recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mnésos** (starogr. *Μνῆσος* – *Mnésos*) je v gréckej mytológii paionský bojovník bojujúci pod velením Asteropaia v trójskej vojne.

Mnésos a jeho spolubojovníci z Paionie boli spojencami Trójanov vo vojne proti Achájcom. V trójskej vojne sa však všetci dočkali, len biednej smrti. Mnésos umiera v dvadsiatom prvom speve Homérovej Iliady, v ktorom sú Trójania zahnaní do rieky Skamandros, bohmi zvanej *Xanthos* a nemilosrdne zabíjaní Achillom, ktorý sa mstil za smrť svojho priateľa Patrokla. Len čo Achilles usmrtil zdatného vodcu Paionov Asteropaia, Mnésos so svojimi spolubojvníkmi už smrti neunikli a po chvíli ich mŕtve telá odnášal riečny prúd Skamandra.

Hovoria o tom Homérove verše: „*Potom sa rozbehol napadnúť Paionov, výborných jazdcov, ktorí sa povedľa brehu vírivej rieky hneď na útek dali, len čo uvideli, že vodca ich v urputnom boji rukou Achilla násilne zahynul mečom. Potom sa zmocnil Thersilocha a Mydóna, Thrasia rovnako, Ainia, Astypyla, potom Ofelesta a Mnésa. Ešte by Paionov bol viac usmrtil Achilles rýchly, ale ten vírivý Xanthos sa rozhneval na neho, a v ľudskej podobe, sa z hlbinných vírov ozval: Achilles, vynikáš nad chlapmi silou, no vynikáš nad nimi tiež zlými činmi, veď bohovia sami chránia ťa vždycky. Ak už z Diovej vôle, máš všetkých Trójanov zničiť, aspoň ich vyžeň z mojich vôd a na pláni páchaj tie hrôzy, lebo už milé vlny mám plné mŕtvol, a nemá sa kadial valiť môj tok k moru, tak ma mŕtvoly tiesnia, a ty tu len zabíjaš zhubne! Prestaň už, vládca ľudu; bo hrôza ma chytá!.."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 21, 151-211
2. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 21, 205-221
3. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,4,7.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 17, 215-220
5. ↑  Homér, *Iliada*, 21, 209-211
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 432.
Porovnanie Fresnelovej (1) a klasickej (2) šošovky
**Fresnelova šošovka** pomenovaná podľa svojho vynálezcu, francúzskeho fyzika Augustina Jeana Fresnela, má pri podobných parametroch a rovnakom použitom materiáli (sklo, plast) podstatne nižšiu hmotnosť než bežná šošovka, pretože sú z nej odstránené tie časti, ktoré sa nepodieľajú priamo na lome lúčov. Pre svoju menšiu hrúbku, a teda aj hmotnosť, je vhodná pre zobrazovanie (kde sa však prejavia jej nedostatky), ale najmä pre aplikáciu v osvetľovacej a signalizačnej technike a využití slnečnej energie.

História
--------

Fresnelova šošovka bola pôvodne vyvinutá pre námorné majáky. Až do 18. storočia bol „maják" prosto olejová lampa s veľmi nízkou účinnosťou, pretože iba pár percent svetla sa dostalo k pozorovateľovi. Koncom 18. storočia účinnosť zlepšilo kovové parabolické zrkadlo, umiestnené za plameňom lampy. Fresnelov vynález zvýšil účinnosť až k 80 % a viditeľnosť dosiahla desiatok kilometrov. Otáčavé sústavy Fresnelových šošoviek a zrkadiel navyše vysielajú charakteristickú frekvenciu zábleskov rôznych farieb, podľa nich je možné maják – na základe námornej mapy – identifikovať. V moderných prevedeniach môže mať šošovka priemer až 2,5 m a účinok Fresnelovej šošovky sa ešte kombinuje s okrajovými prstencami, ktoré svetlo nelámu, ale odrážajú žiaducim smerom.

Využitie
--------

Sústava Fresnelových šošoviek pre maják
Sklenené alebo často i plastikové Fresnelove šošovky využívajú:

* majáky (po prvýkrát osadené v roku 1823 na majáku Cordouan pri ústí rieky Girondy)
* divadelné, filmové i vojenské svetlomety
* svetlá („reflektory") motorových vozidiel
* majáčiky policajných a iných pohotovostných vozidiel
* semafory, návestidlá a signalizačné svetlá
* kondenzory zväčšovacích a premietacích zariadení
* spätný projektor
* veľmi plochá lupa
* zberače solárnych kolektorov
* infračervené snímače pohybu

Galéria
-------

* Zložitá Fresnelova šošovka pre maják (Musée de la marine, Paríž)Zložitá Fresnelova šošovka pre maják (*Musée de la marine*, Paríž)
* Maják s lampášmi opatrenými Fresnelovou šošovkou na Svetovej výstave v Paríži roku 1855Maják s lampášmi opatrenými Fresnelovou šošovkou na Svetovej výstave v Paríži roku 1855
* Plochá lupaPlochá lupa
* Detail plochej lupyDetail plochej lupy

Referencie
----------

1. ↑  T. Pepper, *The incredible Fresnel lens*

Pozri aj
--------

* Maják
* Návestidlo
* Svetlomet

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fresnelova šošovka**

Externé odkazy
--------------

* T. Pepper, *The incredible Fresnel lens* (po anglicky)
* The Fresnel lens (s obrázkami z majákov) (po anglicky)
* O vypaľovaní a tavení veľkou Fresnelovou šošovkou (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fresnelova čočka na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Metylskopolamín** alebo **metylskopolamínbromid**, je metylovaný derivát skopolamínu, muskarínový antagonista štruktúrne podobný neurotransmiteru acetylcholínu. Jeho mechanizmus účinku spočíva v blokovaní muskarínových acetylcholínových receptorov.

Metylskopolamín alebo jeho bromidové alebo dusičnanové soli, sú perorálne lieky používané spolu s ďalšími liekmi na liečbu peptických vredov znížením sekrécie žalúdočnej kyseliny. Inhibítory protónovej pumpy a antihistamínové lieky spôsobili, že toto použitie je už zastarané. Môže sa tiež použiť na kŕče žalúdka alebo čriev, na zníženie slinenia a na liečbu kinetózy. Metylskopolamín sa tiež bežne používa ako sušiace činidlo, na vysušenie post-nazálnej kvapky, pri studenom syndróme dráždivého čreva a alergických liekoch.

Metylskopolamín bol patentovaný v roku 1902 a schválený na lekárske použitie v roku 1947. FDA ho schválila ako analóg butylskopolamínu.

Referencie
----------

1. ↑  Drugs.com: Methscopolamine
2. ↑  Gennaro AR. Remington: The Science and Practice of Pharmacy. pp 402-403, 1025.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Methylscopolamine bromide na anglickej Wikipédii.*
**Európsky systém národných a regionálnych účtov v Európskej únii** (skr. ESNÚ 2010; angl. *European System of National and Regional Accounts in the European Union*) alebo menej presne **Európsky systém (národných) účtov 2010** (skr. *ES(N)Ú 2010* alebo *ESA 2010*; angl. *European System of Accounts 2010*, skr. *ESA 2010*) je metodika národného účtovníctva určená pre štáty EÚ. 

Je rozšírením a aktualizáciou ESNÚ 95. Zároveň je to vlastne implementácia systému System of National Accounts 2008, ktorý vydala OSN (v spolupráci s ďalšími inštitúciami), na európske podmienky. 

V marci 2013 bol ESNÚ 2010 prijatý Európskym parlamentom, po následnom schválení Radou v roku 2013 má byť implementovaný členskými štátmi EÚ koncom roka 2014.

Štruktúra ESNÚ 2010 pozostáva z dvoch hlavných súborov tabuliek:

* účtov inštitucionálnych sektorov
* systému input-output tabuliek a odvetvových účtov

Zdroje
------

* Text návrhu
* Postup procesu schvaľovania
* Vysvetlenia zmien
*
**Sthenelé** alebo **Sthenela** (starogr. *Σθενέλη* – *Sthenelé*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Memfidy.

Sthenelé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Sthenele potom za manžela vybrali Sthenela, syna Aigypta a jeho manželky Tyrie, na základe podobnosti ich mien a konala sa hromadná svadba. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz splnili všetky a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Čierna kniha komunizmu: Zločiny, teror, represie** je kniha opisujúca zločiny, ktoré jej autori považujú za zločiny komunizmu a komunistických štátov. Kniha vyšla v origináli pod názvom *Le Livre noir du communisme: Crimes, terreur, répression* v roku 1997 vo Francúzsku.

Autori
------

Autormi knihy sú viacerí európski akademici. Vydavateľom knihy je Stéphane Courtois.

* Stéphane Courtois
* Nicolas Werth
* Jean-Lous Panné
* Andrzej Paczkowski
* Karel Bartošek
* Jean-Lous Margolin
* Sylvain Boulougue
* Pascal Fontaine
* Rémi Kauffer
* Pierre Rigoulet
* Yves Santamaria

Odhady smrti
------------

V knihe sa nachádzajú odhady počtov obetí socialistických štátov, ktoré v úvode knihy spísal vydavateľ Stéphane Courtois.

| Štát | Počet obetí |
| --- | --- |
| Sovietsky zväz | 20 miliónov |
| Čínska ľudová republika | 65 miliónov |
| Vietnamská socialistická republika | 1 milión |
| Kórejská ľudovodemokratická republika | 2 milióny |
| Kambodža | 2 milióny |
| Štáty Východnej Európy | 1 milión |
| Latinská Amerika | 150 000 |
| Afrika | 1,7 milióna |
| Afganistan | 1,5 milióna |

Okolo 10 000 usmrtení kniha pripisuje medzinárodným komunistickým hnutiam a komunistickýkm stranám, ktoré neboli pri moci.

Kritika
-------

Rôzni historici publikujú odhady počtov obetí, ktoré sa od odhadov v tejto knihe značne líšia. Dvaja z autorov tejto knihy (Nicolas Werth a Jean-Louis Margolin) sa verejne dištancovali od odhadov obetí, ktoré v knihe uvidedol Stéphane Courtois. Predpokladajú, že Courtis bol posadnutý túžbou dosiahnuť počet 100 milionov obetí.

Pozri aj
--------

Komunizmus
Izolovaný pechotný zrub OP-S 24 *Na Gelově poli*
Izolovaný pechotný zrub OP-S 25 *U trigonometru*
Izolovaný pechotný zrub OP-S 26 *U Milostovic*
Izolovaný pechotný zrub OP-S 27 *Paletovo pole*
**ŽSV Opava** je línia československého opevnenia, stavaného v rokoch 1933-1938. Táto línia sa skladala z úseku začínajúcom medzi Mokrými Lazcami a Smolkovom, pokračovala na západ k Opave, ktorú línia obišla zo severu. Ďalej pokračovala okolo obce Milostovice až po Horní Benešov, kde sa línia pomaly stáča k severu a kopíruje rieku Opavu až po Karlovice a končí 5 km severne od Vrbna. Na líniu opevnenia nadväzovali dve tvrdze, a to Šibenice a Milotický vrch. V tejto oblasti malo byť postavených 108 objektov ťažkého opevnenia, z čoho bolo realizovaných 27 objektov.

Zoznam opevnení
---------------

* OP-S 1
* OP-S 2
* OP-S 3
* OP-S 4
* OP-S 5
* OP-S 6
* OP-S 7
* OP-S 8
* OP-S 9
* OP-S 10
* OP-S 11
* OP-S 12
* OP-S 13
* OP-S 14
* OP-S 15
* OP-S 16
* OP-S 17
* OP-S 18
* OP-S 18a
* OP-S 19
* OP-S 20
* OP-S 21
* OP-S 22
* OP-S 23
* OP-S 24
* OP-S 25
* OP-S 26
* OP-S 27
* OP-S 28
* OP-S 29
* Zostava tvrdze Šibenica
	+ OP-Š-S 30
	+ OP-Š-S 31
	+ OP-Š-S 32
	+ OP-Š-S 33
	+ OP-Š-S 33a
	+ OP-Š-S 34
	+ OP-Š-S 35
	+ OP-Š-S 35a
* OP-S 36a
* OP-S 36b
* OP-S 37
* OP-S 38
* OP-S 39
* OP-S 40
* OP-S 41
* OP-S 42
* OP-S 43
* OP-S 44
* OP-S 45a
* OP-S 45b
* OP-S 46
* OP-S 47
* OP-S 47a
* OP-S 48
* OP-S 48a
* OP-S 48b
* OP-S 49
* OP-S 50
* OP-S 51
* OP-S 52
* OP-S 53
* OP-S 54
* OP-S 55
* OP-S 56
* OP-S 57
* OP-S 58
* Zostava tvrdze Milotický vrch
	+ OP-S 59
	+ OP-S 59
	+ OP-S 60
	+ OP-S 61
	+ OP-S 62
	+ OP-S 62a
* OP-S 60
* OP-S 63
* OP-S 64
* OP-S 64a
* OP-S 65
* OP-S 66
* OP-S 67
* OP-S 68
* OP-S 69
* OP-S 70
* OP-S 70a
* OP-S 71
* OP-S 72
* OP-S 73
* OP-S 73a
* OP-S 73b
* OP-S 74
* OP-S 75
* OP-S 76
* OP-S 77
* OP-S 78
* OP-S 79
* OP-S 79a
* OP-S 80
* OP-S 81
* OP-S 81a
* OP-S 82
* OP-S 83
* OP-S 83a
* OP-S 84
* OP-S 85
* OP-S 86
* OP-S 87
* OP-S 88
* OP-S 89
* OP-S 90

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku ŽSV IV Opava na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°30′30″S 18°56′04.50″V﻿ / ﻿48,50833°S 18,9345833°V﻿ / 48.50833; 18.9345833

**Žakýlsky hrad** alebo **Brezový hrad** je zaniknutý hrad nad miestnou časťou Žakýl obce Podhorie. Stojí na vrchu, nazývanom Brezový hrad (813 m n. m.).

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka o existencii Žakýlskeho hradu pochádza z roku 1560, no vzhľadom na podobnosť s ostatnými blízkymi hradmi Pohronia sa predpokladá existencia hradu už od 13. storočia. Prvá a zároveň aj posledná nepriama zmienka o hrade je až z roku 1560, kedy dal cisár Ferdinand I. vypočuť svedkov, ktorí pri hraničných sporoch zhodne označili za medzník chotárnu studničku pod „starým hradom". Rozloha hradu a obdobie jeho existencie napovedá, že vznikol spolu s rozmachom ťažby striebra v Banskej Štiavnici. Túto možnosť predostrel vo svojej práci *Sitno a čo z neho vidieť* aj Andrej Kmeť, ktorý uviedol, že *F. R. Osvald upozornil ma na cestu do hradu vedúcu, po ktorej vraj kedysi (dľa podania ľudového) vozievali striebornú fúru z Kremnice do Štiavnice, a tak potom ďalej do Viedne. Cesta tá vraj išla od kremnickej hradskej, tam, kde sa táto vyše Sv. Kríža spája s hronskou hradskou, cez Hron, hore na Močiar, popri Pustom hrade, dolu do Teplej. V chotáre močaranskom značí sa vraj dosť dobre, miestami vidieť ešte dlažbu kamennú. Na hradskej tejto mohol hrad podať striebornej fúre cez noc bezpečný útulok.* Zánik a existencia hradu čaká stále na hlbšie preskúmanie.

Súčasný stav
------------

Po Žakýlskom hrade zostali len nepatrné pozostatky múrov, hradných terás a priekop uprostred lesa na území z rozsahom 200x20 metrov.

Externé odkazy
--------------

* Hrad Žakýl na Hrady.sk
* Zdroj, z ktorého čerpal článok.
**Lýdia Vadkerti-Gavorníková** (občianskym menom **Lýdia Vadkertiová**, rodená **Gavorníková**) (\* 30. marec 1932, Modra – † 22. máj 1999, Bratislava) bola slovenská poetka a prekladateľka.

Životopis
---------

Pochádza z rodiny stolára a vzdelanie získavala v Kopčanoch, Skalici a napokon na Pedagogickom gymnáziu v Bratislave. V rokoch 1951 – 1962 pracovala ako učiteľka v Bratislave, od roku 1962 bola na invalidnom dôchodku a venovala sa literárnej tvorbe. Od roku 1978 bola redaktorkou a neskôr i zástupkyňou šéfredaktora v časopise Revue svetovej literatúry a v roku 1986 odišla do dôchodku.

Tvorba
------

Prvé diela začala uverejňovať v školskom časopise Iskra a v publikovaní pokračovala až o mnoho rokov neskôr, keď jej v roku 1965 začali vychádzať básne v časopisoch Slovenské pohľady a Mladá tvorba. Knižne debutovala o rok neskôr zbierkou básní Pohromnice. Vo svojej tvorbe zobrazuje vinohradnícky kraj s jeho drsným životom, otcovu predčasnú smrť, jeho prácu v stolárskej dielni, ale aj matkine nové manželstvo a obrazy zo života žien, čo dohromady tvorí základné motívy celej jej tvorby. V básňach vyjadruje mnohovrstvové pocity a myšlienky modernej ženy v novej spoločnosti. Vytvára tak zložitú báseň, ktorá je výsledkom úporného zápasu o význam a tvar slova, o videnie veci a problémov v ich mnohoznačnosti. Okrem vlastnej tvorby sa tiež venovala prekladom z nemčiny, ruštiny, francúzštiny a češtiny.

Dielo
-----

### Poézia

* 1966 – *Pohromnice*
* 1970 – *Totožnosť*
* 1972 – *Kolovrátok*
* 1973 – *Kameň a džbán*
* 1977 – *Piesočná pieseň*
* 1979 – *Trvanie*
* 1982 – *Víno*, poéma
* 1992 – *Hra na pár-nepár*

### Preklady

* 1972 – *Chytráctvo majstra Pathelina*, francúzska veršovaná komédia z 15. storočia
* 1975 – J. R. Becher: *Sedem premien*, výber z básnikovho diela (spoluautor J. Slivka)
* 1976 – Jean Racine: *Faidra* (spoluautor J. Boor)
* 1997 – V. Vysockij: *Vraciam sa*, výber z básnikovho diela

Externé odkazy
--------------

* Plné texty diel L. V.-Gavorníkovéj

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5561 0069
* LCCN: n80110061
* NK ČR: ola2002157248
* VIAF: 25910365
* WorldCat: lccn-n80110061
**Bryké** alebo **Bryka** (starogr. *Βρύκη* – *Bryké*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Polyxo.

Bryké bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Bryke za manžela vybrali Chthonia, syna Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Bryké a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich po smrti za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Snímač teploty oleja** monitoruje teplotu oleja v spaľovacom motore. Signál zo snímača používa riadiaca jednotka motora na optimalizáciu jeho chodu.

Charakteristika
---------------

Teplota oleja je dôležitá pre optimálny chod motora a je žiadúce, aby dosahovala o niekoľko stupňov vyššiu teplotu, než je hodnota teploty chladiacej kvapaliny. Teplota oleja sa musí regulovať, pretože má špecifický pracovný rozsah. Pri vysokej teplote oleja (stáva sa riedkym) nastáva problém s mazaním motora a dochádza k degradácii maziva. Ak je olej príliš studený, jeho hustota je vyššia a dochádza k nedostatočnému mazaniu pohyblivých častí a ich vyššiemu opotrebovaniu. Teplota oleja sa mení v závislosti od zaťaženia motora, preto sa musí konštantne monitorovať. 

Informácia o teplote oleja sa zväčša zobrazuje na prístrojovej doske ako numerická hodnota, prípadne je použitá kontrolka, signalizujúca vysokú teplotu oleja.

Príznaky problémov so snímačom
------------------------------

* evidentne chybné hodnoty snímača - napr. skokové zmeny teploty
* výrazne vyššia hodnota teploty oleja od teploty chladiacej kvapaliny
* kolísanie hodnôt teploty oleja
* konštantná hodnota teploty oleja
* prehriatie motora
* rozsvietená kontrolka motora
* tmavá farba výfukových plynov

Dôvody poruch na snímači
------------------------

* skratovanie vodičov prenášajúcich signál zo snímača
* korózia konektorov

Zdroje
------

* Measuring Engine Oil Temperature with Hermetically Sealed Sensors - omega.co.uk
* Symptoms of a Bad or Failing Oil Temperature Sensor - autoblog.com
**Anton Mederly** (\* 13. jún 1892, Ružomberok – † 27. august 1972, Bratislava) bol slovenský ekonóm, úradník, významný politik HSĽS a verejný činiteľ v období medzivojnového Česko-Slovenska s Slovenského štátu.

Životopis
---------

Po skončení štúdia sa v roku 1918 zamestnal v ružomberskej ľudovej banke. Postupne sa vypracoval na predsedu jej cenzúrneho výboru a zároveň bol aj členom disciplinárneho výboru. Od roku 1925 už bol vo vedení banky, ktorá ho aj delegovala ako svojho zástupcu do Zväzu slovenských bánk a Revíznej jednoty bánk v Prahe. V týchto organizáciách pôsobil taktiež na vedúcich pozíciách.

Bol členom Hlinkovej slovenskej ľudovej strany a patril k najbližším spolupracovníkom Andreja Hlinku. Po krajinských voľbách v roku 1928 ho strana nominovala ako odborníka na financie a bankovníctvo do Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny, kde zasadal aj po nasledujúcich voľbách v roku 1935. Po obecných voľbách v roku 1931 sa stal starostom Ružomberka. Mandát obhájil aj po obecných voľbách v roku 1938. V starostovskej funkcii zotrval do roku 1940, kedy bol vymenovaný za generálneho riaditeľa novozaloženej Slovenskej hypotečnej a komunálnej banky v Bratislave. Riaditeľom banky bol do 14. apríla 1945. Zároveň bol členom Bankovej rady Slovenskej národnej banky a na prelome septembra/októbra 1944 vykonával funkciu zastupujúceho guvernéra. V období Slovenského štátu bol aj predsedom Slovenskej burzy a Zväzu slovenských bánk. Medzi rokmi 1939 – 1940 pôsobil aj ako župný veliteľ Hlinkovej gardy. V rokoch 1943 – 1945 zasadal aj v Štátnej rade Slovenskej republiky. Ako politicky exponovaná osoba v rokoch 1939 – 1945 sa aj Anton Mederly musel za svoju činnosť zodpovedať pred Národným súdom.

Referencie
----------

1. 1 2   *Anton Mederly* [online]. nbs.sk, 2019-10-29, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.
2. ↑   Poslanci a senátori HSĽS a ich klubové predsedníctva. *Slovák*, 1943-12-18, roč. XXV, čís. 290, s. 10.
3. ↑   Republikánsky klub bude najsilnejší v zemskom zastupiteľstve. *Slovenský denník*, 1935-10-13, roč. XVIII, čís. 236, s. 2.
4. ↑   Ľudák starostom Ružomberka. *Slovák*, 1931-11-29, roč. XIII, čís. 270, s. 1.
5. ↑   Dr. Viktor Sliacky vládnym komisárom v Ružomberku. *Slovák*, 1940-10-08, roč. XXII, čís. 239, s. 3.
6. ↑   *Územné veliteľstvá HG* [online]. upn.gov.sk, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.
7. ↑   Nová Štátna rada. *Gardista*, 1943-08-31, roč. V, čís. 199, s. 3.
**Anton Mihálik** (\* 13. august 1907, Dolné Dubové – † 19. marec 1982, Šaštín-Stráže) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, trpiteľ za vieru – disident.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Gymnázium navštevoval na súkromnom Slovenskom gymnáziu v Taliansku v obci Perosa Argentina a v Šaštíne. Saleziánsky noviciát si vykonal v Radne v Slovinsku (1926 – 1927). Teológiu študoval v Ľubľane v Slovinsku (1931 – 1936), kde bol 5. júla 1936 vysvätený aj za kňaza. Pôsobil v Šaštíne (1936 – 1950).

Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný do kláštora v Podolínci (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Pre svoj aktívny náboženský postoj ho ŠtB zariadila do zoznamu „reakčných a neprevychovateľných" rehoľníkov a v marci 1952 ho zatkla. Vo vykonštruovanom procese bol obvinený z toho, že ilegálne ukrýval ﬁnančné prostriedky pred zoštátnením a tie následne použil na nepriateľskú činnosť a na organizovanie ilegálnych útekov saleziánskych klerikov do zahraničia. Odsúdený bol na 6. rokov väzenia. Väznený bol vo Valdiciach, Jičíne, Leopoldove a v Ilave. V roku 1956 bol amnestovaný. Po prepustení z väzenia žil vo svojom rodisku. V roku 1975 dostal štátny súhlas na kňazskú službu. Ako duchovný vypomáhal v Šaštíne, kde aj zomrel.

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 257 - 258.
* MIHÁLIK, Anton, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 919 – 920.
**Transcendentálna meditácia** je technika celkového uvoľnenia zameraná na ducha a spočívajúca v odpútaní sa od zmyslových a pohybových podnetov, pričom sa meditujúci v priebehu koncentrácie na určité slová (mantry) dostáva až do stavu zmeneného vedomia.

Techniku transcendentálnej meditácie vypracoval Mahariši Mahéš Jógí v Indii r.1958. Pomocou opakovania slovných formuliek, ktoré sa volajú mantry, sa účastníci kurzov mali naučiť uvoľniť, odpútať od reality a relaxovať v stave rozšíreného vedomia. Na rozdiel od drogového „rychlovýťahu", táto cesta ponúkala pomalší, no prirodzenejší prechod a možnosť kontroly mysle. Táto technika sa pestuje v šesťmesačných kurzoch v Maharašiho európskej výskumnej univerzite. Ťažiskom kurzu je každodenné meditačné cvičenie, dvakrát po dvadsiatich minútach, ktoré cieľom je získavanie latentných (skrytých) schopností tvorivej inteligencie v stave najmenšieho narušenia vedomia a dosahovanie maximálnej usporiadanosti mozgových funkcií.

Meditujúci sa učí nechávať voľný priebeh významovým procesom i procesom organizmu, bez toho, že by ich hodnotil, čo má za následok vynáranie sa potlačených a deformovaných vnemov a spomienok. Toto nehodnotiace pozorovanie má viesť k silnejšej sebaakceptácii a k zvyšovaniu vedomia svojej vlastnej hodnoty. Používajú sa pritom mystické alebo jednoduché formulky slúžiace ako zvukovo myslený efekt (mantra). Stačí mantra bez významu, ako jedno- alebo viacslabičné slová - napr. óm, lom, luma, aum - bez toho, že by bolo potrebné prisudzovať osobitne káždému meditujúcemu jeho zvláštne slovo. Tieto slová sa odriekavajú v duchu, rovnomerne a plynule po dobu 15 až 20 minút. Meditujúci sa tým dostáva do stále hlbšieho uvoľnenia pri úplnej bdelosti. Ak sú významové útvary príjemné, zotrváva meditujúci pri nich, v opačnom prípade sa vracia späť k opakovaniu mantry. Meditujúci cvičenie ukončuje pozvoľným prechodom pozornosti do normálneho života.

Významné osobnosi
-----------------

Medzi najvýznamnejšie osobnosti, ktoré absolvovali kurzy „transcendentálnej meditácie" patria Beatles, Donovan, Mick Jagger, Mia Farrow, David Lynch, Mike Love, Clint Eastwood a iní.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ján Kováč** (\* 24. máj 1910, Budapešť – † 14. november 1985, Bratislava) bol slovenský dôstojník a protifašistický bojovník.

Rodina
------

* otec: Matej Kováč
* matka: Mária rod. Hanusová
* syn: Ing. Vladimír Kováč
* dcéra: Mudr. Drahoslava Hinštová rod. Kováčová

Životopis
---------

Maturoval na Vyššej priemyselnej škole strojníckej v Košiciach. Pôvodne výpravca vlakov ČSD. Od roku 1940 dôstojník z povolania, automobilový dôstojník v Banskej Bystrici. Príslušník slovenskej armády a ČSĽA. Účastník protifašistického odboja v armáde, člen ilegálnej vojenskej skupiny Victoire, člen ilegálneho RNV v Žiline a v Banskej Bystrici. Počas SNP prednosta cestnej služby Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku v Banskej Bystrici. Po prechode SNP do hôr pôsobil v Nízkych Tatrách. Od februára 1945 príslušník 5. delostreleckého pluku 1. česko-slovenského armádneho zboru.

Ocenenia
--------

* 1945 – Rad SNP I.tr.
* 1939 – Československý vojnový kríž
* 1946 – Za chrabrosť pred nepriateľom, Za zásluhy I.st.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20071207042
* VIAF: 102470713
**Anton Bendík** (\* 6. august 1931, Hrušov – † 22. jún 2019, Banská Bystrica) bol známy slovenský folklorista, hráč na jednoradovú heligónku a sólový spevák. Pochádzal z Hrušova, posledné roky prežil vo Zvolene. Počas svojho života sa stal neodmysliteľnou súčasťou veľkých folklórnych festivalov, ako aj mnohých lokálnych podujatí po celom Slovensku a Česku. Účinkoval vo viacerých televíznych formátoch (Zem spieva, Kapura, Československo má talent, Reflex.)

Život
-----

Anton Bendík sa narodil 6. augusta 1931 v Hrušove. Pochádza z muzikantskej rodiny - jeho starý otec bol huslista, hral na husliach Stradivarius, jeho otec z času na čas hrával na heligónku. Ako štvorročný utrpel vážne popáleniny. Aby mu čas hojenia ubehol rýchlejšie, jeho otec mu kúpil jednoradovú heligónku. Anton Bendík sa naučil hrať na tomto hudobnom nástroji ako samouk a zostal mu verný až do konca života. Počas života sa oženil s Paulínou Bérešovou z Hrušova. V manželstve sa im narodili dvojičky, ktoré hneď po pôrode zomreli. Následne sa im narodili syn a dcéra. Začiatkom decembra 1997 mu jeho manželka po 46-ročnom manželstve umrela. Posledné roky prežil na Zlatom potoku vo Zvolene u svojej dcéry. Zomrel 22. júna 2019 vo veku 87 rokov. Pochovaný je vo svojom rodnom Hrušove.

### Folklórne vystupovanie

Anton Bendík sa preslávil hrou na 135-ročnú jednoradovú heligónku značky Hlaváček. Vo svojom vystupovaní na folklórnych slávnostiach a spoločenských akciách po celom Slovensku (folklórne slávnosti vo Východnej, v Detve, Kojšovská heligónka a iné) i Česku originálne interpretoval piesne z Hrušova, čím sa výraznou mierou zaslúžil o šírenie dobrého mena rodnej obce. Pravidelne sa zúčastňoval folklórneho festivalu Hontianska paráda, kde okrem hry na heligónku počas scénických programov predvádzal práce na žatve.

Jeho interpretácia sa stala nezameniteľná kvôli charakteristickému hlasu. Bol výnimočný a vynikajúci spevák, počas spevu vždy len pokračoval v basovom rytme („kontroval"). Melódiu piesne hral len v predohrách, nespievaných refrénoch a dohrách. Práve týmto pre heligónkovú hru nezvyčajným prístupom si vytvoril nezameniteľný a charakteristický štýl. 

Pár mesiacov pred smrťou vydal svoje profilové CD *Horička zeľená*. Nachádza sa na ňom 23 piesní z Hrušova, ktorými sa počas svojich vystúpení preslávil.

Referencie
----------

1. ↑  RTVSOFFICIAL. *Anton Bendík - Zem spieva* [online]. 2017-02-06, [cit. 2019-07-15]. Dostupné online.
2. ↑  ČESKO SLOVENSKO MÁ TALENT. *ČESKO SLOVENSKO MÁ TALENT 2015 - Heligonkár Anton Bendík z Hrušova* [online]. 2016-09-20, [cit. 2019-07-15]. Dostupné online.
3. ↑   *ANTON BENDÍK - REFLEX - 4.12.2018 - REPORTÁŽ* [online]. 2018-12-07, [cit. 2019-07-15]. Dostupné online.
4. ↑  A.S, Petit Press. *Anton Bendík, ikona folklórnych festivalov* [online]. myzvolen.sme.sk, [cit. 2019-07-15]. Dostupné online.
5. ↑   *Portrét o Antonovi Bendíkovi - relácia Moje korene* [online]. [Cit. 2019-07-15]. Dostupné online.
6. ↑  A.S, Petit Press. *Má 87 a elán mladíka. Anton Bendík vydal CD* [online]. myzvolen.sme.sk, [cit. 2019-07-15]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * SNK: 172857
* VIAF: 69156856488749602173
**Anton Bielek** (pseudonymy **Hvizdák**, **Kalinov**, **Miloš**, **Vrták**, **Žihadlo** a i.) (\* 10. september 1857, Bytčica, teraz súčasť Žiliny – † 27. január 1911, Viedeň) bol slovenský spisovateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine učiteľa, po matkinej smrti ho vychovávali príbuzní. Vzdelanie získal na gymnáziách v Žiline, Kláštore pod Znievom a Ostrihome, neskôr navštevoval učiteľský ústav v Kláštore pod Znievom, no zo školy bol vylúčený a zmaturoval súkromne. 

Počas štúdií sa začal národne prejavovať, no tiež tu vzniklo jeho priateľstvo s M. Kukučínom. Pracoval ako učiteľ, neskôr ako správca tlačiarne v Ružomberku a ako redaktor slovenského časopisu „Besedy", neskôr sa presťahoval do Martina, kde pracoval v Tatra banke a pôsobil tiež ako administrátor Národných novín. V roku 1904 začal pracovať ako redaktor pre Katolícke noviny v Trnave a Skalici. Emigroval do USA, kde pracoval pre noviny Slovák v Amerike, no i tu prichádza o zamestnanie. V roku 1910 prepadol hlbokej depresii, ktorá ho prinútila vrátiť sa na Slovensko, kde o rok neskôr zomrel v ústave pre choromyseľných.

Tvorba
------

Začiatky jeho literárnej tvorby spadajú do jeho učiteľského obdobia. Prvé diela mu vychádzali v rôznych časopisoch (Včelka, Budič, Slovenské pohľady). Začínal písaním básní, no neskôr sa venoval próze. Svoje diela umiestňuje do dedinského prostredia, vyjadruje v nich svoje národné cítenie a myslenie; vracia sa však k sentimentalizujúcej próze. Píše diela určené obyčajným ľuďom, ktoré majú ľudovovýchovný charakter, no ten sa spája s poetickým zobrazením prírody. Okrem literárnej tvorby je známy tiež ako zakladateľ Ľudových novín (1. január 1897).

Dielo
-----

* 1883 – *Z dúbravského mlyna*, poviedka
* 1883 – *V zátiší horskom*, novela
* 1884 – *Späť*, novela
* 1885 – *Osudná návšteva*
* 1885 – *Poviestka z hôr*
* 1886 – *Pre cudzie viny*
* 1886 a 1887 – *Slovenský kalendár*
* 1890 – *Obrázky z hôr*
* 1890 – *Z dôb utrpenia*, novela
* 1890 – *Po troch rokoch*, novela
* 1890 – *Na vysokých horách*, rozprávka
* 1891 – *Na salaši*
* 1895 – *Druhá žena*
* 1895 – *Boh mení*, dobre mení
* 1895 – *Na mylných cestách*, novela
* 1896 – *Náš ľud, jeho biedy a ako mu treba žiť*
* 1897 – *Dejepis Slovákov od najstaršej doby do dnešných čias*
* 1904 – *Rozprávka z Poľany*
* 1904 – *Za tú našu slovenčinu*, volebné obrázky

Externé odkazy
--------------

* Plné texty diel Antona Bieleka

Autoritné údaje: * abART: 61427
* GND: 1078298033
* ISNI: 0000 0003 8567 7418
* NK ČR: ola2002153121
* SNK: 174143
* VIAF: 244065805
**Chloral** (takisto aj **trichlóracetaldehyd** a **trichlóretanal**) je organická zlúčenina. Z hľadiska štruktúry sa jedná o aldehyd. Je to bezfarebná olejovitá kvapalina, ktorá sa dá miešať z mnohými inými rozpúšťadlami. Pri zmiešaní s vodou vzniká chloralhydrát.

Výroba
------

Priemyselne sa vyrába pomocou chlorácie acetaldehydu alebo etanolu. Ako katalyzátor sa pri tejto reakcii zvykne používať chlorid antimonitý  

H3CCHO + 3 Cl2 + H2O → Cl3CCH(OH)2 + 3 HCl  

4 Cl2 + C2H5OH + H2O → Cl3CCH(OH)2 + 5 HCl  

Kedže týmito reakciami vzniká chloralhydrát nie chloral je potrebné ho ešte dehydratovať, čo sa robí pomocou koncentrovanej kyseliny sírovej. Predtým sa však ešte musí vzniknutý chloralhydrát oddeliť od zmesi reakčných produktov pomocou destilácie. Po jeho oddestilovaní sa zmieša s kyselinou sírovou, ktorá z neho odštiepi vodu a tá sa dá od takto vzniknutého chloralu oddeliť spolu s kyselinou sírovou ako ťažšia vrstva. Oddelený chloral sa následne dá oddeliť frakčnou destiláciou.  

Cl3CCH(OH)2 → Cl3CCHO + H2O

Reakcie
-------

* Chloral reaguje s vodou pričom vzniká chloralhydrát

Cl3CCHO + H2O → Cl3CCH(OH)2  

* Využíva sa taktiež pri výrobe insekticídu DDT, kedy reaguje s chlórbenzénom za prítomnosti kyseliny sírovej, ktorá slúži ako katalyzátor.

Cl3CCHO + 2 C6H5Cl → Cl3CCH(C6H4Cl)2 + H2O  

Túto reakciu prvýkrát popísal v roku 1874 rakúsky chemik Othmar Zeidler. Okrem toho sa z chloralhydrátu takisto vyrába herbicíd metoxychlór.  

* Pri reakciu chloralu s lúhom sodným vzniká trichlórmetán a mravčan sodný

Cl3CCHO + NaOH → Cl3CH + HCOONa  

* Dá sa ľahko redukovať na trichlóretanol, na ktorý sa premieňa aj v tele.

Bezpečnosť
----------

Chloral a chloralhydrát majú také isté fyziologické účinky, pretože chloral po vstupe do tela okamžite hydratuje a vzniká chloralhydrát. Aj keď ani jedna z týchto látok nepredstavuje v malých množstvách nebezpečentvo, bolo zistené, že LC50 pre štvorhodinové vystavenie sa výparom je 440 mg/m3.

Pozri aj
--------

* Chloralhydrát

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Boris Turza** (\* 1. máj 1933, Martin – † 29. september 1989, Bratislava) bol slovenský hudobný pedagóg, organista.

Rodina
------

* otec Ladislav Turza
* matka Emília rod. Kršková

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Prievidzi a v Lučenci, v Banskej Bystrici (1950-1952), súčasne sa vzdelával v hudbe a študoval hru na organe u I. Skuhrovej a kompozičné predmety u Š. Jurovského a A. Očenáša na Št. konzervatóriu v Bratislave. Sprvu externý, od 1957 stály učiteľ hudby na ĽŠU M. Ruppeldta v Bratislave. Metodik hudobnej náuky a hry na klavíri. Spolupracoval na nových učebných osnovách, viedol autorský kolektív, ktorý vydával učebnice a metodiky. Pravidelne koncertoval v Bratislave, Prahe a i. mestách doma i v zahraničí.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5785 9052
* NK ČR: mzk2004258583
* SNK: 158221
* VIAF: 84595459
Súradnice: Hviezdna mapa 00h 37m 41s; -33° 42′ 59″

**Cartwheel** alebo **Koleso od voza** je pekuliárna galaxia s nezvyčajným tvarom vďaka medzigalaktickej zrážke. Pred zrážkou bola normálnou špirálovou galaxiou. 

Takéto javy sú vo vesmíre veľmi zriedkavé - galaktické kolízie zvyčajne vedú ku konečnému spojeniu. Galaxia Cartwheel ukazuje, čo sa stane, keď dve galaxie cez seba prejdú vysokou rýchlosťou smermi orientovanými kolmo na seba. Rotujúca hustotná vlna, ktorá vytvára špirálové ramená, bola v tomto prípade narušená, čo malo za následok deformáciu špirálovej štruktúry.

Rázová vlna medzitým dosiahla okraj galaxie, čím sa sformoval prstenec zvýšenej tvorby hviezd. Galaxia, ktorá spôsobila túto zrážku, je už od galaxie Cartwheel vzdialená štvrť milióna svetelných rokov.

Zdroj
-----

* Dorling Kindersley Limited. *Vesmír*. Redakcia Martin Rees (hlavný redaktor), Albína Gardošová (zodpovedná redaktorka), Helena Oleňová (technická redaktorka); preklad Štefan Gajdoš, Juraj Kubica, Alena Lackovičová, Katarína Maštenová, Henrich Ploczek; Jana Brožíková (register). Bratislava : Ikar, 2006. (Slovak edition.) [www.dk.com Dostupné online.] ISBN 80-551-1233-9.
Edita a Otto I.
**Edita Anglická** (cca 910 /medzi 905 – 912/ – 29. januára 946, Magdeburg) bola jedna z mnohých dcér anglického kráľa Eduarda I. a sobášom aj saská vojvodkyňa, východofranská kráľovná a kráľovná Svätej ríše rímskej.

Z Anglicka na kontinent
-----------------------

V rámci utuženia vzťahov medzi saským a anglickým dvorom Henrich I. Vtáčnik niekedy v roku 929 rozhodol o vhodnej ženbe svojho syna Otta I. Veľkého. Anglický kráľ Ethelstan vyslal do Kolína pod biskupským dohľadom hneď dve svoje sestry, Editu a Ecgvinu, aby mal Otto na výber. Na jeseň roku 929 bola v Quedlinburgu uzavretá svadba Otta s Editou. Mladšia sestra bola vydatá za saského šľachtica.

Edita po svadbe získala ako *ranný dar* mesto Magdeburg, kde sa mladí manželia aj usadili. Manželstvo bolo pravdepodobne šťastné. Kráľovná venovala Otzovi *"nepretržitú starostlivosť"* a niekedy mu tiež *"trúbila do uší"* svoje želania. Porodila dve deti – syna Liudolfa (\* 930) a dcéru Liutgard (\* 931).

Po otcovej smrti bol Otto korunovaný za cisára a 7. augusta 936 bola v Aachene arcibiskupom z Mainzu korunovaná i Edita za cisárovnu.

Podľa dobových svedectiev mladá kráľovná nemala úplne najlepšie vzťahy so svojou ambicióznou svokrou Matildou (vekový rozdiel medzi oboma ženami bol cca 10 rokov). V spore Matildy s obomi synmi kvôli financiam sa však Edita postavila za svokru.

Podľa mníšky Roswithy z Gandersheimu bola Edita *najlepšia zo všetkých žien*. Zomrela ako tridsaťjedenročná a bola pochovaná v kostole kláštora svätého Maurícia, ktorý v roku 937 sama založila.

Referencie
----------

1. ↑  Reinhard Lebe: *Království jako věno, sňatková politika v dějinách*, Brána Praha 1999, ISBN 80-7243-059-9
2. 1 2  Věra Blažková, František Kavka, Hans Altman: *Dvanáct římských i českých královen korunovaných v Cáchách*, Libri Aquenses Praha 2004, ISBN 80-239-3566-6

Literatúra
----------

* Jäschke, K. U.: From famous empresses to unspectacular Queens: The Roman-German empire to Margaret of Brabant, countess of Luxemburg and queen of the Romans (d. 1311), in: Duggan, Anne J. (ed.): Queens and Queenship in Medieval Europe proceedings of a conference held at King's College London April 1995, Woodbridge 1997, ISBN 0-85115-657-6, s. 75-108.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Edita Anglická**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Edita na českej Wikipédii a na neurčenej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * GND: 132188147
* ISNI: 0000 0001 2027 404X
* LCCN: nb2011014356
* VIAF: 65160336
* WorldCat: lccn-nb2011014356
**More (*La Mer*), L. 109** je orchestrálna skladba francúzskeho skladateľa Clauda Debussyho.

More Debussyho fascinovalo od detstva, čo sa prejavilo aj v jeho kompozíciách, napríklad v jeho Sirénach alebo častiach opery *Pelleas a Mellisanda*. Až v roku 1903 sa ale rozhodol venovať svojmu milovanému moru celú skladbu. Tá vznikala za veľmi dramatických okolností Debussyho rozvodu. Dokončil ju až v roku 1905 v anglickom meste Eastbourne, ležiacom na anglickom južnom pobreží. V tom čase už bol šťastne ženatý v druhom manželstve. Premiéra diela sa uskutočnila v roku 1905 v Paríži s Lamoroux Orchestra pod vedením Camilla Chevillarda. Ten si ale nedokázal poradiť s náročnou partitúrou a dielo bolo preto prijaté s rozpakmi. Neskôr sa *More* pokúsil dirigovať sám Debussy, ale ani on však nedostal z hráčov to, čo potreboval. Krásu skladby naplno odhalilo až dirigentské majstrovstvo Artura Toscaniniho. 

Sám skladateľ označil *More* ako "tri orchestrálne skice". Práve v tomto diele sa Debussy najviac priblížil tvorbe klasickej symfónie. V žiadnom prípade ho však nemožno za ňu považovať, rovnako ani za symfonickú báseň, ako sa niekedy *More* chybne označuje. Toto dielo totiž nezhudobňuje žiadnu báseň, ani konkrétny obraz. Podobne ako u Faunovho popoludnia ide len o esenciu určitej témy. Debussy v skladbe zachytil svoje dojmy, nálady a asociácie súvisiace s morom. 

U tejto orchestrálnej skladby je veľmi ťažké analyzovať jej formálnu stránku, a prácu s tématickým materiálom. Tak ako u iných diel sa Debussy nechal viesť hlavne svojou intuíciou, vkusom a dokonalým uchom. Prvá veta *Od rána do poludnia na mori* začína veľmi diskrétne, podobne ako keď sa more ráno prebúdza. Zakrátko však prichádza oživenie. Hudba je písaná v 6/8 takte, metrická a rytmická schéma je však často narušovaná, podobne ako sa neustále mení šum mora. Majstrovsky skomponovaný je záver tejto časti. Nástrojové skupiny sa zrazu akoby prebudia, vytvára sa dojem akoby v orchestri vznikla vzrušená vrava. Tá vyustí do mohutných nárazov plechových nástrojov, ktoré sú vystupňované do fortissima aby sa vzäpatí stiahli späť do piana. Toto sa opakuje niekoľkokrát, čím je zavŕšená prvá časť. Druhá veta *Hra vĺn*, tak ako napovedá názov, je viac hravá a živšia. Často sa tu vyskytujú trilky. Dôležitú úlohu má flauta a harfa, ktorá sa uplatní hlavne v závere druhej časti. Tretiu vetu *Rozhovor vetra s morom* otvárajú v pianissime violončelá a kontrabasy, ktoré sa prihlásia k slovu veľakrát počas trvania časti. Uplatňuje sa tu ťahavá veľkolepá melódia. Celá skladba je ukončená podobne ako prvá časť, pôsobivo vo fortissime, s dominanciou plechových dychových nástrojov. 

Debussyho skladba napriek nevydarenej premiére vzbudila obrovský záujem. Inšpirovala množstvo Debussyho súčasníkov, i skladateľov v neskoršom období. Je to profilová skladba hudobného impresionizmu, majstrovské dielo hudby 20. storočia a súčasť základného orchestrálneho repertoáru.
***Casablanca*** bola hudobná relácia vysielaná SVT na stanici TV1 medzi 4. októbrom 1982 a 14. marcom 1983. Nahradila reláciu *Måndagsbörsen*.

Hostiteľmi boli Hélène Bennová a Janne Nilsson.

V exoticky vyzdobenom štúdiu s palmami a farebnými drinkami Bennová a Nilsson predstavili popové a rockové novinky a tiež umelcov zo Švédska, Anglicka a USA. Všetci umelci hrali naživo alebo prípadne spievali v štúdiu.

Opakujúcim sa prvkom v Casablance bol „Gluggen" so Svantem Grundbergom. Ďalším prvkom bol „Rockflimmer" s Kajom Kindvallom. Kindvall stal pri zrode švédskej televízie predstavujúc aktuálne hudobné videá. Na jeseň roku 1983 tento koncept ďalej rozvinul do vlastného programu *Videobeat*.

Medzi zahraničnými interpretmi, ktorí vystúpili v štúdiu, boli:

* Philip Lynott and the Soul Band
* Kajagoogoo
* Joan Jett & the Blackhearts
* Depeche Mode
* Luk Wow Wow
* Balet Spandau
* Madness
* The Church

Zo švédskych skupín sa tu predstavili:

* Reeperbahn
* Gyllene Tider
* Xport
* Ubangi
* Ratata (ktorá mala v programe začiatkom roku 1983 svoju premiéru naživo. Spevák Mauro Scocco pri tejto príležitosti zhromaždil hudobníkov a priateľov, aby zaplnili štúdiové pódium - pretože sa nedávno pôvodná zostava skupiny Ratata prakticky rozpustila)

Referencie
----------

1. ↑   *SVT, TV1 1982-10-04 | Svensk mediedatabas (SMDB)* [online]. smdb.kb.se, [cit. 2022-06-07]. Dostupné online.
2. ↑   *SVT, TV1 1983-03-14 | Svensk mediedatabas (SMDB)* [online]. smdb.kb.se, [cit. 2022-06-07]. Dostupné online.
3. ↑   *Pop i rutan – men nu kräver vi mera!* [online]. Gefle Dagblad, [cit. 2022-06-07]. Dostupné online. (po švédsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Casablanca (TV-program) na švédskej Wikipédii.*
**Edmund Beniczky** (*de Benicz et Micsinye*; \* 12. február 1878, Zvolen – † 20. január 1931, Budapešť) bol politik a novinár.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ján Beniczky, jeho matka bola Hermína rod. Vianová. Pochádzal zo šľachtického rodu *Beniczky de Benicz et Micsinye*. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Kalocsi, právo na univerzite v Budapešti (nedokončil). Od 1896 redaktor časopisu *Alkotmány*, politik, 1916 tekovský, neskôr ostrihomský župan, 1918 komisár Károlyiho vlády, 1919 – 1920 štátny tajomník a minister vnútra vo Fridrichovej a Huszárovej vláde. V roku 1906 – 1910 poslanec uhorského snemu za Ružomberok za Katolícku ľudovú stranu. Politickými a ideologickými článkami a divadelnými kritikami prispieval do tlače.

Literatúra
----------

* BENICZKY, Edmund. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok I A – D. Martin : Matica slovenská, 1986. 583 s. S. 215.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * PIM: PIM46257
**Preteky vozov s dvojzáprahom** alebo **synóris** (od starogr. *Συνωρίς* – *synóris*) boli súťažnou jazdeckou disciplínou v starovekom Grécku.

V starovekom Grécku sa preteky na vozoch vyvinuli pravdepodobne z výcviku na vojenské účely. Kone sa pôvodne používali len na ťahanie vozov a nie na jazdenie. Bojové vozy sa používali viac v mykénskom období a na konci *temného obdobia* len veľmi málo, okolo roku 700 pred Kr. boli už zastaralé a v období vojen s Perzskou ríšou sa používali len na športové účely. Na celogréckych hrách a aj na miestnych hrách sa s nimi pretekalo už od najstarších čias. Ako prvé sa používali dvojkolesové vozy.

Do Olympie si pretek v prvej jazdeckej disciplíne našiel cestu približne po sto rokoch atletických súťaží, t. j. na 25. hrách v roku 680 pred Kr. bol to tethrippon, preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom. Synóris (dvojzáprah koní) sa dostal do programu až na 93. hrách v roku 408 pred Kr. Na olympijských hrách a aj na ostatných celogréckych hrách mali obe disciplíny charakter rýchlostných pretekov na hladkej trati a ich súťažné pravidlá boli podobné.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,10.
4. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 99-100.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 156.

Pozri aj
--------

* Preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom
* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Vozataj preteká na voze (dvojkolesovom) ťahanom párom mulov, čiernofigúrová amfora, cca 500 – 480 pred Kr.
**Preteky na vozoch ťahaných párom mulov** alebo **apéné** (od starogr. *απήνη* – *apéné*) boli súťažnou jazdeckou disciplínou v starovekom Grécku.

Na 70. olympijských hrách v roku 500 pred Kr. boli do programu jazdeckých súťažných disciplín zaradené *preteky na vozoch ťahaných párom mulov*. Pausanias uvádza, že preteky štvorkolesových vozov ťahaných mulmi neboli starou jazdeckou disciplínou a u divákov boli neobľúbené, lebo muly boli v očiach Éliďanov nepekné, opovrhnutiahodné zvieratá, nad ktorými spočívala pradávna kliatba. Pre tento divácky nezáujem boli už na 84. hrách v roku 444 pred Kr. zrušené.

Preteky na vozoch ťahaných párom mulov prebiehali na hipodróme (hippodromos), ktorý sa nachádzal pravdepodobne južne od štadióna, v rovine rieky Alfeios. Podľa Pausania ležal neďaleko od budovy hellanodikov. Tvoril ho veľký obdĺžnik zakončený na užších stranách oblúkmi. Trať bola po dĺžke rozdelená nízkym múrom. Na jeho začiatku stála bronzová socha Hippodameie a na konci vysoký stĺp. Štartovalo sa na západnej strane a cieľ bol pred tribúnou hellanodikov. Pri obrátke na východnej strane stál okrúhly oltár Taraxippa, obávaného „*Strašiaka koní"*. Veľkosť olympijského hipodrómu je neznáma, lebo rieka Alfeios jeho pôdu pri záplavách a zmenách svojho koryta, buď pohltila bahnom alebo odniesla do mora.

O veľkosti hipodrómov z pred rímskeho obdobia je známe len málo. Jeden okruh meral približne 823 – 914 m. Pri výpočtoch sa vychádzalo pritom z Pindarových výrazov *dodekandromos* (12 tratí, alebo okruhov) a *dodekagnamptos* (dvanásť obrátok), ktoré zazneli v jeho básňach pri opise pretekov a do úvahy sa vzali hlavne rozmery *Konského námestia* v Istanbule, bývalého Hippodromu, miesta, kde byzantskí cisári organizovali jazdecké preteky. Dĺžka trate merala tak pri pretekoch na vozoch (so záprahom koní) približne 13,5 km.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 248/.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,9,1.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 156.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,9,2.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 575 vysvětlivky.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 474.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 48/.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 231.
9. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 157-158.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku