídskeho kráľa Jugurtu, čo znamenalo koniec pridlho sa vlečúcej vojne v severnej Afrike.

V prvej občianskej vojne v Itálii patril medzi najúspešnejších generálov na strane senátu a rímskeho ľudu, pod hradbami Noly mu vojaci uplietli veniec z trávy, coronu obsidionalis. 

Po vypuknutí vojny s Mitridatom VI. Pontským a okamžitom skončení občianskej vojny bol ako úradujúci konzul senátom v zmysle ústavy poverený najvyšším velením. Vtedy sa starý a chorý demagóg Gaius Marius pokúsil zmanipulovaním jednoduchého ľudu prevziať velenie. Sulla nevidel inú možnosť ako pochodovať na Rím. Prvýkrát od založenia mesta si generál takýmto spôsobom upevňoval politickú moc. 

Potom sa preplavil do Grécka a dobyl Atény, hlavnú baštu nepriateľa po jeho invázii. Brutálne potrestal Grékov za hlúpe sny o zlomení rímskeho jarma barbarským kráľom. Následne so šiestimi légiami, nie viac ako 40 000 mužmi, zvíťazil v dvoch bitkách proti troj resp štvor násobnej presile.

V prvej nechal utiecť 10 000 barbarov, zvyšných 110 000 zmasakroval. Na strane Západu padlo neuveriteľných dvanásť legionárov. V druhej bitke padlo niekoľko stoviek Rimanov, no armáda pontského kráľa zmizla z povrchu zemského a ešte o 200 rokov neskôr z močiarov kde tu vytŕčali časti výzbroje padlých mužov z východu.

Po návrate do Itálie, aby bránil zvrchovanosť republiky, nevidel inú možnosť ako rozpútať druhú občiansku vojnu. Zvíťazil, zmenil zákon o diktátorovi, lebo situácia bola kritická a predpísaných šesť mesiacov bolo príliš málo. Vládol neobmedzene tri roky, potom sa stiahol z verejného života a zomrel v kruhu rodiny a známych vo vlastnej posteli.

Pozri aj
--------

* Mithridatés VI. Pontský
* Gaius Marius
* Rímsky diktátor

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lucius Cornelius Sulla**

Externé odkazy
--------------

* Diktátori Marius a Sulla Archivované 2009-10-26 na Wayback Machine
* Lucius Cornelius Sulla (UNRV History) \* Marius and Sulla Archivované 2004-02-21 na Wayback Machine
* Lucius Cornelius Sulla (roman-empire.net)

Autoritné údaje: * BnF: 12005009r
* GND: 11864260X
* ISNI: 0000000107610985
* LCCN: n83212399
* NK ČR: jx20101122014
* VIAF: 84037378
* WorldCat: lccn-n83212399
**Ignác Chladný** (\* 30. jún 1907, Staré Hory – † 30. jún 1977, Sliač) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, vysokoškolský pedagóg, publicista.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Špirituál v banskobystrickom seminári, kaplán na Starých Horách, správca farnosti v Brusne. Profesor na bohosloveckej fak. v Banskej Bystrici (od 1936), angažoval sa v Katolíckom tovarišskom spolku v Banskej Bystrici; zastával funkciu defensor vinculi, promotor iustitiae (od 1938) a funkciu diecézneho cenzora (od 1940). Pôsobil na biskupskom úrade v Banskej Bystrici (po 1951). Politicky prenasledovaný. Autor brožúry o pútnickom 
mieste na Starých Horách, pomocných skrípt a článkov v katolíckych periodikách.

Literatúra
----------

* *Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000*
* CHLADNÝ, Ignác. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 550 – 551.
* CHLADNY, Ignác. Krátky náčrt minulosti pútnického miesta Starých Hôr. Banská Bystrica : Tlačou a nákladom kníhtlačiarne Ondreja Žabku, 1928. 81 s.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Pokánie* pozri *Pokánie (rozlišovacia stránka)*.
**Pokánie** je v bežnej reči aj v náboženskom význame symbolická činnosť, ktorú človek dáva najavo, že pochybil, a snaží sa svojej viny zbaviť. Je to ľútosť nad previnením. V kresťanskom ponímaní znamená výraz ľútosti, nad hriechmi, vnútorné obrátenie k Bohu a premena doterajšieho života. V katolicizme a v pravosláví v užšom zmysle sviatosť, ktorá obsahuje spoveď a rozhrešenie.

Kresťanstvo
-----------

Pokánie je jednoducho vzdanie sa, prestať bojovať proti Bohu a prestať sa pokúšať získať vlastnú spásu cez svoje vlastné skutky. Doslova rezigovať a odovzdať sa Kristovi - to je spasenie. Tak povieš len: nič neprinášam vo svojich rukách, jednoducho len ku krížu sa viniem a keď tento postoj v tebe dorastie do bodu, kedy budeš vedieť, že to, že stojíš pred Bohom je stopercentne absolútne založené a postavené na dokonalom diele a zásluhe Ježiša Krista, potom budeš s dôverou, (smelo) pred Ním stáť. Vediac, že všetky tvoje hriechy boli odčinené a že si spravodlivý v Kristovi. Príď ku Kristovi.

Literatúra
----------

* Vrablec, Štefan: *Každý kresťan potrebuje pokánie*, časopis Hlasy z Rima,č. 5, 1980 .
* Grün, Anselm: *Sviatosti - Pokánie*, Vydavateľstvo Michala Vaška, 2004, séria: Sviatosti, v origináli: Die Beichte - Feier der Versöhnung, preklad: Martina Tomečková, ISBN 80-71654-74-4

Pozri aj
--------

* Metanoia
* Sviatosť zmierenia

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Paul Washer - Čo je to spasenie?
* Pokánie - frantiskani.sk
* Čo je pokánie - pravoslavnekrestanstvo.sk

Referencie
----------

1. ↑  Bibliografia niektorých kňazov Hlasy z Rima,1980/5
Zámok Possenhofen
**Zámok Possenhofen**, niekedy nazývaný len *Possi*, je bavorský zámok ležiaci na brehu Starnberského jazera necelých 30 km juhozápadne od Mníchova. 

Na zámku žila v detstve, spoločne so svojimi rodičmi a súrodencami predposledná rakúska cisárovná Sissi. Jej rodičia, vojvoda Maximilián Jozef Bavorský a Ludovika Wilhelmina Bavorská ho kúpili v roku 1834 ako svoje vidiecke sídlo. Zámok obklopuje rozsiahly park a záhrada.

Dejiny
------

Na mieste dnešného zámku stával pôvodne hrad, ktorý tu bol postavený v roku 1536, neskôr bol zničený počas tridsaťročnej vojny, následne niekoľkokrát prestavaný do dnešnej zámockej podoby.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti tu je študentský internát a múzeum venované cisárovnej Alžbete Bavorskej.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2011-08-02]. Dostupné online. Archivované 2013-12-03 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Turistické informácie o zámku
* Zámok Possenhofen Archivované 2011-01-17 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zámek Possenhofen na českej Wikipédii.*
**Kapsička pastierska** (lat. *Capsella bursa-pastoris*) je rastlina z čeľade kapustovité.

Charakteristika
---------------

Kapsička pastierska je jednoročná alebo dvojročná rastlina. Rozkonárená alebo rovná, 10-30 cm vysoká byľ vyrastá z prízemnej ružice perovito delených listov. Listy sú sediace a kopijovité. Malé viacpočetné kvety bielej farby sú v riedkych strapcoch navrchu stonky. Plochý plod - šešuľka - obsahujúci niekoľko semien tvarom pripomína kapsu, ktoré kedysi nosievali pastieri. Kvitne od marca do novembra.

Výskyt
------

Táto burina sa vyskytuje po celom svete od nížin až po horské oblasti, nevyskytuje sa iba napríklad v odľahlých novovzniknutých ostrovoch. Rastie najmä pri cestách, na medziach, úhoroch, rumoviskách a lúkach.

Využitie
--------

Obsahuje cholín, prolín, tyramín, hystamín, flavónový glykozid diosmín, triesloviny, éterický olej, živice, inozit, vitamíny A, B, C, E a K, sacharidy, kyseliny, saponíny, alkaloidy, flavonoidy, vápnik, draslík, síru, meď, mangán, vlákninu, obsahuje tiež vysoké množstvo antioxidantov a chlorofylu. Vďaka týmto látkam je kapsička pastierska liečivá a mierne jedovatá.

Používa sa na zastavenie vnútorného krvácania (zvy­šuje zrážavosť krvi), na zastavenie krvácania z nosa, pri hemoroidoch, na rany, ekzémy a pri chorobách močových orgánov. V minulosti sa používala aj na zastavenie krvácania pri pôrode či otvorených ranách. Je mierne jedovatá, preto sa jej nemôže vnútorne užívať veľké množstvo.

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2012.07. Prístup 12. novembra 2022

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kapsička pastierska**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kapsička pastierska**

Zdroje
------

* Archivované 2021-05-07 na Wayback Machine
**Ibištek čínsky** (ľudovo: **čínska ruža**; lat. *Hibiscus rosa-sinensis*) je viacročná rastlina z čeľade slezovité (*Malvaceae*).:57

Charakteristika
---------------

Ibištek čínsky pochádza z juhovýchodnej Ázie, Čína. Do Európy privezený okolo roku 1731. Vo voľnej prírode môže dorásť do výšky aj 150 cm. Kvety majú rozmanitú farbu a tvar zvonovitý. Kvet môže byť jednoduchý ale aj plný. Známe sú farebné odtiene: biela, žltá, oranžová, ružová, sýto červená. Listy kra sú tmavozelené, vajcovité, tupo zubaté, na líci lesklé.:57

Pestovanie
----------

Je to nenáročný kvet vhodný aj do interiéru. Kvitne od apríla do októbra. Mladým rastlinkám je potrebné na začiatku leta zrezať dvakrát vrcholky výhonkov. Staršie orežeme skoro na jar. Rozkvitnutý kvet vydrží obyčajne jeden deň. Kvety odrody „Moonlight" a „Weekend" sú väčšie a trvanlivejšie. Rastlina potrebuje plné svetlo a v zime priame slnečné lúče. Počas vegetácie jej prospieva teplota 18° až 22°C a v zime postačuje aj 5°C.:57

Rozmnožovanie
-------------

Kvetinu rozmnožujeme vrcholovými, drevnatými odrezkami, a to na jar. Odrezky dáme do vlhkého substrátu ale zakorenia aj vo vode pri teplote 20° – 22° C. Rastlinku presádzame od marca do mája do stredne ťažkej pareniskovej zmesi s pieskom.:139

Referencie
----------

1. ↑  ibištek. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2010. 686 s. ISBN 978-80-970350-0-6. Zväzok 6. (His – Im), s. 614.
2. 1 2 3 4  MARTIŠOVÁ, Mária, a kol. *Kvety moja záľuba*. 4. slov. vyd. Bratislava : Obzor, 1990. 234 s. ISBN 80-215-0071-9.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ibištek čínsky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Ibištek čínsky**

Externé odkazy
--------------

* Ibištek čínsky – exotická izbová rastlina
* Hibiscus rosa-sinensis L. – ibišek, čínská růže / ibištek
* Ibištek čínsky – krása z trópov