recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
h-s diagram vodnej pary (tlak je uvedený v baroch)
**h-s diagram** (iné názvy: **i-s diagram**, **diagram špecifická entalpia-špecifická entropia**, **Mollierov h-s diagram**, **Mollierov entropický diagram**, zjednodušene (a nepresne) **diagram entalpia - entropia**) je stavový diagram, v ktorom sa zobrazuje závislosť špecifickej entalpia na špecifickej entropii. Na vodorovnú os sa vynáša špecifická entropia (J.K-1.kg-1) na zvislú os špecifická entalpia (J.kg-1). Diagram má využitie pri analýze termodynamických dejov v otvorených systémoch s ustáleným prúdením, napríklad: turbínach, turbokompresoroch alebo dýzach.

Čiary v h-s diagrame pre oblasť plynu
-------------------------------------

Základné vratné termodynamické deje pre ideálny plyn majú v diagrame charakteristický priebeh čiar:

* izoterma - čiara je rovnobežná s vodorovnou osou
* adiabata - čiara je rovnobežná so zvislou osou
* izobara - exponenciálna krivka, podobne ako v T-s diagrame
* izochora - exponenciálna krivka so strmším priebehom ako izobara, podobne ako v T-s diagrame.

Zvislá vzdialenosť medzi vstupným a výstupným stavom je úmerná technickej práci na hriadeli stroja.

h-s diagram pre oblasť kvapalín a pár
-------------------------------------

Oblasť kvapalín a pár, t.j. oblasť pod kritickou teplotou má význam pri skúmaní a analýzach parných strojov, parných turbín, alebo chladiacich zariadení s parným cyklom. Do diagramu sa zakresľuje aj krivka sýtej kvapaliny a krivka sýtej pary, ktoré sa spájajú v kritickom bode. V oblasti mokrej pary sa často zakresľujú aj čiary konštantnej suchosti pary.

Pozri aj
--------

* h-x diagram

Referencie
----------

1. ↑   KUNC, Antonín, a kol. *Mechanika III*. Bratislava : Slovenské vydavateľstvo technickej literatúry, n.p. 1965. 256 s.
2. ↑   ANTAL, Štefan. *Termodynamika*. Bratislava : Edičné stredisko STU, 1992. 317 s.

Zdroje
------

* ANTAL, Štefan. *Termodynamika*. Bratislava : Edičné stredisko STU, 1992. 317 s.
**H6** (ang. *Composition H6*) je americká polotaviteľná vojenská výbušná zmes, zložená z nasledujúcich percentuálnych hodnôt látok podľa hmotnosti:

* 45% Hexogénu
* 30% Tritolu
* 20% práškového hliníka
* 5% parafínového flegmatizátoru

Ďalšie veľmi podobné verzie H6 sa skladajú z nasledujúcich látok: hexogén 45,1%, tritol 29,2%, práškový hliník 21% a 4,7% flegmatizátoru, pozostávajúceho zo zmesi parafínu, lecitínu, nitrocelulózy, chloridu vápenatého a kremičitanu vápenatého.

H6 sa používa v mnohých vojenských aplikáciách a to síce ako hlavná nálož munícii u ktorých je požadovaná vysoká brizancia ako aj intenzívny a dlhšie trvajúci tlakový impulz detonácie (napr. námorné munície určené pre ničenie ponorených cieľov ako námorné míny, hlbinné nálože a torpéda, dalej napríklad letecké a reaktívne munície, určené na ničenie širokej škály mäkkých aj tvrdých cieľov tlakovým impulzom a fragmentačnými účinkami, ako sú napríklad letecké bomby alebo hlavice rakiet a riadených striel). Nahradil Torpex, ktorý bol menej stabilný a citlivejší na tepelné a mechanické podnety. H6 má približne 165% výkonnosti čistého tritolu na jednotku hmotnosti.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Composition H6 na anglickej Wikipédii.*

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Torpex
Súradnice: 49°12′49″S 18°44′45″V﻿ / ﻿49,21348°S 18,74572°V﻿ / 49.21348; 18.74572

Priznanie oblúkových väzníkov do exteriéru.
Začlenenie Športovej haly do prostredia.
Elegantný tvar Športovej haly - guľový vrchlík.
**Športová hala v Žiline** je viacúčelová hala v Žiline, ktoré je určená predovšetkým na športové podujatia, je začlenená do organizmu mesta v polohe, ktorá je adekvátna jej významu a poslaniu.

Základné informácie
-------------------

* *Generálny projektant:* Športprojekta Bratislava, ateliér 22, Žilina
* *Autor:* Ing. arch. Ľudovít Kupkovič, Ing. Andrej Bašista, CSc.
* *Výstavba:* 1980 – 1986
* *Lokalita:* Vysokoškolákov 6, Žilina

Urbanistické riešenie
---------------------

Urbanistické riešenie objektu rešpektuje trasovanie hlavných mestských komunikácií a vďaka dobrému vizuálnemu signálu lokalizovania sa hala stala významným mestotvorným prvkom. Umiestnená je v blízkosti kultúrno-spoločenského a administratívneho centra mesta s minimálnymi vzdialenosťami peších ťahov so sídliskami, s centrom mesta, historickým jadrom a rekreačnou zónou so športovým areálom Žiliny. Územie má nepravidelný pôdorys, ktorý je ohraničený výraznou dopravnou komunikáciou, mestským parkom a lesoparkom.

Architektonické riešenie
------------------------

Autori si zvolili pre koncepciu haly u nás neobvyklý tvar, ktorým však vyriešili otázku opláštenia a zastrešenia. Stavba má kruhový pôdorys o priemere 105 m, nad ktorým sa vypína do výšky 18,5 m guľový vrchlík budovy. Jeho základnú nosnú konštrukciu tvorí 44 drevených lepených plnostenných oblúkových väzníkov šírky 23 cm s premenlivou výškou od 80 do 180 cm. Strešný plášť tvoria atypické sendvičové drevené panely a krytina z medeného plechu. Architektonický účinok tvaroslovia pôsobí ucelene, elegantne a mäkko. Prispieva k tomu aj priznanie nosných elementov vybiehajúcich do exteriéru. Prstenec okien vložených po celom obvode vyrovnane rozptyľuje denné svetlo a nedovoľuje priame oslnenie hracej plochy.
V kontraste s nenápadnou vonkajšou formou je vnútorný priestor prekvapujúco rozsiahly a pôsobivý. V interiéri nechávajú autori plne vyznieť drevenú konštrukciu, čím dosahujú účinný výtvarný efekt.

V roku 2009 sa začalo s demoláciou haly, ktorá predchádza komplexnej rekonštrukcii celej haly spolu s okolím.

Kapacity haly
-------------

Základné divácke kapacity sú dané stabilnými sedadlami pre 2 000 divákov a vstupnými tribúnami pre 1 200 divákov. Voľnými sedadlami na hracej ploche je možné zvýšiť celkovú kapacitu na 6 000 sediacich návštevníkov.

Ocenenie
--------

* Cena Dušana Jurkoviča za rok 1986 pri ocenení sa vyzdvihla predovšetkým vysoká kvalita a účelnosť haly, jej neobvyklé, efektné a efektívne zastrešenie.

Literatúra
----------

* Časopis Projekt, 1/293/86, strana 4-7
* Časopis Projekt, 2-3/314-315/88, strana 27

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Športová hala v Žiline**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Žilinský portál |
**Via Dolorosa** (lat. *Bolestná cesta* alebo niekedy prekladané ako *Cesta utrpenia*) je ulica v Starom Meste v Jeruzaleme. 

Podľa tradície tadiaľto niesol Ježiš Kristus svoj kríž po ceste k ukrižovaniu. Je tak predobrazom krížových ciest. Jej trasa sa ustálila v 18. storočí. Má deväť zastavení a ďalších päť je vo vnútri baziliky Svätého hrobu. Trasa vedie z pevnosti Antónia ku kostolu Božieho hrobu, vo vzdialenosti asi 600 metrov. 

Via Dolorosa je pozostatkom jednej z dvoch východozápadných ciest cez Aeliu Capitolinu postavenú rímskym cisárom Hadriánom.

Galéria
-------

* Označenie uliceOznačenie ulice
* I. zastavenieI. zastavenie
* II. zastavenieII. zastavenie
* III. zastavenieIII. zastavenie
* IV. zastavenieIV. zastavenie

* V. zastavenieV. zastavenie
* VI. zastavenieVI. zastavenie
* VII. zastavenieVII. zastavenie
* VIII. zastavenieVIII. zastavenie
* IX. zastavenieIX. zastavenie

* X. zastavenieX. zastavenie
* XI. zastavenieXI. zastavenie
* XII. zastavenieXII. zastavenie
* XIII. zastavenieXIII. zastavenie
* XIV. zastavenieXIV. zastavenie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Via Dolorosa**

Externé odkazy
--------------

* Jeruzalemský fotoportál Via Dolorosa
* Fotogaléria Via Dolorosa a zastavenia Krížovej cesty

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Via Dolorosa na českej Wikipédii.*
**Apollodóros** (starogr. *Ἀπολλόδωρος*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v 2. storočí pred Kr.

Apollodóros, syn Mnasea zo Samu, bol podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho víťaz olympijských hier v stadiodrome dorastencov pravdepodobne na 157. hrách v roku 152 pred Kr. Moretti k tomuto záveru dospel na základe textu *SEG 1:380c* (*Ath. Mitt.*, 44 [1919]) z vedeckej publikácie *Supplementum Epigraphicum Graecum*, ktorá obsahuje zverejnené grécke nápisy a štúdie doteraz známych dokumentov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 113 (636).
2. ↑  *Supplementum Epigraphicum Graecum (SEG)*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Analytická filozofia** je filozofický smer, ktorý je najsilnejší, najrozšírenejší a pre duchovnú situáciu doby najcharakteristickejší prúd filozofie 20. stor; je to tak preto, lebo analytická filozofia je filozofiou veku (t. j. 20. stor.) poznamenaného predovšetkým vedou a technikou. Analytická filozofia je filozofiou „obratu k jazyku". Jej predstavitelia vychádzajú z poznania, že tým, čo nám nevyhnutne sprostredkuváva všetko naše poznanie a vedenie, je náš jazyk; že svet je pre nás vždy svetom artikulovaným jazykom. Z toho potom vyvodzujú, že filozofia sa musí opierať o filozofiu jazyka. Zásadným filozofickým problémom pre predstaviteľov analytickej filozofie je problém povahy nášho sveta a nášho poznania tohto sveta, čiže ontológia a epistemológia.

Termín „analytická filozofia" je súborné označenie pomerne heterogénnych smerov súčasnej filozofie, ktoré vychádzajú z G. Fregeho, B. Russella, G. E. Moora, R. Carnapa, L. Wittgensteina, sú nespokojné s tradičnou filozofiou, prípadne radikálne ju odmietajú a uznávajú základnú tézu, ktorú by bolo možné formulovať asi takto: Filozofické tézy treba testovať na ich dôsledkoch.

"Spoločnou vlastnosťou analytickej filozofie je presvedčenie, že poslaním filozofie je práca na analýze jazyka. V samotnom východisku tejto školy neobjavujeme projekty vševysvetľujúcich metafyzických systémov, určitych noetických a metafyzických riešení; v činnosti tejto školy sa už nerozhoduje vopred, ktoré filozofické otázky majú zmysel. Analytická filozofia sa vyznačuje vierou, že pre filozofické uvažovanie je najvhodnejšie, ak použijeme logickú analýzu jazyka s cieľom prenikať do významu slov, ktoré nám slúžia vo všetkých oblastiach vedenia a vo všednom živote. Výsledky tejto logickej analýzy nás majú priviesť k rozjasneniu hmlistých intuícií, ktoré sú utajené v našej reči, k rozpleteniu slovných hybridov alebo matných spojení, ktoré sa zúčastňujú na našich súdoch o svete. Ani matematika, ani logika neslúžia na odhaľovanie štruktúry mimojazykového sveta, ale umožňujú používať jazykové znaky a správne odvodzovať tvrdenia." [1]

Referencie
----------

1. ↑  Kolakowski, l.: filosofie pozitivismu (1967) (123 – 124)

FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Vajce
**Anaka**, staršie *amazoňan* (lat.*Deroptyus* ) je rod z čeľade papagájovité. Zahŕňa jediný druh **anaka golierikatá/amazoňan golierikatý/amazoňan vejárový** (*Deroptyus accipitrinus*), ale poddruh **anaka (golierikatá) hnedočelá** (Deroptyus accipitrinus fuscifrons) sa niekedy považuje za samostatný druh.

Obýva Amazonský dažďový prales. Dorastá 36 cm a dosahuje hmotnosť medzi 200-300 g. Je charakteristický svojim roztiahnuteľným, červeno sfarbeným chocholom s modrými koncami pier. Účel tohto chochoľa býva prisudzovaný optickému zväčšeniu, ktorý by ho mal ochrániť pred prípadným nebezpečenstvom. Žije veľmi skryto a živí sa plodmi. Hniezdi v dutinách stromov, kam kladie 2-3 vajec. Vo voľnej prírode pritom bola skúmaná iba dve aktívne hniezda, z oboch bolo vyvedené jedno mláďa.

Referencia
----------

1. ↑  IUCN Red list 2018.10. Prístup 25. jún 2022

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anaka**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Anaka**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Papoušek vějířový na českej Wikipédii.*
**Paianios** (starogr. *Παιάνιος* – *Paianios*) bol v roku 216 pred Kr. víťaz olympijských hier v zápasení.

Paianios, syn *Damatria* z Élidy, zvíťazil na 141. olympijských hrách v roku 216 pred Kr. v zápasení. Na nasledujúcich olympijských hrách sa tiež prebojoval do finále, kde prehral so svojim rodákom Kaprom. V tejto disciplíne sa presadil i na pýtijských hrách, z ktorých si odniesol dva víťazné vence. Zápasenie (*palé*) sa podobalo nášmu „*grécko-rímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že počas prehliadky posvätného okrsku olympijskej *Altidy* videl i sochu Paiania. Podstavec Paianiovej sochy s jeho menom objavili v múre apsidy byzantského chrámu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 573 vysvětlivky.
2. 1 2  Gerald P. Schaus, Stephen R. Wenn, *Onward to the Olympics* str. 84.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,15,10.
4. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,16,9.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 44°34′S 80°56′Z﻿ / ﻿44,567°S 80,933°Z﻿ / 44.567; -80.933

**Owen Sound** je mesto v kanadskej provincii Ontário. Leží v zálive Georgian Bay Hurónskeho jazera. V roku 2021 mal 21 612 obyvateľov. Je sídlom Grey County.

Dejiny
------

Prvá budova bola postavená v roku 1840. Usadlosť bola pôvodne nazvaná Sydenham, po barónovi Sydenhamovi. V roku 1857 bolo založené mesto (town) a zároveň bolo pomenované po Williamovi Fitzwilliamovi Owenovi z Kráľovského námorníctva, ktorý v oblasti vykonal zememeračské merania. V roku 1873 bolo mesto pripojené k Toronto, Grey and Bruce Railway a spolu s predtým existujúcou lodnou dopravou sa stalo intermodálnym dopravným uzlom.

Demografia
----------

V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 213 759 obyvateľov, v roku 2016 to bolo 21 341. V roku 2021 15 ľudí uviedlo ako etnický pôvod český, 30 slovenský a 35 československý.

Doprava
-------

Do mesta vedú provinčné cesty 6, 10 a 21.

Ekonomika
---------

V meste sa vyrábajú auto doplnky a premyselné výrobky. Nachádza sa tu aj najväčšia tlačiareň Kanady. Prístav je stále funkčný, dôležitý je aj turizmus vrátane rekreačných lodí, turistiky a bežkovania.

Kultúra
-------

V meste sú dva múzeá: Grey Roots a the Community Waterfront Heritage Centre a jedna galéria: Tom Thomson Memorial Art Gallery. Maliar Tom Thompson sa narodil v okolí. V meste sa narodil Billy Bishop, letecké eso Prvej svetovej vojny.

Galéria
-------

* Rdoný dom Billyho Bishopa, dnes jeho múzeumRdoný dom Billyho Bishopa, dnes jeho múzeum
* Harrison ParkHarrison Park
* Lode Kanadskej pobrežnej strážeLode Kanadskej pobrežnej stráže
* Sydenham RiverSydenham River

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Census Profile, 2021 Census of Population Profile table* [online]. www12.statcan.gc.ca, [cit. 2022-12-25]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5  FRANCIS, Daniel. *Owen Sound* [online]. thecanadianencyclopedia.ca, 2012-10-25, rev. 2015-03-04, [cit. 2022-12-25]. Dostupné online.
3. ↑   *Getting Here* [online]. mesto Owen Sound, [cit. 2022-12-25]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Owen Sound**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Owen Sound na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 4782857-2
* VIAF: 268850795
Hlbinná magmatická hornina gabro.
QAPF klasifikačný diagram plutonických hornín.
**Intruzívna hornina**, alebo **hlbinná**, prípadne **plutonická hornina**, je označenie vyvretej horniny, ktorá utuhla pod povrchom Zeme, v kôre. Najčastejšie sa vyskytujúca intruzívna hornina je granit.

Intruzívne horniny sa ďalej delia na:

* hlbinné – utuhnuté vo väčších hĺbkach (obvykle sú rovnomerne zrnité a tvoria telesá väčších rozmerov)
* žilné – tvoria výplne žíl (telesá menších rozmerov a obsahujú minerálne zrná rôznych veľkostí, ako aj prímesi nekompaktabilných prvkov, ako bór, fluór, a i.)

Štruktúry, vytvorené intrúziami, nadobúdajú rôzne rozmery od malých žíl, až po obrovské telesá (nazývané aj plutóny). Keďže utuhnú pod povrchom, ich tvar a veľkosť sa zisťuje nepriamo rôznymi geofyzikálnymi metódami, prípadne sú pozorovateľné pri erózii nadložia. Podľa veľkosti a tvaru sa delia na:

* Batolity – telesá obrovských rozmerov a nepravidelných tvarov
* Lakolity – menšie telesá hríbovitého tvaru, umiestnené rovnobežne medzi vrstvami starších hornín
* Dajky – zvislé úzke telesá
* Silly – vodorovne orientované tenké ploché telesá
* Neky – zvislé telesá takmer kruhového prierezu, výplne vulkanických komínov

Klasifikácia
------------

Intruzívne horniny sú vo všeobecnosti dobre vykryštalizované, jednotlivé minerálne zrná sa dajú dobre identifikovať. Na ich klasifikáciu sa používa trojuholníkový QAPF diagram, ktorého vrcholy tvoria definované minerály: kremeň, ortoklas a plagioklas, prípadne, ak je kremeň prítomný iba v akcesorickom množstve, tak foidy. Do ktorého poľa v trojuholníku sa premietne obsah minerálov, podľa toho je hornine daný názov (pozri obrázok).

Tento diagram nie je možné použiť na klasifikáciu hornín s obsahom mafických minerálov väčším ako 90% (peridotity, dunity, a i.). Vtedy sa používajú jeho modifikácie s odlišnými minerálmi vo vrcholoch trojuholníka.

Pozri aj
--------

* Zoznam hornín
* Horninový cyklus
* Extrúzia


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Eunomos** (starogr. Εύνομος) z kráľovského rodu Eurypontovcov bol kráľom Sparty (možno mýtickým) približne na začiatku ôsmeho storočia pred Kr.

Nič bezpečné o pôvode a panovaní kráľa Eunoma nevieme a z toho mála čo nám vo svojich písomnostiach zanechali antickí autori nemôžeme nesporne dokázať či bol Eunomos historickou osobou. Podľa historika Herodota bol synom Polydekta a otcom Charilaa. Pausanias tvrdí, že bol následníkom Prytana a jeho synom a následníkom bol Polydektes. Básnik Simónides píše, že zákonodarca Lykurgos bol bratom Eunoma a v jeho zozname kráľov Sparty a v zoznamoch historika Eusebia Kaisarejského či Diodora Sicílskeho sa kráľ Polydektes neuvádza. V uvedených zoznamoch je predchodcom Eunoma Prytanis. Ako vidíme v zoznamoch starších kráľov Sparty kráľovského rodu Eurypontovcov vládne u antických autorov poriadny zmätok.

Anglický učenec H.F.Clinton existenciu Eunoma spochybňuje píše, že meno Eunomos (čo je v preklade z gréčtiny *fungovanie právneho štátu*) mohlo byť len prívlastkom kráľa Polydekta, ktorý bol podľa niektorých antických historikov bratom zákonodarcu Lykurga.

Z novovekých historikov (napr. W. Forrest, A. Jones, Jona Lendering a iní) sa väčšina prikláňa pri týchto spartských kráľoch k zoznamu od Herodota v ktorom sa píše, že nasledníkom Eunoma bol jeho syn Charilaos a vládu Eunoma kladú do obdobia začiatku ôsmeho storočia pred Kr.

Čo sa týka informácii o dobe vlády Eunoma tú nám zanechal Pausanias, ktorý zaznamenal, že počas jeho vlády prežívala Sparta obdobie mieru.

Zdroje
------

* Herodotos, *História*, VIII, 131.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,36,4; 7,3,2; 4,4,4.
* Henry Fynes Clinton, *Fasti Hellenici*.
* Diodoros Sicílsky, *Bibliotheca historia*, 7,8,2.
* 
* 

  


|  |
| --- |
| Eunomos**Eurypontovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Polydektes** | **kráľ**800 pred Kr. – 780 pred Kr. (letopočty sú fiktívne) | Nástupca**Charilaos** |
**Matriarchát** (z lat. mater - matka a gr. *archein - vládnuť*) alebo **nediferencovaná rodová spoločnosť** je forma spoločenskej organizácie s dominantným postavením ženy. Jeho opakom je patriarchát. Pôvod a postavenie sa v matriarcháte odvodzuje z materinskej príbuzenskej línie (matrilinearita, matrifokalita). O kulte ženy-matky ku koncu staršej doby kamenej svedčia sošky ženských postáv ako Věstonická venuša. Na Slovensku o tom svedčí nález Moravianskej venuše v Moravanoch nad Váhom pri Piešťanoch.

Charakteristika
---------------

V marxistickej historiografii je to obdobie nediferencovanej rodovej spoločnosti s predpokladaným významným postavením ženy (pred nástupom patriarchátu). Predstavitelia feminizmu považujú matriarchát za obdobie raných dejín, počas ktorého ženy formovali kultúru, ale nemali v rukách moc. Historici aj feministky sa dnes zhodujú na tom, že spoločnosti, ktorým vládli ženy nikdy neexistovali, alebo boli iba prechodným a nestabilným fenoménom.

Matriarchát je forma spoločenskej organizácie, ktorá je často nekriticky, mechanisticky, chápaná ako opak patriarchátu, teda vláda matky, ako opak vlády otca (z gr. πατήρ, alebo lat. pater - otec, a gr. *archein - vládnuť*). Patriarchát je forma spoločnosti, kde vládne muž (otec, alebo všeobecne samec). Forma spoločenskej organizácie žien - matiek je ale iná ako mužov - otcov. Ženy - matky vnímajú svoje potomstvo oveľa viac ako rovnocenné, na rozdiel od mužov - otcov. Obrazne sa to dá vyjadriť: Ženy vytvárajú kruhy, muži pyramídy. Matky vytvárajú kruhy v ktorých strede je matka, heterarchická štruktúra, zatiaľ čo otcovia vytvárajú pyramídy, na vrchole ktorých sami stoja (pod nimi najstarší syn, atď.) hierarchická štruktúra.

Zdroje
------

1. ↑  GOLÁŇ, K.; KROPILÁK, M.; RATKOŠ, P. TIBENSKÝ J. *Československé dejiny*. Redakcia M. Kropilák; ilustrácie F. Šesták. 1. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo Osveta, 1961. 384 s. 40. 2. Počiatky rodovej organizácie, s. 14.

Pozri aj
--------

* gynocentrizmus
**Eumolpos** (starogr. Εύμολπος – Eumolpos, lat. *Eumolpus*) je v gréckej mytológii syn boha Poseidóna a dcéry boha Borea Chiony, trácky kráľ.

Eumolpos vyslal na pomoc Eleuzíne bojujúcej proti Aténam svojho syna Immarada, ktorého v boji smrteľne zranil aténsky kráľ Erechtheus. Keď sa to Eumolpos dozvedel, požiadal svojho otca Poseidóna, aby ho pomstil. Poseidón nato Erechthea zabil trojzubcom a tým sa zaslúžil o jeho nesmrteľnosť. Aténčania mu ako svojmu prvému kráľovi, ktorý zomrel za svoju vlasť prejavili božské pocty a postavili mu na Akropole svätyňu. 

Podľa antických tradícii pomáhal Eumolpos bohyni Demeter pri zakladaní eleuzínskych mystérií a stal sa prvým kňazom v tamojšom chráme. Od jeho mena bol tak neskôr v Eleuzíne odvodzovaný pôvod kňazského rodu Eumolpovcov.

Referencie
----------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,38,2.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,5,2.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 46.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,15,1.

Literatúra
----------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
**Apollofanes** (iné názvy: **Apollofanés, Apollónios**; starogr. *Απολλοφάνης, Απολλώνιος*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 72 pred Kr.

Apollofanes, nazývaný aj Apollónios z lakónskej Kyparissie bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Olympijské víťazstvo Apollofana zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Saint Photius I (Patriarch of Constantinople), Immanuel Bekker, *Photii Bibliotheca*, str. 83
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 117 (690).
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
*Administratívna a správna budova* prefektúry Kagawa
**Kagawa-ken čóša** (jap. 香川県庁舎, dosl. *Administratívna a správna budova prefektúry Kagawa*) je budova ktorá sa nachádza v prefektúre Kagawa v meste Tamakacu na ostrove Šikoku v južnom Japonsku. Výstavba tejto budovy prebiehala v rokoch 1955 – 1958. Stavbu navrhol japonský architekt Kenzó Tange, ktorý sa snažil pretlmočiť protiklad, ktorý vedie k syntéze. Postavením tejto stavby vznikol nový typ správnej budovy.

Koncepcia riešenia
------------------

Vzhľad budovy nás nenechá na pochybách, že nadväzuje na japonskú drevenú konštrukciu. Ale „fošny" sú v skutočnosti vytvorené z betónu, čo nevytvára súlad, ale skôr rozpor medzi materiálom a jeho formou.

Budova prefektúry je nápadná tým, že subtílne tvary jej železobetónovej konštrukcie pripomínajú drevenú konštrukciu: konzoly a zábradlia ako v tradičnej japonskej architektúre. Na tradičné stavby nadväzuje aj vodná plocha, v ktorej sú rozostavené kamene.

Poloha komplexu v štruktúre mesta je veľmi výhodná, na križovatke dôležitých dopravných ťahov, a tak sa funkcia správnej budovy môže naplno využiť. Jednou z požiadaviek investora bolo vytvoriť čo najviac voľného priestoru už tak v dosť stiesnenom meste. Architekt to dosiahol zdvihnutím celého pozdĺžneho traktu a posadil ich na stĺpy.

Dispozičné riešenie
-------------------

*Administratívna a správna budova* prefektúry Kagawa
Celý komplex, ktorý vznikol v relatívne stiesnenom areáli s nízkou okolitou zástavbou, sa skladá z dvoch jasne rozdielnych stavebných objektov. Nízky trakt so zhromažďovacími a kongresovými sálami sa rozprestiera po celej dĺžke pozemku. Keďže stojí na stĺpoch vysokých cez dve podlažia, vzniká na úrovni prízemia pešia pasáž štedrých rozmerov. Na otvorené prízemie sa pripája tradične japonsky udržiavaná záhrada s rozlohou 1 320 m², ktorá vedie od plochej stavby k deväťposchodovej administratívnej budove so štvorcovým pôdorysom. 

V nej sa na rozľahlom prízemí nachádza vstupná hala, výstavné priestory a zóny pre verejnosť. Tie prebiehajú cez dve podlažia a sú po celej výške a obvode zasklené. Poschodia administratívy od 1. po 7. podlažie sú veľkoryso štandardizované. Majú pevné jadro so schodiskom a sanitárnymi miestnosťami. Okolo jadra sa rozprestierajú kancelárske priestory široké 9 m, ktorých deliace priečky sú posuvné a môžu sa umiestňovať do rôznych polôh. Obvodové steny kancelárií sú vyplnené zasklenými dverami po celej výške poschodia, ktoré sa otvárajú do balkónov umiestnených po celom obvode budovy. Balkóny rozširujú interiér do exteriéru a zároveň poskytujú požadované tienenie budovy. 

Najvyššie poschodie bolo vytvorené ako pochôdzna terasa. Na nej stojí nadstavba kopírujúca jadro s vyhliadkovou plochou a čajovňou. Relatívne veľké balkóny a celá strešná terasa môže byť využívaná zamestnancami na oddych a relaxovanie.

Fasáda je tvorená vysokými konzolovými nosníkmi, dlhými horizontálnymi líniami balkónových platní a ťažkých zábradlí. Obidva stavebné celky sú vyhotovené ako oceľová skeletová konštrukcia.

Literatúra
----------

* *Kenzo Tange 1946 - 1969, Udo Kultermann*

  

Súradnice: 34°20′25″S 134°02′36″V﻿ / ﻿34,34015°S 134,043444°V﻿ / 34.34015; 134.043444
Vlajka štátu Mato Grosso
Štát Mato Grosso
**Mato Grosso** je štát v západnej časti Brazílie, popri ktorom ešte existuje Mato Grosso do Sul - menší štát na juh od štátu Mato Grosso, ktorý vznikol v rokoch 1970 rozštiepením dovtedy väčšieho štátu Mato Grosso. Hlavným mestom je Cuiabá. Tento štát čiastočne preslávil aj anglický bádateľ Percy Harrison Fawcett, ktorý tam hľadajúc staroveké civilizácie zmizol v roku 1925. O Fawcettovom zmiznutí vznikli legendy a s nimi súvisiace filmy.

Tento štát má celkovo 903 357 km² a iba 2,8 miliónov obyvateľov podľa sčítania ľudu z roku 2005. V štáte prevláda poľnohospodárstvo, ale aj turizmus, kde si návštevníci môžu pozrieť prekrásne jaskyne ako Aroe Jari, kde možno nájsť aj prehistorické nápisy. Okrem prírodných krás tu pravdaže na niektorých miestach vidieť aj ešte ničím nepoškodenú džungľu vrátane širokého spektra živočíchov.

Slováci, ktorí tu pôsobili
--------------------------

* Viliam Vagač (\* 1889 – † 1970) –  rímskokatolícky kňaz, salezián, spoluzakladateľ a riaditeľ súkromného Slovenského gymnázia v Taliansku, trpiteľ za vieru-disident, misionár (misionárom v Mato Grosso bol 15 rokov).

Referencie
----------

1. ↑  KUBANOVIČ, Zlatko :  *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 283 - 284.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mato Grosso**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka štátu Mato Grosso

| * z
* d
* u
Administratívne členenie Brazílie |
| --- |
| Členské štáty | 
* Acre
* Alagoas
* Amapá
* Amazonas
* Bahia
* Ceará
* Espírito Santo
* Goiás
* Maranhão
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Minas Gerais
* Pará
* Paraíba
* Paraná
* Pernambuco
* Piauí
* Rio de Janeiro
* Rio Grande do Norte
* Rio Grande do Sul
* Rondônia
* Roraima
* Santa Catarina
* São Paulo
* Sergipe
* Tocantins

 |
| Federálny dištrikt | 
* Distrito Federal (mesto Brazília)

 |
**Apologéti** boli filozoficky vzdelaní obhajcovia kresťanstva proti pohanským predsudkom panovníkov a vzdelancov v prvých storočiach existencie kresťanstva. Vo svojich pamätných spisoch na adresu cisárov a vládnucich sa pokúšali presvedčovať o mravnej prevahe kresťanstva a jeho neškodnosti voči štátu. Jedným z najvýznamnejších apologétov bol Justinus Martýr zvaný *kresťan vo filozofickom plášti*.

Z apológií vynikajú: ako najvyčerpávajúcejšia a najlepšia Órigenesova Κατὰ Κέλσου (lat. Contra Celsum), najranejšia od Kodratusa a najučenejšia od Eusebiosa z Kaisareie.

Zdroje
------

1. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
2. ↑  PELIKAN, Jaroslav. *The Christian Tradition : A History of the Development of Doctrine*. Zväzok 1 : The Emergence of the Catholic Tradition (100 – 600). Chicago; London : University of Chicago Press, 1971. 394 s. ISBN 0-226-65370-6. S. 27-28.

Pozri aj
--------

* apologetika
* cirkevný otec (stredovek)
* patristika
**Iónové nitridovanie** alebo **iónová nitridácia** alebo **iónové nitridačné vytvrdzovanie** je typ chemického tepelného vytvrdzovania povrchu zušľachtenej ocele s vysokou pevnosťou. Tak isto ako iné postupy nitridovania je podmienené prítomnosťou atomárneho dusíka na povrchu kovu. Atomárny dusík je schopný cez povrchovú absorpčnú vrstvičku nitridov prenikať pri zvýšenej teplote do mriežky základného kovu a difundovať ďalej do ocele.
  
Pri iónovej nitridácií sú spracované súčiastky uložené izolovane vo vákuovej nádobe (recipiente) a zapojené ako katóda. Recipient je zapojený ako anóda a udržuje sa v ňom znížený tlak zriedenej zmesi plynov potrebných pre proces nitridácie. Najčastejšie je to zmes dusíka a vodíka.

Charakteristickým rysom pohybu iónov ku katóde je, že nárast ich rýchlosti a tým aj kinetickej energie nie je lineárny. K prudkému nárastu dochádza až v bezprostrednej blízkosti povrchu súčiastky v oblasti katódového úbytku napätia. To ma za následok, že najväčšia intenzita dejov prebiehajúcich v takomto anomálnom dútnavom výboji je sústredená do úzkeho pásma okolo povrchu súčiastky bez ohľadu na jej tvar alebo vzdialenosť od steny recipienta – anódy. Predovšetkým v tomto pásme dochádza k štiepeniu molekúl a k ionizácií atómov. Anomálny výboj má preto plošný charakter a jeho svietiaca koróna kopíruje povrch súčiastky. Bez tejto vlastnosti by priemyslové využitie dútnavého výboja pre difúzne pochody tepelného spracovania nebolo možné.

Deje prebiehajúce na povrchu súčiastky možno zjednodušene vysvetliť nasledovne: kladné ióny neustále bombardujú povrch súčiastky. Pri dopade sa časť ich kinetickej energie premení na teplo a súčiastka sa ohrieva. Okrem ohrievania vyrážajú dopadajúce ióny z povrchu ocele atómy železa a ďalších prvkov. Tento jav nazývaný *odprašovanie* alebo *katódové odprašovanie* je najzávažnejším dejom procesu iónovej nitridácie. Odprašovanie oxidov má za následok dokonalú depasiváciu povrchu ocele a tým aj zlepšenie podmienok nitridácie, zvlášť u vysoko legovaných ocelí.

Pri iónovej nitridácii, ktorá prebieha v silnoprúdovom dútnavom výboji, sa dusík ako nitridačné médium vyskytuje v plynnej fáze ionizovaných atómov – vo forme plazmy.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**Apologetika** (z gr. *apo* – proti, *logos* – reč) je obrana viery proti neveriacim; časť systematickej teológie, ktorej cieľom je obhajoba a zdôvodnenie vierouky pomocou dôvodov apelujúcich na rozum. V dejinách filozofie sa výrazom *apologetika* označuje aj učenie apologétov.

Apologetickému prístupu sa vytýka, že v zápale pre svoju vec môže celkom ignorovať skutočné a objektívne fakty, najmä negatívne a prehnane vyzdvihovať a zveličovať fakty pozitívne. V tomto kontexte preto označenie *apologét* vyznieva väčšinou hanlivo.

Dejiny apologetiky
------------------

Historicky predstavujú apologéti skupinu kresťanských spisovateľov 2. storočia a 3. storočia, ktorí svoju vieru obhajovali v prostredí rímskej ríše. Svojimi odbornými a filozoficky či právne fundovanými spismi sa snažili obhájiť kresťanstvo pred právnymi útokmi aj pred námietkami filozofických škôl a gnostikov. Vo svojich pamätných spisoch adresovaných cisárom sa pokúšali presviedčať ich o mravnej prevahe kresťanstva a jeho neškodnosti voči štátu. Jedným z najvýznamnejších apologétov bol Justinus Martýr zvaný kresťan vo filozofickom plášti. Medzi ďalších dôležitých apologétov patria Atenagoras z Atén, Irenej z Lyonu, Tertullianus, Klement Alexandrijský a Origenes.

Pozri aj
--------

* patristika

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Vysokopecný plyn**, alebo aj **kychtový plyn** je produkt, ktorý vzniká vo vysokej peci pri výrobe železa. Obsahuje horľavé zložky, preto sa používa ako palivo. Obsah horľavých plynov tvorí len približne tretinu jeho objemu. Má výhrevnosť 3700 - 4000 kJ.m-3.

Využíva sa na vyhrievanie Cowperových ohrievačov vzduchu pre vysokú pec, pohon plynových motorov, alebo vyhrievanie pecí a miestností. Pred použitím je ho potrebné upraviť odstránením prachu a vodnej pary. Na úpravu sa používajú lomené potrubia pre zachytenie najhrubších nečistôt, suché, mokré, alebo elektrostatické čističe.

Zloženie
--------

V tabuľke je uvedené obvyklé zloženie vysokopecného plynu a niektoré jeho ďalšie vlastnosti.

| Parameter | jednotka | hodnota |
| --- | --- | --- |
| objemový podiel oxidu uhoľnatého (CO) | - | **23 - 29 %** |
| objemový podiel oxidu uhličitého (CO2) | - | **8 - 13 %** |
| objemový podiel vodíka | - | **2 - 5 %** |
| objemový podiel dusíka | - | **55 - 63 %** |
| hustota | kg.m-3 | **1,16** |
| teoreticky potrebné množstvo vzduchu | m3.m-3 | **0,7** |
| dolná výhrevnosť zemného plynu | kJ.m-3 | **3371** |
| výhrevnosť stechiometrickej zmesi so vzduchom | kJ.m-3 | **1968** |


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
Súsošie Farneský býk, Museo Nazionale, Neapol
**Apollónios** (starogr. *Ἀπολλώνιος*) bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.

Sochár Apollónios bol pravdepodobne synom *Artemidóra* z maloázijskéko mesta Tralles. Pôsobil na ostrove Rodos, kde so svojim bratom Tauriskom zhotovili najväčšie známe súsošie antiky, tzv. Farneského býka. Dielo bolo vytvorené v typickom štýle rodoskej sochárskej školy a znázorňovalo potrestanie Dirky, ktorú bratia Amfión a Zéthos priviazali býkovi na rohy, aby ju uvláčili na smrť.

Podľa rímskeho historika Plínia bolo toto súsošie odvezené z Rodosu do Ríma, kde skončilo v zbierke známeho rímskeho politika a obdivovateľa umenia Asinia Pollia. Jednu zreštaurovanú kópiu tohto diela umiestnili v Caracallových kúpeľoch. V 16. storočí ju preniesli do Farneského paláca (Palazzo Farnese) a v 18. storočí sa dostala do neapolskej kráľovskej zbierky, neskôr do neapolského múzea.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Apollonios*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 85. (po nemecky)
3. ↑  Former Fellow at Cambridge Professor of Humanity at Edinburgh and Vice Chancellor John Hazel, Ma, John Hazel, Routledge, 4. 7. 2013, *Who's Who in the Greek World*, str. 233
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 120.
5. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 188.
6. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 36, 33-34.

  

Autoritné údaje: * GND: 119056054
* ULAN: 500003085
* VIAF: 95699469
Reč
**Reč** v univerzálnom zmysle je fyzicko-psychická činnosť človeka ako prírodno-spoločenskej bytosti vytvárať artikulované zvuky, spájať ich ako materiálnu formu s vnútornými psychickými ideálnymi obsahmi (vnemami, predstavami, pojmami, myšlienkami, citmi a vôľou) a pomocou týchto artikulovaných zvukov realizovať vzájomnú komunikáciu s inými členmi spoločenského celku. Reč v tomto univerzálnom zmysle je všeobecná ľudská schopnosť bez ohľadu na to, v akom spoločenskom útvare (rodine, kmeni, národnosti, národe) človek žije a pracuje. Touto schopnosťou spájať artikulované zvuky s obsahmi svojho vedomia ako odrazmi objektívnej reality a pomocou nich myslieť a komunikovať v spoločnosti sa človek podstatne odlišuje od nižších druhov živých bytostí. Pre reč v tomto univerzálnom zmysle použil zakladateľ modernej európskej jazykovedy Ferdinand de Saussure francúzsky termín *langage* (langaž). 

Reč v užšom zmysle je konkrétna realizácia abstraktného jazykového systému v praktickom dorozumievacom akte, v konkrétnom rečovom prejave. Výsledkom tejto realizácie je konkrétny jazykový text. Saussure pre reč ako konkrétnu realizáciu jazykového systému použil termín **parole**.

Reč je realizácia, použitie jazyka ako systému v konkrétnych dorozumievacích aktoch. Z hľadiska prenosu informácie je reč niekedy definovaná ako vlastné oznámenie, správa (jazyk je potom príslušný kód).

Reč vo filozofii
----------------

Podľa Bühlera je reč v podstate vždy dialóg, styk aspoň medzi dvoma ľuďmi; týka sa obsahov, ktoré v nej nie sú zahrnuté, ale sú ňou iba označované, ukazované alebo zastupované.

Podľa Herakleita je reč daná od prírody; každá vec má teda jediné možné a správne meno.

Reč je podľa McLuhana a jeho klasifikácie médií chladné médium, pretože poslucháč dostáva málo a musí mnoho doplniť.

Podľa sofistov je reč vec konvencie.

Druhy reči
----------

* vnútorná - vnútorný dialóg
* vonkajšia - dialóg s iným človekom

Referencie
----------

1. ↑  ČERNÍK, V. FARKAŠOVÁ, E. VICENÍK, J.: *Teória poznania*. Nakladateľstvo Pravda, 1987.
2. 1 2   *Slovník antické kultury*. Praha : Svoboda, 1974. 717 s.

Zdroje
------

* ONDRUŠ, Š. - SABOL, J.: *Úvod do štúdia jazykov*. Bratislava, 3. vyd SPN 1987. 344 s.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Reč**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Reč**
**Ferekles** alebo **Fereklés** (starogr. *Φερεκλῆς* – *Ferekles*/iný prepis *Fereklés*, lat. *Pherecles*) je v gréckej mytológii syn a následník aténskeho archonta Diognéta.

Po smrti aténskeho archonta Diognéta prevzal vládu v Aténach jeho syn Ferekles. Antický autor Hieronym uvádza, že Ferekles vládol od roku 864 pred Kr. do roku 845 pred Kr. a potom jeho úrad prevzal syn Arifrón.

O Ferekleovi nie sú známe žiadne dobové historické záznamy. V deviatom storočí pred Kr. bolo písmo v starovekom Grécku ešte len v kolíske a zoznam aténskych panovníkov sa vytvoril až o mnoho storočí neskôr a preto je možné, že Ferekles a aj jeho predchodcovia sú len mýtickými postavami.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,185.
2. 1 2  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 137.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén
O rovnomennej planétke pozri *2357 Phereclos.*
**Fereklos** (starogr. *Φέρεκλος* – *Fereklos*, lat. *Phereclos*) je v gréckej mytológii syn Tektóna, (podľa inej verzie syn Amarsya) bol trójsky staviteľ lodí.

Fereklos postavil loď, v ktorej trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi jeho manželku Helenu. Achájski králi následne prijali výzvu Menelaovho brata mykénskeho kráľa Agamemnóna, aby sa zúčastnili na výprave proti Tróji. Achájci potom desať rokov bojovali s Trójanmi, kým ich mesto dobyli. Podarilo sa im to ľsťou, keď sa za hradby Tróje dostali v drevenom koni, z ktorého v noci vyliezli, spiace obyvateľstvo pobili a ich slávne mesto zničili.

Fereklos bol tiež účastníkom trójskej vojny, zahynul však už skôr rukou achájskeho hrdinu Mériona. Hovorí o tom piaty spev Homérovej Iliady: „*Mériones zas Ferekla prebodol, ktorý synom bol vládcu Tektóna harmonského; vedel Fereklos rukami tvoriť všelijaké nádherne diela, čím obzvlášť bol Aténe milý. Paridovi súmerné lode tiež postavil, pohromy dôvodu; z nich potom Trójanom všetkým len nešťastie vzišlo, i jemu, tvorcovi loďstva, veď veru nič nevedel o božských veštbách. Mériones ho prenasledoval, a keď ho už dohonil, náhle zozadu ho do pravej časti zadku bodol; hrot oštepu mu pritom naskrz mechúrom prešiel a vnikol až pod kosť. Zabedákal, do kolien klesol a smrť mu zatemnila oči.."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 5, 60-61
2. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Théseus*, 17,5.
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,3,2.
4. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 5, 59-68
5. ↑  Kolouthos, *Arpagé Helenés*, 190-200
6. ↑  Trifiodóros, *Iliou Halosis*, 58-60
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 19.
8. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 95-96.
9. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 127.
**Rezolúcia o Formóze** (angl. *Formosa Resolution*, čín. 台灣決議案 *Tchaj-wan ťüe-i an* – „uznesenie/rezolúcia o Taiwane"; oficiálne angl. *Joint Resolution authorizing the President to employ the Armed Forces of the United States for protecting the security of Formosa, the Pescadores and related positions and territories of that area* – „Spoločné uznesenie/rezolúcia oprávňujúce prezidenta nasadiť Ozbrojené sily Spojených štátov na ochranu bezpečnosti Formózy, Peskadorských ostrovov a súvisiacich pozícií a území tejto oblasti") bolo spoločné uznesenie prijaté Senátom a Snemovňou reprezentantov Spojených štátov 28. a 25. januára 1955 a schválené prezidentom Spojených štátov Dwightom D. Eisenhowerom 29. januára 1955 v reakcii na eskaláciu napätia medzi komunistickou Činskou ľudovou republikou a kapitalistickou Čínskou republikou (Taiwanom) a zhruba mesiac po uzavretí zmluvy o vzájomnej obrane medzi Spojenými štátmi a Čínskou republikou. Kongres tým oprávnil prezidenta nasadiť Ozbrojené sily Spojených štátov na obranu územia Čínskej republiky (Formosa, Peskadory, súostrovia Ťin-men a Ma-cu) proti hroziacemu útoku Čínskej ľudovej republiky.

Návrh uznesenia bol predložený Snemovni reprezentantov 24. januára (ako H. J. Res. 159) a Senátu (ako S. J. Res. 28). Snemovňa uznesenie schválila 25. januára pomerom hlasov 410–3 a Senát tak učinil 28. januára pomerom hlasov 85–3.

Kongres určil platnosť rezolúcie dovtedy, „kým prezident nerozhodne o tom, že mier a bezpečnosť predmetného územia primerane garantujú medzinárodné pomery vytvorené krokmi Organizácie Spojených národov alebo iným spôsobom". No po zlepšení vzťahov medzi Spojenými štátmi a Čínskou ľudovou republikou Kongres v roku 1974 rozhodol o zrušení rezolúcie.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  H. J. Res. – 84th Congress (1955-1957): House Joint Resolution authorizing the President to employ the Armed Forces of the United States for protecting the security of Formosa, the Pescadores and related positions and territories of that area. Public Law 4, 69 Stat. 7, January 29, 1955.
3. ↑  Copper, John Franklin (2007), „Formosa Resolution", *Historical dictionary of Taiwan (Republic of China)* (3. vyd.), Lanhmam, MD: Scarecrow Press, str. 129-130, ISBN  978-0-8108-5600-4
**Ferdinand Martinengo** (\* 4. marec 1821, Záhreb – † 28. február 1895, Bratislava) bol šermiar a učiteľ.

Život a kariéra
---------------

Hoci sa narodil v Chorvátsku, pochádzal zo starej talianskej rodiny, ktorej korene siahajú až do prelomu prvého a druhého tisícročia. Už v mladosti sa prejavoval ako vynikajúci šermiar a stal sa týmto športovým umením známym v celej strednej Európe. Vstúpil do služieb Lichtenštajnského kniežatstva, no zo zdravotných dôvodov musel službu po krátkej dobe zanechať.

Vzdelanie v šermiarskom umení získal v Budapešti získaním titulu *majster šermu* v roku 1837. O rok neskôr mu titul potvrdili aj na Vojenskej akadémii vo Viedenskom Novom Meste. „Patent" podpísali takí šermiarski majstri ako Louis Chappon, profesor šermu z Paríža, majster Thallhoffer, profesor na Vojenskej akadémii vo Wiener Neustadt, majster Tonnini, majster šermu z Milána a ďalší. V roku 1844 Viedeň opustil a usadil sa v Bratislave. Založil v roku 1844 I. Uhorský telocvičný a šermiarsky spolok, medzi jeho žiakov patrili arcivojvoda Jozef, gróf Ľudovít Batthyányi, neskorší ministerský predseda, ale aj Mikuláš Wesselényi. V roku 1888 sa spomína ako čestný predseda Bratislavského šermiarskeho spolku.

Ferdinand de Martinengo pôsobil v Bratislave okrem športu aj v iných oblastiach. V roku 1867 založil prvý zbor dobrovoľných hasičov. Angažoval sa v zavádzaní telesnej výchovy do školského vyučovania. Sám vyučoval na Vyššej reálnej škole kráľovského slobodného mesta Bratislava taliančinu a gymnastiku. Založil aj Spolok na podporu chudobných študentov bez rozdielu náboženstva. Za túto prácu ho ocenil cisár František Jozef I. viacerými vyznamenaniami. Najvýznamnejšie z nich sú Zlatý záslužný kríž a Rytiersky rad. Jeho význam je dokumentovaný aj tým, že na jeho pohrebe sa zúčastnila aj časť kráľovskej rodiny.

Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne v Bratislave. Pri vstupe hlavným vchodom uličkou rovno a asi v jej 2/3 vpravo leží jeho náhrobný kameň.

Historický odkaz
----------------

Magistrát hlavného mesta Slovenskej republiky si prácu Ferdinanda Martinenga v prospech mesta uctil tým, že po ňom jednu z ulíc mestskej časti Staré Mesto v lokalite Machnáč pomenoval Martinengova ulica.
Plechové záhradné kanvy s ružicami
Plastová domáca kanvička s jedným držadlom bez ružice
**Kanva** alebo **krhla** je záhradnícka a záhradkárska nádoba, ktorá je určená na ručné zalievanie rastlín na záhrade. V domácnosti sa tiež bežne používajú **kanvice** v menšom prevedení na ručné zalievanie izbových rastlín, tento názov sa ale používa aj na nádobu na ohrev vody v kuchyni. Existujú aj malé kanvičky, ktoré slúžia ako detská hračka, kedy deti môžu pomáhať dospelým zalievať rastliny alebo sa len hrať na záhradníkov.

Kanva má zvyčajne valcovitý alebo ovalný tvar a je zvyčajne vyrobená z plechu alebo plastu. Klasická záhradnícka plechová kanva býva opatrená jedným alebo dvomi držadlami. Pokiaľ má dve držadla, potom jedno horné priečne je určené na prenášenie nádoby vo zvislej polohe, druhé bočné pozdĺžné držadlo je určené na úchop rukou pri polievaní rastlín. Na opačnej strane oproti bočnému držadlu je odo dna nádoby inštalovaná šikmá zalievacia hubica (zvyčajne rovná kónicka trubica), ktorá môže (ale nutne nemusí) byť opatrená odnímateľnou alebo aj pevnou rozprašovacou koncovkou nazývanou ružica alebo kropítko. Horná časť nádoby je spolovice zakrytá na strane pri hubici, otvor na nalievanie vody sa nachádza na strane bočného držadla.

Poznámka
--------

Okrem záhradníctva a záhradkárčenia sa kanva dá použiť aj pri inej ľudskej činnosti na ručný transport vody napríklad v stavebníctve, ale aj inde. Menšie kanvičky sa dajú výhodne použiť napríklad pri dolievaní prevádzkových kvapalín do spaľovacích motorov (napríklad chladiacej vody do chladiča) alebo pri dopĺňaní lámp na tekuté palivá, napríklad na dolievanie petroleja do petrolejovej lampy a pod.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konev na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*