recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Taposa** bol domorodý kmeň severoamerických indiánov, ktorý žil na území dnešného štátu Mississippi. Kmeň patrí do Muskogeskej jazykovej rodiny. Význam názvu kmeňa nie je známy. Ich jazyk je podobný, ako jazyky Chickasaw a Choctaw, nie však totožný. Ich jazyk nebol nikdy poriadne zaznamenaný.

Kultúra
-------

Taposovia patrili kultúrne do oblasti juhovýchodných lesov. Boli poľnohospodárskym kmeňom usadených lovcov a zberačov. Kmeň Taposa bol malým kmeňom neznámeho počtu členov. 

Indiáni z kmeňa Taposa sú potomkami Mississippskej kultúry, rovnako ako kmene Chickasaw, Choctaw, Guale, Hitchiti, Quapaw, Houma, Missouri, Natchez, Kansa, Yamasee a mnoho ďaľších.

Dejiny
------

Kmeň Taposa je málo známy. Nezaznamenal sa poriadne nie len ich jazyk, ale ani história. 

Ich najstarší domov bol pri rieke Yazoo medzi domorodými kmeňmi Chakchiuma a Ofogoula. 

Prvú zmienku o kmeni Taposa zaznamenali v roku 1699 zakladateľ francúzskej kolónie Louisiana (Nové Francúzsko) Pierre le Moyne D' Iberville a Francois Joliet de Montigny. 

Údaje o počte ľudí tohto kmeňa nezaznamenal ani Francúzsky etnograf a historik Antoine-Simon Le Page du Pratz v roku 1730, ale zaznamenal, že v tomto roku sa v dedine Taposov nachádzalo 25 domov. Na mape z roku 1733 sa ich dedina nachádzala v blízkosti dediny kmeňa Chakchiuma. 

V roku 1802 spomenul Baudry des Lozieres osadu tohto kmeňa na hornom toku rieky Yazoo pod názvom *Tapoucha*, keď sa usadil v osadách domorodých kmeňov Chakchiuma a Ibitoupa. Kmeň Taposa bol najsevernejším kmeňom na rieke Yazoo. 

Tak ako mnoho iných kmeňov aj kmeň Taposa časom zaniká ako samostatný kmeň. História, ale nezaznamenala kvôli akým okolnostiam prestali existovať samostatne. Zlúčili sa s kmeňom Chickasaw. Ich potomkovia žijú do dnešných čias. Avšak ako indiáni z domorodého kmeňa Chickasaw s ktorým pred dávnymi rokmi splynuli.

Zdroj
-----

* Kmeň Taposa na accessgenealogy
* Jazyk Taposa
* História indiánov na Mississippi
* kmeň Taposa na Handbook of American Indians north of Mexico
**AA20-1** (**A**ndrej **A**ndrejev) bol prototyp sovietskeho parného rušňa. Označenie nesie po Andrejovi Andrejevovi, ktorý jeho stavbu sponzoroval a faktu, že nosnosť nápravy bola 20 ton. Kým niektorí výrobcovia parných rušňov používali usporiadanie pojazdu s dvanástimi spriahnutými kolesami (šesť poháňaných náprav), nikto nikdy nepostavil parný rušeň so štrnástimi spriahnutými kolesami. Parný rušeň AA20-1 bol tak držiteľom dvoch rekordov: prvý rekord za najväčší počet spriahnutých kolies na rušni a druhý rekord za najdlhší rušeň s pevným rámom v Európe. Do roku 1939 bol dokonca najdlhším rušňom s pevným rámom na svete, kedy ho predbehol parný rušeň PRR S1.

História
--------

Použitie veľkého počtu poháňaných náprav bolo vhodné kvôli veľkej hmotnosti rušňa, čím mohla byť znížená nosnosť náprav, lepšie sa rozložila hmotnosť stroja a netrpela tak trať. Skupina sovietskych rušňových strojárov navštívila USA, kde pravdepodobne videli rušne 4-12-2, ktoré používala spoločnosť Union Pacific Railroad. Na rozdiel od úspešných rušňov Union Pacific, bol tento rušeň ich nešťastím.

Rušeň AA20-1 mal mať pôvodne usporiadanie pojazdu 4-14-2 (1'G2'). Jeho konštrukcia prebiehala v nemeckom meste Essen spoločnosťou Krupp podľa sovietskeho dizajnu. Neskôr bol ešte nedokončený rušeň prevezený do mesta Luhansk, kde bol vybavený dvojnápravovým vodiacim podvozkom. Vlečný podvozok niesol obrovský rošt. Rušeň bol určený na spaľovanie menej kvalitného uhlia a preto bolo potrebné množstvo priestoru nato, aby horením poskytovalo dostatok tepla pre kotol.

Sedem poháňaných náprav bolo uložených 1,7 metra od seba, čo dávalo tomuto rušňu veľmi dlhý rázvor až 10 metrov. Preto musel byť prispôsobený na prekonávanie zákrut. Tri stredné poháňané nápravy boli zaslepené, a prvá so siedmou boli vybavené priečnymi hybnými zariadeniami. Vodiaci podvozok mal pozdĺžnu odchýlku ±145 mm (v extrémnych zákrutách) a vlečný podvozok ±265 mm.

Počas prevádzky však bol odhalený rad konštrukčných nedostatkov, a to najmä v distribúcii pary. Preto bol v roku 1935 po niekoľkých testovacích jazdách vyradený z prevádzky a v roku 1960 bol zošrotovaný.

Literatúra
----------

* Raimar Lehmann. *Dampflok-Sonderbauarten*. 2.. vyd. Berlín : VEB Verlag Technik, 1987. ISBN 3-341-00336-3. S. 12.
* Witali Alexandrowitsch Rakow. *Russische und sowjetischen Dampflokomotiven*. Berlín : transpress, 1986. ISBN 3-344-00060-8. S. 187ff.

Referencie
----------

1. ↑  W.A. Rakow, *Łokomotiwy...*, s. 271.
2. 1 2 3  W.A. Rakow, *Łokomotiwy...*, s. 269-270.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov 4-14-4 na anglickej Wikipédii a AA (parowóz) na poľskej Wikipédii.*
Apokalyptickí jazdci
Sedem trúb z Zjavenie
**Apokalypsa** (po grécky: ἀποκάλυψις – *apokalypsis* „zjavenie, odhalenie") je staroveký literárny druh. 

Je veľmi náročné určiť jeho presné prvky a definovať, ktoré spisy sú apokalypsy, a ktoré nie. Väčšinou ide o spisy, v ktorých nejakému človeku (prorokovi) je skrze nebeského (anjelského) prostredníka zjavená nadprirodzená pravda, zvyčajne o dejinách a ich zmysle (s dôrazom na Božie konanie v dejinách v prospech trpiacich), ale môže ísť aj o zjavenie nebeského sveta ako takého (pozri napr. 1. knihu Henochovu a pod.). Podľa klasickej definície sem patrí aj záujem apokalypsy o eschatológiu. Zvyčajne apokalypsy obsahujú aj výzvu na určité konanie, to však nie je všeobecne nijak určené – môže ísť tak o výzvu na boj a odpor (*Zvieracia apokalypsa* v 1Hen), ako aj o pacifizmus (kniha Daniel). 

Podľa typu obsahu sa apokalypsy delia obyčajne na dve veľké skupiny: 

* historické apokalypsy: opisujú beh dejín, počínajúc dejinami minulými (vaticinia ex eventu) a predpoveďou vecí budúcich, či aspoň teologickým výkladom udalostí prítomných. Obvykle končia riešením eschatologických otázok.
* mimozemské cesty: zaujímajú sa o kozmológiu, o anjelský svet a končia podobne ako historické apokalypsy eschatologiou.

Apokalypsy obyčajne odrážajú nejakú krízovú situáciu spoločnosti (prenasledovanie Židov za Antiocha IV. Epifana alebo zničenie druhého jeruzalemského chrámu v roku 70), ale nie vždy je táto kríza z textu zrejmá; niekedy treba pojem „krize" brať veľmi široko (prenikanie helenizmu do židovstva). Apokalypsy píšu veľmi vzdelaní ľudia, ktorí mali široký kultúrny rozhľad.

Termín „Apokalypsa" pochádza z apokalypsy *par excellence*, zo Knihy Zjavení svätého Jána. Táto kniha začína práve slovami „Zjavenie Ježiša Krista", po grécky Άποκάλυψις Ίησοῦ Χριστοῦ (*Apokalypsis Iésú Christú*). Podľa tohto prvého slova dostala svoj názov tak samotná kniha Janových zjavení, ako aj celý literárny druh. 

Apokalypsu ako literárny druh treba odlíšiť od apokalyptiky (čo je typ hnutia). Nie každé apokalyptické hnutie vyprodukovalo vlastné apokalypsy (Kumrán), rovnako ako nie všetky apokalypsy pochádzajú z apokalyptických hnutí.

Najznámejšie apokalypsy
-----------------------

* 1. kniha Henochova (pozri Henoch)
* Kniha proroka Daniela
* 4. kniha Ezdrášova (pozri Ezdráš)
* 2. kniha Baruchova (pozri Baruch)
* Abrahámova apokalypsa
* Zjavenie (apoštola) Jána

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Apokalypsa (literatúra)**
Rad svätého Alexandra Nevského
Portrét prvého ruského ministra financií Alexeja Vasilijeva so šerpou a odznakom Radu svätého Alexandra Nevského
**Rad svätého Alexandra Nevského** bol rytierskym radom Ruskej ríše, prvýkrát udelený v roku 1725 ruskou imperátorkou Katarínou I.

História
--------

Ideu Radu svätého Alexandra Nevského inicioval ruský cár Peter Veľký (vláda 1682 – 1721) ako odmenu za vojenskú statočnosť v boji. Zomrel však pred jeho založením. Bol založený imperátorkou Katarínou I. na pamiatku skutkov svätého Alexandra Nevského, patróna vtedajšieho hlavného mesta Ruska, Petrohradu, ktorý Rusko obraňoval pred útočníkmi. Tento rad bol pôvodne udeľovaný významným ruským občanom, ktorí slúžili svojej krajine so cťou, väčšinou prostredníctvom politickej alebo vojenskej služby.

Prvýkrát bol udelený pri príležitosti svadby ruskej veľkovojvodkyne Anny Petrovny a Karola Fridricha, vojvodu z Holštajnska-Gottorpu v roku 1725. Ocenenie dostalo tucet hostí a rad rýchlo zaostal za Radom svätého Andreja a Radom svätej Kataríny v prestíži.

Imperátorka Katarína sa sťažovala na situáciu a od septembra 1725 začala oceňovať podľa svojej vôle. Rad svätého Alexandra začal byť najuctievanejší a zvyčajne sa neudeľoval ľuďom pod hodnosťou generálporučíka alebo podobným politickým postaveniam.

Rad udeľoval aj právo dediť.

Dedičstvo
---------

Rad svätého Alexandra Nevského bol zrušený po Ruskej revolúcii (r. 1917) spolu so všetkými ostatnými radmi a titulmi Ruskej ríše.

V roku 1942 Sovietsky zväz obnovil rad ako vojenské vyznamenanie a premenoval ho na Rad Alexandra Nevského. Ruská federácia ho obnovila v roku 2010.

Veľkovojvodkyňa Mária Vladimirovna, uchádzačka o ruský trón a vedenie ruského cárskeho domu, v súčasnosti pokračuje v udeľovaní ruského cárskeho radu Svätého Alexandra Nevského ako dynastického radu rytierov. Tieto akcie boli spochybnené členmi rodiny Romanovcov.

V roku 2010 bola v Petrohrade a Moskve vydaná kniha všetkých mien príjemcov pôvodnej objednávky. Celkový počet vyznamenaných (r. 1725 - 1917) dosiahol 3 674.

Insígnie *Radu svätého Alexandra Nevského*
------------------------------------------

* Krížová verzia, 1820-1830 (vpredu)Krížová verzia, 1820-1830 (vpredu)
* Verzia vydaná v roku 1865 v zlatej farbe na čiernom smalteVerzia vydaná v roku 1865 v zlatej farbe na čiernom smalte
* Staer verzia zo striebro-nitnej výšivky na bielej koži, vydanie cca 1840Staer verzia zo striebro-nitnej výšivky na bielej koži, vydanie cca 1840

Držitelia
---------

Medzi príjemcov patria napríklad:

* Alexander I.
* Alexander II.
* Alexander III.
* Andrew Bertie
* Otto von Bismarck
* Karol X.
* Karol XIII.
* Karol XV.
* Eduard VII.
* František Jozef I.
* František Karol Jozef
* Juraj IV.
* Juraj V.
* Amanullah Khan
* Michail Kutuzov
* Leopold I.
* Leopold II.
* Leopold IV.
* Ľudovít XVIII.
* Marija Vladimirovna Romanova
* Klemens von Metternich
* Napoleon III.
* Mikuláš I.
* Mikuláš II.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Order of Saint Alexander Nevsky na anglickej Wikipédii.*
**Rád svätého Pavla Prvého Pustovníka** (lat. *Ordo Sancti Pauli Primi Eremitae* – skratka OSPPE)), skrátene **Pavlíni** je mníšska rehoľa (rád) založená v 13. storočí v Uhorsku.

Charakteristickým pre tento rád je nosenie bieleho habitu, ktorý im od roku 1342 povolil nosiť pápež, aby sa odlišovali od podaktorých túlavých mníchov, ktorí budili neraz pohoršenie. Heslom rádu je *SOLUS CUM DEO SOLO* (Byť sám len s Bohom).

Rád pavlínov nie je totožný s rádom paulínov (paulánov), ktorý založil sv. František z Paoly okolo roku 1400.

Dejiny
------

V roku 1246 sa kanonik Eusébius Ostrihomský zriekol všetkého svojho majetku a so súhlasom ostrihomského arcibiskupa odchádza do okolitých kopcov žiť v jaskyni životom pustovníka.
Na podnet vízie, ktorá sa mu zjavila počas rozjímania, zjednocuje pustovníkov z Uhorska a Chorvátska a pri dnešnej dedine Kesztúc v Pilišských vrchoch zakladá kláštor sv. Kríža. Dodnes volajú toto miesto *Klastrompuszta*. Ruiny kláštora ostali čiastočne zachované. Za patróna a svoj príklad si zvolil sv. Pavla, prvého pustovníka.

V roku 1308 pápež Klement V. potvrdil pre Rád pavlínov regulu sv. Augustína. Rád sa rozširoval do 15. storočia po celom svete.

Vpád Turkov do Európy spustošil mnohé kláštory pavlínov v Uhorsku. Obnova rádu sa začala až po oslobodení Budína. Taktiež obdobie reformácie znamená pre rád ťažké obdobie.

Obnovenie rádu je spojené so zmenou charakteru rádu z pustovnícko-kontemplatívneho na kontemplatívno-apoštolský. Aj v súvislosti s nariadením Jozefa II. v roku 1786 o zrušení rozjímavých rádov sa centrom pavlínov sa stáva Poľsko. Do Poľska prišli už v roku 1382. Vtedy im bol zverený do opatery obraz Panny Márie privezený z Ruska, pre ktorý bol vybudovaný kostol a kláštor na Jasnej Hore v Čenstochovej.

Zameranie rádu
--------------

Cieľom Rádu pavlínov je kontemplácia (rozjímanie) Boha osamote, pastorácia v službe Cirkvi a blížnych - to znamená hlásanie Božieho Slova, vysluhovanie sviatostí a hlavne sviatosti zmierenia.

Charakteristický pre tento rád je kult Matky Božej. Je to spojené aj s tým, že mali v správe mnoho mariánskych svätýň. Napríklad na území dnešného Slovenska majú alebo mali v správe mariánske pútne miesta v Šaštíne a Marianke pri Bratislave.

Súčasnosť
---------

Vedenie rádu má sídlo v Čenstochovej. Vo svete pôsobí asi 54 pavlínskych kláštorov v ktorých žije okolo 500 mníchov. Pre porovnanie - pred tureckými vpádmi žilo len na území vtedajšieho Uhorska 900 mníchov.

V súčasnosti pôsobia na Slovensku v Topoľčanoch, Trnave, Vranove nad Topľou a Šaštíne-Strážach.

V Maďarsku sa po páde komunistického režimu obnovili kláštory v Budapešti, Márianostre, Petőszállás a Pécsi (Päťkostolie).

Referencie
----------

1. ↑  pavlín. In: Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra SAV. *Pravidlá slovenského pravopisu*. Redakcia M. Považaj. 3. upr. a dopl. vyd. Bratislava : Veda, 2000. [Cit. 2015-10-20]. Dostupné online. ISBN 80-224-0655-4.
2. ↑   *V Národnej svätyni v Šaštíne poďakovali za 53 rokov pôsobenia saleziánov* [online]. TK KBS, 03.03.2017, [cit. 2017-03-04]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Catholic Encyclopaedia
* Stránka rehole pavlínov poľ.
* Stránka pavlínov na Slovensku
Socialisticky orientovaná trhová ekonomika vo Vietname je 47. najväčšia ekonomika na svete merané podľa nominálneho HDP a 35. najväčšia podľa parity kúpnej síly. Krajina je členom:

* Ázijsko-tichomorská hospodárska spolupráca (Asia-Pacific Economic Cooperation - APEC)
* Združenie národov juhovýchodnej Ázie (Association of Southeast Asian Nations - ASEAN)
* Svetová obchodná organizácia (World Trade Organization - WTO).

Od polovice 80. rokov 20. storočia sa Vietnam vďaka reforme Doi Moi (renovácia) zmenil z vysoko centralizovanej plánovanej ekonomiky na zmiešanú ekonomiku, ktorá súčasne používa direktívne a indikatívne plánovanie cez 5-ročné plány. Od tej doby tunajšia ekonomika zaznamenala rýchly rast. V 21. storočí sa Vietnam integruje do svetovej ekonomiky. Takmer všetky firmy vo Vietname sú malé a stredné podniky. Vietnam sa stal dôležitý vývozca poľnohospodárskych produktov a atraktívny cieľ zahraničných investorov Juhovýchodnej Ázie.

V súčasnosti Vietnam značne závisí na zahraničných investíciach a prílive kapitálu zo zámoria na podporu rastu ekonomiky. Investície do luxusných hotelov a rezortov podporujú miestnu turistiku. Podľa predpovede PricewaterhouseCoopers vo februári 2017, Vietnam môže byť najrýchlejšie rastúca ekonomika na svete s potenciálnym ročným rastom HDP okolo 5,1 percenta, ktorým sa stane 20. najväčšou ekonomikou v roku 2050. Ekonomickí experti zahrnujú Vietnam do zoznamu rastúcich trhov (*emerging markets*) s názvom *Next Eleven* a *CIVETS*. V krajine ale sú určité problémy, ktoré znepokojujú analytikov pre ekonomické spomalenie v uplynulých rokoch.[chýba zdroj]

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Economy of Vietnam na anglickej Wikipédii.*
**Estetika 20. storočia** je súbor estetických učení 20. stor.. Najmä v 2. polovici 20. stor. dospieva do štádia značnej nejednotnosti tak v chápaní svojho predmetu ako aj svojich metód. Pokračujú tak tendencie diferencovať až oddelovať jej základné časti (všeobecnú estetiku, teóriu mimoumeleckého estetična a všeobecnú umenovedu),
ako aj tendencie spájať ich uznávaním nadradeného pojmu a integrujúcej oblasti estetična.

Metódy odvodzuje estetika 20. stor. jednak zo špeciálnych vied (semiotika, lingvistika, teória informácií atď.), jednak z filozofickych smerov (fenomenológia, existencializmus atď.). Svoj predmet skúmania rozšíruje za hranice estetickych a umeleckych javov smerom k výrokom o nich (analytická estetika) a ďalším stránkam alebo vrstvám jazyka alebo metajazyka
estetiky, estetického diskurzu a pod. (dekonštrukcia, postmoderna).

Pozri aj
--------

* estetika
* filozofia 20. storočia
* umenie 20. storočia
* fenomenologická estetika

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál 20. storočia |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Centrum mesta
**Smederevo** je mesto v Srbsku, správne stredisko Podunajského okruhu. V roku 2003 tu žilo 109 809 obyvateľov.

Mesto založil srbský panovník Đurađ Branković, ktorý dal v roku 1430 postaviť Smeredevskú pevnosť. V rokoh 1430 až 1439 bolo Smederevo hlavným mestom Srbska, potom pripadlo postupujúcej Osmanskej ríši po dvojmesačnom obliehaní. Od 2. augusta 1444 na základe Segedínskeho mieru mesto opäť pripadlo Brankovićovi. Ešte v tom istom rohu však Uhri porušili mierovú dohodu a Srbsko sa opäť zmenilo na bojisko. V roku 1454 sultán Mehmed II. Smeredevo znovu zabral, nakrátko ustúpil Jánovi Huňadymu a od 1459 sa mesto stalo osmanskou pohraničnou pevnosťou až do roku 1526.

Pri prvom srbskom povstaní v roku 1806 bolo opäť prechodne hlavným mestom.

Počas 2. svetovej vojny mesto okupovalo nemecké vojsko, ktoré do pevnosti umiestnilo sklad munície. 5. júna 1941 došlo k mohutnému výbuchu uskladneného streliva; výbuch zavinil tisíce ľudských obetí a vážne poškodil pevnosť.

Mesto je strediskom oblasť známej pestovaním ovocia a výrobou vín. Dominantou miestneho priemyslu sú oceliarne predtým známe pod menom Sartid. V roku 2003 do nich vstúpil americký investor a premenoval ich na *U.S. Steel Serbia*. V roku 2012 boli železiarne odpredané späť do vlastníctva štátu.

Partnerské mestá
----------------

* Čierna Hora  Herceg Novi, Čierna Hora
* Bosnia and Herzegovina  Pale, Bosna a Hercegovina
* Greece  Volos, Grécko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Smederevo**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Archivované 2012-09-10 na Archive.today
**Jozef Piaček** (\* 20. jún 1983, Zlaté Moravce, Slovensko) je slovenský futbalový obranca.

Futbalová kariéra
-----------------

Jozef Piaček začal svoju futbalovú kariéru v Tekovských Nemciach, neskôr pokračoval vo futbalovej kariére v mládežníckych tímoch TJ Calex Zlaté Moravce za tento tím hral aj za seniorov. V roku 2001 prestúpil do klubu Ozeta Trenčín za ktorý odohral päť zápasov. V sezóne 2002 sa vrátil do Zlatých Moraviec. V roku 2006 Jozef Piaček odišiel do lotyšského tímu Skonto Riga. V Lotyšsku odohral 60 zápasov a strelil osem gólov. Od sezóny 2008/09 sa vrátil na Slovensko do tímu MŠK Žilina za ktorý odohral 150 zápasov a strelil 9 gólov. V sezóne 2009/10 a 2011/12 sa stal s tímom MŠK Žilina majstrom Slovenska. Slovenský pohár získal v roku 2012. V sezóne 2010/11 získal Superpohár. S klubom MŠK Žilina hral aj ligu majstrov spolu s predkolami v Lige majstrov odohral 12 zápasov a strelil dva góly. V rokoch 2015 – 2017 hrával za poľský klub Podbeskidzie Bielsko-Biała, tu odohral 42 zápasov a strelil jeden gól.

Reprezentácia Slovenska
-----------------------

Jozef Piaček reprezentoval svoju krajinu v zápase Rumunsko – Slovensko 1:1. Nastúpil do druhého polčasu keď striedal Mariana Čisovského. Zápas sa odohral 14. augusta 2013. Do reprezentácie ho povolal tréner Ján Kozák.

Referencie
----------

1. ↑  KUSINA, Maciej. *Jozef Piaček* [online]. www.90minut.pl, [cit. 2017-09-17]. Dostupné online.
2. ↑   *Slovakia - J. Piaček - Profile with news, career statistics and history - Soccerway* [online]. int.soccerway.com, [cit. 2017-09-17]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   Jozef Piacek - Player Profile. *transfermarkt*. Dostupné online [cit. 2017-09-17]. (po anglicky)
4. ↑   Romania - Slovakia, Aug 14, 2013 - International Friendlies - Match sheet. *transfermakrt*. Dostupné online [cit. 2017-09-17]. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Jozef Piaček - futbalnet.sk
* Profil hráča - 90minut.pl
**Medzinárodné letisko Dubaj** alebo **letisko Dubaj-International** (IATA: **DXB**, ICAO: **OMDB**) (arab.: *ر دبي الدولي*) je medzinárodné a hlavné letisko severovýchodne od Dubaja. 

Je tretím najrušnejším letiskom na svete. Nachádza sa v obchodnej a rezidenčnej oblasti Al-Karhud, asi 4 km severovýchodne od Dubaja. Od roku 2012 letisko prevádzkuje 220 destinácií po celom svete (s výnimkou Antarktídy), čiže je prevádzkovaných viac ako 6000 letov týždenne. Letisko je sídlom pre najväčšieho leteckého dopravcu na Blízkom východe Emirates Airlines, tiež pre leteckú spoločnosť Flydubai ktorá prevádzkuje hlavne lety na blízkom východe, alebo nákladnú spoločnosť Emirates SkyCargo. Po tom čo austrálska spoločnosť Qantas uzatvorila partnerstvo s Emirates, je toto letisko pre túto spoločnosť rozbočovací bod do Európy.

Dňa 14. októbra 2008 bol otvorený nový terminál za 4,5 miliardy USD. Bol to tretí terminál na letisku, po prvom otvorenom v roku 1960 a druhom v roku 1998. Terminál 3 je tiež druhou najväčšou budovou s predajnou plochou na svete a najväčšia letisková odbavovacia budova na svete, čo zvýšilo celkovú kapacitu pasažierov na 75 miliónov. Tento obrovský priestor slúži pre najväčšie lietadlo na svete Airbus A380 a leteckú spoločnosť Qantas. Toto moderné letisko je tiež významným prispievateľom do ekonomiky Dubaja a zamestnáva približne 58 tisíc ľudí a nepriamo podporuje viac ako 250 tisíc pracovných miest v Dubaji.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzinárodné letisko Dubaj**
**Halide Edib Adıvarová** (\* 11. jún 1884, Istanbul – † 9. január 1964, Istanbul) bola turecká spisovateľka, píšuca turecky a anglicky. Jej tvorba bola ovplyvnená anglickou a americkou literatúrou.

Životopis
---------

Pôvodne bola blízkou spolupracovníčkou Mustafu Kemala Atatürka, zakladateľa moderného Turecka, no pre názorové nezhody nakoniec i s manželom v roku 1923 emigrovala. Po jeho smrti sa vrátila domov a pôsobila ako profesorka anglickej literatúry na Istanbulskej univerzite.

Dielo
-----

Je autorkou 23 románov, 3 poviedkových zbierok, divadelnej hry a 5-dielnej autobiografie. Jej najvýznamnejším dielom je román *Clown and his Daughter* (Klaun a jeho dcéra, 1935; slovensky doteraz nevyšlo) z prostredia jednej zo štvrtí Istanbulu pred koncom Osmanskej ríše.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Halide Edib Adıvarová**

Externé odkazy
--------------

* Halide Edib Adıvarová v Britannike

Zdroj
-----

* Adıvarová, Halide Edib. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 53.

Autoritné údaje: * BnF: 121362278
* GND: 118846450
* ISNI: 0000000118387993
* LCCN: n80040184
* NK ČR: ola2002140425
* SNK: 152968
* VIAF: 54945542
* WorldCat: lccn-n80040184
|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Informatický portál |

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje **131** článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

d
-

D (programovací jazyk)

da
--

Daikatana · Dailymotion · Dalvik (softvér) · Damn Small Linux · Dana Scott · Daniel Olejár · DANIX · Dark Age of Camelot · Dark Elf · Dark Throne · DASP · Data Encryption Standard · Databáza · Databázový systém · Datagram · Dave Plummer

dá
--

Dánska Wikipédia · Dátové centrum · Dátový typ · Dátový záznam

db
--

DB2 · DBase

dd
--

DDR SDRAM · DDR2 SDRAM · DDR3 SDRAM · DDR4 SDRAM

de
--

Deb · Debata Tanenbaum-Torvalds · Debian · Debian GNU/kFreeBSD · Deepfake · Defence Blog · Definícia typu dokumentu · Defragmentácia · Dejiny počítačov · Dell · Demoverzia · Dennis Ritchie · Design by contract · Desknote · Deskriptor (výpočtová technika) · Desktopové prostredie · Detik.com · DeviantArt · Dezinformácia

di
--

Diablo II · Diablo II: Lord of Destruction · Diagram aktivít · Diagram balíčkov · Diagram časovania · Diagram komponentov · Diagram komunikácie · Diagram nasadenia · Diagram prípadov použitia · Diagram QAPF · Diagram TAS · Diagram tokov údajov · Diagram tried · Diagram zloženej štruktúry · Dial-up · Diaspora (sociálna sieť) · Didaktik · Dierny štítok · Diferenciálna signalizácia · DigiKam · Digital Data Storage · Digital Subscriber Line · Digitálna sieť integrovaných služieb · Digitálne pero · Digitálne televízne vysielanie · Digitálny podpis · Digitálny signálny procesor · Direct Connect · Direct3D · DirectX · Discogs · Disketa · Disketová jednotka · Distribuované spracovanie · Distribuovaný Raytracing · Distribuovaný výpočet · Dithering (počítačová grafika) · Dizzy

dj
--

Django Framework · DjVu

do
--

DocBook · Docker · Document Object Model · Dokument (informatika) · Dolby Digital · Dolby Laboratories · Dolphin (softvér) · Domáca stránka · Domáci počítač · Doména (TCP/IP) · Dominion: Storm Over Gift 3 · Donald Ervin Knuth · Doodle Jump · Doom · Doom 3 · Doom 3: Resurrection of Evil · Doom II: Hell on Earth · Dopyt (query) · DOS · Dotyková obrazovka · Dotykové pero · Douglas Engelbart

dr
--

DragonFly BSD · Drakensang Online · DRAM · Dreamcast · Dreamlinux · Drupal

ds
--

DSLinux

du
--

Duke Nukem 3D · Duke Nukem II · Duolingo · Duron

dv
--

DVD-RAM · Dvojfarebný diagram · Dvojriadkové elementy dráhy

dy
--

Dyckov jazyk · Dynamic Host Configuration Protocol · Dynamic-link library · Dynamická webová stránka · Dynamické HTML · Dynamický disk · Dynamo (programovací jazyk) · Dyne:bolic
**Zuzana Krnová** (rod. Beniačová) (\* 12. január 1845, Nemecká Ľupča - † 16. jún 1902, Tomášová) bola slovenská kultúrna pracovníčka.

Životopis
---------

Študovala na Vyššej dievčenskej škole → K.A. Zipsera v Banskej Bystrici, neskôr absolvovala štvorročný Klimovej dievčenský vzdelávací ústav v Banskej Bystrici. Po štúdiách sa vrátila do rodiska, súkromne učila šitie. Herečka slovenských ochotníckych súborov v Nemeckej Ľupči a v Liptovskom Mikuláši. Podieľala sa na organizovaní finančných zbierok na národné ciele, osobitne na podporovanie slov. škôl a študentov. Spolupracovala s manželom M. Krnom na ľudovýchovnej práci. V r. 1899-1900 prispela do Dennice niekoľkými článkami zameranými na praktické rady ženám. Spoluorganizátorka slov. ženského hnutia, od roku 1870 členka výboru Živeny.

Literatúra
----------

* KRNOVÁ, Zuzana. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 136.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Fridrich Moravčík** (\* 20. február 1916, Budmerice – † 15. október 1993, Pezinok) bol slovenský akademický maliar, pedagóg a publicista.

Životopis
---------

V rokoch 1938 – 1945 študoval výtvarné umenie v Prahe, v Mníchove a vo Viedni. Po skončení štúdií na Akadémii výtvarných umení vo Viedni bol pedagógom na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Bratislave. V pedagogickej praxi sa venoval predovšetkým technologickej stránke užitého maliarstva a písmu. Stále hľadal nové technické možnosti svojho odboru. Pre zdokonalenie písmomaliarstva vynašiel zariadenie na radenie písma, ktoré umožňuje optické vyváženie svetelnosti v nápisoch. Teoretické znalosti tejto problematiky i svoje praktické skúsenosti a vynálezy vložil do knihy Metóda tvorby a radenia písma, ktorá sa dočkala viacerých vydaní. Popri pedagogickej práci vytvoril niekoľko sgrafít a dekoratívnych prác. Jeho záujem o technologickú stránku maliarskej tvorby, ale aj o zdokonaľovanie písmomaliarskych techník, vyústili do vydania niekoľkých ďalších publikácií, ktoré majú priekopnícky charakter. Popri pedagogickej a publikačnej činnosti nemožno zabúdať na jeho maliarsku tvorbu, práve v nej sú zúročené jeho bohaté skúsenosti experimentátora s farebnou harmóniou, ale aj s tvarom a formou. Vytvoril niekoľko sgrafít a dekoratívnych prác, ale jeho tvorbe dominovala krajinomaľba, ako napríklad „Cajla v zime", „Pezinský trh", „Holubyho ulica", „Starý vinohradnícky dom", „Zámok", „Stará radnica", „Habánsky dvor", „Panoráma Pezinka" (linoryt) a iné. Zúčastnil sa niekoľkých výstav angažovanej tvorby v Bratislave, Prahe a vo Viedni. Samostatne vystavoval v rokoch 1970 a 1976 v rodnom dome Jána Kupeckého.

Zdroj
-----

* Životopis na stránke mesta Pezinok
**Ján Holécy** (\* 2. október 1915, Detva – † 5. december 1995, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg.

Rodina
------

* otec Ján Holécy
* matka Hermína rod. Galandová
* sestra Oľga Holécyová

Životopis
---------

Absolvoval 4 triedy gymnázia a 1-ročný kurz pri Štátnej meštianskej škole v Banskej Bystrici. Študoval a maturoval na Štátnom koedukačnom učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1938). Stredoškolský profesor zemepisu na gymnáziu v Šahách. Do Banskej Bystrice sa presťahoval po roku 1948. Profesor Štátneho dievčenského gymnázia v Banskej Bystrici (1.9.1947 – 31.8.1948), riaditeľ Učiteľskej akadémie v Banskej Bystrici (1. september 1948 – 31. august 1949), riaditeľ Dievčenského gymnázia v Banskej Bystrici (1. september 1949 – 31. august 1950), riaditeľ Jedenásťročnej strednej školy, Strednej všeobecnovzdelávacej školy a gymnázia v Banskej Bystrici (1. september 1950 – 31. január 1976).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Saladin na obrázku arabského kódexu z 12. storočia.
**Saladin** (iné názvy: **Saladín, Saláhaddín, Saláhuddín, Saláh ad-Dín, Saláhu 'd-Dín**; po kurdsky: *Selahadînê Eyûbî*; arab. صلاح الدين يوسف ابن ايوب – *Saláh ad-Dín Júsuf ibn Ajjúb* ; \* 1138, Tikrít – † 1193, Damask) bol sultán kurdského pôvodu, sunnitský moslim a vojenský veliteľ, ktorý žil v 12. storočí. Založil dynastiu Ajjúbovcov, ktorá následne vládla v Egypte a Sýrii viac ako storočie.

Narodil sa v stredoirackom meste Tikrít do rodiny kurdských emirov. O jeho etnickom pôvode či zaradení sa dodnes vedú spory, pravdepodobne však bol kurdského pôvodu, hoci sa sám neskôr hlásil k arabskej identite. Spočiatku pôsobil v službách Núr ad-Dína Zengího, ktorý vládol v rokoch 1146 - 1174 na rozsiahlom sýrsko-irackom území. Po dobytí Egypta a zvrhnutí tamojšej dynastie Fátimovcov sa Saladin viac-menej spod kontroly Núr ad-Dína dostal, hoci stále zostával jeho vazalom.

V r. 1187 zlomil moc križiackych štátov vo Svätej zemi v bitke pri Hattíne a prinútil ku kapitulácii Jeruzalem. Neskôr, na konci tretej križiackej výpravy, uzavrel s kresťanskými panovníkmi dohody, ktoré umožňovali pútnikom Sväté mesto slobodne navštevovať. Je uznávaný pre svoju statočnosť, vojenskú zdatnosť ale aj ušľachtilosť a to ako v moslimských, tak aj v kresťanských krajinách.

O osobe a činoch Saladina prinášajú informácie najmä dva dobové pramene: *Sultánske anekdoty a jozefovské cnosti*, ktorých autorom bol historik Bahá ad-Dín Šaddád, a *Cicerónska výrečnosť o dobytí Jeruzalema*, ktorú napísal perzský historik Imád ad-Dín z Isfahánu.

Referencie
----------

1. ↑  A.S, MAFRA. *Sultán Saladin - Blog iDNES.cz* [online]. iDNES.cz, [cit. 2018-07-07]. Dostupné online.
2. ↑   Sultan Saladin. *Yekta Uzunoglu*. Dostupné online [cit. 2018-07-07]. (po anglicky)
3. ↑  KOVÁCS, A.: Saladin : Arabský rytier či kurdský národný hrdina? In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 7, s. 47.

Literatúra
----------

* HINDLEY, Geoffrey: *Saladin a počátky džihádu.* Praha : Baronet, 2009. 256 s. ISBN 978-80-7384-203-1
* KOVÁCS, Attila: Saladin : Arabský rytier či kurdský národný hrdina? In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 7, s. 46 – 53.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Saladin (sultán)**

Autoritné údaje: * BnF: 119722308
* GND: 118604988
* ISNI: 0000000121431502
* LCCN: n82165288
* NK ČR: jn20010525092
* VIAF: 90040943
* WorldCat: lccn-n82165288
Prvá strana textu Bocatiovho diela Hungaridos libri poematum V
**Ján Bocatius** (iné mená: **Ján Bock**, **Ján Bogac**, **Ján Bogas**, **Ján Bogáthy**, **Jan Bok**; \* 25. december 1569, Wetschau, Nemecko – † 31. október 1621, Uherský Brod) bol uhorský humanistický básnik nemeckého (resp. lužickosrbského) pôvodu, pedagóg, historik a knihovník, pôsobiaci na území dnešného Slovenska.

Životopis
---------

Pochádzal z protestantskej obchodníckej rodiny a vzdelanie získaval v Sasku a Drážďanoch, kde sa zoznámil so slovenskými študentmi, a neskôr pokračoval v štúdiu na univerzite vo Wittenbergu. Po ukončení štúdia odišiel na územie dnešného Slovenska, kde pôsobil ako pedagóg, verejný činiteľ a básnik. Ako pedagóg pracoval v Banskej Bystrici, na Spiši a v Prešove. V roku 1599 sa stal rektorom a v roku 1603 richtárom v Košiciach. V roku 1605 sa zapojil do Bočkajovho protihabsburského povstania, počas ktorého podnikal diplomatické cesty a napokon bol zajatý v Nemecku a následne väznený v Prahe. Po oslobodení sa vrátil k svojmu učiteľskému povolaniu a v roku 1619 vstúpil do služieb Gabriela Bethlena, u ktorého pôsobil ako historiograf a knihovník. Zomrel počas jednej zo svojich diplomatických ciest.

Svojou pedagogickou činnosťou nielen pozdvihol kultúrny život v dnešnom východoslovenskom regióne, ale vďaka pokrokovým učebným metódam podľa zásad humanistickej výchovy pre praktický život si získal veľké uznanie najmä v protestantskom školstve. Ako básnik si získal uznanie nielen doma (od panovníka Rudolfa II. dostal titul *poeta laureatus caesareus*), ale i v zahraničí, kde udržiaval čulé písomné styky s českými a nemeckými humanistickými spisovateľmi.

Tvorba
------

Okrem svojej knihy uhorských básní písal tiež oslavné, gratulačné a ľúbostné básne, chválospevy, epigramy, lamenty, epitafy, rozlúčkové a smútočné básne - elégie. Písal tiež epické diela, v ktorých sa venoval historickým udalostiam (vojna s Turkami a pod.) alebo oslave miest a osobností. Svoje diela písal v latinčine a nemčine a uverejňoval ich najmä v zbierkach iných autorov. Pod menom svojho nedospelého syna tiež vydal *Otčenáš* v preklade do 25 jazykov.

Dielo
-----

* 1599 – *Päť kníh uhorských básní (Hungaridos libri poematum)*, prvá kompozične ucelená kniha básní v Uhorsku
* 1605 – *Hungaroteutomachia vel colloquium de bello nunc inter Caesareos et Hungaros excitato.* (Edited in 2014. Bilingual edition.)
* 1611 – *Štvorročie väzenia (Olympias carceraria, andächtige schöne geistliche Lieder in Gefängnis…)*, zbierka nemeckých básní, ktorá bola do polovice 19. storočia takmer neznáma
* 1614 – *Oratio Dominica polyglotta*, vydanie Otčenáša v preklade do 25 jazykov (vyšlo pod menom jeho syna)

Pocty
-----

* Verejná knižnica Jána Bocatia v Košiciach – premenovaná v roku 1991

Referencie
----------

1. ↑  BOCATIUS, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 459.

Autoritné údaje: * abART: 61431
* BnF: 16267840q
* GND: 121580768
* ISNI: 0000000118332458
* LCCN: n94016351
* NK ČR: ola2009507647
* PIM: PIM47788
* SNK: 158460
* VIAF: 42697876
* WorldCat: lccn-n94016351
Habichuelas con dulce zo supermarketu
**Habichuelas con dulce** [čítaj: abičuelas kon dulse] je sladký fazuľový tekutý dezert z Dominikánskej republiky, ktorý je populárny najmä počas veľkonočných sviatkov. Dezert je súčasťou kuchyne Dominikánskej republiky a tradične sa zdobí mliečnymi koláčikmi alebo casabe, „plochým chlebom vyrobeným z maniokovej múky".

Jedlo habichuelas con dulce je vyrobené z červenej fazule, škorice, muškátového orieška, kokosového mlieka, kondenzovaného mlieka, hrozienok, cukru a soli. Fazuľa sa uvarí so škoricovými tyčinkami a sladkými klinčekmi a potom sa rozmixuje na konzistenciu polievky. Kokosové mlieko a kondenzované mlieko sa pridajú spolu s uvarenými kúskami sladkého zemiaku. Ako dochucovadlá možno pridať aj klinčeky a zázvor.

Referencie
----------

1. ↑  RAMIREZ, Nelly. Lo más dulce de la Cuaresma Archivované 2009-02-28 na Wayback Machine; Habichuelas con dulce. Tiene mayor demanda al inicio de este período 26 Febrero 2009 Hoy Digital
2. 1 2  TAVERAS, Katrina. Spilling the beans on a Dominican treasure. *Daily News*. New York, 2008-03-19.
3. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Habichuelas con dulce na anglickej Wikipédii.*
**Prvá hodinka** (alebo **prvý čas**) je oficiálna modlitba cirkví byzantského obradu, ktorá sa modlí okolo šiestej hodiny ráno.

Jej základná štruktúra je nasledujúca: zvyčajný začiatok, žalmy (5, 89, 100), tropáre, *Riaď moje kroky...*, Trojsvätá pieseň až po Otče náš, kondák, 40× *Pane, zmiluj sa*, *V každom čase…*, Čestnejšia si…, *Kriste, pravé svetlo…* a prepustenie.

Štruktúra prvej hodinky je trocha odlišná počas Veľkého pôstu a keď je súčasťou kráľovských hodiniek (cárskych časov). Celkom osobitnú štruktúru má počas Svetlého týždňa, kedy pozostáva prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov.

Externé odkazy
--------------

* Prvá hodinka – text modlitby s krátkym vysvetlením
* Prvá hodinka (Prvý čas) Archivované 2014-04-17 na Wayback Machine
* Hodinky (časy), povečerie a polnočnica na svätú Paschu Archivované 2013-05-07 na Wayback Machine

| * z
* d
* u
Denný okruh bohoslužieb v byzantskom obrade (časoslov) |
| --- |
| Nočná časť | 
* Večiereň
* Povečerie
* Polnočnica
* Utiereň

 |
| Denná časť | 
* 1. hodinka
* 3. hodinka
* 6. hodinka
* 9. hodinka
* Obednica

 |
Úvod gregoriánskeho spevu *Asperges* z *Liber Usualis*
***Liber Usualis*** je kniha (spevník) bežne používaných gregoriánskych spevov v rámci katolíckej tradície. Knihu po prvý krát zostavili mnísi z opátstva v Solesmes, vo Francúzsku. Spevy v nej uvedené pochádzajú z rozličných období, najstaršie až z 11. storočia.

Kniha obsahuje väčšinu verzií spevov ordinária omše (Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus a Agnus Dei), ako aj spoločné spevy ofícia Liturgie hodín. Ďalej obsahuje spevy na sviatky cirkeveného roka (z čoho je viac ako 200 strán venovaných veľkonočným sviatkom). Obsahuje taktiež spevy pre obrady, ako sú krst, sobášny obrad, pohreb, vysviacka či požehnania. Tento typ monofonickej latinskej hudby sa spieva k katolíckej liturgii prinajmenšom od 6. storočia, až do súčasnosti. Rozsiahly úvod knihy popisuje, ako čítať a interpretovať stredovekú hudobnú notáciu (neumy).

Kniha po prvýkrát vyšla v roku 1896 v opátstve Solesmes (editor André Mocquereau, opát opátsva v Solesmes, 1849–1930). Jej používanie postupne upadalo, najmä v období po II. vatikánskom koncile, keďže konštitúcia tohto koncilu Sacrosanctum Concilium povolila použitie miestnych jazykov v rámci katolíckej liturgie, hoci samotný dokument uvádza, že gregoriánsky chorál má mať popredné miesto v liturgii: „Cirkev pokladá gregoriánsky spev za vlastný rímskej liturgii, a preto má mať pri liturgických úkonoch za rovnakých podmienok prvé miesto." (*Sacrosanctum Concilium*, 116). V súčasnosti je gregoriánsky chorál využívaný v katolíckej liturgii zriedkavo. V posledných rokoch však, okrem iného v dôsledku obnoveného záujmu o tridentskú liturgiu, možno pozorovať nový záujem o gregoriánsky chorál.

Referencie
----------

1. ↑  Apel, Willi. *Gregorian Chant*. Indiana University Press, 1958. p. 417

Externé odkazy
--------------

* Opátstvo v Solesmes
* Liber Usualis (1924, päťlinková notácia) vo formáte PDF
* Liber Usualis (vydanie z roku 1961, Solesmes štvorlinková notácia) vo formáte PDF (115 MB)
* Bergeron, Katherine. Decadent enchantments: the revival of Gregorian chant at Solesmes. Berkeley: University of California Press, c1998. ISBN 0-520-21008-5.
* Nova Organi Harmonia (takmer kompletné organové sprievody pre spevy z Liber Usualis)
Jedna z pobočiek.
**The Gaumont Film Company**, často skrátená na **Gaumont**, je francúzska filmová spoločnosť so sídlom v Neuilly-sur-Seine vo Francúzsku. Založená inžinierom a vynálezcom Léonom Gaumontom (\* 1864 – † 1946) v roku 1895 a je najstaršou existujúcou filmovou spoločnosťou na svete, ktorá vznikla pred inými firmami ako Pathé (založená v roku 1896), Titanus (1904), Nordisk Film (1906) alebo Paramounta Nikkatsu (1912).

Gaumont prevažne produkuje, koprodukuje a distribuuje filmy a v roku 2011 95 % konsolidovaných výnosov Gaumontu pochádzalo z filmovej divízie. Spoločnosť sa čoraz viac stáva producentom televíznych seriálov so svojou americkou dcérskou spoločnosťou Gaumont International Television, ako aj s existujúcimi francúzskymi výrobnými funkciami.

Gaumont riadi Nicolas Seydoux (prezident), Sidonie Dumas (generálna riaditeľka) a Christophe Riandee (zástupca generálneho riaditeľa). V druhej polovici 20. storočia bol šéfom Gaumontu Alain Poiré.

Najstaršia filmová spoločnosť na svete Gaumont bola aj výrobcom fotoaparátov, laboratórií na tlač filmov (GM Film), filmových štúdií (Cité Elgé) a okruhu kín.

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gaumont**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Filmový portálFrancúzsky portál |

* Gaumont na oficiálnom webe (po francúzsky)

| * z
* d
* u
Najproduktívnejšie filmové produkčné a distribučné spoločnosti |
| --- |
| USA | 
* 20th Century Studios
* Columbia Pictures
* Metro-Goldwyn-Mayer
* Paramount Pictures
* Universal Pictures
* Warner Bros.
* The Walt Disney Company
* United Artists

 |
| Francúzsko | 
* Pathé
* Gaumont
* StudioCanal
* Prodis
* Parafrance
* Trinacra Films
* Société nouvelle de cinématographie (SNC)
* AMLF

 |
| Nemecko | 
* UFA
* Deutsche Film AG

 |
| Taliansko | 
* Penta Film

 |
| Slovensko | 
* Artileria

 |
| Česko | 
* AWI Film, o.s.

 |
**Džundžó Romantica** (jap. 純情ロマンチカ – Džundžó Romančika) je japonská manga séria typu yaoi. Ešte stále vychádza a bolo už podľa nej odvysielané aj 12-dielny anime seriál. Pripravovaná je už aj druhá séria seriálu, ktorá by sa mala začať vysielať 12. októbra.

Postavy
-------

### Džundžó Romantica

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Misaki Takahaši
*Hlas:* Takahiro Sakurai
*Vek:* 18 rokov
Hlavná postava, Takahirov mladší brat. Na začiatku príbehu sa pripravuje na vstupný test do univerzity. Aj keď je zdanlivo detinský a neskúsený, počas príbehu sa jeho osobnosť mení.
Akihiko Usami
*Hlas:* Hikaru Hanada
*Vek:* 28 rokov
Populárny autor literatúry faktu a milostných príbehov. Najmladší držiteľ významnej Naomoriovej ceny. Jeho prezývka je *Usagi*. Usami je aj Misakiho učiteľ, ktorý ho pripravuje na vstupné skúšky a veľmi blízky priateľ jeho brata Takahira (tajne ho miluje už od školy).
Takahiro Takahaši
*Hlas:* Kišó Tanijama
Misakiho starší brat a dlhoročný Usamiho priateľ. Bol objektom Akihikovej lásky, ale nikdy sa to nedozvedel. Je až prehnane starostlivý o svojho mladšieho brata Misakiho, dokonca ho podporoval v štúdiu aj po smrti rodičov.
Haruhiko Usami
Akahikov starší brat. Zvyčajne je chladný a nesúhlasí s bratom, i keď nikto nevie prečo. Nakoniec začne mať rád Misakiho, čo bude dôsledkom ešte väčšieho napätia medzi ním a Usamim.
### Džundžó Egoist

Hiroki Kamidžó
*Hlas:* Kentaró Itó
*Vek:* 28 rokov
Dlhoročný Usamiho priateľ, ktorý pracuje ako odborný asistent na fakulte, kde študuje aj Misaki. Pôvodne bol zamilovaný do Usamiho.
Nowaki Kusama
*Hlas:* Nobutoši Kanna
*Vek:* 24 rokov
Bol pomenovaný ako Nowaki (jap.: *tajfún*), pretože ako sirota bol nájdený za silnej búrky. Nowaki po prvýkrát stretol Hirokiho pred šiestimi rokmi, keď Hiroki plakal nad jeho zbytočným vzťahom s Usamim a naliehal, aby sa Hiroki stal jeho učiteľom. V príbehu práve študuje za pediatra.
 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
### Džundžó Terrorist

Jó Mijagi
*Hlas:* Kazuhiko Inóe
*Vek:* 35 rokov
Šinobu Takacuki
*Hlas:* Daisuke Kišio
*Vek:* 18 rokov
### Ostatní

* **Eri Aikawa** – *hlas:* Noriko Namiki
* **Kaoru Asahina** – *hlas:* Rjótaro Okiaju
* **Rjúičiro Isaka** – *hlas:* Tošijuki Morikawa

Hudba
-----

* *Úvodná zvučka:* „Kimi = Hana" (君＝花) od pigstar
* *Záverečná zvučka:* „Baby Romantica" (ベイビーロマンチカ) od SCRIPT

Externé odkazy
--------------

* anidb.net (po anglicky)
* animenfo.com (po anglicky)
* animenewsnetwork.com anime (po anglicky)
* animenewsnetwork.com manga (po anglicky)
* anisearch.de (po nemecky)
* oficiálna stránka (po japonsky)
**Stredoeurópska univerzita** (anglicky Central European University, CEU) je medzinárodná súkromná univerzita humanitného zamerania, ktorú roku 1991 podľa amerických vzorov založil a financuje filantrop a miliardár George Soros. Vznikla v Budapešti, od roku 2020 pôsobí vo Viedni a ponúka magisterské a doktorandské štúdium prevažne v spoločenských a humanitných odboroch. Jej absolventi sú známi filozofi, politológovia, sociológovia, ekonómovia i anglisti.

Medzi najštudovanejšie odbory patria: filozofia, kognitívne vedy, politické vedy, medzinárodné vzťahy, história, administrácia, verejné vzťahy a matematika v rozsahu ekonómie.

CEU sa radí medzi 100 najlepších humanitných univerzít sveta.

Galéria
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *Rethinking Open Societies: Schools and Departments* [online]. Central European University. Dostupné online.
2. ↑   *Schools and Departments* [online]. Central European University. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web
Dave Stewart
Annie Lennox
**Eurythmics** je britské hudobné duo, ktoré vzniklo v roku 1980. Jeho členmi sú Annie Lennox a Dave Stewart.

Tento hudobný pár dosiahol na celosvetovej hudobnej scéne výrazný komerčný úspech, ale aj úspechy zo strany hodnotení hudobných kritík. Je držiteľom viacerých hudobných ocenení, má za sebou viacero úspešných koncertných vystúpení, svojím celosvetovým predajom, viac ako 75 miliónov hudobných nosičov, patrí medzi najpredávanejšie hudobné a spevácke dvojice. Ich popové nahrávky sú charakteristické dynamickým altovým spevom Annie Lenox v skladbách z inovatívnej produkcie Dave Stewarta.

Annie Lenox a Dave Stewart začali spolupracovať v roku 1976 v punk rockovej kapele The Catch, ktorá si po vydaní jedného singlu zmenila meno na The Tourists. The Tourists sa nestali nijako výraznejšie úspešným zoskupením a tak sa Annie a Dave, ktorí spolu v tom čase chodili, pokúšali experimentovať s kombináciou popovej elektronickej hudby. Sami seba nazývali „Eurythmics". Bolo to podľa tanečného štýlu nazvaného „Eurythmy", ktorý Annie poznala ešte z čias, keď navštevovala základnú školu. Po krátkom čase dvojica, ktorá sa od pôvodnej skupiny The Tourists odčlenila svojím hudobným smerovaním, dostala ponuku podpísať nahrávaciu zmluvu s hudobným vydavateľom RCA Records. Prvým albumom zoskupenia bol *In the Garden* z roku 1981. Bol zmesou psychedelickej hudby, krautrocku a elektropopu. Ohlasy kritík a aj komerčný úspech tohto projektu boli nevýrazné. Prvé dva single boli prepadákmi, až tretí, „Never Gonna Cry Again", sa dostal do britských rebríčkov.

Komerčný úspech zoskupenie Eurythmics dosiahlo svojím druhým albumom *Sweet Dreams (Are Made of This)* z roku 1983 a hlavne jeho titulnou skladbou, ktorý sa najprv dostal na vrcholy britských, potom aj amerických hitparád. Popularitu získal aj ich predošlý singel a videoklip k piesni „Love Is A Stranger". Zároveň sa stala Annie Lennox tvárou, ktorá sa objavila na obálke časopisu *Rolling Stone*. Nasledujúci projekt, album z roku 1983 s názvom *Touch*, bol prvým, ktorý sa dostal na prvé miesta rebríčkov. Úspešné boli aj tri single k tomuto albumu: „Who's That Girl?", „Right by Your Side" a „Here Comes the Rain Again".

Diskografia
-----------

* 1981 - *In the Garden*
* 1982 - *Sweet Dreams (Are Made of This)*
* 1983 - *Touch*
* 1985 - *Be Yourself Tonight*
* 1986 - *Revenge*
* 1987 - *Savage*
* 1989 - *We Too Are One*
* 1999 - *Peace*

### Koncertné albumy

* 1993 - *Live 1983–1989*

### Soundtracky

* 1984 - *1984 (For the Love of Big Brother)*

### EP

* 1984 - *Touch Dance*

### Kompilácie

* 1991 - *Greatest Hits*
* 2005 - *Ultimate Collection*
* 2005 - *Boxed*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eurythmics**