**Panstvo** je „kategória, ktorá opisuje štruktúru mocenského usporiadania spoločnosti".[1] Zaviedol ju Max Weber.[2]

Max Weber rozlišuje tri typy panstva, podľa koncepcie sformulovanej v eseji *Die drei reinen Typen der legitimen Herrschaft*, vydanej v roku 1958, po autorovej smrti. Líšia sa motívom konania ľudí a dôvodom, prečo boli ľudia ochotní veriť v existenciu takejto autority. Táto koncepcia autority vychádza zo sociálnej nerovnosti a to najmä z nerovnosti v prístupe k moci. Legitímnu politickú moc nazýva Weber panstvo.[3]

Formy panstva
-------------

### Charizmatické panstvo

Tento typ panstva sa podľa Maxa Webera opiera o silu osobnosti autority, resp. o jeho charizmu. Ide o vodcu, ktorého misie a vízie inšpirujú ostatných. Táto autorita je založená na mimoriadnych vlastnostiach jednotlivca. Max Weber videl charizmatického vodcu na čele nového sociálneho hnutia, ktorý pripomína náboženského proroka s nadprirodzenými schopnosťami.[4] Príkladom charizmatického panstva môže byť tiež vodca vo vojne alebo demagóg v parlamente, ktorého ľudia nepočúvajú na základe tradície alebo zákona, ale kvôli tomu, že v neho veria. Ďalším príkladom sú diktátori, ktorí dokázali mobilizovať masy, ktoré slepo verili v ich schopnosti a podporovali ich.

### Tradičné panstvo

Ide o typ autority, ktorá je založená na spoločenských zvykoch a tradíciách. Je legitimizovaná posvätnosťou tradícií a má tendenciu byť iracionálna a zachováva status quo. Tradičná autorita je typická pre feudalizmus alebo patrimonializmus. Max Weber hovorí, že v tomto type panstva je v spoločnosti akceptované zvykové právo jednotlivca alebo skupiny, ktoré ich oprávňuje získať mocenskú funkciu bez toho, aby došlo k odporu zo strany podriadených. Tento typ panstva sa vyskytoval najmä v kmeňovej, rodinnej alebo klanovej štruktúre, kde vodcom bol kňaz, náčelník, hlava rodiny alebo patriarcha.[5] Ako príklad takejto autority možno uviesť Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, kde kráľ a kráľovná musia patriť k určitému rodu, aby mohli zastávať túto pozíciu. 

### Legálno-racionálne panstvo

Tento typ panstva je charakterizovaný viazanosťou na zákony, právnu racionalitu, právnu legitimitu, byrokraciu a na prirodzené právo.[6] Poslušnosť ľudí už nie je viazaná na osobu vodcu, či už tradičného alebo charizmatického, ale ľudia sa riadia súborom jednotných zásad a veria úradníkom, ktorí sú povýšení do úradov na základe zákona a ktorí vydávajú príkazy. Weber tvrdil, že príkladom legálno-racionálnej panstva je politická alebo ekonomická byrokracia. Ako príklad takejto autority môžeme uviesť moderné politické štáty a súkromné a verejné spoločnosti. Max Weber tvrdil, že vývoj moderného štátu je totožný s vývojom moderného úradníctva a byrokratickej organizácie.[7]

Tieto formy panstva nie sú vymedzené ako stupne historického vývoja, ale ako tri ideálne typy autority a preto sa táto klasifikácia autority stala základom pre tvorbu iných typológií autority.[5]

Teóriu legitímnej autority podľa Maxa Webera je možné aplikovať aj na reálnu situáciu, ktorá sa odohrala v roku 2003, kedy bol vyvíjaný tlak na Spojené štáty americké, aby začali inváziu do Iraku. V tomto prípade sa najviac prejavila charizmatická autorita, ktorá bola stelesnená v osobe prezidenta Spojených štátov amerických Georga Walkera Busha. Aj napriek tomu, že mal málo skúsenosti s vojnou, dokázal si získať dôveru občanov a presvedčiť ich, že je nutné uskutočniť inváziu do Iraku. Jeho vystupovanie v médiách a neustále medializovanie jeho hrozby voči Iraku spôsobili, ako ukázali aj uskutočnené prieskumy, že ľudia mu boli ochotní veriť vo všetkom, čo chcel urobiť a preto mal ich podporu.[7] Tu sa prejavili znaky charizmatickej autority, ktorá je založená na osobe lídra a na spojitosti medzi ním a jeho nasledovateľmi.

  

Legálno-racionálne panstvo je charakterizované mocou byrokracie nad jednotlivcom. Pri výkone úradu a cez zavádzanie zákonov a pravidiel, vrátane inštitucionálnych povinností má kontrolu nad jednotlivcom. Aj keď poriadok a systematickosť sú žiadúce, byrokracia nemusí byť schopná riešiť problémy a obavy každého občana v štáte.[8]

Referencie
----------

1. ↑  panství. In: *Velký sociologický slovník*. Vyd. 1. Praha : Karolinum, 1996. 1627 s. ISBN 80-7184-311-3. s. 751.
2. ↑  panstvo. In: PAULIČKA, Ivan, ed. *Všeobecný encyklopedický slovník III M – R*. 1. slovenské vyd. Praha: Ottovo nakladatelství - Cesty, 2002. ISBN 80-7181-708-2. s. 518.
3. ↑  KELLER, Jan. *Úvod do sociologie*, Praha: Sociologické nakladatelství, 1997, s. 32-33.
4. ↑
5. 1 2
6. ↑
7. 1 2
8. ↑