recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Schéme skenovania zemského povrchu družicou Landsat (NASA).
**Diaľkový prieskum Zeme** je metóda geologicko-geografického prieskumu Zeme pomocou umelých družíc. Vyvinula sa z leteckého snímkovania. Multispektrálnymi snímkami povrchu Zeme z družíc (vo viditeľnej a infračervenej oblasti spektra) sa získavajú poznatky o geologických štruktúrach, ktoré nemožno vidieť z menších výšok, o ložiskách užitočných nerastov, prírodných bohatstvách Zeme, životnom prostredí a pod. Radarové metódy pri diaľkovom prieskume Zeme sa používajú najmä v kartografii.

Metódy diaľkového prieskumu Zeme sú jedným z najvýraznejších prejavov využitia umelých družíc pre národné hospodárstvo; boli zahrnuté napríklad do programov kozmických lodí Sojuz, družíc Kozmos, Landsat a pod.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diaľkový prieskum Zeme**

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaKozmonautický portál |

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
Plechová krabička jesennej edície Granka Exclusive
**Granko** (skratka pomenovania **Gran**ulované **k**aka**o**) je granulované rýchlorozpustné kakao vyrábané od roku 1979 čokoládovňou Orion, ktorá v súčasnosti patrí pod spoločnou Nestlé. Išlo o prvé svojho druhu v ČSSR.

Prvý obal Granka bola plastová dóza s obsahom 400 g, ktorú dopĺňala krabička s objemom 250 g. Na oboch druhoch balení sa nachádzalo trojročné blonďavé dievčatko Veronika Fojtů, dcéra autora Karla Fojtů. V 80. rokoch 20. storočia sa rozšírilo o limitované ovocné varianty, konkrétne príchute banán, jahoda a broskyňa. 

V roku 1995 sa na obale objavili postavy z animovaného seriálu *Mach a Šebestová*, ktoré boli aj súčasťou historicky prvej reklamy na Granko.

V roku 2010 pribudli nové varianty Granko Exclusive (menej sladké a obsahujúce viac kakaa) a Granko Calci-N.

Zdroje
------

* *Strategie - Granko sa bude predávať v retro obale z roku 1979* [online]. strategie.hnonline.sk, 2016-02-26, [cit. 2023-03-11]. Dostupné online.
* GÁLOVÁ, Simona. *Dievčatko z Granka nedostalo za fotenie na legendárny obal žiadny honorár. Pozrite sa ako vyzerá dnes* [online]. dobrenoviny.sk, 2022-04-06, [cit. 2023-03-11]. Dostupné online.
**Ideografické písmo** alebo **ideografia** alebo **pojmové písmo** (znak takéhoto písma sa volá **ideogram** alebo **ideograf**) je termín, ktorý sa v literatúre používa v niekoľkých pomerne rozdielnych významoch, a to napr.:

* logografické písmo (v takmer ktoromkoľvek význame), pozri pod logografické písmo
* ideologografické písmo
* morfémografické písmo
* písmo, ktorého znaky vyjadrujú pojmy či idey (a nie napr. slová)
* písmo, ktorého znaky znamenajú nielen (resp. buď) vec, ktorú zobrazujú, ale aj (resp. alebo) pojmy či myšlienky (či vlastnosti) s touto vecou súvisiace, sú teda aj symbolmi (napr. obrázok nôh znamená nielen nohu, ale aj chodiť, krok, pokrok)
* akékoľvek písmo "primitívnejšie" než sylabické, abugida alebo pravé hláskové písmo, t.j. písmo, ktorého znaky znamenajú buď priamo zobrazované predmety alebo prenesený význam zobrazovaných predmetov alebo slová alebo pojmy
* piktografické písmo v užšom zmysle (prípadne plus predmetné písmo)
* piktografické písmo v širšom zmysle, ktorého znaky majú (na rozdiel od piktografického písma v užšom zmysle) konvenčnú (schematizovanú) a nie podobizňovú podobu

Skrátene možno teda skonštatovať, že sa termín chápe ako:

* synonymum logografického písma alebo
* zvláštny typ písma vývojovo predchádzajúci logografickému písmu (a charakterizovaný tým, že jeho znaky zobrazujú pojmy alebo konkrétne veci a pojmy) alebo
* kombinácia predchádzajúcich dvoch možností alebo
* synonymum semaziografie (pokiaľ má grafické znaky) alebo
* piktografické písmo so schematizovanými znakmi

Viacerí autori existenciu (akéhokoľvek) písma, ktoré vyjadruje priamo pojmy či myšlienky (a nie slová alebo konkrétne predmety) považujú za nemožnú, a ak ju aj pokladajú za možnú, tak ju pokladajú za historicky nedoloženú. Ideografické písmo definované ako zvláštny typ písma predchádzajúci logografickému písmu je teda podľa nich buď nezmysel alebo prinajlepšom len čisto hypotetické písmo. Iní autori zas naopak považujú logografické písma (teda písma, ktorých znaky vyjadrujú slová) za prinajmenšom čiastočne (alebo kvázi automaticky súčasne aj) za písma, ktoré vyjadrujú aj pojmy/myšlienky; termíny logografické a ideografické písmo pre nich teda z tohoto dôvodu splývajú. Tretia skupina autorov zas mechanicky termín ideografické písmo považuje jednoducho za synonymum logografického písma a termíny logografické a ideografické písmo pre nich potom splývajú takpovediac "mechanicky".

To, ktoré jednotlivé písma patria medzi ideografické písma, závisí od zvolenej definície, čiže konkrétny zoznam nie je možné uviesť. Napríklad v norme ISO 15924, v ktorej sa (spomedzi typov písem relevantných v tejto súvislosti) rozlišuje ideografické písmo, hieroglyfické písmo a klinové písmo (tieto termíny tam nie sú definované), je medzi ideografické písma zaradené iba čínske písmo, džürčenské písmo, tangutské písmo, Blissove symboly a Braillovo písmo.

Zdroj
-----

* zdroje v článku typ písma (jazykoveda)
* ideografické písmo. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2010. 686 s. ISBN 978-80-970350-0-6. Zväzok 6. (His – Im).
**Nočné videnie** je schopnosť vidieť a orientovať sa v priestore s nízkou úrovňou okolitého svetla. V technickom ponímaní je nočné videnie technológia, alebo zariadenie, ktoré umožňuje vidieť, pohybovať sa, alebo vykonávať inú činnosť v prostredí s nízkou hladinou zostatkového svetla, alebo v absolútnej tme (prostredí z nulovou hodnotou zostatkového svetla).

Nočné videnie ako technológiu zobrazenia možno rozdeliť do troch hlavných kategórii: 

* *zosilnenie zostatkového svetla* – pracuje na princípe zosilnenia množstva prijatých fotónov z rôznych prírodných zdrojov, ako napríklad svit hviezd, alebo svit Mesiaca
* *aktívna iluminácia* – pracuje na princípe spojenia zosilnenia zostatkového svetla a zdroja aktívneho infra osvetlenia v spektre NIR (near infrared), alebo SWIR (short infrared)
* termovízia, termo obraz – pracuje na princípe rozpoznania rozdielov v teplotách vyžarovaných z povrchu objektov a prostredia

Zintenzívnenie obrazu
---------------------

Zväčšuje množstvo prijatých fotónov z rôznych prírodných zdrojov, ako je svetlo hviezd alebo mesiaca. Príkladom takýchto technológií sú nočné okuliare a kamery so slabým osvetlením. Vo vojenskom kontexte sa zosilňovače obrazu často nazývajú "Low Light TV", pretože videosignál sa často prenáša na displej v riadiacom centre. Zvyčajne sú integrované do snímača, ktorý obsahuje detektory viditeľného aj infračerveného svetla, a prúdy sa používajú nezávisle alebo v režime fúzie v závislosti od požiadaviek danej misie.

Zosilňovač obrazu je zariadenie založené na vákuovej trubici (fotonásobič), ktoré dokáže generovať obraz z veľmi malého počtu fotónov (ako je svetlo z hviezd na oblohe), takže slabo osvetlenú scénu možno v reálnom čase zobraziť voľným okom prostredníctvom vizuálneho výstupu alebo uložiť ako údaje na neskoršiu analýzu. Hoci sa mnohí domnievajú, že svetlo je "zosilnené", nie je to tak. Keď svetlo dopadá na nabitú fotokatódovú dosku, elektróny sa emitujú cez vákuovú trubicu a dopadajú na mikrokanálovú dosku. To spôsobí, že obrazová obrazovka sa rozsvieti obrazom s rovnakým vzorom ako svetlo, ktoré dopadá na fotokatódu, a na vlnovej dĺžke, ktorú vidí ľudské oko. Je to podobné ako pri CRT televízoroch, ale namiesto farebných pištolí vyžaruje svetlo fotokatóda.

Hovorí sa, že obraz sa "zosilní", pretože výstupné viditeľné svetlo je jasnejšie ako prichádzajúce svetlo, a tento efekt priamo súvisí s rozdielom v pasívnych a aktívnych okuliaroch na nočné videnie. V súčasnosti je najobľúbenejším zosilňovačom obrazu zásuvný modul ANVIS, hoci na trhu je k dispozícii mnoho ďalších modelov a veľkostí. Nedávno americké námorníctvo oznámilo zámer obstarať dvojfarebný variant modulu ANVIS na použitie v kokpite leteckých platforiem.
**Dianie** je dej, prechádzanie z jedného stavu do iného, napr. zo stavu nebytia do stavu bytia alebo zo stavu bytia do stavu nebytia, zo stavu jednej určenosti do stavu inej určenosti. Základným prvkom diania je udalosť.

Podľa Aristotela je dianie to, v čom je neustále všetko súcno, zmeny prebiehajúce v čase; dianie pritom sleduje líniu od neurčitosti k pozitívnej forme a od nej k forme vyššieho stupňa dokonalosti. Toto dianie má svoj účel a cieľ entelechia. Každý jav má pritom svoju príčinu (princíp kauzality), čo navodzuje pojem prvého hýbateľa (boha).

Podľa eleatov je dianie prelud zmyslov, ktorý možno vyvrátiť myslením. 

Podľa Hegela je dianie v podstate pohyb pojmu; vytvára ho dialektická syntéza bytia a ničoty.

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
ÚEV Hrušov z ľavého brehu Dunaja.
Súradnice: 48°03′27″S 17°12′00″V﻿ / ﻿48,057376°S 17,200059°V﻿ / 48.057376; 17.200059

**Hrušov** (SKUEV0270) je územie európskeho významu v Bratislavskom kraji na území obcí Hamuliakovo, Kalinkovo, Nové Košariská a Podunajské Biskupice. Má rozlohu 494,854 ha a jeho správcom je Správa CHKO Dunajské luhy. 

Predmetom ochrany sú biotopy: *Prirodzené eutrofné a mezotrofné stojaté vody s vegetáciou plávajúcich a/alebo ponorených cievnatých rastlín typu Magnopotamion alebo Hydrocharition*.

Predmetom ochrany sú druhy:

Gymnocephalus schraetzer, Microtus oeconomus mehelyi,
Bobor vodný (Castor fiber),
Boleň dravý (Aspius aspius),
Hlaváč bieloplutvý (Cottus gobio),
Hrebenačka vysoká (Gymnocephalus baloni),
Hrúz Kesslerov (Gobio kessleri),
Hrúz Vladykov (Gobio albipinnatus),
Hrúz vladykov (bieloplutvý) (Gobio albipinnatus),
Kolok vretenovitý (Zingel streber),
Kunka červenobruchá (Bombina bombina),
Lopatka dúhová (Rhodeus sericeus amarus),
Plotica lesklá (Rutilus pigus),
Pĺž zlatistý (Sabanejewia aurata),
Roháč obyčajný (Lucanus cervus a Šabľa krivočiara (Pelecus cultratus).

Referencie
----------

1. 1 2  Natura 2000 - Sústava chránených území členských krajín EÚ

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrušov (územie európskeho významu)**

| * z
* d
* u
Chránené územia v Bratislave |
| --- |
| Chránené krajinné oblasti | 
* Dunajské luhy
* Malé Karpaty
* Záhorie

 |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Devínska Kobyla

 |
| Národné prírodné pamiatky | 
* Devínska hradná skala

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Dunajské ostrovy
* Fialková dolina
* Gajc
* Kopáčsky ostrov
* Ostrovné lúčky
* Slovanský ostrov
* Starý háj
* Štokeravská vápenka
* Topoľové hony
* Vydrica

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Devínska lesostep
* Panský diel
* Rösslerov lom

 |
| Chránené areály | 
* Borovicový lesík
* Bôrik
* Horský park
* Bajdeľ
* Devínske alúvium Moravy
* Hrabiny
* Chorvátske rameno
* Jarovská bažantnica
* Lesné diely
* Pečniansky les
* Poľovnícky les
* Sihoť
* Soví les
* Zeleň pri Vodárni

 |
| Chránený krajinný prvok | Vápenický potok |
| Územia európskeho významu | 
* Biskupické luhy
* Bratislavské luhy
* Devínska Kobyla
* Devínska hradná skala
* Devínske alúvium Moravy
* Devínske jazero
* Homoľské Karpaty
* Hrušov
* Malý Dunaj
* Morava
* Ostrovné lúčky
* Vydrica
* Štokeravská vápenka

 |
| Chránené vtáčie územia | 
* Dunajské luhy
* Záhorské Pomoravie
* Sysľovské polia

 |
Hrob Karola Jettinga na Ondrejskom cintoríne
**Karol Jetting** (\* 13.september 1730, Bratislava – † 1790, Bratislava) bol slovenský úradník, cestovateľ a diplomat, známy ako „bratislavský Robinson".

Žil dobrodružný život, slúžil aj u anglického kráľa. Ovládal niekoľko svetových jazykov, v mladosti sa zoznámil s anglickým bankárom, ktorý ho zamestnal v Londýne. Pôsobil ako kráľovský úradník v Senegale. Jeho príbehy z Afriky zaujali anglického kráľa. Jetting bol kráľom vymenovaný za konzula v Marseille. Na jednej svojej plavbe stroskotal na malom neobývanom ostrove, nakoniec ho zachránila loď, ktorá plávala neďaleko.

Pochovaný je na bratislavskom Ondrejskom cintoríne na Dunajskej ulici. Pomník mu postavila Rada Mesta Bratislava, ktorá ho tiež dala v 18. storočí aj obnoviť a zrenovovať.

Pomník obsahuje vytesanú plachetnicu, erb mesta Bratislava a erb rádu Maltézskych rytierov. Ich erb preto, lebo pri prvom padnutí do zajatia Jettinga na trhu otrokov vykúpili Maltézski rytieri. To bola jedna z ich historických činností.

Jetting si vyslúžil prezývku bratislavský Robinson, pretože pri svojom druhom námornom padnutí do zajatia, pri konflikte pirátov, sa zachránil na pustom ostrove, kde prežil úplne sám 3 roky. Namiesto robinsonovského Piatka, ho našiel znovu Angličan.

Externé odkazy
--------------

* Bratislavský Robinson. Legenda? Alebo skutočnosť? - bratislava.dnes24.sk

Autoritné údaje: * GND: 143940392
* ISNI: 0000 0001 1925 9678
* NK ČR: xx0249965
* VIAF: 170478682
Miništáty na mape sveta
**Miništát** alebo **mikroštát** je nezávislý štát, ktorý má veľmi malú rozlohu, veľmi malý počet obyvateľov alebo väčšinou oboje. Sú to štáty Andorra, Monako, San Maríno, Lichtenštajnsko, Nauru, Palau, Tuvalu, Svätý Krištof a Nevis, Vatikán. 

Mikroštáty majú pomerne veľký vplyv na zhromaždeniach Organizácie spojených národov, pretože platí pravidlo, že každý štát má rovnako významný hlas bez ohľadu na jeho veľkosť.
Najmenším plne suverénnym štátom je Vatikán, ktorý mal pri sčítaní obyvateľov v júli 2009 iba 911 obyvateľov a rozkladá sa na ploche 0,44 km².

Mikroštáty by sa nemali zamieňať s územiami, ktoré nemajú úplne uznanú nezávislosť, ako napríklad Normanské ostrovy, ani so štátmi s neuznanou nezávislosťou (Južné Osetsko, Podnestersko a iné), z ktorých sa však v budúcnosti môžu stať plnoprávne štáty.

Literatúra
----------

* KOŘÍNEK, Vladimír. *Ministáty Evropy: Lucembursko, Andorra, Malta, Lichtenštejnsko, San Marino, Monako, Vatikán, Gibraltar*. Krnov : Vladimír Kořínek, 2003. ISBN 80-903184-0-1

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ministát na českej Wikipédii.*
**Minnie Driverová** (angl. Amelia Fiona Jessica Driver; \* 31. január 1964, Londýn, Anglicko) je anglická herečka a speváčka. V roku 1998 bola nominovaná na prestížne filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme *Dobrý Will Hunting*.

Detstvo a mladosť
-----------------

Amelia Fiona Jessica Driver sa narodila v Londýne a do svojich šiestich rokov vyrastala na Barbadose. Prezývku Minnie jej dala v detstve staršia sestra Kate.

Jej matka, Gaynor Churchward (1937 – 2021), bola návrhárkou látok a bývalou couture modelkou. Jej otec Charles Ronald Driver (1921 – 2009) sa narodil v meste Swansea vo Walese a mal anglický a škótsky pôvod a bol riaditeľom London United Investments.

Jej rodičia sa nikdy nemali sobáš, pretože jej otec bol počas svojho vzťahu s matkou Driverovej ženatý s inou ženou. Jej rodičia sa rozišli, keď mala Driverová šesť rokov.

Kariéra
-------

Driverová debutovala v divadle roku 1991, pričom si privyrábala aj vystupovaním ako jazzová vokalistka a gitaristka. V roku 1995 sa do povedomia divákov dostala vďaka filmu *Šance pre lásku*. Po boku Matta Damona si zahrala rolu Skylar vo filme *Dobrý Will Hunting* z roku 1997, za ktorú bola nominovaná na Academy Awards v kategórii najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe. V rovnakom roku bola zvažovaná do role Rose DeWitt Butaker vo filme *Titanic*, ale režisér James Cameron sa nakoniec rozhodol pre mladšiu Kate Winsletovú. O rok neskôr si zahrala po boku Christiana Slatera a Morgana Freemana v dráme *Povodeň*.

V rokoch 2003 a 2004 mala opakujúcu sa rolu v televíznom seriály *Will & Grace*. V roku 2010 sa objavila vo vedľajšej úlohe vo filme *Odsúdený*.

V rokoch 2016 až 2018 hrala hlavnú úlohu v dramatickom seriály *Život bez slov*.

Súkromný život
--------------

Driverová bola v roku 2001 zasnúbená s Joshom Brolinom. Od roku 2019 je vo vzťahu s Addisonom O'Deom. V roku 2008 sa jej narodil syn Henry, ktorého má z krátkeho vzťahu s televíznym spisovateľom a producentom Timothym J. Leaom.

V decembri 2017 získala americké občianstvo.

Driverová bola dlhoročnou veľvyslankyňou a podporovateľkou Oxfam, až dokým v roku 2018 nestiahla svoju podporu pre škandál so sexuálnym zneužívaním v organizácii. Tiež má za sebou niekoľko právnych sporov so svojím susedom Danielom Perelmutterom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Minnie Driverová**

Externé odkazy
--------------

* Minnie Driverová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Minnie Driverová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Minnie Driver na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14173255w
* GND: 135382629
* ISNI: 0000 0001 1030 3492
* LCCN: n98047628
* NK ČR: pna2006327264
* VIAF: 85097407
* WorldCat: lccn-n98047628
**Minmi** je rod 3 m dlhého pevne stavaného bylinožravca, primitívneho zástupcu skupiny Ankylosauria. Tento tvor je známy z pomerne dobrých pozostatkov, ktoré okrem iného zahrňujú aj skoro kompletnú kostru. Dlhú dobu bolo rodové meno Minmi najkratšie medzi dinosaurami, prednedávnom však tento titul prebral vtákovitý dinosaurus rodu *Mei*. Minmi žil pred 112 miliónmi rokov, nájdený bol v Austrálii.

Polárny dinosaurus
------------------

Svojho času bol rod Minmi rozšírený na pevnine tvorenej dnešnou Antarktídou a Austráliou. Obýval tak územie polárneho kruhu. Hoci vtedajšie podnebie nebolo až také chladné ako dnes, zimy sa rovnali tým, aké dnes poznáme v miernom pásme, k čomu ešte treba pripočítať polárnu noc.

Znaky
-----

Kostené brnenie tohto dinosaura sa skladalo z plochých gombíkovitých štítkov, ktoré pokrývali chrbát i krk a z plochých ostňov so širokou základňou, ktoré chránili bedrá a chvost. Vyznačoval sa zároveň dosť dlhými nohami a zvláštnymi štruktúrami okolo tŕňov stavcov, ktoré mu zrejme spevňovali chrbát počas rýchleho behu. Rod Minmi disponoval dobre chráneným bruchom, pokrytým veľkým množstvom maličkých kostených štítkov.

Pozri aj
--------

* Scelidosaurus
**Trieda Jamato** (jap.: *大和型戦艦*) bola trieda bojových lodí Japonska. Bola to najväčšia trieda bojových lodí, ktorá bola dovtedy skonštruovaná s plným výtlakom 72 800 ton. Trieda niesla najväčšie námorné delá aké kedy boli na loď namontované 460 mm (18,1 palca) ktoré strieľali až 1,36 tonové projektily.

Vzhľad a konštrukcia
--------------------

Japonská námorná stratégia po ukončení I. svetovej vojny včítane plánov na výstavbu flotily bola orientovaná na vydieranie prípadného nepriateľa (napr. US NAVY). Tieto plány však obmedzila Washingtonská námorná dohoda v roku 1922, Navzdory tomu japonské námorníctvo pokračovalo v štúdiách nových plavidiel nových moderných bojových tried včítane kanónov kalibru až 460 mm.

Medzinárodný vývoj prinútil Japonsko v roku 1934 vypovedať a odstúpiť od Washingtonskej zmluvy. V tom čase sa však už pracovalo na novej triede bojových lodí známej neskôr pod menom Jamato.

Externé odkazy
--------------

* ibiblio.org

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Yamato class battleship na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

|  |  |
| --- | --- |
| **Bojové lode: Trieda Jamato** |  |
| Predchádzajúca trieda: **Trieda Tosa** | Nasledujúca trieda: **Trieda Super Jamato** |
| Jamato · Musaši · Projekt 111 · Projekt 797 |
| lietadlová loď: Šinano |
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny

**James Batcheller Sumner** (\* 19. november 1887, Canton, USA – † 12. august 1955, Buffalo, USA) bol americký chemik, ktorý v roku 1946 spolu s Johnom Northropom a Wendellom Stanleyom získal Nobelovu cenu za chémiu za „objav, že enzýmy je možné kryštalizovať".

Biografia
---------

V roku 1910 získal bakalársky titul v chémii z Harvardovej univerzity. Potom študoval biochémiu na Harvard Medical School, kde v roku 1914 získal Ph.D. Potom pracoval na Cornellovej univerzite ako pomocný profesor biochémie.

Na Cornellovej univerzite sa začal snažiť o izoláciu enzýmov v základnej podobe, čo sa predtým nikomu nepodarilo. Pracoval s ureázou. Po niekoľko rokov bol neúspešný, ale v roku 1926 sa mu podarilo tento enzým izolovať a kryštalizovať. Tiež sa mu podarilo dokázať, že čistá ureáza je bielkovina. To bol prvý dôkaz toho, že enzým je bielkovina.

Vďaka tomuto výskumu bol v roku 1929 na Cornellovej univerzite menovaný plnohodnotným profesorom. V roku 1937 sa mu podarilo izolovať a kryštalizovať druhý enzým, katalázu. V tom čase sa Johnovi Northropovi darilo podobnými metódami kryštalizovať iné enzýmy; začal s pepsínom v roku 1929.

V roku 1937 pracoval vo Švédsku päť mesiacov s Theodorom Svedbergom. V roku 1946 získal Nobelovu cenu za chémiu. V roku 1948 sa stal členom Národnej akadémie vied Spojených štátov amerických.

Referencie
----------

1. ↑  The chemical nature of enzymes (Nobel lecture) See p.117: "It gave tests for proteín and possessed a very high ureáza activity."

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku James Batcheller Sumner na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Biografia na Nobelprize.org (po anglicky)

| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu |
| --- |
| 
* Theodor Svedberg (1926)
* Heinrich O. Wieland (1927)
* Adolf O. Windaus (1928)
* Arthur Harden / Hans K. A. S. von Euler-Chelpin (1929)
* Hans Fischer (1930)
* Carl Bosch / Friedrich K. R. Bergius (1931)
* Irving Langmuir (1932)
* Harold Urey (1934)
* Frédéric Joliot-Curie / Irène Joliotová-Curieová (1935)
* Peter J. W. Debye (1936)
* Walter N. Haworth / Paul Karrer (1937)
* Richard Kuhn (1938)
* Adolf Butenandt / Leopold Ružička (1939)
* György Hevesy (1943)
* Otto Hahn (1944)
* Artturi I. Virtanen (1945)
* James B. Sumner / John H. Northrop / Wendell M. Stanley (1946)
* Robert Robinson (1947)
* Arne Tiselius (1948)
* William Giauque (1949)
* Otto P. H. Diels / Kurt Alder (1950)

 |
| 
* 1901 – 1925
* **1926 – 1950**
* 1951 – 1975
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * GND: 1053083297
* ISNI: 0000 0001 0989 2760
* LCCN: n92801692
* NK ČR: uk2007351450
* VIAF: 75517392
* WorldCat: lccn-n92801692
**Prapořiště** je bývalá obec v okrese Domažlice, dnes súčasť mesta Kdyně.

História
--------

Prvé písomné zmienky o dedine pochádzajú z roku 1452. V 19. storočí a až do konca druhej svetovej vojny bola obec národnostne zmiešaná. V roku 1890 tu žilo v 82 domoch 247 Čechov a 306 Nemcov, v roku 2001 tu žilo 406 obyvateľov v 146 domoch  

### Pôvod názvu

Názov dediny sa má podľa legendy vzťahovať k bitke pri Brůdku:

*Ukoristené zástavy (čes. prapory) z bitky pri Brůdku medzi kniežaťom Břetislavom a Henrichom III. v auguste roku 1040 vraj české vojská niesli zástavy kus cesty so sebou, ale nakoniec ich nechali na jednom mieste, ktoré po nich dostalo meno Prapořiště*.

Pamiatky
--------

### Kaplnka svätého Jána Krstiteľa

Pred výstavbou kaplnky sa v obci slávila púť na svätú Annu spoločne s kostolom na Tannaberku. Rok založenia kaplnky je neznámy, no v roku 1870 bol pre ňu zakúpený nový zvon. Počas 1. svetovej vojny bol však odobraný a nahradený železným.

Kaplnka sv. Jána Krstiteľa
Pôvodne bola kaplnka zasvätená sv. Janu Nepomuckému. Zasvätenie sv. Jánovi Krstiteľovi prebehlo v roku 1921, kedy bola vykonaná aj prestavba kaplnky. V novo upravenej kaplnke bola slúžená prvá omša na sviatok sv. Jána Krstiteľa 24. júna 1921. V pôvodnej kaplnke sa konali len v máji májové pobožnosti bez účasti kňaza. Na sviatok Jána Nepomuckého sa konalo procesia so sochou tohto svätca a sochou Panny Márie do Držalského lesa (cestou za samotou Hamlička), kde v minulosti stávala pri studničke drevená kaplnka. Po roku 1921 sa v obci konali dve púte - Česi slávili púť na sv. Jána Krstiteľa, Nemci slávili na sv. Jána Nepomuckého s procesiou k držalskej studničke.

Kaplnka bola opravená až v roku 1959, kedy bola vykonaná nutná oprava strechy a jej natretie, všetko za 2 180 Kčs. Ďalšia oprava (náter strechy) bola vykonaná v roku 1970 nákladom Márie Kokaislové z čp 6. V roku 1990 zorganizovali manželia Kokaislovi z čp 11 pokrytie strechy medeným plechom a pozlátenie kupoly. Práce na kaplnke viedol zadarmo Josef Šindelář a materiál financoval MěNV Kdyně (42 884 Kčs). Pri oprave bola otvorená i kupola na veži, kde bol zápis o oprave z 17. novembra 1959. Posledná oprava prebehla v roku 2006. Pamiatkovo chránený kríž z kaplnky je dnes uložený na bezpečnejšom mieste.

Referencie
----------

1. ↑  Ottova encyklopédia
2. ↑  sčítania obyvateľov, Český statistický úřad
3. ↑  Chodské pověsti a legendy, 2004
4. ↑  Petr KOKAISL, Pavla KOKAISLOVÁ *Kostely a kaple v domažlickém okrese: Po stopách současných i zaniklých církevních památek.* 1. vyd. Praha: Nostalgie, 2009. ISBN 978-80-254-5441-1
5. ↑  KOSTELY A KAPLE V ZÁPADNÍCH ČECHÁCH.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Prapořiště na českej Wikipédii.*
**Émile Delahaye** (\* 16. október 1843, Tours, Francúzsko – † 1. jún 1905, Saint-Raphaël) bol francúzsky priekopník automobilizmu, zakladateľ firmy Delahaye.

Životopis
---------

Narodil sa v Tours v départemente Indre-et-Loire, v údolí rieky Loiry. Študoval strojárstvo na obchodnej škole v Angers, na ktorej neskôr študoval aj ďalší automobilový priekopník Louis Delâge. Delahaye pracoval istý čas v Belgicku potom sa vrátil do Tours, kde sa v roku 1873 oženil. 

V roku 1879 prevzal miestnu firmu (založenú v roku 1845), ktorá vyrábala zariadenia pre tehliarske pece a ďalšie príslušenstvá ako aj stacionárne motory a železničné vagóny. Fascinovaný prvými automobilmi, začal experimentovať s parnými a spaľovacími motormi. V roku 1894 predstavil na prvej parížskej „Motor Show" svoj prvý automobil, inšpirovaný vozidlom Karla Benza.

Aby svojim vozidlám zaistil väčšiu publicitu, v roku 1896 osobne riadil jeden zo svojich automobilov na pretekoch Paríž-Marseille-Paríž; došiel na siedmom mieste, jeho druhé vozidlo skončilo desiate. Neskôr bol v dôsledku zdravotných problémov a vysokých výdajov nútený spojiť sa s dvomi priemyselníkmi z Paríža, ktorými boli jeho švagrovia Leon Desmarais a Georges Morane. V roku 1900 Delahaye firmu opustil, noví vlastníci presunuli výrobu z Tours do Paríža a nová továreň firmy pod názvom *Société des Automobiles Delahaye* sa ďalej venovala výrobe osobných a nákladných automobilov, rovnako aj výrobe autobusov. 

V roku 1901 sa kvôli zhoršenému zdravotnému stavu presídlil na riviéru, kde o štyri roky neskôr zomrel.

Firma, ktorú Delahaye založil, prežila až do roku 1954.

Externé odkazy
--------------

* Fotogaléria
* 1896 - DELAHAYE
* História (po francúzsky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 12516086h
* GND: 12001341X
* ISNI: 0000 0000 1275 6682
* VIAF: 72213754
**Horatio Herbert Kitchener, 1. gróf Kitchener** (\* 24. jún 1850, Kerry, Írsko – † 5. jún 1916, Orkneje, Spojené kráľovstvo bol britský maršal a politik.

Život
-----

Preslávil sa ako veliteľ anglo-egyptskej expedície do Sudánu, ktorá vyvrcholila bitkou pri Ummdurmáne, v ktorej za pomoci moderných zbraní mahdistické jednotky celkom rozdrvil. Jeho ďalšie veľké ťaženie bolo proti Búrom. Ako veliteľ britských vojsk v Južnej Afrike Búrov porazil, ale blamoval pritom seba i celé Spojené kráľovstvo systematickým používaním brutálnych metód proti búrskemu obyvateľstvu, ktoré malo miestami až genocídny charakter. 

V júni 1914 sa stal 1. grófom Kitchenerom.

Počas prvej svetovej vojny bol ministrom vojny. Jeho úspešný nástup do funkcie (vyznačujúci sa úspechmi v nábore vojakov do tzv. Novej armády) však čoskoro prešiel do pozvoľného pádu. Kitchener sa nedokázal prispôsobiť novej podobe vojny a tvárou v tvár zrovnateľnému protivníkovi sa ukázalo, že jeho skutočné vojenské schopnosti nie sú tak dobré, ako sa predpokladalo na základe jeho výsledkov proti protivníkom podstatne slabším. 

Jeho pozícia ministra bola vážne ohrozená na prelome rokov 1915–1916, keď začínalo byť zrejmé, že bitka o Gallipoli, v ktorej sa Kitchener angažoval, neskončí dobre. Keď potom došlo k tomu, že sa zrútilo zásobovanie bojujúcich jednotiek muníciou, Kitchener ponúkol svoju rezignáciu. Premiér ju odmietol, pravdepodobne ale iba z propagandistických dôvodov, pretože zároveň zbavil Kitchenera dohľadu nad vojnovým priemyslom a značne obmedzil i jeho zasahovanie do riadení bojových operácií. Navyše bol vzápätí Kitchener vyslaný na diplomatickú a poradenskú misiu do Ruska, čo mnoho ľudí hodnotilo ako premyslený krok, ktorý ho mal dostať čo najďalej od velenia britskej armády. 

Kitchener opustil Anglicko na krížniku *HMS Hampshire*, do Ruska však nikdy nedorazil. Jeho loď narazila západne od Orknejí na mínu a potopila sa, telo sa nikdy nenašlo.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Herbert Kitchener**

Autoritné údaje: * BnF: 129051354
* GND: 118723278
* ISNI: 0000 0000 8082 2418
* LCCN: n50047206
* NK ČR: skuk0000680
* VIAF: 2601254
* WorldCat: lccn-n50047206
Tradičná loď Prao v Mikronézii
**Prao** je malajzijská a tiež indonézska plachetnica, ktorá sa po tisícročiach používa v dodnes takmer nezmenených podobách na vodách Tichého a Indického oceánu. Táto plachetnica je s veslami aj bez vesiel, lebo veslá sú len ako výpomoc. Tiež sa vyskytuje s bočným stabilizačným vahadlom aj bez neho, s palubou i bez nej. Nemá plutvové kormidlo, ale má veslové kormidlo. 
Na prao sa používajú zvláštne hybridné plachty, ktoré majú prvky lugovej, latinskej a rahnovej plachty. 
Najznámejšia je prao bedang z Madúry, dvojsťažňová, 18m dlhá a nízka loď. Je široká 4m a ponor dosahuje okolo 1,5m.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prao**

| * z
* d
* u
Typy plachetníc |
| --- |
| 
* bark
* barkentína
* briga
* brigantína
* drakkar
* džunka
* East Indiaman
* feluka
* flauta
* fregata
* galeáza
* galeota
* galeóna
* galéra
* hulk
* jachta
* karaka
* karavela
* katamaran
* keč
* kliper
* koga
* korveta
* lorcha
* luger
* mtepe
* nef
* pinasa
* prao
* radová loď
* sampan
* šalupa
* šebeka
* škuner
* triéra

 |
**Bitka pri Trebii** bola druhou zrážkou medzi Hannibalovým vojskom a Rimanmi na pôde Itálie v čase druhej púnskej vojny (odohrala sa v roku 218 pred Kr.).

Keď Hannibal zvíťazil v bitke pri Ticine a Rimania sa zachránili vo svojom tábore, rímsky veliteľ a konzul Publius Cornelius Scipio v noci prikázal, aby sa všetci vojaci stiahli po drevenom moste cez rieku Pád na druhý breh a utáborili sa v meste Placentia.

Hannibal sa neskoro dozvedel o rímskom ústupe. Musel hľadať vhodný brod cez Pád, aby prepravil všetky svoje oddiely na druhý breh. Údajne zo slonov vytvoril v rieke akúsi hrádzu, takže ostatné jednotky bez problémov prekročili rieku. Iné jednotky sa vraj prepravili cez rieku na nafúkaných mechoch. O niekoľko dní pritiahlo aj jeho vojsko k Placentii.

V noci pomocné gallské oddiely napadli rímske stráže, otvorili si brány mesta a prebehli k Hannibalovi. Scipio sa obával, že by mohli napadnúť celé jeho vojsko, preto nadránom odtiahol z Placentie, prekročil riečku Trebiu a usadil sa s vojskom v novom tábore na jej brehu. Kým Hannibal prepravil všetko svoje vojsko cez Pád a pritiahol k Scipionovmu táboru, zo Sicílie prišiel na pomoc druhý konzul Tiberius Sempronius, ktorému už predtým rímsky senát prikázal plaviť sa pozdĺž východného brehu Itálie. Scipio váhal s bojom, pretože sám bol ranený. Náhodou však jeden menší oddiel prekvapil potulujúci sa oddiel numidských bojovníkov a rozohnal ich, čo Scipio pokladal za dobré znamenie.

Medzitým Hannibal pripravil so svojím bratom Magonom pre Rimanov pascu. Časť numidských bojovníkov vyprovokovala rímskych vojakov, ktorí ich prenasledovali cez rieku na druhý breh. Rímski vojaci sa unavili, boli premočení, pretože až po prsia sa brodili studenou vodou rieky.

Hannibal v pokoji rozmiestnil svojich vojakov: v strede postavil baleárskych prakovníkov a kopijníkov, na krídlach jazdu a úplne na kraji boli rozmiestnené vojenské slony. Rímska jazda, ktorá útočila stredom, sa čoskoro dostala do problémov. Jazdcov zrážali kopije, ktoré hádzali Baleárčania, kone sa plašili, pretože cítili neznámy pach slonov. Boj peších jednotiek bol spočiatku vyrovnaný, ale postupne získavali Púni prevahu.

Počas boja pršalo a padal sneh, rímski vojaci boli po celonočnom pochode a prechode cez Trebiu zmrznutí a unavení. Napriek tomu sa im podarilo splašiť bojové slony, takže Hannibal ich musel presunúť proti gallským spojencom Rimanov, kde im spôsobili veľké straty. Rímska jazda sa horko ťažko prebila cez stred kartáginskej zostavy a stiahla sa do Placentie, postupne ich nasledovali aj pešiaci, pričom mnohí zahynuli vo vodách rieky Trebie. 

Hannibal dosiahol už druhé víťazstvo nad Rímom v druhej púnskej vojne na území Itálie.

Referencie
----------

* Titus Livius - *Dejiny od založenia Ríma*, XXI, 52-56
**Bitka pri Rennellovom ostrove** bola jedna z námorných bitiek druhej svetovej vojny v Pacifiku medzi japonským a americkým námorníctvom. Odohrala sa 29. – 30. januára 1943 medzi Guadalcanalom a Rennellovým ostrovom v južnej časti Šalamúnových ostrovov. 

Vzhľadom na zlú situáciu japonských jednotiek na Gaudalcanale rozhodol japonský generálny štáb 31. decembra 1942 o evakuáciu ostrova a o zriadenie novej línie obrany v oblasti Šalamúnových ostrovov na ostrove Nová Georgia. Evakuácia, ktorú Japonci nazvali Operácia Ke, začala 14. januára. Od 28. januára mala byť zaistená letecká prevaha Japoncov nad oblasťou. 

Američanom japonské prípravy na operáciu Ke neunikli, ale ich rozviedka ich nesprávne interpretovala ako prípravy na prísun nových posíl na Guadalcanal. Preto sa Američania tiež rozhodli vyslať na ostrov čerstvé sily. Ako krycí zväz pre transportné lode bola poslaná TF 18 pod velením kontradmirála Roberta C. Giffena, ktorá sa skladala z ťažkých krížnikov *Wichita*, *Chicago* a *Louisville*, ľahkých krížnikov *Montpelier*, *Cleveland* a *Columbia*, eskortných lietadlových lodí *Chenango* a *Suwanne* a 8 torpédoborcov. Vzdialenú podporu poskytovala TF 16 okolo lietadlovej lodi *USS Enterprise*.

Japonská 11. letecká flotila v Rabaule pod velením Jun'ičiho Kusaku skutočne koncom januára zvýšila svoju aktivitu, čo viedlo okrem iného aj ku skorému vypátraniu TF 18. Japonské velenie sa proti TF 18 rozhodlo použiť novú taktiku a to nálety po zotmení. 29. januára v 19:20 zaútočila na TF 18 prvá vlna 16 torpédových bombardérov *Betty*. Podaril sa im jeden zásah krížniku *Louisville*, ale torpédo nevybuchlo. V 19:40 zaútočila druhá vlna 15 torpédových bombardérov *Betty* pod velením korvetného kapitána Higae. Dve torpéda zasiahli krížnik *Chicago* (nám. kpt. Davis) a jedno torpédo, ktoré zase nevybuchlo, zasiahlo *Wichitu*. Nevybuchnuté torpéda ukazujú na znižujúcu sa kvalitu japonských pilotov pretože torpéda vypustili príliš blízko a rozbuška torpéd sa nestačila aktivovať. O 20:08 Giffen nariadil obrat na juh a ústup z oblasti.

30. januára o 8. hodine ráno priplávala k TF 18 vlečná loď *Navajo* a prevzala od krížniku *Louisville* vlečenie poškodeného *Chicaga*. Následne Giffen ponechal pri tejto dvojici 6 torpédoborcov a so zvyškom TF 18 odplával na Espiritu Santo. V 12:15 odštartovala skupina 11 torpédových bombardérov *Betty*, aby napadla poškodené Chicago. Američania sa o týchto lietadlách včas dozvedeli a vyslali viac ako 10 stíhačiek, aby poškodenú loď chránili. Napriek tomu sa japonským bombardérom, ktoré prileteli o 16:06 podarilo 3 torpédami zasiahnuť *Chicago* a 1 torpédom torpédoborec *La Vallete*. Krížnik *Chicago* sa potopil po 20 minútach. Jeho sprievod zachránil 1049 námorníkov, ale 62 námorníkov sa potopilo spolu s krížnikom. Vlečná loď *Navajo* potom zapriahla poškodený torpédoborec *La Vallete* a všetci odplávali na Espiritu Santo. Americké stíhačky a protiletecká paľba zostrelila 8 japonských bombardérov.

Mapa oblasti bitky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva u Rennellova ostrova na českej Wikipédii.*
Súradnice: 47°46′00″S 12°39′00″V﻿ / ﻿47,7666667°S 12,65°V﻿ / 47.7666667; 12.65

**Ruhpolding** je obec v okrese Traunstein v juhovýchodnom Bavorsku, spolkovej krajine Nemecka. Nachádza sa na juhu regiónu Chiemgau v Alpách. Obec obýva približne 6 400 ľudí.

V Ruhpoldingu je biatlonová trať, každoročne sa tu odohrávajú preteky Svetového pohára v biatlone. Konali sa tu aj biatlonové majstrovstvá sveta v rokoch 1979, 1985, 1996 a 2012.

Hospodárstvo obce je založené najmä na turizme a športoch. V roku 2007 sa v Chiemgau-Arena konali Majstrovstvá sveta v horskej cyklistike v 24 hodinových pretekoch. Ďalšie športy, okrem spomínaného biatlonu a horskej cyklistiky, ktoré sú pre obyvateľov a návštevníkov obce dostupné sú napríklad: golf, streľba, turistika, muškárenie a lyžovanie.

História
--------

Názov „Ruhpolding" pochádza z bavorského slova *Rupoltingin* a znamená „ľudia silného a slávneho". Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1193, vtedy je nazývaná *Ruhpoldingen*.

Do obce bola zavedená železnica v roku 1895. Od roku 1948 sa Ruhpolding považuje za známy wellness a turistický rezort, najmä vďaka zimným športom. Údaje o počte ubytovaných z polovice 50. rokov dvadsiateho storočia hovoria o 600 000 prenocovaniach za rok. Toto číslo v roku 1991 vzrástlo na 1 122 732 prenocovaní ročne.

Osobnosti
---------

* Andreas Wellinger (\* 1995), skokan na lyžiach

Partnerské obce
---------------

* DEU  Ihringen, Nemecko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ruhpolding**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ruhpolding na anglickej Wikipédii.*
**Vinobranie** (*Die Winzerbraut* ) je opera, ktorú zložila Bakchus Nedbal. Premiéra sa konala 11. február 1916 v Theater an der Wien vo Viedni. Libreto napísali Leo Stein a Július Wilhelm. Podobná sa libretu Poľskej krvi, ktorej úspech bol zrejme veľkou motiváciou. Hudba obsahuje chorvátske prvky, ale aj viedenské salónne valčíky, ktoré prináša do operety postava Lízy, ktorá pochádza z Viedne.

Nedbal dielo prepracoval pre Bratislavské aj Pražské predstavenie. V Bratislavskom prevedení bol dej preložený na Slovensko, čo však nekorešpondovalo s pôvodným chorvátskym koloritom hudby. Najlepšiou ostala pôvodná verzia diela.

Obsah
-----

### I. dejstvo

Záhrebský boháč Bogdan Lukovač čaká na spoločníčku, ktorou má byť Lisa z Viedne. Lisa sa zapáči grófovi Milanovi Mikoličovi, ktorý keď vidí nevhodné Bogdanovo správanie, zakročí a zoberie si Lisu so sebou na statok.

### II. dejstvo

Lisa pomáha Mikoličovi vo vedení vinohradu a postupne sa do seba zaľúbia. Mikolič sa však cíti byť pre Lisu pristarý a preto nechce svoju lásku prejavovať. Na slávnosti vinobrania sa však nevydrží a svoje city predsa len vyjadrí. Počas vinobrania sa na počesť Bakchusa uzatvára formálne manželstvo a Mikolič na to samozrejme vyzve Lisu. Tým však prebudí žiarlivosť herečky Julji, ktorej má na Mikoliča zálusk. Aby odstránila sokyňu z cesty, rozhodne sa ju dať dokopy s Mikoličovým ľahkovážnym synom Nikolom, ktorý prišiel z Viedne domov na vinobranie. Vysvitne Nikolo je Lisinou starou známosťou z Viedne. Julia Milanovičovi naznačí, že mladí ľudia by mali patriť k sebe.

### III. dejstvo

Lisa sa vracia do Viedne k matke. Nikolo sa medzi tým zaujíma o tanečníčku Trudy, ktorá je zhodou okolností žiačkou tanečného štúdia Lisynej matky. Tento vzťah nezostane utajený a Lisa sa len utvrdí v tom, že Nikolo nestojí za pozornosť. To vyjadrí aj Mikoličovi, ktorý sa prišiel do Viedne aby sa prihovoril za svojho syna. Miluje len jeho napriek vekovému rozdielu.
breh Trasimenského jazera, kde sa odohrala bitka
**Bitka pri Trasimenskom jazere** bola jednou z významných bitiek medzi Hannibalom a Rímom počas druhej púnskej vojny (218-202 pred Kr.). 

Trasimenské jazero (tal. Lago di Trasimeno) leží v strednej Etrúrii asi 16 km západne od Perugie (antická Perusia). Na jar roku 217 pred Kr. Hannibal opustil svoj zimný tábor a podarilo sa mu prejsť močaristým údolím rieky Arno (lat. Arnus). V ťažkých podmienkach previedol Hannibal svoje vojsko na suchú zem, ale pritom oslepol na jedno oko. Stratil veľa vojakov, z bojových slonov mu zostal len jeden. 

Rímske vojsko, rozmiestnené v Ariminiu a v Arretiu mu nedokázalo v prechode zabrániť. Naopak, keď pod velením konzula Gaia Flaminia postupovalo pozdĺž severného brehu Trasimenského jazera, Hannibal obsadil okolité kopce Cortonského pohoria, ktoré sa takmer priblížilo k brehom jazera. Časť vojska umiestnil na brehu jazera, časť jazdy tajne ukryl, takže mohla zaútočiť od chrbta na Rimanov alebo zo svahov okolitých vŕškov. 

Rimania sa chystali rozvinúť svoje šíky, keď na nich Hannibalovi vojaci zaútočili. Rímske vojsko malo nevýhodu aj v tom, že ráno sa z Trasimenského jazera zdvihla hmla, takže Hannibalovým útokom bolo úplne prekvapené a dezorientované. 

Napriek tomu sa Rimania udatne bránili viac ako tri hodiny. Potom v boji zahynul konzul Gaius Flaminius a zvyšok rímskeho vojska sa dal na ústup, dokonca na útek. Niektorí vojaci sa snažili zachrániť vo vodách jazera, ale pod váhou ťažkej výzbroje sa utopili.

Asi 6 000 vojakov sa zachránilo, ale potom sa vzdalo púnskemu vodcovi Maharbalovi, ktorý ich uvrhol do pút. 

V boji padlo 15 000 Rimanov, 15 000 ich padlo do zajatia. Asi 10 000 ďalších vojakov sa jednotlivo alebo v malých skupinkách dostalo z obkľúčenia a postupne sa vrátili do Ríma. Kartáginci stratili asi 25 000 mužov, ďalší zahynuli v dôsledku ťažkých rán.

Po víťazstve pri Trasimenskom jazere zamieril Hannibal na juhovýchod Itálie do Umbrie, kde porazil asi 4000 jazdcov, ktorým velil proprétor Gaius Centenius. V Ríme prepukala panika, preto senát nariadil, aby bol menovaný diktátor Quintus Fabius Maximus a veliteľ jazdy (lat. magister equitum) Marcus Minucius Rufus.

Schyľovalo sa k najťažšej bitke v druhej púnskej vojne, k bitke pri Kannách.

Referencie
----------

* Titus Livius: *Dejiny od založenia Ríma* kniha XXII
* Maškin, N. A. Dějiny starověkého Říma. Praha 1957
* Burian, Jan: Hannibal. Praha 1967

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bitka pri Trasimenskom jazere**
Zrúcaniny Partenónu v Aténach
**Ruina** alebo **zrúcanina** je pozostatok architektúry alebo poškodená, rozpadajúca sa architektúra.

Počas rôznych období v dejinách sa názor na pozostatky architektúry menil. V staroveku boli pokladané za zdroj opracovaného stavebného materiálu, niekedy sa prenášali na iné nové stavby. V období renesancie začali ľudia v ruinách vidieť krásu. Oceňovali sa antické ruiny, keďže antika bola vzorom kultúrnej činnosti. V 16. storočí sa s obľubou zakladali záhrady na mieste antických ruin. Tu sa stretávame už aj s umelou ruinou. Umelá ruina je vybudovaná ruina podľa vzoru originálnych ruin.
18. storočie sa nieslo v znovuoživení gotiky. Tu sa objavil skutočný kult zrúcanín. Podľa Williama Shenstonea (\*1714 – †1763) ruiny a rozpadnuté budovy čerpajú svoju upokojujúcu silu z nepravidelnosti svojho povrchu, ktorou je pestrosť. Shestone opäť začlenil do parkov aj pravé zrúcaniny.

V 19. storočí prichádza na scénu pamiatková starostlivosť. Vďaka nej sa mnohé stredoveké stavby nestali ruinami. Celé 19. storočie stáli proti sebe zástancovia purizmu a kult ruin. Vyústil do novobytnej hodnoty veku či starobylosti pamiatky. Táto hodnota odsudzuje každú reštauračnú i konzervačnú činnosť, pripúšťa zásah ľudskej ruky iba ak ide o nebezpočenstvo predčasného zničenia prírodnými silami a neprimerane rýchleho rozkladu organizmu pamiatky. Okrem toho stále pokračovala výstavba ruin ako rekvizít anglického parku. Príchod 2. svetovej vojny zanechal po seba množstvo ruin, ktoré však nemali estetickú hodnotu, preto sa mnohé rekonštruovali do pôvodného stavu.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Ruina**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ruina**

Použitá literatúra
------------------

* Ladislav Dudák a kol.: *ENCYKLOPEDIE SVĚTOVÉ ARCHITEKTÚRY I. A-R*, BASET, 2002.

Externé odkazy
--------------

* www.zamky.sk
Schéma vzniku kaldery.
**Kaldera** (zo špan. "kotol") je sopečný útvar, vytvorený prepadnutím stien sopky.

Vznik kaldery je najčastejšie odštartovaný vyprázdnením magmatického kozuba pod sopkou, čo býva často zapríčinené veľkou erupciou. Steny magmatického kozuba nie sú schopné uniesť tlak nadložných hornín a tieto sa (niekedy naraz, inokedy postupne) zosunú dovnútra sopky, vytvoriac prepadlinu približne kruhového prierezu, často niekoľko stoviek metrov hlbokú. Niekedy vzniká kaldera aj silnou explóziou, keď je celý vrch sopky odhodený, prípadne aj eróznou činnosťou. Jednotlivé mechanizmy sa aj kombinujú.

Nebezpečné sú explozívne erupcie (napríklad erupcia sopky Krakatoa v roku 1883, alebo Pinatubo v 1991), keď je kaldera zaplnená rôznymi vulkanoklastami, čo spôsobí zvyšovanie tlaku sopečných plynov, až dôjde k ničivej erupcii, často s celoplanetárnym dosahom. Nepísané pravidlo hovorí, že čím väčší je priemer kaldery, tým je erupcia ničivejšia.

Jazero v kaldere sopky Pinatubo na Filipínach.
Z ničivých explózií v dávnejšej minulosti Zeme je interesantná explózia sopky Santorini v Egejskom mori. Niektoré teórie ňou vysvetľujú desať rán Egyptských popisovaných v Biblii, príp. ju považujú za Platónov opis zániku Atlantídy.

Explózia kaldery v Yellowstone pred 650 000 rokmi pokryla polovicu povrchu Severnej Ameriky dvojmetrovou vrstvou popola a vyvrhla asi 1000 km3 materiálu.

Najväčšia erupcia v štvrtohorách sa odohrala pred 75 000 rokmi v Indonézii. Vyvrhla do ovzdušia približne 2800 km3 materiálu a zanechala po sebe jazero Toba. Koncom roku 1990 archeológ Stanley Ambrose vyslovil domnienku, že následné ochladenie spôsobilo veľký úbytok ľudskej populácie.

Absolútne najväčšia dokumentovaná explózia sa odohrala pred 27,8 mil. rokmi v Colorade - objem asi 5000 km3 vyvrhnutého materiálu.

Na území Slovenska je ako pozostatok sopečnej činnosti viacero kalder. Najväčšia je kaldera Štiavnického stratovulkánu - priemer asi 23 km.

Niektoré kaldery (napr. kaldera sopky Kilauea na Havajských ostrovoch) sú neexplozívne a bývajú naplnené lávovým jazerom.

Referencie
----------

* Hovorka, D. 1990, *Sopky. Vznik-produkty-dôsledky.* Veda, Bratislava

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **kaldery**.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |