**Tannhäuser** (nem. Tannhäuser und der Sängerkrieg auf Wartburg) je romantická opera nemeckého hudobného skladateľa Richarda Wagnera. Skladá sa z 3 dejstiev a dej sa odohráva v Durínsku, konkrétne na hrade Wartburg a v jeho okolí. Svetová premiéra sa konala 19. októbra 1845 v Saskom kráľovskom divadle, v dnešnej Semperovej opere v Drážďanoch. Je to v poradí piata Wagnerova opera, do ktorej vkladal svoje nádeje, pretože ho mala vytrhnúť z meštianskeho života, ktorým opovrhoval. Tannhäuser sa dočkal mnohých spracovaní, napríklad sám Wagner utvoril, okrem pôvodnej Drážďanskej verzie, aj špeciálnu Parížsku verziu, obohatenú o mnohé prvky romantickej opery. Napriek tomu, že táto opera bola pre Wagnera srdcovou záležitosťou, nikdy sa nedočkala definitívnej podoby. Wagnerova vdova Cosima vystihla túto situáciu citátom „*Wagner dlží svetu svojho Tannhäusera. Jeho úmysly vytvoriť dokonalého Tannhäusera prerušila smrť.*" V súčasnosti sa na divadelných scénach preferuje Parížska verzia. 

Pôvodné vydanie

Osoby
-----

| Osoby | Postavenie | Hlas |
| --- | --- | --- |
| Tannhäuser | rytier | tenor |
| Hermann | Durínsky landgróf | bass |
| Elisabeth | Landgrófova neter | soprán |
| Venuša | čarovná bohyňa dávnoveku | mezzosoprán |
| Wolfram von Eschenbach | spevák | lyrický baritón |
| Walther von der Vogelweide | spevák | tenor |
| Heinrich | dvorný pisár | tenor |
| mladý chlapec | pastier | soprán |
| 4 sluhovia | panoši a heroldi | 2 soprány a 2 alty |

pútnici, dvorania, stráže, Venušine kňažky

Scénografia
-----------

* 1.dejstvo:
	+ 1. obraz – vo Venušinej jaskyni
	+ 2. obraz – na lesnej lúčke pri potoku
* 2. dejstvo – sieň spevákov na hrade Wartburg
* 3. dejstvo – údolie pod hradom Wartburg

Dej
---

### Prvé dejstvo

#### 1. Obraz

Opera sa začína veľkou orchestrálnou predohrou a tzv. „hudbou bacchanálií". Vo Venušinej jaskyni sa odohrávajú divé orgie. Tannhäuser sa zobúdza vo Venušinom náručí. Je presýtený životom, naplneným iba životnou rozkošou, túži sa vrátiť na zem medzi ľudí a žiada Venušu, aby ho prepustila. Márne ho Venuša zdržiava všetkými možnými zvodmi. Tannhäuser sa nezľakne ani jej kliatby, aby vo svete nikdy nenašiel pokoj a šťastie a s menom Panny Márie sa vyslobodzuje zo zajatia nemravného sveta bohyne lásky. 

#### 2. Obraz

Tannhäuser vníma celou dušou pokoj a sviežu, čistú krásu jarnej prírody, v nádhernom prostredí, po vyslobodení z Venušinho vrchu. Blíži sa k nemu skupina pútnikov. Ich spev vzbudí v Tannhäuserovi túžbu po pokáni. Durýnsky knieža a rytieri-speváci, ktorí si vyšli z blízkeho hradu Wartburgu, na poľovačku, ho nájdu zahrúženého do spevavej modlitby. Radostne prekvapení pozývajú Tannhäusera na Wartburg. Tannhäuser váha prísť do dvorného života a obáva sa, aby sa z jeho cnostnej nudy nevrátil k Venuši. Jeho nepokojná, hľadajúca povaha ho nutká ísť stále ďalej. Až keď Wolfram von Eschenbach spomenie Alžbetu, Landgrófovu neter, a jej žiaľ nad Tannhäuserovým zmiznutím, zatúži po novom živote. 

### Druhé dejstvo

Alžbeta šťastne pozdravuje sieň, do ktorej nevkročila odvtedy, a kde ho teraz znovu uvidí (ária „*Dich teure Halle*"). Wolfram privádza Tannhäusera a mladí ľudia si vo vzrušenom rozhovore priznávajú svoje sympatie. Wolfram, ktorý tajne ľúbi Alžbetu, vypočuje tento rozhovor a lúči sa s nádejou na šťastie. Prichádzajú speváci a hostia na priateľský spevácky zápas (zbor „*Freudig begrüßen wir die edle Halle*"). Námetom spevov má byť láska a víťaz môže Alžbetu požiadať o ruku. Ako prvý vystúpi Wolfram a ospevuje čistú, cnostnú lásku. Tannhäuser mu oponuje a tvrdí, že pravou podstatou lásky je upokojenie telesnej túžby. Tannhäuserove slová odmietnu aj ďalší zúčastnení speváci – Walter von der Vogelweide a Biterolfa – čo Tannhäusera podráždi. Vystupňuje svoje tvrdenia a začne slovne útočiť na ostatných. Wolfram sa snaží zachrániť situáciu vznešeným hymnom na lásku, ktorý inšpirovalo jeho zrieknutie sa Alžbety. Ale Tannhäuser mu nato odpovie hymnom na Venušu. V sále nastane zdesenie, rozhorčení rytieri tasia meče. Alžbeta sa hodí medzi nich a prosí, aby sa hriešnikovi dala možnosť pokánia. Tannhäuser sa spamätá z ošiaľu, pozná, že zase prehral svoj život a prijíma Langrófovu radu, aby išiel ako pútnik do Ríma a poprosil pápeža o odpustenie.

### Tretie dejstvo

Je jeseň. Alžbeta kľačí pred obrazom Matky Božej a modlí sa za Tannhäusera. Prichádzajú pútnici z Ríma, Tannhäuser však nie je medzi nimi. Alžbeta prosí Pannu Máriu, aby mohla obetovať svoj život za jeho spasenie. Odmieta Wolframov sprievod a vracia sa domov. Zotmelo sa. Do ticha znie Wolframova večerná pieseň (ária „*O du mein holder Abendstern*"). Pod rúškou noci sa blíži zúfalý Tannhäuser. Zamaskoval sa ako pútnik. Pápež mu odoprel rozhrešenie a preklial ho: spasený bude len vtedy, keď sa suchá palica v pápežovej ruke zazelenie. Zúfalstvo, vzdor a nenávisť k svetu ho vrhnú späť k Venuši. Márne ho Wolfram prehovára, Tannhäuser začne vzývať Venušu. Venušina jaskyňa sa vynorí zo zeme a otvorí sa. Bohyňa lásky ho vábi k sebe. Wolfram ho v poslednej chvíli zachráni zvolaním Alžbetinho mena. Venuša zmizne, z hradu schádza pohrebný sprievod s Alžbetinou rakvou. Jej smrť vykúpila jeho vinu. Tannhäuser na to v rozrušení zomiera. Prichádzajú noví pútnici so správou o zázraku: suchá palica sa v pápežovej ruke zazelenela. (Zborové finále „*Heil! Heil! Der Gnade Wunder Heil!*") 

| * z
* d
* u
Opery Richarda Wagnera |
| --- |
|  | 
Víly (1834)  · 
Zákaz lásky (1834-36)  · 
Reinzi (1837-40)  · 
Blúdiaci Holanďan (1840-41)  · 
Tannhäuser (1842-45)  · 
Lohengrin (1845-48)  ·  
Prsteň Nibelungov (1848-74):  · 
*I.Zlato Rýna* (1851-54)  · 
*II.Valkýra* (1851-56)  · 
*III.Siegfried* (1851-71)  · 
*IV.Súmrak bohov* (1848-74)  ·  
Tristan a Izolda (1856-59)  · 
Majstri speváci norimberskí (1861-67)  · 
Parsifal (1865-82)
 |  |