recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Atbah** je šifrovací systém, ktorý objavili a používali Hebrejci (bol použitý v babylonskom talmude; Seder Mo´ed, sukkah). Systém využíva hebrejské číslovky, ktoré sa zapisovali pomocou písmen hebrejskej abecedy. Prvých deväť písmen hebrejskej abecedy sa šifrovalo tak, že písmena sa očíslovali od 1 do 9 a nahradili sa znakom, ktorý mal poradové číslo odpovedajúce doplnku čísla do 10. Prvé písmeno hebrejskej abecedy *alef* sa nahradí písmenom *teth*, ktoré je na deviatom mieste a naopak, a druhé písmeno *bet* sa nahradí písmenom *het*, ktoré je na ôsmom mieste (podľa tohto postupu dostala šifra meno Atbah). Ďalších 9 písmen sa nahradí podobne, ale doplnok sa robí do hebrejského čísla 100; pri použití medzinárodnej abecedy sa robí doplnok do čísla 28. V tomto prípade sa písmeno *mem*, ktoré je na trinástom mieste nahradí pätnástym písmenom *samekh* a naopak. Ako by sa nahradili znaky, ktoré odpovedajú hebrejským číslam väčším ako 100 nie je známe.

Prevodová tabuľka vytvorená pomocou tohto neúplného pravidla pre hebrejské znaky vyzerá nasledovne (prvých 18 písmen hebrejskej abecedy):

| א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח | ט | י | כ | ל | מ | נ | ס | ע | פ | צ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ט | ח | ז | ו | נ | ד | ג | ב | א | צ | פ | ע | ס | ה | מ | ל | כ | י |

Predvodová tabuľka vytvorená pomocou tohto neúplného pravidla pre medzinárodnú abecedu vyzerá nasledovne:

| A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | H | G | F | N | D | C | B | A | R | Q | P | O | E | M | L | K | J |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

Pre nepoužité znaky sa zaužívalo doplnenie, ktoré zachováva vzájomnú zámenu znakov:

| A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | H | G | F | N | D | C | B | A | R | Q | P | O | E | M | L | K | J | Z | Y | X | W | V | U | T | S |
|

Takto upravená tabuľka sa dá vzhľadom k princípu vzájomnej zámene medzi otvoreným a šifrovaným znakom dá zapísať aj v skrátenom tvare:

| A | B | C | D | J | K | L | M | E | S | T | U | V |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | H | G | F | R | Q | P | O | N | Z | Y | X | W |
|

Príklad
-------

Nešifrovaný text: WIKIPEDIA SLOBODNA ENCYKLOPEDIA

Šifrovaný text: VAQALNFAI ZPMHMFEI NEGTQPMLNFAI

Literatúra
----------

* Vondruška, Pavel, *Kryptologie, šifrovanie a tajná písma*, Albatros, 2006
Oxyrhynský papyrus 222
**Polynikos** (starogr. Πολύνικος – *Polynikos*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 448 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Polynika z boiótskych Tespií je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Polynikos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v tridsiatom ôsmom riadku vpravo. Názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýba (Πολύνικος... – Polynikos z...).

Domovské mesto a meno Polynika je vyryté do kamennej stély, ktorú archeológovia objavili na konci 19. storočia pri prímorskom boiótskom mestečku Délion. Na tejto stéle je menný zoznam niekoľkých bojovníkov z Tespií padlých v roku 424 pred Kr. v bitke pri Déilone.

Zápasenie dorastencov (palé paidón) sa v Olympii zaradilo do programu hier v roku 632 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Simon Hornblower, *A Commentary on Thucydides*, str. 306
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Polynikos*, 38. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Polypoites** alebo **Polypoités** (starogr. *Πολυποίτης* – *Polypoites*/iný prepis: *Polypoités*) je v gréckej mytológii syn ithackého kráľa Odysea a jeho manželky Kallidiky.

Z epického básnickeho diela "Télegoneia" pripisovaného gréckemu básnikovi Eugammonovi z Kyrény zo 6. storočia pred Kr. sa do súčasnosti zachovali len fragmenty. Báseň bola pôvodne epilógom k Homérovej Odysee a bola tak posledným článkom cyklu starých eposov o trójskej vojne. Zachovaný fragment tohto diela a aj fragment pripisovaný antickému autorovi Apollodórovi z Atén opisuje Odyseov príchod do Ithaky, kde sa za pomoci Eumaia, Filoitia a syna Télemacha vysporiadal so spupnými nápadníkmi svojej manželky Pénelopy.

Neskôr po obetách bohom a návštevy Élidy odišiel do Thesprótie, kde vykonal obetu tentoraz na uzmiernenie boha Poseidóna. Následne mu miestna kráľovná Kallidiké dala ponuku, že ak sa s ňou ožení, dostane jej kráľovstvo. Odyseus neváhal, oženil sa s ňou a manželom sa narodil syn Polypoites, ktorý keď dospel, prevzal v Thesprótii kráľovské žezlo a Odyseus sa vrátil do Ithaky.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Epikos kyklos, *Télegoneia*, frag. 1. Synopsis
2. 1 2  Apollodóros, *Epitome*, E,7,35.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 218.
4. 1 2  Apollodóros, *Epitome*, E,7,33.
**Rodina Baptistina** je skupina asteroidov, ktorá vznikla zničením väčšieho asteroidu (170 km) pred 160 mil. rokov pri zrážke s menším telesom. Najväčším pozostatkom pôvodného telesa je 298 Baptistina, po ktorom je pomenovaná táto skupina.

Množstvo menších úlomkov kolízie sa dostalo do vnútornej časti Slnečnej sústavy vďaka Dráhovej rezonancii s Jupiterom a Marsom, čo spôsobilo množstvo meteoritických dopadov pred 100 až 50 mil. rokmi. Rodina Baptistina sa skladá zo zriedkavých uhlíkato-chondritových asteroidov a meteoroidov s rovnakými obežnými dráhami. Koncentrácia chrómu v usadeninách (65 mil. rokov staré) na K-T hranici na Zemi naznačuje, že meteorit ktorý vytvoril Chicxulubský kráter pochádzal z tejto rodiny. Meteorit, ktorý pred 108 mil. rokmi vytvoril mesačný kráter Tycho, môže pochádzať tiež z tejto skupiny asteroidov.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

* Rozpad asteroidu pred 160 mil. rokmi ako zdroj K-T hranice (po anglicky)
* Vznik asteroidu dinosaurov (po anglicky)
* BBC - vesmírny náraz - zánik dinosaurov (po anglicky)

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |
**Atanázius Silvester Krčméry** (\* 31. december 1850, Ružomberok – † 7. október 1877, Ružomberok) bol pedagóg.

Rodina
------

* otec Karol Atanázius Krčméry
* matka Terézia rod. Ternovská
* brat Karol Krčméry

Životopis
---------

R. 1856 – 1860 navštevoval ľud. školu, 1860 – 1865 študoval na gymnáziu v Ružomberku, 1863 – 1868 v Banskej Bystrici, 1868 – 1869, teológiu v Banskej Bystrici, 1869 – 1872 na univerzite v Budapešti. Roku 1872 – 1873 prof. gymnázia v Lučenci, 1873 – 1875 v Sátoraljaújhelyi, 1875 – 1876 na reálke v Nagykálló, 1876 – 1877 v Kremnici. Prívrženec Novej školy slov. uhorskými úradmi perzekvovaný za panslavizmus. Autor učebnice svetových dejín. Prispieval do Bobulových Slovenských novín a do ročeniek gymnázií.

Dielo
-----

* Kto má byť vojakom... Budapešť roku 1871

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike

Autoritné údaje: * SNK: 157879
* VIAF: 6447156565701723500003
**Polytropický dej** alebo **polytropný dej** je termodynamický dej, pre ktorý platí {\displaystyle p.V^{n}={\mbox{konst}}\,} (pozri nižšie).

Adiabatický dej prebieha pri úplnej tepelnej izolácii. Izotermický dej prebieha za dokonalej výmeny tepla medzi systémom a jeho okolím. Pri skutočných dejoch však nie je možné zaistiť ani dokonalú izolovanosť sústavy, ani dokonalú výmenu tepla. Reálne deje teda prebiehajú medzi týmito dvoma extrémami. Takéto reálne deje sú označované ako *polytropické*.

Matematické vyjadrenie
----------------------

{\displaystyle p.V^{n}={\mbox{konst}}\,},
kde {\displaystyle p} je tlak plynu, {\displaystyle V} je jeho objem a {\displaystyle n\in (1,\kappa )} a {\displaystyle \kappa } označuje Poissonovu konštantu.

Pre niektoré hodnoty n je proces synonymický s inými procesami:

* ak *n = 0*, potom *P.V0=P = konšt*, a ide o izobarický dej (konštantný tlak)

* ak *n = 1*, potom pre ideálny plyn *P.V = N.k.T = konšt*, čo je izotermický dej (konštantná teplota)

* ak *n = {\displaystyle \kappa } = cp / cV*, potom pre ideálny plyn ide o adiabatický dej (bez prenosu tepla)

{\displaystyle 1\leq \kappa \leq 2}, {\displaystyle \kappa ={\frac {c\_{p}}{c\_{V}}}={\frac {c\_{V}+R}{c\_{V}}}=1+{\frac {R}{c\_{V}}}}  *(pozri Poissonova konštanta)*
* ak *n = {\displaystyle \infty }*, potom ide o izochorický dej (konštantný objem)

V p-V diagrame je tento dej zobrazený krivkou **polytropou**, ktorá leží medzi izotermou a adiabatou.

Ak index n kolíše medzi dvoma z hodnôt: 0, 1, {\displaystyle \kappa }, alebo nekonečno, tak to znamená, že polytropická krivka bude ležať medzi krivkami reprezentujúcimi deje korenšpondujúce hodnotami n.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portál |

* Termodynamický dej
Atari 800XE
**Atari 800XE** je sériová rada domácich počítačov vyrábaných spoločnosťou Atari Inc. neskôr Atari Corporation, medzi rokmi 1979 – 1992.

Výroba tohto modelu bola zahájená v roku 1985. Išlo o premenovaný model 65XE, ktorý bol určený pre trhy v NDR, Poľsku a Československu. V počítačoch Atari 800XE pre východoeurópsky trh pracoval mikroprocesor na takte 1,77 MHz. V zásade teda išlo o Atari 65XE, s rozdielnou základnou doskou (na ktorej je pripravené miesto pre rozšírenie pamäti na 128 KB). Všetky Arari 800 XE už boli vybavené novým konektorom – tzv. rozšírený kartridž ECI (Enhanced Cartridge Interface), čo bola zjednodušená verzia konektoru PBI pre špeciálne externé zariadenia. Interpreter jazyka BASIC bol už vo verzii C. Tento osembitový model bol v Československu pomerne rozšírený. Ako obvyklú záznamovú perifériu sa používal kazetový magnetofón Atari XC-12, Atari XL-12, prípadne disketová mechanika XF-551. 

Atari 400/800 boli vybavené procesorom 6502 firmy MOS Technology. Ako displej sa používal monitor alebo televízor, z periférnych zariadení sa od počiatku počítalo s disketovou jednotkou, ktorých mohlo byť pripojených teoreticky až 8. Po rade 400/800 prišiel rad 800 XL, ktorý už mal pamäť 64 kB a 130 XE so 128 KB vnútornou pamäťou, z čoho sa 64 mohlo používať ako RAM disk. Operačný systém a vstavaný programovací jazyk BASIC boli uložené v ROM, ktorá bola pri modeli XL programovo odopínateľná a bolo možno využívať i pamäť RAM v zdieľanom adresovom priestore. Ďalší model bol 65 XE.

Hardvérové rozšírenia
---------------------

* XL12
* XC12
* XF-551
* SIO2SD
* SIO2PC
* SDRIVE
* STEREO
* Q-MEG OS v3-5rc
* MyIDE
* ULTIMATE 1MB
* SPARTA DOS CART
* MYIDE
* VBXE
* SIC! CART
* Dragon Cart
* Fujinet
* Sophia 2 DVI

| 
	+ z
	+ d
	+ uAtari hardvér |
| --- |
| Vyhradené herné konzoly | 

	+ Pong
	+ Stunt Cycle
	+ Video Pinball
	+ Atari Flashback
 |
| Video herné konzoly | 

	+ VCS/2600
		- Zoznam hier
		- Prototypy
		- 2800
	+ 5200
		- Zoznam hier
	+ 7800
		- Zoznam hier
	+ XEGS
		- Zoznam hier
	+ Lynx
	+ Jaguar
		- CD
	+ VCS (2020)
 |
| Osobné počítače | 

	+ 400/800/XL/XE
		- 800XE
	+ ST
	+ MEGA STE
	+ TT030
	+ Atari Transputer Workstation
	+ Falcon
 |
| Prenosné počítače | 

	+ STacy
	+ ST BOOK
	+ Portfolio/PC Folio
 |
| Zrušené prototypy | 

	+ Game Brain
	+ Tank II
	+ Cosmos
	+ 2700
	+ Panther
	+ Sierra
 |
| Ostatné | 

	+ Atari Video Music
	+ Atari CX40 joystick
 |
**Polyxenos** (starogr. *Πολύξενος* – *Polyxenos*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 4 pred Kr.

Polyxenos, syn Apollofana zo Zakyntu, bol na 194. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. Zápasenie dorastencov (palé paidón) sa stalo olympijskou disciplínou v roku 632 pred Kr. Podobalo sa nášmu „*gréckorímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Socha olympionika Polyxena stála kedysi v posvätnom okrsku Olympie. Archeológovia podstavec tejto sochy i s nápisom (*IvO 224*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) objavili v juhozápadnom rohu olympijskej *Altidy*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 224*
2. 1 2  *Carnegie Institution of Washington Publication*, str. 31
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
5. ↑  *American journal of archaeology*, str. 227

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Od roku 2022 **Ateliér vizuálnych efektov a herného dizajnu** Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave je jediným svojho druhu na Slovensku. Ponúka vysokoškolské vzdelávanie v oblasti tvorby vizuálnych efektov a herného dizajnu v audiovizuálnom mediálnom priestore na Slovensku. Umožňuje študovať na všetkých troch stupňoch vysokoškolského vzdelávania. Štúdium je založené na realizácií množstva odborných cvičení, ktoré počnúc prvým až posledným rokom štúdia dokumentujú profesionálny rast študentov.

Pedagógovia
-----------

* prof. Ľudovít Labík, ArtD.
* prof. Jozef Hardoš, ArtD.
* Ing. Ladislav Dedík, ArtD.
* Doc. Ing. Marek Ježo, ArtD.
* Mgr. art. Marián Villaris
* Doc. Ing. Peter Neštepný
* Ing. Mgr. art. Andrea Vrábelová
* Ing. Arch. Marek Hollý
* RNDr. Andrej Lúčny, PhD.

Kontakt
-------

FTF VŠMU, Ateliér vizuálnych efektov a herného dizajnu, Svoradova 2, 813 01 Bratislava

Učebne a ateliér: Zochová 5, 813 01 Bratislava

Referencie
----------

1. ↑  LABÍK, Ľudovít. *prof.* [online]. AVFX, [cit. 2018-12-30]. Dostupné online.
2. ↑  avfx.sk - pedagógovia
3. ↑   *Zochova 756/5* [online]. Zochova 756/5, [cit. 2019-01-05]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
Pamätná tabuľa na Štúrovej ulici v Bratislave
**Kultúrny život** (24. január 1946 – 30. august 1968) bol literárny a kultúrno-politický časopis, ktorý do roku 1950 vychádzal ako dvojtýždenník, potom ako týždenník.

Vznikol ako časopis štátneho riadenia kultúry. Spočiatku podliehal *Umeleckej a vedeckej rade*, ktorá mala na starosti aj jeho vydávanie, neskôr *Zväzu československých spisovateľov* a od roku 1954 *Zväzu slovenských spisovateľov*. V rokoch 1948 – 1949 ho vydával jeho bývalý hlavný redaktor Ivan Horváth, po ňom vydávanie prebralo vydavateľstvo Obroda. (Doplnená poznámka od neautora stránky: pracoval s číslami z r. 1965 a 1968 a tam bol ako vydavateľ uvedený "Sväz slovenských spisovateľov v Bratislave" (Sväz ešte so starým S a nie Z).) 

Popri hlavnom redaktorovi pôsobila i tzv. redakčná rada, ktorá bola schvaľovaná *Umeleckou a vedeckou radou*, potom *Zväzom československých (slovenských) spisovateľov*. Vo redakčnej rade a samotnej redakcii časopisu sa vystriedalo viacero významných literárnych osobností (hlavní redaktori napr. Ivan Horváth, Ján Kostra, Andrej Mráz, šéfredaktori Rudolf Fabry, Vladimír Mináč, Miroslav Válek, Vojtech Mihálik, Laco Novomeský a i.).

Úlohou časopisu bolo rozvíriť kultúrny život a uplatniť našu kultúru vo verejnom živote. Od začiatku sa snažil byť nielen časopisom pre literárnu, ale i divadelnú, hudobnú a výtvarnú problematiku. Okrem toho, že sa stal informátorom o slovenskej kultúre, mal za úlohu tiež riešiť problémy jednotlivých kultúrnych oblastí, rozvíjal kritické myslenie, a tým sa stal najmä diskusnou tribúnou, ktorá spočiatku šírila oficiálnu komunistickú ideológiu, no v 60. rokoch sa priklonila k pravicovému zmýšľaniu, vďaka čomu celý časopis smeroval k tzv. obrodnému procesu.

V druhej polovici 60. rokov sa stal jedným z najčítanejších periodík. Prinášal reprodukcie výtvarných diel (najmä slovenských autorov, pomenej už zahraničných), umelecké fotografie, snímky z divadelných predstavení a pod. Taktiež uverejňoval teoretické state o kultúre a umení, veľa úsilia sa tiež venovalo hľadaniu a podpore mladých talentov. Veľa priestoru a pozornosti sa venovalo i dedičstvu národnej kultúry a umeleckej tvorby. Časopis tiež prinášal diskusie o otázkach umenia, autoroch a ich dielach, no tiež ankety o problémoch a otázkach kultúrnej tvorby, ktoré mali riešiť i problémy, ktoré sa aktuálne vyskytovali v tejto oblasti. 

Okrem pravidelných reportáží a príspevkov sa venoval i otázkam rovnoprávnosti štátneho usporiadania a reformno-ekonomickým otázkam. Vďaka tomuto smerovaniu nastal vo vedení časopisu názorový rozkol, keď niektorí z členov redakčnej rady z nej vystúpili a vydávanie časopisu bolo zastavené. Jeho pokračovateľom sa stal *Literárny život*, no po šiestich číslach zanikol aj ten.

Časopis bol obnovený pod pôvodným názvom až v roku 1990, no vďaka zlej finančnej situácii v roku 1993 bolo jeho vydávanie opäť zastavené. V nasledujúcich dvoch rokoch sa ešte vyskytli pokusy o jeho znovuvydávanie, no neboli úspešné.
Vlajka Svätého Krištofa a Nevis
**Vlajka Svätého Krištofa a Nevisu** – list vlajky je rozdelený na dve časti šikmým čiernym pruhom, lemovaným dvomi úzkymi žltými prúžkami. V čiernom pruhu sú dve biele päťramenné hviezdy. Žrďová časť vlajky je zelená, vlajúca je červená. Zelená farba symbolizuje úrodnú zem, žltá slnko, ktoré na ňu celý rok svieti, čierna africký pôvod väčšiny obyvateľov, červená zápas, ktorý ostrovania viedli od čias otroctva cez éru kolonializmu až k získaniu nezávislosti, hviezdy nádej a slobodu.

Vlajka bola zavedená roku 1983, kedy ostrovy získali nezávislosť. Pred tým sa tu od roku 1967 používala vlajka federácie *Saint Kitts-Nevis-Anguilla*.

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Severnej Ameriky |
| --- |
| 
* Antigua a Barbuda
* Bahamy
* Barbados
* Belize
* Dominika
* Dominikánska republika
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamajka
* Kanada
* Kostarika
* Kuba
* Mexiko
* Nikaragua
* Panama
* Salvádor
* Spojené štáty
* Svätá Lucia
* Svätý Krištof a Nevis
* Svätý Vincent a Grenadíny
* Trinidad a Tobago

**Závislé územia a ďalšie teritória:**
* Americké Panenské ostrovy
* Anguilla
* Aruba
* Bermudy
* Britské Panenské ostrovy
* Grónsko
* Guadeloupe
* Holandské Antily
* Kajmanie ostrovy
* Martinik
* Montserrat
* Portoriko
* Saint Pierre a Miquelon
* Turks a Caicos

 |
Vlajka Rakúska
**Vlajka Rakúska** – tvoria ju tri vodorovné pruhy, červený, biely a červený. Jej vzor aj farby odpovedajú historickému štítu zo štátneho znaku.

Vlajka patrí k najstarším na svete a podľa legendy, ktorá popravde vznikla až v neskorom stredoveku, bojoval babenberský vojvoda Leopold V. v križiackom ťažení roku 1191 pri Akko vo Svätej zemi tak udatne, že po boji bolo jeho biele bojové oblečenie úplne od krvi. Keď si však zložil opasok, odev pod ním nebol krvou dotknutý. Jedinečný pohľad, ktorý sa mu naskytol, prijal za svoju symboliku, ako farby, tak aj rozloženie.

V roku 1786 sa stala červeno-bielo-červená vlajka rakúskou vojnovou, štátnou a do roku 1869 obchodnou vlajkou (bola ešte doplnená štítom s korunou), v rakúsko-uhorskej monarchii bola rakúskou národnou vlajkou.

Od roku 1918 je rakúskou národnou vlajkou; keď je doplnená štátnym znakom v bielom pruhu ide o vlajku štátnu.

Galéria
-------

* Vlajka Rakúska (1230 – 1934)Vlajka Rakúska (1230 – 1934)
* Štátna a vojnová vlajkaŠtátna a vojnová vlajka

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Rakúska**

| * z
* d
* u
Vlajky európskych krajín |
| --- |
| 
* Albánsko Albánsko
* Andorra Andorra
* Belgicko Belgicko
* Bielorusko Bielorusko
* Bosna a Hercegovina Bosna a Hercegovina
* Bulharsko Bulharsko
* Cyprus Cyprus
* Česko Česko
* Čierna Hora Čierna Hora
* Dánsko Dánsko
* Estónsko Estónsko
* Fínsko Fínsko
* Francúzsko Francúzsko
* Grécko Grécko
* Holandsko Holandsko
* Chorvátsko Chorvátsko
* Island Island
* Írsko Írsko
* Lichtenštajnsko Lichtenštajnsko
* Litva Litva
* Lotyšsko Lotyšsko
* Luxembursko Luxembursko
* Maďarsko Maďarsko
* Malta Malta
* Moldavsko Moldavsko
* Monako Monako
* Nemecko Nemecko
* Nórsko Nórsko
* Poľsko Poľsko
* Portugalsko Portugalsko
* Rakúsko Rakúsko
* Rumunsko Rumunsko
* Rusko Rusko
* San Maríno San Maríno
* Severné Macedónsko Severné Macedónsko
* Slovensko Slovensko
* Slovinsko Slovinsko
* Španielsko Španielsko
* Spojené kráľovstvo Spojené kráľovstvo
* Srbsko Srbsko
* Švajčiarsko Švajčiarsko
* Švédsko Švédsko
* Taliansko Taliansko
* Turecko Turecko
* Ukrajina Ukrajina
* Vatikán Vatikán

 |
| 
* **Ostatné územia:** Ålandy Ålandy
* Faerské ostrovy Faerské ostrovy
* Gibraltár Gibraltár
* Guernsey Guernsey
* Jersey Jersey
* Man Man

 |
**Kleomachos** (starogr. *Κλεόμαχος* – *Kleomachos*) bol lyrický básnik, olympijský víťaz v boxe v roku 424 pred Kr.

Kleomachos z Magnézie bol na 89. olympijských hrách v roku 424 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do olympijského programu na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.

Staroveký autor Strabón uvádza, že boxer Kleomachos sa po svojom olympijskom víťazstve začal oddávať neviazaným sexuálnym radovánkam (hlavne homosexuálnym) a venoval sa tvorbe lyrických básní erotického charakteru (lyrická poézia *lyrikos* sa spievala obvykle v sprievode vznešenej lýry, v jeho prípade kithary, menej významného strunového nástroja).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Strabón, *Geógrafika* 14,1,41.
2. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 41.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,7.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 271.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 280.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku

Autoritné údaje: * GND: 102385157
* VIAF: 22527679
Vlajka Stredoafrickej republiky
**Vlajka Stredoafrickej republiky** – neobvyklá vlajka tohto štátu má za základ africké farby žltú, zelenú a červenú, ale kombinuje ich ešte s farbami francúzskej trikolóry, takže ju tvoria štyri vodorovné pruhy – modrý, biely, zelený a žltý, ktoré uprostred prekrýva rovnako široký zvislý pruh červený. V hornom rohu je v modrom pruhu žltá paťramenná hviezda nezávislosti, predstavujúca africkú jednotu, a farby sú zároveň súhrnom národných farieb všetkých krajín niekdajšej Francúzskej rovníkovej Afriky (Ubangi-Šari, Čadu, Gabonu a Stredného Konga). Podľa iného výkladu symbolizuje modrá farba africké obyvateľstvo, biela Európanov, zelená mulatov, žltá Ázijcov a červená krv ľudí všetkých farieb pleti ako predstavu jednoty všetkých rás.

Vlajka bola zavedená roku 1958 a nezmenila sa ani v rokoch 1976-1979, kedy krajina bola prehlásená za cisárstvo.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Stredoafrickej republiky**

| * z
* d
* u
Vlajky afrických krajín |
| --- |
| 
* Alžírsko
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina
* Burundi
* Čad
* Džibutsko
* Egypt
* Eritrea
* Eswatini
* Etiópia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Južná Afrika
* Južný Sudán
* Kamerun
* Kapverdy
* Keňa
* Komory
* Kongo
* Konžská demokratická republika
* Lesotho
* Libéria
* Líbya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Maroko
* Mauritánia
* Maurícius
* Mozambik
* Namíbia
* Niger
* Nigéria
* Pobrežie Slonoviny
* Rovníková Guinea
* Rwanda
* Senegal
* Seychely
* Sierra Leone
* Somálsko
* Stredoafrická republika
* Sudán
* Svätý Tomáš a Princov ostrov
* Tanzánia
* Togo
* Tunisko
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |  |
| 
* **Ostatné územia:**  Ceuta
* Kanárske ostrovy
* Madeira
* Mayotte
* Melilla
* Réunion
* Svätá Helena
* Západná Sahara

 |
**Kleogenes** alebo **Kleogenés** (starogr. *Κλεογένης* – *Kleogenes*, iný prepis: *Kleogenés*) bol olympijský víťaz jazdeckých pretekov v roku 388 pred Kr.

Kleogenes, syn Seiléna z Élidy, bol na 98. olympijských hrách v roku 388 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckých pretekoch. Jazdecké preteky (kelés) zaradili do olympijského programu na 33. hrách v roku 648 pred Kr.

Olympijskému víťazovi Kleogenovi dali jeho rodáci zhotoviť sochu, ktorú potom vystavili k verejnej úcte v Olympii. Túto sochu si v druhom storočí prezrel cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal: *„Nápis pri Kleogenovi, synovi Seilénovho, hovorí, že bol jedným z domácich ľudí, a že zvíťazil s pretekárskym koňom z vlastného stáda."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, Ernst Meyer, Peter Bol, *Sport and Spectacle in the Ancient World*, 252
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,1,4.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Toto je článok o Čajkovského opere. O Puškinovej poviedke, ktorá je predlohou tejto opery pozri *Piková dáma (poviedka).*
***Piková dáma*** (rusky *Пиковая дама*) je opera v troch dejstvách a siedmich obrazoch od Piotra Iľjiča Čajkovského. Libreto podľa rovnomennej Puškinovej poviedky napísal Čajkovskij so svojim bratom Modestom. Operu prvýkrát uviedli v Petrohrade v roku 1890.

Napriek tomu, že opera je v ruštine, po istú dobu sa uvádzala vo francúzskom jazyku pod názvom *Pique Dame*. V súčasnosti je výhradne uvádzaná v ruštine.

Vznik a uvedenie
----------------

Vedenie Mariinského divadla v Petrohrade ponúklo roku 1888 Čajkovskému, aby pre nich napísal novú operu. Čajkovskij pôvodne odmietol, no neskôr v roku 1889 ponuku prijal. Do konca roku predstavil vedeniu divadla základný scenár, scénosled a jednotlivé časti predstavenia.

Práca na opere pokračovala rýchlo. Čajkovskij ju načrtol iba za 44 dní počas pobytu vo Florencii. Od júna do decembra 1890, Čajkovskij dokončil práce na librete, recitatívoch a vokálnych partoch. Počas spolupráce s tenoristom Fignerom vytvoril dve verzie Hermanovej árie zo siedmej scény. Počas toho ako Čajkovskij skladal hudbu, robil aj aktívne zásahy do libreta – menil a prepisoval texty, dopisoval scénické poznámky, škrtal a pripísal niekoľko nových textov do árií pre Jeleckého, Lízu a niektoré zbory.

Osoby
-----

* **Herman** – tenor
* **Gróf Tomskij** – barytón
* **Knieža Jeleckij** – barytón
* **Čekalinskij** – tenor
* **Surin** – bas
* **Čaplickij** – tenor
* **Narumov** – bas
* **Ceremoniár** – tenor
* **Grófka** – mezzosoprán
* **Líza**, jej vnučka – soprán
* **Polina**, Lízina dôverníčka – kontraalt
* **Guvernantka** – mezzosoprán
* **Máša**, Lízina slúžka – soprán
* a ďalší, zbory a tiché úlohy

Obsah
-----


| Opery Piotra Iľjiča Čajkovského |
| --- |
| *Vojvoda* (1868) · 
*Undina* (1869) · 
*Opríčnik* (1874) · 
*Kováč Vakula* (1876) · 
*Eugen Onegin* (1879) ·
*Panna orleánska* (1881) ·
*Mazeppa* (1884) ·
*Črievičky* (1887) ·
*Čarodejka* (1887) ·
*Piková dáma* (1890) ·
*Jolanta* (1892) · |
| z • d • u |
Súradnice: 46°36′S 20°24′V﻿ / ﻿46,6°S 20,4°V﻿ / 46.6; 20.4

**Veľká dunajská kotlina** alebo menej často **Veľká dunajská nížina** (zastarano *Veľká uhorská nížina, Veľká Dolná zem, Dolná zem*; po maďarsky *Alföld, Nagy Alföld, Nagy-Magyar-Alföld*, po rumunsky *Câmpia Tisei*) je geomorfologická suprovincia Východopanónskej panvy v Maďarsku (Alföld v užšom zmysle), na východnom Slovensku (Východoslovenská nížina), na Ukrajine (Закарпатська низовина – Zakarpatska nyzovyna - Zakarpatská nížina ), v Srbsku (rôzne mená) a Chorvátsku (rôzne mená).

Je utvorená morskými a jazernými usadeninami, ktoré od konca treťohôr pokrývajú vrstvy nánosov riek a vetrov. Je to plochá monotónna rovina preťatá Tisou. Pokrytá je úrodnými sprašami a aluviálnymi pôdami. Pôvodne tu bola step (pusta), dnes je to jedna z hlavných poľnohospodárskych oblastí Európy. Najúrodnejšie časti sú na juhu vo Vojvodine a Banáte.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-12-31]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Panónska panva
**Kleombrotos II.** (starogr. Κλεόμβροτος) bol kráľ Sparty od roku 244 pred Kr. do roku 243 pred Kr. Kráľom bol zvolený v rodinnej línii rodu Agiovcov, ale jeho presný rodinný pôvod nie je známy. Jeho spolukráľom z rodu Eurypontovcov bol Agis IV. (245 – 241 pred Kr.).

Kráľom sa stal po nedobrovoľnom odchode svojho predchodcu Leónida II. do exilu, ktorý bol odporcom zavádzania reforiem navrhovaných jeho spolukráľom Agidom a jeho prívržencami. Kleobrotos bol ženatý s Chilonis, dcérou kráľa Leónida. Mal s ňou dvoch synov, Agésipola a Kleomena.

*Leonidas II. posiela Kleombrota II. do vyhnanstva*, olejomaľba, Benjamin West,*1768*.
Obdobie jeho vlády v Sparte bolo poznačené vnútornou krízou, ktorá už začala dávnejšie. Ako napísal historik Plutarchos: *„bohatstvo sa sústredilo v rukách neveľkého počtu ľudí a štát postihla chudoba. Pravých Lakedaimončanov nebolo napokon viac ako sedemsto a z tých azda len asi sto vlastnilo pôdu a dedičný majetok. Ostatný ľud sedel v obci nečinne, v biede a necti bokom, len neochotne a bez záujmu odrážal vojny nanútené nepriateľmi, a neustále číhal na príležitosť, ako urobiť zmenu a prevrat v terajších pomeroch."* Na túto zmenu sa napokon odhodlal spolukráľ Agis zavedením reforiem, ktoré by obnovili staré Lykúrgovo zriadenie. Po veľkom úsilí aj napriek tvrdej opozícii (aj s intrigami) sa mu podarilo pomocou strýka Lysandra zosadiť eforov a kráľa Leonida. Kleombrota Leónidovho zaťa, ktorý bol jeho sympatizantom presvedčil, aby zaujal miesto kráľa.

Kráľ Leónidas v sprievode svojej dcéry odišiel do vyhnanstva a Agidovi sa podarilo v prvej fáze reforiem presadiť zákon o zrušení dlhov. K druhej fáze reformy sa už nedostal. Na žiadosť Aráta, vodcu Achájskeho spolku o pomoc proti Aitólčanom jeho žiadosti vyhovel a odišiel s vojskom. Počas jeho neprítomnosti skončilo funkčné obdobie eforov a odporcovia reformy s pomocou novozvolených eforov opäť dosadili na trón Leónida. Kleombrotos sa po týchto udalostiach ukryl v Poseidónovom chráme na myse Tainaros.  

Znovuzvolený kráľ Leónidas sa ho rozhodol potrestať smrťou, ale na naliehanie a prosby svojej dcéry Chilonis od svojho zámeru upustil. Kleonbrota odsúdili na vyhnanstvo a Chilonis ho s dvoma deťmi sprevádzala.

Zdroje
------

* Plutarchos, *Agis*
* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Grécky zázrak*. [s.l.] : Perfekt, 2002. ISBN 80-8046-103-1. (slovenský jazyk)

  


|  |
| --- |
| Kleombrotos II.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Leónidas II.** | **kráľ**244 pred Kr. – 243 pred Kr. | Nástupca**Leónidas II.** |
**Kleopatra** (starogr. Κλεοπάτρα – Kleopatra, lat. *Cleopatra*) je v gréckej mytológii dcéra boha severného vetra Borea. 

Jej otec Boreas, boh vetra, sa dlho uchádzal o dcéru aténskeho kráľa Erechthea Óreithyiu,ale jej otec ho stále vyhýbavo odmietal. Nakoniec sa Boreas zmocnil Óreithyie násilím, uniesol ju a usadil v krajine Kikonov. Óreithyia mu potom porodila dvoch synov Kalaida a Zéta a dcéry Chionu a Kleopatru.

Zatiaľ čo sa jej bratia preslávili hrdinskými činmi, Kleopatra sa stala manželkou tráckeho kráľa Finea a mala s ním dvoch synov Pandióna a Pléxippa. Fineus ju však neskôr vyhnal, znova sa oženil a potom na naliehanie druhej manželky Idaie (alebo Eidothey) svojich synov zavrel do podzemného väzenia (podľa inej verzie ich dokonca oslepil a zakopal za živa do zeme).

Keď sa to dozvedeli jej bratia Kalais a Zétes, priplávali k tráckym brehom na lodi Argó, ktorá pod velením Iasóna plávala pre zlaté rúno do ďalekej Kolchidy. Na tejto zastávke bratia zistili, že čo sa presne stalo a svojich synovcov oslobodili. Nehodlali ale švagra potrestať, pretože ten len nerozumne podľahol intrigám svojej druhej ženy.

Bohovia však Finea potrestali neutíchajúcim hladom. Kedykoľvek si sadol k jedlu, prileteli hrozné Harpye, napoly ženy, napoly vtáky, jedlo mu zožrali a čo zostalo znečistili svojimi výkalmi. Nakoniec bol Fineus už len kosť a koža. Ale okrídlení bratia Kalais a Zétes mu pomohli, vyleteli do výšky, schovali sa za mrak a keď sa Harpye priblížili, podnikli na ne z hora rýchly útok, Harpye sa následne splašili a odleteli ďaleko na juh až k Plótskym ostrovom. Hnali by ich ešte ďalej, ale bohyňa dúhy Íris ich menom bohov uistila, že Harpye sa už k Fineovi nikdy nevrátia. Ostrovy boli potom premenované na Strofady t. j. Ostrovy návratu a volajú sa tak dodnes.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,221.
2. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,15,2.
3. 1 2 3 4  Hyginus, *Fabulae* 19.
4. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,15,3.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,43,4.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 148.
7. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,43,3.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kleopatra (mytologie) na českej Wikipédii.*
**Kleomantis** (starogr. *Κλεόμαντις* – *Kleomantis*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 336 pred Kr.

Kleomantis z Kleitoru bol na 111. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Kleomantida je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Olympijské víťazstvo Kleomantida uvádza aj Oxyrhynský papyrus 12 objavený v roku 1897 britskými archeológmi B. Grenfellom a A. Huntom v egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu a historik Diodoros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v antickom Grécku.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 16,91.
3. ↑  Adam Clarke, *The bibliographical miscellany*, str. 245
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
7. ↑  B. P. Grenfell, A. S. Hunt, *The Oxyrhynchus Papyri*, str. 28, 336, 16.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 50°9′23″S 16°47′27″V﻿ / ﻿50,15639°S 16,79083°V﻿ / 50.15639; 16.79083

**Klepý** (1 144 m n. m.) (poľ. Trójmorski Wierch) je vrch v pohorí Králický Sněžník na hranici Česka a Poľska. Nachádza sa v južnej časti Malosněžnického hrebeňa, v mieste styku troch hlavných európskych rozvodí, preto sa mu hovorí aj *strecha Európy*.

Vodstvo
-------

Vrch leží na hlavnom európskom rozvodí: severné a západné svahy odtekajú riekou Kladská Nisa do Baltského mora, vody z východných svahov stekajú do rieky Morava, ktorá putuje do Čierneho mora a juh odvodňuje Tichá Orlice do Severného mora.

Vegetácia
---------

Klepý má svahy pokryté smrekovým porastom vo vyšších a zmiešaným lesom s výskytom buka, smreku a jedle v nižších polohách. Pod vrcholom sa nachádzajú kamenné polia, ktorých klepavý zvuk pri pohybe dal vrchu meno.

Stavby
------

Na vrchole bola na jar 2010 otvorená 25 metrov vysoká drevená rozhľadňa.

Externé odkazy
--------------

* Klepý na stránkach Sneznik.cz
* Klepý na stránkach Tisicovky.cz

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Klepý**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Klepý na českej Wikipédii.*
**Pilinská kultúra** bola kultúra v 15. až 12. storočí pred Kr. (teda v strednej a mladej bronzovej dobe) na juhu stredného Slovenska a v ostatnom východnom Slovensku a v severnom Maďarsku. Patrí do okruhu (kultúrneho komplexu) juhovýchodných popolnicových polí.

Je pomenovaná podľa náleziska Piliny v Maďarsku.

Vyvinula sa na domácom podklade pod vplyvom otomanskej kultúry. Vyvinula sa z nej kyjatická kultúra.

Sídla boli otvorené osady na terasách riek. V neskoršom období sa stavali hradiská (pozri nižšie) a osídľovali sa aj jaskyne. Pochovávanie bolo len žiarové, hroby urnové, jamové, mohylové aj skrinkové.

Slovensko
---------

Na Slovensku sa vyskytovala v 4 geograficky takmer oddelených oblastiach, ktoré mali spoločné o. i. to, že sa nachádzali v pahorkatinatom reliéfe. Jadro pilinskej kultúry bolo v Slovenskom rudohorí (Lučenská a Rimavská kotlina), kde sa ťažila meď aj zlato, z ktorých sa vyrábali rôzne kovové výrobky tak typické pre túto kultúru. Druhou oblasťou bola Košická kotlina vrátane okolia Prešova, treťou Spiš, štvrtou severozápadná Východoslovenská nížina.

Hroby sú žiarové (Košice-Barca, Tornaľa, Radzovce), občas prikryté mohylkou. Keramika je pestrá, časté sú aj kovové depoty (Žehra-Dreveník), dokumentujúce vyspelé bronziarstvo tejto kultúry a obsahujúce šalgotariánske kruhy, diadémy, veľké terčovité ihlice typu Gemer, sekerky, kosáky, dýky a dvojramenné mlaty. Priemerný vek ľudí pochovaných v hroboch tejto kultúry bol v dôsledku vysokej dojčenskej a detskej úmrtnosti 22 – 25 rokov.

Ku koncu tejto kultúry (už v mladej bronzovej dobe) už pozorujeme stavbu opevnených sídlisk (odvtedy typických pre kultúry popolnicových polí), odvtedy označovaných ako hradiská (v užšom zmysle, v širšom zmysle sa ako hradiská označujú aj staršie opevnené sídla).
**Riccatiho rovnica** je nelineárna Obyčajná diferenciálna rovnica prvého rádu 

{\displaystyle y'(x)=q\_{0}(x)+q\_{1}(x)\,y(x)+q\_{2}(x)\,y^{2}(x)}
kde funkcie {\displaystyle q\_{i},\ i=0,1,2} sú zadané a predpokladá sa, že {\displaystyle q\_{0}(x),q\_{2}(x)\not =0}.

Transformácia na lineárnu rovnicu druhého rádu
----------------------------------------------

Riccatiho rovnicu možno upraviť na lineárnu rovnicu druhého rádu. 

Ak {\displaystyle q\_{2}\not =0}, tak nová funkcia {\displaystyle v=yq\_{2}} je riešením špeciálnej Riccatiho rovnici 

{\displaystyle v'=v^{2}+R(x)v+S(x),\!}
kde význam symbolov {\displaystyle S,R} je nasledovný 

{\displaystyle S=q\_{2}q\_{0},\quad R=q\_{1}+\left({\frac {q\_{2}'}{q\_{2}}}\right)}.
Ak teraz urobíme substitúciu {\displaystyle v=-u'/u}, 
tak zistíme, že funkcia {\displaystyle u} spĺňa lineárnu rovnicu druhého rádu 

{\displaystyle u''-Ru'+Su=0.\!}
Riešenie {\displaystyle y} pôvodnej Riccatiho rovnice potom súvisí s riešením {\displaystyle u} lineárnej rovnice vzťahom 

{\displaystyle y=-u'/(q\_{2}u).\!}

Štruktúra riešení Riccatiho rovnice
-----------------------------------

Vzťah medzi Riccatiho rovnicou a lineárnou rovnicou druhého rádu umožňuje detailne preskúmať množinu riešení Riccatiho rovnice. Menovite, ak poznáme nejaké riešenie Riccatiho rovnice, označme ho {\displaystyle Y}, tak potom všeobecné riešenie je tvaru 

{\displaystyle Y+u.\!}
Dosadením tohoto vzťahu do Riccatiho rovnice dostávame podmienku na funkciu {\displaystyle u}

{\displaystyle u'-(q\_{1}+2\,q\_{2}\,Y)\,u=q\_{2}\,u^{2},}
čo je Bernoulliho diferenciálna rovnica, ktorú riešime úpravou na lineárnu diferenciálnu rovnicu prvého rádu pomocou substitúcie 

{\displaystyle z={\frac {1}{u}}}
s výslednou rovnicou 

{\displaystyle z'+(q\_{1}+2\,q\_{2}\,Y)\,z=-q\_{2}}
Čiže zhrnieme, ak {\displaystyle Y} je *nejaké* riešenie pôvodnej Riccatiho rovnice, tak všeobecné riešenie Riccatiho rovnice má tvar 

{\displaystyle y=Y+{\frac {1}{z}},}
kde {\displaystyle z} je všeobecné riešenie uvedenej lineárnej diferenciálnej rovnice prvého rádu.
Dekoratívne pilastre na priečelí Keglevičovho paláca
**Pilaster** je architektonický prvok, ktorý mierne vystupuje na stene (fasáde – priečelí alebo v interiéri). Má tvar neúplného piliera alebo stĺpa a najmä dekoratívnu funkciu (nie je súčasťou konštrukčného systému budovy, ak plní nosnú funkciu ide zväčša o oporu). Často býva členený ako stĺp (pätica, driek a hlavica) a môže mať polkruhový, točitý alebo pravouhlý tvar. 

Býva prvkom klasickej architektúry a vytvára dojem, že tvorí stĺp, ktorý je súčasťou konštrukčného systému stavby. Zvýrazňuje okraje dverí, okien alebo portálov, zvýrazňuje zosilnenie muriva alebo iba člení stenu. Pri železobetónových a veľkých budovách môže pilaster zlepšovať klimatické podmienky v budove. V prípade ak sa pilaster použije na schovanie oceľového stĺpa, napr. obmurovaním, bude zvýšená jeho požiarna odolnosť.

Referencie
----------

1. ↑  BLAŽÍČEK, Oldřich J.; KROPÁČEK, Jiří. *Slovník pojmů z dějin umění*. Praha : ODEON, 1991. ISBN 80-207-0246-6. S. 159.
2. ↑  KREH, R. T.. *Masonry Skills* [online]. Cengage Learning, 2002. S. 272. Dostupné online. (po anglicky)

Pozri aj
--------

* kanelúra
* lizéna

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pilaster**
**Klepietkavce** (*Chelicerata*) je podkmeň bezhryzadlových článkonožcov. Sú to suchozemské článkonožce, len 2 starobylé skupiny sú morské. Nemajú nikdy tykadlá a takmer nikdy zložené oči (výnimkou sú 4 druhy z triedy *Merostomata*). Hlava vždy zrastá s hruďou na hlavohruď (cephalothorax). V hlavovej časti sú len dva páry modifikovaných končatín – chelicery a pedipalpy, ktoré bývajú často mohutne vyvinuté. Hrudná časť má 4 páry primárne kráčavých nôh, len veľmi zriedka (u málo početnej starobylej podivnej morskej triedy *Pantopoda*) ich môže byť viac párov. Pôvodnými dýchacími orgánmi sú pľúcne dutinky, u odvodených skupín sú aj vzdušnice; žiabre majú iba *Merostomata*. Vylučovacími orgánmi sú koxálne nefrídie, ktoré sú u vyšších klepietkavcov nahradené Malphigiho trubicami. Vývin je väčšinou epiméria, u primitívnych a odvodených typov má rysy anamérie.

Systematika
-----------

podkmeň: **klepietkavce** (*Chelicerata*)

* trieda: hrotnáče (*Merostomata*)
* trieda: pavúkovce (*Arachnoidea*)
* trieda: nohatky (*Pantopoda*)

Vo viacerých systémoch sa nohatky nezaraďujú pod klepietkavce.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Klepietkavce**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Klepietkavce**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
Sochy Kleobia a Bitóna od sochára Polyméda z Argosu, Archeologické múzeum v Delfách
**Polymédes** (starogr. *Πολυμήδης*) bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.

Sochár Polymédes pochádzal z Argosu, činný bol pravdepodobne v prvej polovici 6. storočia pred Kr. Od starovekých autorov sa o ňom nezachovala správa. V rokoch 1893 a 1894 sa však počas vykopávok v Delfách v blízkosti *Aténskej pokladnice* (boli to menšie stavby v podobe chrámu, kde vystavovali obetné dary jednotlivé mestá Grécka.) našli dve mramorové sochy v nadživotnej veľkosti (podstavec druhej našli v roku 1907 v blízkosti námestia, v stene rímskych kúpeľov), ktoré zobrazovali mýtických bratov Kleobia a Bitóna (píše o nich grécky historik Herodotos). Svojim stvárnením pripomínajú sochy kúrov.

Obe sochy, datované do roku 580 pred Kr. boli identifikované podľa poškodených nápisov, z ktorých prvý (na soche Kleobida) uvádza, že ju zhotovil Polymédes z Argosu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Polymedes*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 758. (po nemecky)
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 356.
4. ↑  Hérodotos, *Historia*, 1,31.
5. 1 2  Delphi Archaeological Museum, *Delphi, Kleobis and Biton (Sculpture)*

  

Autoritné údaje: * ULAN: 500094992
* VIAF: 96378944
Polynézia sa spravidla definuje ako územia v rámci tohto trojuholníka
**Polynézia** (z gr.: πολύς *veľa*, νῆσος *ostrov*, teda „Veľaostrovie") je časť Oceánie. Do tejto veľkej skupiny ostrovov uprostred Tichého oceánu patrí okolo 1 000 ostrovov (počet sa mení podľa definície). V závislosti od definície má rozlohu asi 26 tis. km² alebo asi 43 tis. km².

Názov vytvoril Charles de Brosses v roku 1756 a pôvodne označoval všetky tichomorské ostrovy. Jules Dumont d’Urville ho zúžil na dnešné územie a zároveň zaviedol názvy Mikronézia a Melanézia.

Geograficky sa spravidla definuje ako trojuholník s vrcholmi na Havajských ostrovoch, Novom Zélande a ostrovoch Sala-y-Goméz (alebo na Veľkonočnom ostrove) - tieto ešte patria do Polynézie. No patrí sem aj Rotuma (dependecia Fidži), Tuvalu a Norfolk a príslušnosť novozélandských ostrovov k Polynézii je sporná. Zároveň ide aj o etnologický a antropologický pojem pre oblasť, ktorej pôvodné obyvateľstvo patrí do spoločnej etnokultúrnej rodiny (Polynézania).

Významné štáty a závislé územia vo vnútri 

* Havaj
* Samoa
* Americká Samoa
* z Kiribati: Pheonix a Line
* Tonga
* Tokelau
* Cookove ostrovy
* Niue
* Tuvalu
* Francúzska Polynézia
* Pitcairnove ostrovy
* Norfolk (sporné)
* Nový Zéland (sporné)
* Veľkonočný ostrov
* Sala-y-Goméz (sporné)

Ďalšie časti Oceánie
--------------------

* Melanézia
* Mikronézia (región)

| * z
* d
* u
Regióny sveta |
| --- |
|  **Afrika:** Severná • Západná • Stredná • Východná • Južná |
|  **Amerika:** Severná • Stredná • Južná |
|  **Ázia:** Juhovýchodná • Juhozápadná • Južná • Severná • Stredná • Východná |
|  **Európa:** Severná • Stredná • Východná • Západná • Južná |
|  **Austrália a Oceánia:** Austrália • Nový Zéland • Melanézia • Mikronézia • Polynézia |
|  **Polárne oblasti:** Antarktída • Arktída |
|  **Oceány:** Atlantický • Indický • Južný • Severný ľadový • Tichý |
| Pozri tiež *svetadiely sveta* a *kontinenty* |
Gen. **Enzo Vecciarelli** (\* 13. máj 1957, Colleferro, Taliansko) je taliansky vojak a generál. Bol veliteľom Talianskych vzdušných síl. Od novembra 2018 je náčelník štábu Ozbrojených síl Talianska.

Životopis
---------

Vecciarelli je stíhací pilot. Väčšinu svojej kariéry pracoval vo 4. krídle v Grosseto. V rokoch 1999 až 2002 krídlu velil. Potom slúžil v štábnych pozíciách. V roku 2003 velil kontingentu talianskych vzdušných síl v Iraku. V rokoch 2007 až 2010 bol vojenským atašé v Berlíne s akreditáciou tiež pre Dánsko a Holandsko. V roku 2011 sa stal náčelníkom Štábu vzdušných síl pre operácie. V rokoch 2012 až 2015 pracoval v Národnom stredisku pre vyzbrojovanie. Od 26. februára 2015 do 29. februára 2016 bol zástupcom náčelníka Generálneho štábu. V období od 30. marca 2016 do 5. novembra 2018 bol Náčelníkom štábu Talianskych vzdušných síl. Od 5. novembra 2018 je náčelníkom Generálneho štábu Talianskych ozbrojených síl.

Referencie
----------

1. ↑  KINGTON, Tom. *Italy Selects New Air Force Chief* [online]. DefenceNews, 2016-03-21, [cit. 2016-07-21]. Dostupné online.
2. 1 2  NATO. *General Enzo Vecciarelli* [online]. NATO, rev. 2019-03-14, [cit. 2019-08-03]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Enzo Vecciarelli**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |

Autoritné údaje: * GND: 1237318890
* VIAF: 6169162723668961290000