recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elchasaiti** (iné názvy: **elkasaiti**, **elkesaiti**) boli židokresťanská gnostická skupina, sekta, pôsobiaca v 2. – 4. storočí v Mezopotámii. Za jej zakladateľa bol považovaný Elchasaios žijúci na prelome 1. a 2. storočia. Podľa elchasaitu Alkibiada z Apameie, ktorý ich náuku priniesol do Ríma sa Elchasaiovi zjavil anjel, ktorý mu odovzdal knihu so Zjavenou pravdou. Elchasaitské učenie striktne odmieta chrámový kult obiet, zápalné obety a odmieta konzumáciu mäsa. Hlavnou stravnou zložkou veriacich preto boli najmä plodiny, ktoré rozdeľovali na mužské a ženské. Povolené mali iba pojedanie mužských plodín a i to len po nutnom umytí a posvätení. Okrem toho vyznávali klasické židovské tradície ako obriezky, sabat, či pôsty. Elchasaiti boli monoteisti, od židovskej viery sa líšili uznávaním Ježiša ako proroka. Významným prvkom ich učenia boli židovské apokalyptické teórie a Harmónia evanjelií (*Diatessaron*) od Tatiána. Odmietali však učenie Pavola z Tarsu.

Referencie
----------

1. 1 2  CHALUPA, Aleš. *Gnosticizmus*. 1. vyd. Brno : Masarykova univerzita, 2013. ISBN 978-80-210-6508-6,  978-80-210-6507-9. S. 54 – 56.
2. ↑   *Dr. Jozef Špirko: Cirkevné dejiny (1943)* [online]. a-repko.sk, [cit. 2020-02-07]. Dostupné online.
3. ↑  STRAKOŠ, Miroslav. Staroveké herézy v dejinách cirkvi. *Notitiae Historicae Ecclesiasticae* (Ružomberok: Katolícka univerzita v Ružomberku), roč. 2015, čís. 1, s. 8. Dostupné online [cit. 2020-02-07]. ISSN 1338-9572.

Externé odkazy
--------------

* Elcesaites na Jewish Encyclopedia
* Elcesaites na Catholic Encyclopedia
Hrad Bouzov
**Hrad Bouzov** (pôvodne Búzov) stojí v rovnomennej obci juhozápadne od mesta Loštice na stredozápadnej Morave. Pôsobí dojmom dobre zachovanej stredovekej pamiatky, ale jeho súčasná podoba pochádza z romantickej prestavby z prelomu 19. a 20. storočia. Patrí medzi najnavštevovanejšie pamiatky v Česku a je vyhľadávaným miestom filmárov.

Historie
--------

Jadro hradu s palácom a vežou
Hrad bol založený na prelome 13. a 14. storočia, jeho prvým známym majiteľom bol *Búz z Búzova* v rokoch 1317-1339. Od polovice 14. storočia ho vlastnili páni z Vildenberka, ktorí ho v roku 1382 predali markgrófovi Joštovi. Jošt ho roku 1396 prenechal Heraltovi z Kunštátu.

Tento rod hrad vlastnil asi 70 rokov, potom s v jeho vlastníctve vystriedalo viac majiteľov. Počas trdsaťročnejvojny slúžil Bouzov ako cisárska pevnosť a väzenie pre švédskych zajatcov. V roku 1649 hrad kúpila Eugenie Podstatská z Prusinovic, jej syn ho roku 1696 predal rádu nemeckých rytierov. Tomu hrad patril až do roku 1939, kedy ho zabavili nacisti, v priebehu druhej svetovej vojny bol odovzdaný do správy tzv. Hlavného hospodárskeho a správneho úradu SS so sídlom v Berlíne a slúžil ako sklad zabaveného majetku. Po druhej svetovej vojne bol hrad skonfiškovaný československým štátom. V štátnej správe je dodnes, snahy Nemeckého rádu o vrátenie hradu neboli úspešné.

Hrad bol postavený s typicky bergfritovou dispozíciou s jedným poschodovým palácom. Koncom 14. storočia bolo k hradu pristavané predhradie. V roku 1558 hrad Bouzov vyhorel, ale kvôli finančným problémom vtedajších majiteľov bol hrad úplne obnovený až v roku 1620. 

Do dnešnej podoby bol hrad upravený prestavbou v rokoch 1895 až 1910 na popud Eugena Habsburského, vtedajšieho veľmajstra rádu, ktorý stavbu aj financoval. Návrh prestavby projektoval architekt Georg von Hauberrisser. Tato rekonštrukcia ovplyvnila vzhľad hradu, pretože do pôvodnej typickej českej architektúry bola zakomponovaná celá rada nemeckých prvkov. Vnútorné vybavenie hradu čiastočne pochádza zo súkromných zbierok arcivojvodu Eugena, čiastočne ide o predmety vyrobené špeciálne pre hrad. 

V roku 1929 poctil tento hrad svojou návštevou prezident Tomáš Garrigue Masaryk spoločne s ministerským predsedom Františkom Udržalom a ministrom vnútra Janom Černým. Na hrade ich privítal aj veľmajster nemeckého rádu Panny Márie Jeruzalemskej a brniansky biskup Norbert Klein.

V roku 2004 bol na hrade natáčaný nemecký film Napola, ďalej napríklad rozprávka O princezně Jasněnce a létajícím ševci, Princezna Fantaghiro alebo pokračovanie seriálu Arabela.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrad Bouzov**

Externé odkazy
--------------

* Hrad Bouzov na stránkach Národného pamiatkového ústavu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bouzov (hrad) na českej Wikipédii.*

Súradnice: 49°42′18″S 16°53′22″V﻿ / ﻿49,705055°S 16,889379°V﻿ / 49.705055; 16.889379
**Skejtbording** (iné názvy: **skateboarding**, hovorovo: **skejt**; angl. *skateboarding*) je umenie jazdenia a akrobacie na skejtborde. Človek, ktorý používa skejtbord sa nazýva **skejtbordista** alebo **skejter** (angl. *skateboarder* alebo *skater*). 

Skejtbording sa niekedy v médiách prezentuje ako extrémny šport, forma umenia, koníček, alebo spôsob premiestňovania. Technika skejtbordingu sa formovala a bola ovplyvňovaná počas dlhšieho obdobia viacerými osobnosťami. Roku 2002 organizácia na športový prieskum *American Sports Data* zistila, že na celom svete je 12,5 milióna skejtbordistov. 80 % z nich bolo vo vekovej kategórii pod 18 rokov a 74% z nich boli mužského pohlavia.

Skejtboarding je relatívne moderný šport, ktorý vznikol zo snahy o „surfovanie po chodníku" v Kalifornii v 50. rokoch. Kľúčový trik skejtbordistov nazvaný „ollie" vznikol až koncom 70. rokov 20. storočia.

Niektorí známi skejtbordisti
----------------------------

* Bam Margera (USA)
* Tony Hawk (USA)
* Rodney Mullen (USA)
* Ryan Sheckler (USA)

Referencie
----------

1. ↑  skejtbording In: *Slovník cudzích slov: akademický* [online]. Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied, [cit. 2022-08-31]. Dostupné online.
2. ↑  skateboarding In: *Slovník cudzích slov: akademický* [online]. Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied, [cit. 2022-08-31]. Dostupné online.
3. ↑  skejt In: *Slovník cudzích slov: akademický* [online]. Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied, [cit. 2022-08-31]. Dostupné online.
4. ↑  skejbordista. In:  *Krátky slovník slovenského jazyka*. 5. dopl. a uprav. vyd. Martin : Matica slovenská, 2020. 960 s. ISBN 978-80-8128-261-4. S. 659.
5. ↑  skejter In: *Ortograficko-gramatický slovník. A – Ž* [online]. Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied, [cit. 2022-08-31]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* skejtbord
* Tech deck

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **skateboarding**.

Externé odkazy
--------------

Boardlife: snowboarding & skateboard community of Slovakia
Súradnice: 48°56′37″S 15°42′1.75″V﻿ / ﻿48,94361°S 15,7004861°V﻿ / 48.94361; 15.7004861

**Hrad Bítov** je hrad ležiaci asi 9 km severozápadne od mesta Vranov nad Dyjí v okrese Znojmo.

Dejiny
------

Hrad bol založený v 11. storočí ako prvý z reťazca hradov na južnej hranici přemyslovského štátu. Prvá písomná zmienka o hrade Bítov pochádza z roku 1061. Hrad bol založený na ľavom brehu riečky Želetavky. Hrad bol členený na tri časti oddelené navzájom valmi. Svojím vzhľadom sa ešte príliš nelíšil od starších hradísk. Bítov zaujal významné miesto v znojemskom údelnom kniežatstve a v zastavení postupu nemeckej kolonizácie na sever. Ďalšie písomné správy o hradu pochádzajú z 80. rokov 12. storočia, kedy sa český knieža Bedřich rozhodol v roku 1185 napadnúť svojho rivala, znojemské knieža Konráda II. Ota a podľa správy kronikára Jarlocha vyplienil znojemskú provinciu. Pri tomto ťažení však hrad Bítov nebol dobytý. Okolo roku 1200 bol nahradený pôvodný hradský systém novým rozdelením kraja a výrazom tohto nového usporiadania je i početná rada zemepanských správcov hradu Bítova.

Pred polovicou 13. storočia začala prestavba Bítova, z ktorej je zachované torzo valcovej veže s britom a torzo hradného paláca ukryté v hmote neskoro gotických budov okolo nepravidelného nádvoria.

Začiatkom 14. storočia sa Bítov dostal do rodu Lichtenburgovcov z Bítova, ktorí pristúpili k ďalšej prestavbe hradu a začali budovať jadro hradu na východnej strane v miestach dnešného paláca.

V 17. storočí bol v majetku rodu Jankovských z Vlašimu a v tej dobe bol prestavaný na barokový opevnený zámok. Ďalšia romantická gotizujúca prestavba bola urobená v rokoch 1811-1863 za Daunovcov. V hradnej kaplnke sa zachovala gotická drevorezba Madony s dieťaťom zo začiatku 14. storočia. Interiéry hradu zdobí hodnotná zbierka obrazov nemeckých a rakúskych romantikov a ďalej sú tu vystavené početné zoologické zbierky posledného majiteľa hradu baróna Jiřího Haasa.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Fotogaléria
-----------

* Hradná kaplnkaHradná kaplnka
* Severné krídlo (psia kuchyňa)Severné krídlo (psia kuchyňa)
* Bitov v roku 1848Bitov v roku 1848

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrad Bítov**

Externé odkazy
--------------

* hrad Bítov – podrobné dejiny, stavebný vývoj, fotogaléria

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bítov (hrad) na českej Wikipédii.*
Pre Elišku
**Pre Elišku** (nem. *Für Elise*) je krátka hudobná skladba pre klavír, ktorú v roku 1810 zložil Ludwig van Beethoven. Jej partitúru našiel až v roku 1865 v Mnichove nemecký vedec Ludwig Nohl. Beethoven ju pravdepodobne napísal 27. apríla 1810. Táto skladba je považovaná za jednu z najznámejších klavírnych skladieb všetkých čias.

Venovanie
---------

Dodnes sa nevie, či sa skladba mala pôvodne volať *Pre Elišku*. Podľa jednej teórie sa mala volať *Pre Terezu.* Niektorí vedci tvrdia, že Ludwig Nohl zle opísal názov skladby v staronemčine ako Pre Elišku (Für Elise), namiesto Pre Terezu. Touto Terezou mala byť údajne hudobnica Therese Malfattiová, ktorú skladateľ v roku 1810 požiadal o ruku. No nemecký muzikológ Klaus Martin Kopitz tvrdil, že ženou, ktorej Beethoven skladbu venoval, bola nemecká speváčka Elisabeth Röckelová. S ďalšou teóriou o venovaní skladby prišiel taliansky vedec Luca Chiantore, ktorý po osmich rokoch výskumu tvrdil, že skladbu Pre Elišku nenapísal Beethoven, ale pravdepodobne jej nálezca Ludwig Nohl.

Externé odkazy
--------------

* Světoznámá Beethovenova skladba Pro Elišku slaví 200 let
* Pre Elišku
**Unionizmus v Spojenom kráľovstve** tiež označovaný aj ako **Britský unionizmus** je politická ideológia a forma nacionalizmu ktorá preferuje stálu podobu Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, alebo v niektorých prípadoch rozšírenia tohoto štátu na ďalšie krajiny ako napríklad Írsko. Väčšina diskusii sa točí okolo súdržnosti konštituentných krajín Spojeného kráľovstva (Anglicko, Škótsko, Wales, Severné Írsko).

Unionizmus bol historicky významným problémom kde írsky nacionalizmus bol významnou silou. Väčšina Írska získala nezávislosť od Spojeného kráľovstva v roku 1920. V Severnom Írsku, ktoré zostalo súčasťou Spojeného kráľovstva, unionizmus pokračoval ako veľký problém a hlavný politický rozkol medzi unionistami/lojalitami a nacionalistami/republikánmi. To viedlo k násilnému konfliktu v Severnom Írsku známemu ako Problémy. 

Od konca 20. storočia sa podpora unionizmu stala väčším problémom v Škótsku a v menšej miere vo Walese. V nadväznosti na víťazstvo Škótskej národnej strany v škótskych voľbách v roku 2011 sa 18. septembra 2014 uskutočnilo referendum o škótskej nezávislosti. Výsledok podporil zotrvanie v Spojenom kráľovstve kde 55,3% hlasov bol za zotrvanie a 44,7% za oddelenie. Otázka v referende znela: "Malo by byť Škótsko nezávislá krajina?".

Referencie
----------

* ARMITAGE, David. *The Ideological Origins of the British Empire*. reprint. vyd. [s.l.] : Cambridge University Press, 2000. ISBN 978-0-521-78978-3.
* BROCKLISS, L. W. B.. *A Union of Multiple Identities: The British Isles, C1750-c1850*. illustrated. vyd. [s.l.] : Manchester University Press ND, 1997. ISBN 978-0-7190-5046-6.
* COCHRANE, Feargal. *Unionist Politics and the Politics of Unionism Since the Anglo-Irish Agreement*. 2, revised. vyd. [s.l.] : Cork University Press, 2001. ISBN 978-1-85918-259-8.
* ENGLISH, Richard. *Unionism in Modern Ireland: New Perspectives on Politics and Culture*. [s.l.] : Macmillan Press, 1996. ISBN 978-0-312-15979-5.
* HAZELL, Robert. *The English Question*. Ed. Hazell, Robert. illustrated, annotated. vyd. [s.l.] : Manchester University Press, 2006. ISBN 978-0-7190-7369-4.
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Unionism in the United Kingdom na anglickej Wikipédii.*
**Precedens** je obsahovo široký pojem, ktorý sa v práve používa zúžené pre precedentné (tzn. predchádzajúce) rozhodnutie súdu, prípadne správneho úradu, v podobnej veci. Systém formálne záväzných precedensov je využívaný v krajinách so systémom *common law* (Spojené kráľovstvo, USA atď.).

Hoci slovenské právo nie je založené na precedensoch a s výnimkou publikovanej judikatúry Ústavného súdu nie sú judikáty autoritatívnym prameňom práva, pôsobia spravidla silou presvedčivosti a súdy a správne úrady sa od precedensov len zriedka odchyľujú.

Nevýhodou a obecným rizikom precedenčného systému je jeho strnulosť: kým zastaraný právny predpis je možné novelizovať alebo zrušiť, judikatúra je z definície nemenná. Keďže záväznosť precedensov je iba neformálna, môže sa súd od doterajšej rozhodovacej praxe odchýliť, ak danú judikatúru považuje za obsolentnú. Jeho rozhodnutie potom slúži ako nový precedens, ktorý ruší starý precedens podľa zásady *lex posterior derogat inferior*. V niektorých prípadoch, napr. pri Ústavnom súde, sú pre tieto prípady stanovené zvláštne procedúry.

Pozri aj
--------

* Judikát
* Prameň práva
* Súd
* Ústavný súd SR
* Najvyšší súd SR
* Supreme court USA
**Pražského Povstání** je stanica metra v Prahe, nachádzajúca sa na trase C, na úseku I.C. Pre verejnosť bola otvorená 9. mája 1974. Nachádza sa pod ulicou Na Pankráci.

Charakteristika stanice
-----------------------

Stanica je hĺbená, postavená v otvorenej jame, zastrešená prefabrikovanými nosníkmi. Je 275,3 metrov dlhá a nachádza sa 8 m pod zemou. Nástupište je podopierané dvoma stĺpmi, ktoré sú umiestnené pri výstupe zo stanice - podopierajú totiž kolektor inžinierskych sietí. Z nástupišťa von vedie jedno pevné schodisko do podzemného vestibulu, ktorý má niekoľko ďalších výstupov priamo na povrch, na námestie Hrdinov a k ulici Na Pankráci. Za stanicou smerom ku stanici Háje je slepá koľaj (tzv. jaskyňa), ktorá slúži ako odstavná koľaj. Smerom ku stanici Vyšehrad je zriadená koľajová spojka umožňujúca obrat vlakov idúcich z obidvoch smerov. Obkladom stanice sú rôzne mramorové dosky - tmavo šedé a biele. Stanica bola postavená v rokoch 1969 - 1974 za cenu 110,4 miliónov Kčs.

Referencie
----------

1. ↑  Metroweb.cz: Pražského Povstání

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pražského povstání (stanica pražského metra)**

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← smer Letňany | **Pražské metro – linka C** | smer Háje → |
| **Vyšehrad** | **Pražského povstání** | **Pankrác** |
| Letňany bezbariérový prístup – Prosek bezbariérový prístup – Střížkov bezbariérový prístup – Ládví bezbariérový prístup – Kobylisy bezbariérový prístup – Nádraží Holešovice bezbariérový prístup – Vltavská – Florenc  bezbariérový prístup – Hlavní nádraží bezbariérový prístup – Muzeum  bezbariérový prístup – I. P. Pavlova – Vyšehrad bezbariérový prístup – Pražského povstání – Pankrác bezbariérový prístup – Budějovická – Kačerov – Roztyly bezbariérový prístup – Chodov bezbariérový prístup – Opatov bezbariérový prístup – Háje bezbariérový prístup |
*Skeirón porazený Théseom*, detail červenofigúrového pohára, cca.500-490 pred Kr.
**Skeirón** alebo **Skirón** alebo **Skírón** (starogr. Σκείρων, Σκίρων – Skeirón, Skirón/Skírón , lat. *Sciron*) je v gréckej mytológii ukrutný lupič z Isthmu, žil v skalách pri mori neďaleko Megary.

Jeho pôvod nie je jednoznačný. Niektoré mýty uvádzajú, že bol synom boha mora Poseidóna, podľa iných, že bol synom bližšie neznámeho Kanétha, alebo dokonca synom kráľa Pelopa a jeho manželky Hippodamie. Ako sa Skeirón stal lupičom a prečo, to nevieme. 

Skeirón svoju lupičskú živnosť prevádzal trochu zvláštnym spôsobom. Každého pocestného zaviedol ku studničke pod vysokou skalou pri mori, prinútil ho odložiť si veci a umyl mu nohy. Potom nešťastníka mohutným kopancom zrazil do mora, kde ho zožrali obludné mäsožravé korytnačky. Táto jeho činnosť sa mu dlho darila, lebo moment prekvapenia zohral svoje.

Predsa však nakoniec narazil na človeka, ktorý sa preľstiť nedal. Bol ním mladý Théseus, ktorý vo svojich šestnástich rokoch putoval od svojho deda, troizenského kráľa Pitthea k svojmu nevlastnému otcovi aténskemu kráľovi Aigeovi. Théseus sa cestou nevyhýbal dobrodružstvám, lebo chcel získať životné skúsenosti a slávu.

Keď ho potom Skeirón chcel skopnúť do mora ako mnoho iných pred ním, Théseus ho nečakane chytil za nohy a prehodil ho ponad seba do mora, kde obludné korytnačky zožrali tentoraz jeho.

Skeirón bol tretí v rade, koho Théseus cestou porazil jeho vlastnými prostriedkami. Pred ním to boli Perifétes, Sinis a podobný osud čakal ešte na Kerkyóna a Prokrusta.

Skeirónove meno dodnes nesie skala nad Aiginskym zálivom (Sarónskym zálivom). Autostráda je tam dokonca rozšírená, aby turisti mali možnosť prezrieť si miesto, kde zahynul. More pod skalou je však plytké a korytnačky v ňom nežijú.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Skeirón na českej Wikipédii.*
Centrum Popradu, Námestie svätého Egídia
**Poprad** (neoficiálne nazývaná aj: *Staré mesto nem. Altstadt*) je najväčšia mestská časť dnešného Popradu. Prvé osídlenie dokazuje nález 100 000 rokov starého odliatku mozgu človeka neandertálskeho v Gánovciach blízko Popradu. Prvá písomná zmienka je z roku 1256. Žije tu 38 338 obyvateľov (2015).

V 13. storočí sa tu začali usadzovať nemeckí kolonisti až získali v meste prevahu. Mesto patrilo medzi menšie mestá Spoločenstva spišských Sasov. Poprad zmenil svoje meno na *Popradzaza (Saský Poprad)*  a neskôr na nemecké pomenovanie *Deutschendorf*. K názvu Poprad sa vrátilo až v roku 1660, kedy Slováci postupne opäť získali v meste prevahu. 

Od roku 1412 až do roku 1772 bol Poprad v poľskom zálohu - uhorský kráľ Žigmund Luxemburský založil Poprad a ďalšie mestá Spiša poľskému kráľovi Vladislavovi Jagelovskému za 40 000 kôp českých grošov. Sídlo starostu zálohovaných miest bolo na hrade v Starej Ľubovni. 

V 16. až 18. storočí sa v chotári ťažila medená ruda. V roku 1606 mesto prijalo za patróna mesta sv. Egídia, aby mohlo dosiahnuť status susednej Spišskej Soboty a stať sa mestom s panovníkom udeleným erbom a privilegovanou mestskou kanceláriou. V roku 1692 tu vznikla papiereň, najstarší podnik v meste. Mestská radnica bola postavená na ploche hlavného námestia ešte pred požiarom v roku 1708. Obyvateľstvo sa zaoberalo zväčša poľnohospodárstvom a drobným remeslom. 

V 18. storočí dostalo mesto trhové právo. Význam Popradu vzrástol po vybudovaní Košicko-Bohumínskej železnice v roku 1871. V meste sa začal rozvíjať priemysel (nová budova pivovaru r. 1892, Vagónka r. 1904), Poprad sa rozrastal až predstihol dovtedy významnejšiu Spišskú Sobotu. 

Na začiatku 20.storočia sa Poprad stal najvýznamnejším z hornospišských miest. V roku 1927 sa sídlo okresu presunulo zo Spišskej Soboty do Popradu. "Veľký" Poprad oficiálne vznikol v roku 1946, keď Povereníctvo pre veci vnútorné určilo zlúčeným obciam Poprad, Veľká a Spišská Sobota spoločný názov Poprad. 

Na námestí je ranogotický kostol svätého Egídia  z 13. storočia (z pôvodnej stavby sa zachovala veža, časť lode a presbytérium) s nástennými maľbami z 15. storočia. Pri kostole je renesančná zvonica z roku 1663. Ďalší kostol na námestí je Evanjelický kostol sv. Trojice je z roku 1834.

Referencie
----------

1. ↑   *Demografia* [online]. www.poprad.sk, 31. 3. 2015, [cit. 2015-06-19]. Dostupné online.

Súradnice: 49°03′18″S 20°17′38″V﻿ / ﻿49,055051°S 20,293808°V﻿ / 49.055051; 20.293808

| * z
* d
* u
Mestské časti Popradu (6) |
| --- |
| 
* Kvetnica
* Matejovce
* Spišská Sobota
* Poprad
* Stráže pod Tatrami
* Veľká

 |  |
**Pražský krysařík** alebo **Pražský potkaniarik**, hovorovo **Ratlík**, (angl. *Prague Ratter*, nem. *Prager Rattler*) je plemeno psa neuznané v FCI. Ide o starobylé plemeno pochádzajúce z Česka.

Vzhľad a povaha
---------------

Pražský krysařík je čulý, psík veľmi malého vzrastu. Má kvadratickú, kompaktnú stavbu tela. Napriek drobnému vzrastu je pohyblivý a vytrvalý. Má hladkú krátku srsť, ktorá si nevyžaduje špeciálnu starostlivosť. Optimálna výška tohto plemena je 20 cm až 23 cm a hmotnosť približne 3,0 kg. 

Je zvedavý, k členom rodiny priateľský a prítulný, k cudzím skôr nedôverčivý. 

Pôvodne sa im kupírovali chvosty, dnes nosia chvosty vysoko.

Pôvod
-----

Početné historické pramene dokladajú jeho existenciu od stredoveku. Bol ozdobou kráľovských dvorov českých kniežat a kráľov a ako dar sa dostal aj na dvory iných európskych panovníkov. Z kráľovských dvorov sa potom dostal do domov mešťanov a medzi prostý ľud. Dlhodobý úpadok českého hospodárskeho, politického a spoločenského života spôsobil aj úpadok tohto výnimočného plemena. 
K jeho vzkrieseniu došlo v 19. storočí, čo dokumentujú kynologické časopisy z tých dôb. Po prvej svetovej vojne sa skupina nadšencov pre toto plemeno (MVDr. František Dvořáček, Emanuel Libý, Otakar Karlík, pplk. Theodor R. Rotter) snažila podchytiť a obnoviť chovateľskú základňu českých krysiarikov, zdokumentovať jeho historický vývin, zaistiť jeho chov a odlíšiť ho od nemeckého malého krátkosrstého pinča. Ich snahu prerušila druhá sv. vojna, po ktorej sa záujem spoločnosti o pražského krysiarika vytratil, okrem iného aj pre vzrastajúci chov iných malých plemien ako šicu, pekinský palácový psík či čivava. 
V nasledujúcich rokoch došlo k niekoľkým pokusom o obnovu tohto českého národného plemena. Podarilo sa to až v 80. rokoch 20. storočia, kedy bol oficiálne zriadený chov pražských krysaříkov. Vznikla kvalitná chovateľská základňa na ktorej sa podieľali nadšenci okolo Ing. Jana Findejsa v spolupráci s genetikmi Doc. Ing. Rudolfom Šilerom a Františkom Horákom. Pod ich odborným vedením došlo k ustáleniu znakov plemena okrem iného aj pomocou príbuzenskej plemenitby.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pražský krysařík**
**Všepravoslávny snem** alebo **Panortodoxná synoda** alebo **Panortodoxný koncil** (gr. *Η Αγία και Μεγάλη Σύνοδος*) bol snemom pravoslávnych cirkví, ktorý sa konal na Kréte od 19. do 26. júna 2016. Prípravy na jeho uskutočnenie sa začali v roku 1961 všepravoslávnou konferenciou na Rodose. Snem zvolali najvyšší predstavitelia autokefálnych pravoslávnych cirkví, ktorí sa stretli na synaxis (zhromaždení) vo švajčiarskom Chambesy 21. do 28. januára 2016. Na všepravoslávnom sneme sa zúčastnili zástupcovia 10 zo 14 kanonických autokefálnych cirkví, medzi nimi aj zástupcovia Pravoslávnej cirkvi v českých krajinách a na Slovensku na čele s prešovským arcibiskupom a metropolitom Rastislavom Gontom. Svoju účasť tesne pred začiatkom odriekli Bulharská pravoslávna cirkev, Antiochijská pravoslávna cirkev, Gruzínska pravoslávna cirkev a Ruská pravoslávna cirkev.

Snem vydal 6 dokumentov, encykliku a posolstvo.

* Dôležitosť pôstu a jeho zachovávanie dnes
* Vzťah pravoslávnej cirkvi k ostatnému kresťanskému svetu
* Autonómia a spôsob jej vyhlásenia
* Pravoslávna diaspora
* Sväté tajomstvo manželstva a jeho prekážky
* Poslanie pravoslávnej cirkvi v súčasnom svete

Zdroje
------

* Oficiálna stránka všepravoslávneho snemu (ang. rus. fr. gr.)
* Ján Krupa: Začal sa koncil byzantského pravoslávia. Štyri cirkvi neprišli
* Ján Krupa: Veľký koncil byzantského pravoslávia predo dvermi
Súradnice: 48°38′28″S 17°20′46″V﻿ / ﻿48,6411111°S 17,3461111°V﻿ / 48.6411111; 17.3461111

**Kotlina** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Hlboké a Cerová v okrese Senica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2010 na rozlohe 616,69 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území areálu platí 2. a 3. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany sú: *Biotopy európskeho významu: dubovo-brestovo-jaseňové nížinné lužné lesy (91F0), jaseňovo-jelšové podhorské lužné lesy (91E0), dubovo-hrabové lesy panónske (91G0), vlhko- a kyslomilné brezovo-dubové lesy (9190), vnútrozemské panónske pieskové duny (2340), vresoviská (4030), prirodzené dystrofné stojaté vody (3160), nížinné až horské vodné toky s vegetáciou zväzu Ranunculion fluitantis a Callitricho-Batrachion (3260), prechodné rašeliniská a trasoviská (7140) a nížinné a podhorské kosné lúky (6510), biotopy národného významu: kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy a slatinné jelšové lesy, druhy európskeho významu a druhy národného významu.*

Referencie
----------

1. ↑  Kotlina. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Kotlina v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kotlina (chráněný areál) na českej Wikipédii.*
**Všeobecná teória systémov** je teória skúmajúca základné vlastnosti a vzťahy systémov na základe ich vzájomnej izomorfie, resp. homomorfie, ako aj výber všeobecných kategórií a usporiadanie systémov do postupnosti.

Matematickologickými prostriedkami opisuje všeobecné zákonitosti systémov, hľadá analógie v rôznych vedných odboroch a určuje všeobecné spôsoby zavádzania systémov na objekty.

Hlavným cieľom všeobecnej teorie systémov je: 

* štúdium a tvorba umelého jazyka pre opis pojmov a vzťahov medzi nimi,
* hľadanie zákonitostí a ich aplikácií platných vo viacerých odboroch s cieľom prispievať k zjednocovaniu vedy,
* štúdium izomorfizmu a homomorfizmu medzi systémami,
* nájdenie všeobecného prístupu pri zavádzaní systémov na objekty a na stanovenie podsystémov vnútri systému,
* štúdium a určenie podmienok existencie systému.

Metodologický aparát všeobecnej teorie systémov vychádza zo systémového prístupu a využíva sa v kybernetike, systémovej analýze, systémovom inžinierstve a v ďalších vedných disciplínach na riešenie špecifických systémových problémov.

Pozri aj
--------

* teória systémov

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 48°07′24″S 17°06′08″V﻿ / ﻿48,123319°S 17,102162°V﻿ / 48.123319; 17.102162

Generálne riaditeľstvo na Panónskej ceste 2 v Bratislave
**Všeobecná zdravotná poisťovňa**, a.s. (kód: **25**) je najväčšou zdravotnou poisťovňou na Slovensku, má pobočky vo väčšine okresov. K 1.januáru 2018 poisťovala cca 62% obyvateľov Slovenska  Vznikla v roku 1995 z Národnej poisťovne. V roku 2005 bola transformovaná na akciovú spoločnosť so 100% účasťou štátu, je spravovaná Ministerstvom zdravotníctva. K 1.1.2010 bola zlúčená so Spoločnou zdravotnou poisťovňou..

Referencie
----------

1. ↑   *Informácia o stave prepoistenia poistencov od 1.1.2018* [online].. Dostupné online.
2. ↑   *Od včerajšieho dňa definitívne zaniká Národná poisťovňa* [online].. Dostupné online.
3. ↑   *VŠZP, a.s. v Obchodnom registri SR* [online].. Dostupné online.
4. ↑   *Zlúčenie VšZP a SZP by poistenci nemali pocítiť* [online].. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
**Čon Tu-hwan** (kór. 전두환/全斗煥 – Čon Tu-hwan; \* 18. január 1931, Hapčchon, Kórea - † 23. november 2021, Soul) bol juhokórejský generál vo výslužbe, formálny vládca a prezident Kórejskej republiky v rokoch 1979 až 1988, keď od decembra 1979 do septembra 1980 po vojenskom prevrate vládol prakticky ako diktátor. Neskôr v rokoch 1980 bol zvolený za prezidenta s prísľubom, že v roku 1987 odovzdá moc demokraticky zvolenému zástupcovi. Brutálnym spôsobom potláčal protesty študentov (napr. masaker v Kwangdžu). Neskôr navrhol za svojho zástupcu No Tchä-ua. Keď opäť prepukli proti tomuto počínaniu veľké protesty, Tchä-u No prisľúbil rozsiahly program demokratizácie a sám bol zvolený v demokratických voľbách.

Čon si ešte určitý čas udržiaval politický vplyv, ale pozvoľna v juhokórejskej spoločnosti padalo tabu zločinov jeho diktatúry, najmä tých z roku 1979. V roku 1996 bol nakoniec postavený pred súd a odsúdený na trest smrti, predovšetkým za masaker v Kwangdžu. Dostal však milosť od prezidenta Kim Jong-sama.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čon Tu-hwan**

Autoritné údaje: * BnF: 11896852f
* GND: 123641810
* ISNI: 0000 0000 8076 0835
* LCCN: n81048898
* VIAF: 2468277
* WorldCat: lccn-n81048898
Súradnice: 48°55′55″S 21°09′47″V﻿ / ﻿48,93187°S 21,16302°V﻿ / 48.93187; 21.16302

**Pamätník poľským letcom** v Radaticiach je umiestnený pred kaštieľom v ktorom sídli obecný úrad.

História
--------

Pamätník v centre obce 30. júla 2000 slávnostne odhalil vojenský a letecký pridelenec pri Veľvyslanectve Poľskej republiky v Slovenskej republike. Pamätník nám pripomína hrdinstvo 8 poľských príslušníkov letectva, účastníkov Druhej svetovej vojny, ktorí pôsobili v službách britského kráľovského letectva a zahynuli v katastri obce Radatice. Ich lietadlo Handely Page Halifax Mk bolo 28. decembra 1944, nad Šarišskou vrchovinou, zostrelené pilotom nemeckej stíhačky JU 88G. Horiace padlo v zalesnenom teréne, na lúku pri vtedajšej obci Meretice, (dnes je to časť obce Radatice). Na mieste pádu lietadla bol v roku 2002 postavený drevený kríž. Telesné pozostatky pilotov boli uložené v Prahe na Olšanskom cintoríne.

Opis pamätníka
--------------

Pamätník stojí v malom parčíku, pred historickou kultúrnou pamiatkou, ktorou je miestny kaštieľ. Pôvodný kameň, ktorý tvorí základ pamätníka, vytvoril akademický sochár Dušan Pončák. Pri kameni je na zemi upevnená čierna mramorová doska, ktorá nesie mená zahynuvších poľských pilotov aj tento nápis: "Na počesť poľských príslušníkov kráľovského letectva Veľkej Británie RAF, padlých pri havárii lietadla Halifax 28.12.1944 pri obci Meretice." Okrem nich sú tam aj artefakty pochádzajúce z leteckej techniky.  str. 215

Prístupová cesta k pamätníku a miestu pádu lietadla
---------------------------------------------------

Z autobusovej zástavky v obci Radatice sa k pamätníku pred kaštieľom, ktorý je na dohľad, dostaneme pešo chodníkom. Odtiaľ vedie na miesto pádu lietadla Hájnikovej lúke, značkovaný chodník. Na turistickej mape je označený ako „letecký chodník" a tiahne sa lokalitou Janovské jarky, okolo potoka Žarinec. Tento chodník vedie po málo udržiavanej poľnej ceste, na západ od obce, je dlhý asi 2 kilometre a prevýšenie je 50 metrov.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pamätník poľským letcom, Radatice**
Martin Schulz (vpravo) v roku 2014
**Martin Schulz** (\* 20. december 1955, Hehlrath, Nemecko) je nemecký politik, poslanec Európskeho parlamentu za Sociálnodemokratickú stranu Nemecka, od roku 2004 predseda socialistov v Európskom parlamente. Predseda Európskeho parlamentu v rozmedzí rokov 2012-2017.

Životopis
---------

Výuku na súkromnom katolíckom gymnáziu zanechal po deviatich rokoch štúdia.

V rokoch 1977 – 1982 spolupracoval s rôznymi kníhkupectvami a vydavateľstvami. V období rokov 1982 – 1994 bol majiteľom kníhkupectva.

V roku 1984 sa stal poslancom v meste Würselen v Severnom Porýní-Vestfálsku. V rokoch 1987 – 1998 v tom istom meste zastával funkciu primátora.

Politická činnosť zahŕňala postup na priečkach funkcií v rámci Sociálnodemokratickej strany Nemecka (SPD). V 1974 pristúpil z mládežníckej sociálnodemokratickej organizácie „Jusos". V rokoch 1991 – 1999 bol členom straníckej rady SPD. V 1995 sa stal členom oblastného vedenia v regióne stredného Rýnu (Mittelrhein), v nasledujúcom roku bol vybraný na predsedu vedenia strany v Aachene. V 1999 sa stal členom celoštátneho vedenia strany.

V 1994 bol prvýkrát zvolený do Európskeho parlamentu. V nasledujúcich voľbách (1999, 2004 a 2009) sa úspešne uchádzal o znovuzvolenie. Zastával stanovisko koordinátora „podkomisie pre záležitosti obrany ľudských práv" (DROI) v skupine PES v rokoch 1994 – 1996. Neskôr plnil podobnú funkciu v „komisii pre záležitosti občianskych slobôd, spravodlivosti a vnútorných vecí" (LIBE) v rokoch 1996 – 2000. V rokoch 2000 – 2004 bol predsedom parlamentnej skupiny nemeckých sociálnych demokratov. Od 2002 bol prvým podpredsedom parlamentnej skupiny socialistov a od roku 2004 jej predsedom.

17. januára 2012 vystriedal na poste predsedu Európskeho parlamentu Jerzyho Buzka. 17. januára 2017 ho vystriedal Antonio Tajani. Pri voľbe nového predsedu EP sa rozpadla parlamentná koalícia Európskej ľudovej strany (EPP) a PES, pričom novú tvorí EPP a ALDE.

Súkromný život
--------------

Je ženatý, má syna a dcéru.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Martin Schulz**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Martin Schulz na poľskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 16712989z
* GND: 1032149744
* ISNI: 0000 0001 2131 5229
* LCCN: n2008009276
* NK ČR: xx0198720
* VIAF: 265838477
* WorldCat: lccn-n2008009276
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Chorvátska republika Herceg-Bosna*Hrvatska Republika Herceg-Bosna***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Socialistická republika Bosna a Hercegovina | **1991 – 1996** | Federácia Bosny a Hercegoviny → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Mostar |
| **Obyvateľstvo** |
| Jazyky | Chorvátčina |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | republika |
| Mena | Bosniansky dinár;Chorvátsky dinár; Chorvátska kuna; Nemecká marka |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Socialistická republika Bosna a Hercegovina | Socialistická republika Bosna a Hercegovina |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Federácia Bosny a Hercegoviny | Federácia Bosny a Hercegoviny |

 |

 |

**Chorvátska republika Herceg-Bosna** (chorv. *Hrvatska Republika Herceg-Bosna*) bola chorvátska územná správna jednotka na území Bosny a Hercegoviny. Vznikla 28. augusta 1993 z **Chorvátskeho spoločenstva Herceg-Bosna** ktoré bolo vytvorené dňa 18. novembra 1991 ako politická, kultúrna a hospodárska regionálna jednotka Chorvátov v Bosne a Hercegovine. Chorvátske politické vedenie ju odôvodnilo ako reakciu na srbskú intervenciu v Chorvátsku a v Bosne a Hercegovine. V auguste 1993 sa v nadväznosti na Owen – Stoltenbergov mierový plán transformovala na republiku.

Chorvátska republika Herceg-Bosna bola spolu s Chorvátskom a Bosnou a Hercegovinou signatárom Washingtonskej dohody 18. marca 1994 kde bolo dohodnuté vytvorenie Federácie Bosny a Hercegoviny ako spoločenstvo chorvátskych a bosnianskych ľudí, s cieľom neskoršej federalizácie celého štátu. Fakticky naďalej existovala aj po prijatí ústavy Federácie Bosny a Hercegoviny 30. marca 1994 a zanikla až 14. augusta 1996, keď všetky právomoci vlády Herceg-Bosny boli prevedené na vládu federácie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chorvátska republika Herceg-Bosna**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hrvatska Republika Herceg-Bosna na chorvátskej Wikipédii.*
Podprefektúra vo francúzskom meste Antony
**Podprefektúra** je v niektorých štátoch územná správna jednotka, alebo úrad v rámci vyššieho celku (prefektúra, provincia, alebo obce). Názov môže byť prenesene použitý i na mesto, alebo samotnú budovu v ktorej daný správny orgán sídli.

Francúzsko
----------

Vo Francúzsku znamená podprefektúra (fr. *sous-préfecture*) podriadený správny orgán v rámci departementu a regiónu a jeho územný rozsah zodpovedá  obvodu (arrondissementu). V jeho čele stojí podprefekt (fr. *sous-préfet*). Chef-lieu departementu nemá podprefektúru, tu územie spravuje priamo prefekt.

Brazília
--------

V Brazílii je podprefektúra (portugalsky *subprefeitura*) podriadená správna jednotka vo väčších mestách, napr. São Paulo, alebo Rio de Janeiro. Podprefekt (*subprefeito*) je spravidla menovaný prefektom, t. j. starostom.

Japonsko
--------

V Japonsku je podprefektúra (japonsky 支庁, *šičó*, t. j. pobočný úrad) podriadená správna jednotka prefektúry.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Podprefektura na českej Wikipédii.*
**Michal Miklovič** (\* 2. november 1937, Nadlak - † 15. január 1997, Brezno) bol ekonóm, pedagóg, kultúrny pracovník.

Rodina
------

* otec Michal Miklovič (1896-1953)
* matka Zuzana rod. Srnková

Životopis
---------

Obecnú cirkevnú školu navštevoval v Nadlaku (1943-1944). Po presťahovaní do ČSR (1949) pokračuje v štúdiách v Hraniciach a na Pedagogickej škole v Karlových Varoch a v Bratislave (1949-1957). V roku 1962 ukončil Vysokú školu ekonomickú v Bratislave. Pracoval v Mostárni Brezno (1962-1995). Vykonával tu rôzne funkcie a bol aj riaditeľom OÚ strojárskeho. Aktívne pracoval v mládežníckych a odborových organizáciách a účinkoval v zmiešanom speváckom zbore mesta Brezna. Pôsobil ako pedagóg v letných táboroch, sprievodca zájazdov do zahraničia. Jeho vzťah k slovenčine a národné povedomie ho privádzajú do Matice slovenskej, v breznianskej MO MS vykonával viaceré funkcie.

Literatúra
----------

* Osobnosti matičného života v Brezne

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Pohľad z hlavnej cesty
**Podsuchá** je jednou z osád mesta Ružomberok a tvorí jeho južnú hranicu. Nachádza sa 10 km na juh od Ružomberka na rieke Revúca, na hlavnom cestnom ťahu Budapešť-Krakov. 

Zástavba domov je situovaná na ľavom brehu Revúcej. Väčšina trvale obývaných domov je sústredená pri hlavnej ceste a stúpa do časti Vyšné Matejkovo, z ktorého vedie asfaltová cesta na Smrekovicu. V blízkom okolí obce sa nachádza mnoho rekreačných chát a zariadení. V okolí časti Nižné Matejkovo sa nachádzajú stopy po baníckej činnosti v podobe starých štôlní na striebro. Na ľavom brehu Revúcej sa nachádzajú nivy, ktoré patria medzi obľúbené miesta pre stanovanie. Neďaleko nív sa nachádza Brankovský vodopád.

Turistika
---------

Podsuchá je vhodným východiskovým bodom pre výstupy do Veľkej Fatry a Nizkych Tatier:

* po  značke na Šiprúň
* po  značke na Smrekovicu
* po  značke na Vyšný Brankov (1 134 m n. m.)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Podsuchá**

Súradnice: 48°59′32″S 19°16′46″V﻿ / ﻿48,992239°S 19,279547°V﻿ / 48.992239; 19.279547
**Michal Kyseľ** (\* 27. marec 1788, Blatnica  –  † 22. máj 1871, Banská Bystrica) bol slovenský organár, výrobca klavírov a pedagóg.

Rodina
------

* otec: Ján Kyseľ
* matka: Anna rod. Bellanová
* syn: Ján Karol Kyseľ
* manželka: Anna rod. Somorová , Mária rod. Peťková

Životopis
---------

Študoval v Blatnici, v Ožďanoch, v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici. Učiteľ a notár v Dubovom, od 1806 v Slovenskej Ľupči, od 1813 sa venoval organárstvu, od 1820 v Brezne, potom v Slovenskej Ľupči a od roku 1833 v Banskej Bystrici. 

Už ako žiak gymnázia v Banskej Štiavnici si privyrábal opravou a ladením klavírov, ako učiteľ pomáhal cez prázdniny Michalovi Podkonickému, od ktorého sa priúčal remeslu a po jeho smrti 1816 prevzal jeho dielňu. Do 1846 postavil so synom 65 nových a opravil 176 organov a zhotovil 104 klavírov, z toho asi 30 dlhých. Roku 1829 opravil organ v zámockom kostole v Banskej Bystrici.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KYSEĽ, Michal. In: *Biografický lexikón Slovenska* V Km-L. Martin: Slovenská národná knižnica, 2013. 852 s. ISBN 978-80-8149-011-8. s. 569.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ladislav Laho** (\* 14. november 1922, Horná Lehota – † 14. október 1972, Bratislava) bol slovenský biochemik.

Rodina
------

* otec: Alexander Laho
* matka: Berta rod. Lahová
* manželka: Katarína rod. Kedrová

Životopis
---------

V roku 1933 – 1941 študoval na reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici, v rokoch 1941 – 1946 na SVŠT v Bratislave. Účastník protifašistického odboja. Po oslobodení spoluzakladateľ vinárskeho výskumu na Slovensku. Zameral sa na biochémiu, analytiku a technológiu vína. V roku 1951 – 1963 riaditeľ Výskumného ústavu vinohradníckeho a vinárskeho v Bratislave. Funkcionár Office Internationale de la vigne et de la vin v Paríži, 1968 – 1980 jej predseda. Autor resp. spoluautor monografií, príručiek a vysokoškolských skrípt, odborných článkov a štúdií.

Dielo
-----

* *Vinohradníctvo a vinárstvo*, Bratislava, 1954 (s A.Kišoĺom)
* *Vinárske praktikum*, Bratislava, 1960
* *Vinohradníctvo*, Bratislava, 1962

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6324 8442
* NK ČR: mzk2004261209
* VIAF: 74852298
**Ladislav Longauer** (\* 30. marec 1919, Banská Štiavnica – † 8. júl 2004, Banská Bystrica) bol slovenský operný spevák (barytón) a pedagóg.

Životopis
---------

Spev študoval súkromne u A. Flögla a D. Žuravlevovej, 1959 absolvoval štúdium na VŠMU v Bratislave (I. Godin). Roku 1939 – 1949 učiteľ v Bratislave, 1949 – 1959 sólista a hlasový pedagóg SĽUK-u, súčasne (od 1940) nahrával v rozhlase slovenské ľudové piesne, 1959 – 1971 sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, potom vokálny pedagóg na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Na scéne banskobystrickej opery vytváral významné úlohy: Samko (Eva, 1960); Georges Germont (Traviata, 1960); Tomeš (Hubička, 1960); Rigoletto (Rigoletto, 1961); Mefisto (Faust a Margaréta, 1964); Ferrando (Trubadúr, 1966) a i.

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Pred 100 rokmi sa narodil operný spevák a vokálny pedagóg Ladislav Longauer na operaslovakia.sk

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5654 7460
* NK ČR: mzk2002143841
* SNK: 172863
* VIAF: 84523138
Dr. **Michal Kušík**, CSc. (\* 20. september 1915, Horná Ždaňa – † 2. október 2000, Bratislava) bol popredný slovenský archivár, historik a filológ.

Študoval históriu a klasickú filológiu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity (teraz Univerzity Komenského) v Bratislave. Najprv pôsobil ako stredoškolský profesor latinčiny a dejepisu na Jezuitskom gymnáziu v Bratislave, neskôr pracoval v Pôdohospodárskom archíve. Od roku 1954 bol vedeckým vedúcim Slovenskej archívnej správy. V rokoch 1968 – 1980 bol riaditeľom Štátneho ústredného archívu SSR v Bratislave. V rokoch 1965 – 1980 externe prednášal na Filozofickej fakulte študentom archívnictva stredovekú latinčinu a teóriu archívnictva (archivistiku).

Stal sa zakladateľom slovenskej archívnej vedy (archivistiky) a spolutvorcom archívnej organizácie na Slovensku. Bol zakladateľom odborného periodika Slovenská archivistika a v rokoch 1966 – 1980 jej hlavným redaktorom. Ako riaditeľ Štátneho ústredného archívu sa zaslúžil o prípravu a prijatie archívneho zákona (1975) a o výstavbu novej budovy ústredného archívu (dnes Slovenského národného archívu).

Najvýznamnejšie práce
---------------------

* *Urbáre feudálnych panstiev na Slovensku 1. (16. storočie)* Ed. Richard Marsina – Michal Kušík. Bratislava: SAV, 1959, 572 s.
* *Urbáre feudálnych panstiev na Slovensku 2. (17. storočie)* Ed. Richard Marsina – Michal Kušík. Bratislava: SAV, 1959, 595 s.
* *Archívnictvo v klasifikácii vedy.* In: Slovenská archivistika, roč. 3, 1968, č. 1, s. 3-21.
* *Slovenské archívne názvoslovie.* In: Slovenská archivistika, roč. 9, 1974, č. 1, s. 19-46.
* KUŠÍK, Michal a kol.: Štátny ústredný archív SSR. Bratislava: Obzor, 1983.

Autoritné údaje: * LCCN: n85131859
* NK ČR: xx0088171
* SNK: 173378
* VIAF: 214070378
* WorldCat: lccn-n85131859
**Hliníkovanie** alebo **aluminizácia** je naparenie tenkej vrstvy hliníka na vybrúsenú plochu zrkadla. Hliníkovanie povrchu má veľa výhod pred striebrením. Hlavná výhoda je rovnaká odrazivosť (85 – 90 %) v širokej oblasti spektra 0,25 – 1 nm a ešte väčšia pre dlhšie vlny. Pohliníkované povrchy sú trvanlivé a mechanicky pevné. Odrazivá schopnosť hliníka sa prenáša ďalej do ultrafialovej oblasti. Trvanlivosť pohliníkovaných povrchov vzniká tým, že na povrchu tenkej vrstvy (1 – 2 nm) sa utvorí neobyčajne pevná vrstva oxidu hlinitého, ktorý zhrubne za jeden mesiac (5 – 10 nm). Maximálna odrazivosť vo viditeľnej oblasti spektra sa dosiahne, keď vrstva zhrubne na 15,6 nm (dodatočnou anódovou oxidáciou). Pokrytím zrkadla dvoma vrstvami (MgF2, SiO) hrúbky λ/4 sa dosiahne vo viditeľnom spektre rovnomerná odrazivosť až 93 %.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portálFyzikálny portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
.222 Remington
**.222 Remington** je puškový náboj so stredovým zápalom uvedený na trh v roku 1950 v USA. Ide o prvý komerčný bezokrajový náboj vyrobený v USA. Vyrobil ho Mike Walker. Išlo o celkom novú konštrukciu, nebola odvodená od žiadneho predchádzajúceho náboja.

História
--------

.222 Remington bol po prvýkrát predstavený v opakovacej puške Remington 722 a okamžite dosiahol úspech. V tej dobe bolo veľmi neobvyklé, aby sériovo vyrábané pušky dosahovali na vzdialenosť 100 yardov (91 m) rozptylu do 1 uhlovej minúty bez 
akéhokoľvek tuningu. Presnosť a z balistického hľadiska veľmi plochá trajektória letu tohto náboja mala za následok, že sa začal veľmi rýchlo používať pre lov malej škodnej a pre benchrest shooting. Po niekoľko desaťročí sa jednalo o najlepší náboj pre dané disciplíny. Síce existovali výkonnejšie náboje, hlavne .220 Swift a .22-250 Remington, ktoré mali väčší dostrel. Ale vzhľadom na to, že sa do nich dávalo viac strelného prachu (do.222 Remington priemerne 25 grainov prachu, do.22 – 250 priemerne 41 grainov a do.220 Swift 46 grainov), čo má za následok vyššiu cenu, väčší spätný ráz a väčšie opotrebenie hlavne. 

.222 Remington

Parametre
---------

* Priemerná hmotnosť strely: 50 grainov, 1 grain = 64.79891 milligrams
* Priemerná úsťova rýchlosť: 950 m/s
* Priemerná úsťova energia: 1 500J

Priemer strely: .224" (5,69 mm)

Typ zápalky: malá pušková

Pozri aj
--------

* Zoznam nábojov do ručných zbraní
* Zoznam nábojov do pušiek
* Typy striel
* Palná zbraň

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **.222 Remington**

Referencie
----------

1. ↑

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku .222 Remington na českej Wikipédii.*
**Hliník** je potok v Dolnom Zemplíne, na území okresu Sobrance. Je to pravostranný prítok Žiarovnice, meria 9,2 km a je tokom X. rádu.

Prameň
------

Pramení na južnom okraji Vihorlatských vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat, na juhozápadnom svahu Majmovej (633,0 m n. m.) v nadmorskej výške cca 460 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie juhozápadným smerom územím lesov CHKO Vihorlat, vstupuje do Východoslovenskej pahorkatiny, do geomorfologického podcelku Podvihorlatská pahorkatina a stáča sa severojužným smerom. Z ľavej strany ďalej priberá prítok z juhozápadného svahu Hukového vrchu (545,3 m n. m.), koryto potoka sa výrazne vlní a z ľavej strany priberá vedľajšie rameno Žiarovnice. Od sútoku tečie na krátkom úseku juhojuhozápadným smerom, vytvára ostrú zákrutu a znovu pokračuje na juh. Opäť zľava priberá Baškovský kanál a severne od mesta Sobrance ústi v nadmorskej výške približne 128 m n. m. do Žiarovnice.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí kanála Veľké Revištia-Bežovce |
| --- |
| *Kanál Veľké Revištia-Bežovce* → *Uh* → *Laborec* → *Latorica* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Baškovský kanál
* Beňatinská voda
* Brezinský potok
* Breznický potok
* Čierťažský potok
* Dielový potok
* Drieňovec
* Drieňovský potok
* Dubnícky potok
* Gazdovský potok
* Hlboký potok
* Hliník
* Kadnianka
* **Kruhovský potok**
* Kútočný potok
* Lubenský potok
* Lukavec
* Medový potok
* **Olšava**
* **Orechovský potok**
* Pastviskový potok
* Priekopský potok
* Slaný potok
* **Sobranecký potok**
* Suchý potok
* Syrový potok
* Tibavka
* Toroškov potok
* **Veľké Revištia-Bežovce**
* Vojnatinský potok
* Záhorský kanál
* **Žiarovnica**

 |
| Vodná plocha | 
* Vodná nádrž Orechová

 |