recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martin Bujna** (pseudonym: **Starší strýčko Martin**; \* 25. október 1845, Bohunice – † 22. júl 1923, Pukanec) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a publicista.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Jána Bujnu a jeho manželky Márie rodenej Loischovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici. Teológiu študoval vo Viedni a Bazileji. V rokoch 1870 – 1871 pôsobil ako evanjelický kaplán a administrátor, v rokoch 1871 – 1921 ako farár v Pukanci a od roku 1919 bol hontianskym seniorom. 

Počas štúdií v Banskej Štiavnici bol členom študentského spolku Slovenské kolo. Bol úspešným v boji proti pomaďarčeniu cirkevnej školy v Pukanci, keď z príspevkov občanov postavil novú budovu školy. Podporoval rozvoj slovenského národného školstva, organizoval zbierky na založenie sirotincov v Modre a v Liptovskom Mikuláši. 
V rámci nedeľnej školy a vzdelávacieho spolku sa venuje ľudovýchove.

Tvorba
------

Už počas stredoškolských štúdií písal básne, ktoré uverejnil (pod menom Vlastimil) v študentskom časopise *Sitno*, ktorého spoluredaktorom bol v rokoch 1865 – 1866. Neskôr sa venoval väčšinou cirkevným a spoločenským problémom. Je autorom práce o problémoch cirkevného školstva *Eben-Ezer* (1901) a príručky pre vysťahovalcov. Voľne interpretoval nábožensko-didaktické rozprávania. Prispieval do novín a časopisov Korouhev na Sionu, Svědectví víry, Cirkevné listy, Obzor, Orol, Tranovského evanjelický kalendár, Národné noviny a tiež do krajanských časopisov a kalendárov v USA. Písal aj básne a texty piesní k cirkevným slávnostiam. Dojmy z pobytu vo Švajčiarku opísal v cestopisnej črte *Výlet na Švajčiarske Alpy*, ktorú uverejnil časopis Orol v roku 1875.

Dielo v elektronickej podobe
----------------------------

* *Amerika, zem zasľúbenia : O sťahovaní sa nášho ľudu do Ameriky*. Ružomberok: Salva a Herle, 1903. 67 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 6 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Márton Bujna

Autoritné údaje: * NK ČR: jo2003184084
* SNK: 147256
* VIAF: 84151188
**Matej Bodó** (Bodo) (\* 1690 Rimavská Baňa) bol právnik, náboženský spisovateľ, odborný spisovateľ.

Jeho otec Ondrej Bodó, jeho manželka Rebeka rod. Grossmanová.

Životopis
---------

Pochádzal z pôv. turčianskeho zemianskeho rodu. Študoval na evanjelický školách v Štítniku, Banskej Bystrici a v Bratislave. Právnik, odborný a náboženský spisovateľ. Advokát koháriovského muránskeho panstva, prísediaci gemerskej súdnej stolice, profesor práva na trnavskej univerzite. Autor právnických, vlastivedných a náboženských prác. Dielo Juris prudentia criminalis... (1751) sa považuje za priekopnícke dielo uh. súdneho lekárstva. Zbieral a vydával evanjelický náboženské piesne.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 120295202X
* ISNI: 0000 0000 3910 5062
* LCCN: nb2004014695
* NK ČR: ola2009507583
* PIM: PIM76025
* SNK: 147059
* VIAF: 63523029
* WorldCat: lccn-nb2004014695
Náčrt funkcie systému X--Gerät. Lietadlo sleduje navádzací lúč, pretínajúce lúče najskôr upozornia posádku na blízkosť cieľa a neskôr určia okamih odhodenia bômb.
**X-Gerät** bol rádionavigačný systém používaný letectvom Tretej ríše počas druhej svetovej vojny na podporu nočného bombardovania Spojeného kráľovstva.

Princíp fungovania
------------------

Systém X-Gerät tvorilo šesť rádiových lúčov typu Lorenz. Frekvencia vysielania bola medzi 66 až 75 MHz. Tri lúče, dva hrubé a jedne presný, smerovali na cieľ náletu, ďalšie tri ich pretínali. Smerový vysielač mal meno *Weser* a bol inštalovaný na polostrove Cotentin. Vysielače križujúcich lúčov mali mená *Elbe* (Labe), *Oder* (Odra) a *Rhein* (Rýn) a nachádzali sa v oblasti Calais. Prvý pretínajúci lúč prechádzal vo vzdialenosti cca 30 km od cieľa. Od tohoto bodu musela posádka presne sledovať smerový lúč. Približne 19 km pred cieľom lietadlo preletelo cez druhý pretínajúci lúč. Navigátor spustil špeciálne odpočítavacie hodiny s dvoma ručičkami. Prvá sa dala do pohybu. Približne 5 km pred cieľom lietadlo preletelo cez posledný pretínajúci lúč. Navigátor znova stlačil tlačidlo, ktoré zastavilo prvú ručičku a spustilo druhú, ktorá sa otáčala 3-krát rýchlejšie. Keď sa ručičky prekryli, došlo k vypusteniu bômb.

Operačné použitie
-----------------

Prvou jednotkou, vybavenou týmto systémom, bola už koncom roku 1939 KGr 100 s 25 lietadlami Heinkel He 111. Systém sa ale zatiaľ na nočné bombardovanie nepoužíval. Prvý nálet za pomoci systému X-Gerät sa uskutočnil 13. augusta 1940 pomocou 21 bombardérov KGr 100. Cieľom náletu bola továreň na lietadlá Supermarine Spitfire v Castle Bromwich a továreň na pneumatiky v Birminghame. Zvlášť bombardovanie leteckej továrne bolo veľmi presné. Do konca septembra jednotka uskutočnila viac ako 30 náletov. V tom čase už Briti mali k dispozícii rušiaci systém Bromide. 14. novembra 1940 bol systém X-Gerät použitý pri nálete na Coventry. Lietadlá KGr 100 boli v úlohe značkovačov cieľa pre ďalšie bombardéry bez systému X-Gerät. Spolu sa náletu zúčastnilo 449 bombardérov. Niekoľko dní po nálete sa podarilo Britom, analýzou získaného prístroja X-Gerät, upraviť rušiacu frekvenciu systému Bromide a zvýšiť tým jeho účinnosť. V novembri 1940 zistila odpočúvacia služba signály na iných frekvenciách, do prevádzky sa už dostával systém Y-Gerät.

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 - 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)
**Martin Bošňák** (vl. menom **Marek Mathias Bosnijak de Rudnijak**; pôvodná transkripcia priezviska je Bosnijak de Rudnijak; rod pochádzajúci z Bosny, neskôr používal maďarskú transkripciu Bosnyák de Rudnyák, a v období 18. – 19. storočia sa stretávame s výskytom len druhej časti priezviska de Rudnyák) (\* okolo roku 1500 – † 7. september 1566, Szigetvár, Maďarsko) bol slovenský básnik.

Životopis
---------

Ako je uvedené v archívnych dokumentoch, Marek bol básnik a vystupoval pod pseudonymom *Martin*. Ide o jednu a tú istú osobu. Predkovia Martina Bošňáka pochádzali z dnešnej Bosny, odkiaľ v 2. polovici 15. storočia odišli pred Turkmi na územie dnešného Maďarska cez Slavóniu (mnohí autori uvádzajú Slovinsko, čo nie je správne). To, že ide o Slavóniu, preukazuje uznanie dávnych výsad rodu, ktoré im panovník Ľudovít II. v roku 1521 potvrdil v Slavónii. 

Marek Bosnijak sa zúčastnil viacerých bitiek proti Turkom a za svoje zásluhy bol kráľom štedro odmeňovaný. Zúčastnil sa bojov proti Jánovi Zápoľskému. Na jeseň roku 1529 sa vyznamenal v bitke pri Viedni, v roku 1541 sa v bitke pri Stoličnom Belehrade dostal do tureckého zajatia, odkiaľ sa vyslobodil. V roku 1549 bol účastníkom trestnej výpravy kráľa Ferdinanda proti Matejovi Bašovi – majiteľovi Muránskeho hradu. Z účasti na nej vznikla *Pieseň o Muránskom zámku*, ktorej je autorom. Táto báseň patrí k historickým spevom a je jedným z prvých zachovaných veršovaných epických diel na Slovensku. Zaznamenal v nej historické fakty a takmer kronikárskym spôsobom zachytil otrasné udalosti okolo Mateja Bašu. Neskôr sa stal veliteľom na zámku v Bábolcsi (Maďarsko). Oženil sa s Magdalénou Földesovou, dcérou Jána Földesa, s ktorou mal tri deti – Andreasa, Annu a Žofiu. 

7. septembra 1566 padol pri obrane Sihoti (Szigetvár) po boku Mikuláša Zrínskeho Subicha. Jeden z jeho potomkov, Marcus Štefan Tomáš Bosnyák de Magyarbel, ktorý bol kapitánom hradu v Šuranoch, Nových Zámkoch a vo Fiľakove, bol otcom Žofie Bošňákovej, ktorá sa stala známa ako šľachetná pani Strečnianskeho panstva.

Dielo
-----

* *Píseň o zámku muránském*
* *Píseň o sigetském zámku*

Pramene a literatúra
--------------------

* Archív rodu Bosnyák (orig. Bosnijak)
* HHStA Wien
* Majetkové listiny k Magyarbélu (Veľkému Bielu) 1544 – 1567
* knihy rozličných maďarských autorov
* Genealogická štúdia rodu – PhDr. P.Vítek

Externé odkazy
--------------

* Plné texty diel Martina Bošňáka
**Oportunistická infekcia** je infekcia spôsobená patogénmi (baktérie, vírusy, plesne, alebo prvoky), ktoré využívajú príležitosti inak nevyskytujúce sa, ako napríklad oslabený imunitný systém hostiteľa, upravený mikrobióm (napr. narušená črevná mikroflóra), či priama infekcia cez trhliny v krycej sústave (v koži). Mnohé z týchto patogénov nie sú príčinou ochorenia u zdravého hostiteľa s funkčným imunitným systémom.

Príčina
-------

Nedostatok, alebo potlačenie imunity môže byť spôsobené rôznymi faktormi:

* Podvýživa
* Únava
* Stres
* Opakujúce sa infekcie
* Imunosupresívne látky pre transplantáciu orgánu príjemcov
* Rozšírené HIV infekcie
* Chemoterapia pre rakovinu
* Genetické predispozície
* Kožné poškodenia
* Antibiotická liečba vedie k narušeniu fyziologického mikrobiómu, čo umožňuje niektorým mikroorganizmom rozmnoženie a zvrat k patogénnosti (napr. narušenie črevnej flóry môže viesť k infekcii *Clostridium difficile*)
* Lekárske zásahy
* Tehotenstvo
* Starnutie
* Leukopénia
* Narušenie pošvovej mikroflóry

Profylaxia (Prevencia)
----------------------

Keďže oportunistické infekcie môžu spôsobovať rôzne choroby, kladie sa veľa dôrazu na prostriedky na zabránenie infekcii. Takáto stratégia zvyčajne zahŕňa obnovu imunitného systému ihneď ako je to možné, zabránenie vystaveniu infekcii a používanie antimikrobiálnych liekov ("profylaktické lieky") zamierené na špecifické infekcie.

Liečba
------

Liečba závisí od typu infekcie, ale zvyčajne zahŕňa rôzne antibiotiká.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Opportunistic infection na anglickej Wikipédii.*
**Optická chyba** (iné názvy pozri nižšie) je chyba zobrazovania optickej sústavy.

Názvy
-----

Slovenské názvy tejto chyby sú: **optická chyba**, **chyba optického zobrazenia**, **aberácia optického zobrazenia**, **optická aberácia**, **aberácia**, **chyba zobrazenia**, **zobrazovacia chyba**; nevhodne [bohemizmy]: *optická vada*, *vada optického zobrazenia*, *vada zobrazenia*, *zobrazovacia vada*.

Ak je optickou sústavou šošovka, tak sú názvy aj: **chyba šošovky**, **aberácia šošovky**, nevhodne [bohemizmus]: *vada šošovky*.

Charakteristika
---------------

Pri zobrazovaní predmetov lúčmi, ktoré zvierajú s optickou osou len malé uhly (paraxiálne), a lúčmi pri optickej osi zobrazuje sa predmet s dostatočnou presnosťou. Malé sklony lúčov na optickú os nútia obmedzovať sa iba na úzke svetelné zväzky, a tým klesá osvetlenie obrazov. Pri prechode k väčším priestorovým uhlom a lúčom mimo optickej osi rozbíja sa homocentrický zväzok lúčov po lome na optickej sústave a obraz predmetu konečných rozmerov má veľa chýb. 

Zobrazovacie chyby optických sústav sa delia takto:

* geometrické chyby (iný názov: **monochromatické chyby**):
	+ sférická aberácia
	+ koma
	+ astigmatizmus
	+ skreslenie
	+ sklenutie poľa
* fyzikálne chyby:
	+ chromatická aberácia
	+ kolimačná chyba


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portál |

Zdroje
------

1. 1 2 3 4  

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
2. 1 2 3 4  chyba optického zobrazenia. In: Encyclopaedia Beliana
3. ↑  Anglicko-slovenský technický slovník 2. diel. Bratislava: Alfa. 1993. S. 171
4. ↑  aberácia. In: Slovník cudzích slov (akademický)
5. 1 2  Nemecko-slovenský technický slovník A-L. Bratislava: Alfa. 1993, S. 2
6. ↑  Z fotografickej terminológie I. In: Slovenské odborné názvoslovie. 1959 č. 9, S. 269
**Oprávnenie prevádzkovať živnostenské podnikanie**  (legislatívna a bežná skratka: **živnostenské oprávnenie** , iná legislatívna skratka: **oprávnenie prevádzkovať živnosť** ) je úradné oprávnenie prevádzkovať živnostenské podnikanie.

Vznik a charakteristika
-----------------------

Podľa § 10 živnostenského zákona :

"(1) Oprávnenie prevádzkovať živnosť (ďalej len „živnostenské oprávnenie") vzniká právnickým osobám už zapísaným do obchodného registra, právnickým osobám, ktoré sa do obchodného registra nezapisujú, a fyzickým osobám s bydliskom v členskom štáte Európskej únie alebo v členskom štáte Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj dňom ohlásenia, alebo ak je v ohlásení uvedený neskorší deň začatia živnosti, týmto dňom; za deň ohlásenia sa považuje deň, ktorým má ohlásenie všetky náležitosti podľa § 45, 45a a 46. Podanie, ktoré spĺňa náležitosti ohlásenia a obsahuje predmet podnikania, na ktorý už podnikateľovi vzniklo živnostenské oprávnenie alebo ktorý nie je živnosťou, nie je ohlásením.
(2) Preukazom živnostenského oprávnenia je
a) osvedčenie o splnení podmienok ustanovených týmto zákonom na prevádzkovanie živností (ďalej len „osvedčenie o živnostenskom oprávnení"); do vydania osvedčenia o živnostenskom oprávnení rovnopis ohlásenia s preukázaným doručením,
b) výpis zo živnostenského registra.
(3) Ak tento zákon neustanovuje inak, zahraničným osobám28a) a fyzickým osobám, ktoré sa podľa osobitného predpisu povinne zapisujú do obchodného registra, sa pri splnení určených podmienok vydá osvedčenie o živnostenskom oprávnení pred zápisom do obchodného registra. Pri nesplnení určených podmienok sa im o tom vydá rozhodnutie.
(4) Na žiadosť zakladateľov, prípadne orgánov alebo osôb oprávnených podať návrh na zápis slovenskej právnickej osoby do obchodného registra, vydá živnostenský úrad osvedčenie o živnostenskom oprávnení pred zápisom do tohto registra, ak je preukázané, že právnická osoba bola založená a spĺňa určené podmienky; ustanovenie § 6 ods. 3 druhej vety sa v tomto prípade nepoužije. Pri nesplnení určených podmienok sa im o tom vydá rozhodnutie.
(5) Osobám uvedeným v odsekoch 3 a 4 vzniká živnostenské oprávnenie dňom zápisu do obchodného registra.
(6) Živnostenské oprávnenie nemožno preniesť na inú osobu. Iná osoba ho môže vykonávať, len ak to ustanovuje tento zákon.
(7) Živnostenské oprávnenie možno vykonávať na celom území Slovenskej republiky.
(8) Ohlásenie, ktorým vzniklo živnostenské oprávnenie, nemožno vziať späť."

Zánik
-----

Zánik živnostenského oprávnenie je upravený v § 57 a 58 živnostenského zákona.

Zdroje
------

1. ↑  § 10 ods. 1 v spojení s § 1 živnostenského zákona
2. 1 2  § 10 ods. 1 živnostenského zákona
3. ↑  živnostenské oprávnenie. In: OVEČKOVÁ, O. et al. Slovník obchodného práva. Iura Edition, 1994. ISBN 80-88715-11-3. S. 357
4. ↑  § 10 živnostenského zákona
**Optická mriežka** alebo **mriežka** je sklená alebo kovová doštička, ktorá rozkladá svetlo na spektrum (spektrograf).

Na doštičke je diamantovým hrotom vyrytá hustá sústava rovnobežných čiar, ktoré ju delia na priehľadné a nepriehľadné štrbiny. Čím väčší je počet vrypov na 1 mm (obyčajne 600 na 1 mm), tým väčšia je rozlišovacia schopnosť mriežky. Vzdialenosť medzi dvoma vrypmi sa nazýva mriežková konštanta. Svetlo sa rozkladá ohybom na priehľadných štrbinách. So stúpajúcim rádom spektra stúpa aj disperzia. Na rozdiel od hranola je poradie farieb obrátené. Najviac odchýlená je červená a najmenej fialová.

Mriežkové spektrum sa nazýva i normálne spektrum, pretože na rozdiel od neho v hranolovom spektre nepostupuje disperzia rovnomerne s vlnovou dĺžkou (fialová časť je roztiahnutá a červená stlačená). Mriežka vyrytá na rovinnom (rovinná mriežka) alebo vydutom zrkadle (konkávna mriežka) sa používa na odraz. Výnimočne sa zhotovujú mriežky až s 2400 vrypmi na 1 mm. Veľmi kvalitné sú Rowlandove mriežky s 800 vrypmi na 1 mm. Pred fotografický objektív sa umiesťuje objektívová mriežka, ktorá sa využíva pri fotografovaní spektier meteorov. Z originálov mriežok možno urobiť kópie. Nedokonalé vrypy na mriežke zapríčiňujú falošné čiary v spektre (duchov mriežky). Ešelet je optická difrakčná mriežka s malým počtom vrypov. Sústreďuje svetlo do vysokých rádov spektra, ktoré možno rozložiť pod seba pomocou hranolov. Ešelet umožňuje získať obraz rozsiahlej spektrálnej oblasti na jednej snímke.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portálAstronomický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
Škoda Sentinel
**Škoda Sentinel** bol parný nákladný automobil, vyrábaný v závode Škoda v rokoch 1924 - 1935 podľa licencie anglickej firmy The Sentinel Wagon Works Ltd. Toto pomalé, ale výkonné vozidlo bolo dodávané ako napr. valník, kropiaci či smetiarsky voz, sklápač. 
Konkurenciu tvorili vozy vyrábané podľa licencie firmy Garrett pod názvom *Adamov-Garrett* v rokoch 1925 -1927.

Opis konštrukcie
----------------

Podľa vtedajších noriem išlo o konvenčný stroj. Pohon zabezpečoval dvojvalcový ležatý parný stroj uložený pred zadnou nápravou. Vŕtanie bolo 170 mm a zdvih 230 mm. Pri tlaku pary 19 atmosfér a otáčkach 250 za minútu dával výkon 70 konských síl. Kotol bol trubkový stojatý. Umiestnený bol v prednej časti rámu. Výhrevná plocha bola 5,06 m2. Spaľoval koks, uhlie, drevné uhlie, prípadne aj drevo. Najvhodnejšie palivo bolo koks.
Prenos hnacej sily na zadnú nápravu bol pomocou (na dnešnú dobu netradične) reťazí. Nimi sa poháňali zdvojené kolesá. Podvozok bol zložený z dvoch pozdĺžnych nosníkov tvaru *U*, ktoré boli prepojené a zozvárané. V zadnej časti rámu bol uložený zásobník na 800 litrov vody. Kolesá boli oceľovo-liatinové s gumovými obručami, predné mali priemer 900 mm, zadné zdvojené 1050 mm. Neskoršie vyrobené vozy mali kolesa s rovnakým priemerom. Voz sa riadil volantom umiesteným na pravej strane v kabíne. Čeľusťové brzdy pôsobili len na zadné kolesá, voz bolo ešte možné brzdiť uzavretím pristupu pary do parného stroja, ktorý potom pôsobil ako kompresor - to bola veľká výhoda oproti vtedajším vozom so spaľovacím motorom. Karoséria bola z dreva a ocele, v kabíne bol prístup k zásobníku uhlia s kapacitou 300 kg. Užitočná hmotnosť bola 5 ton, akčný rádius 40 km pri prevádzkovej rýchlost 15-25 km/hod.

Prevádzka
---------

Príprava na jazdu trvala 30 minút a zahŕňala doplnenie vody a paliva, rozkúrenie a premazanie. Výhodou oproti vozom so spaľovacím motorom bola, okrem spomínaných brzdných vlastností, menšia opotrebovanosť pohyblivých súčiastok vyplývajúca z nižších prevádzkových otáčok parného pohonu, nižsia spotreba oleja a taktiež nižšie prevázkové naklady.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Škoda Sentinel**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Škoda Sentinel na českej Wikipédii.*
Oxyrhynský papyrus 222
**Anthrópos** (starogr. Άνθρωπος – *Anthrópos*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 456 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Anthrópa (gr. človeka) je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov od 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Anthrópos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v deviatom riadku vpravo. Posledné dve písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Άνθρωπ[ος]...  –  Anthróp[os]...).

Box (pygmé) sa stal olympijskou disciplínou na 23. hrách v roku 708 pred Kr. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Súboj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Aristotle, Franz Dirlmeier, *Nikomachische Ethik: übersetzt von Franz Dirlmeier*, str. 483
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Anthrópos*, 9. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Vysokohorské stany používané horolezcami
Stan zavesený na stromoch
**Stan** je prístrešok, zložený z kusov látky alebo syntetického materiálu, upevnený na rúrkový, prútový alebo nožnicový rám.

Stany sa najčastejšie používajú počas letnej turistiky, keď vonkajšia teplota umožňuje pobyt v prírode. Pre pobyt v chladnejšom počasí, prípadne vysokohorskom prostredí, sú určené špeciálne stany, doplnené o spacáky. Niektoré moderné typy stanov nie sú upevnené na zemi, ale zavesené na stromoch.

Delenie stanov podľa účelu
* turistické
* vysokohorské - pre horolezcov
* Wigwam - stan kočovných amerických indiánov
* skladové - na dočasné uskladnenie materiálu, napríklad na stavbe
* *predajné stany* - stany určené na predaj tovaru a služieb

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stan (prístrešok)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tent na anglickej Wikipédii.*
**Oppidum** (z lat. mesto) je (spravidla väčšie) opevnené stredisko výroby a obchodu (často aj správnej, spoločenskej a kultúrnej moci) v strednej Európe v železnej (najmä laténskej) dobe, ktoré mnohí bádatelia označujú ako prvé protourbánne sídla (útvary s prvkami mesta). Ich vznik sa najčastnejšie spája s kmeňmi Keltov a Dákov.

Všade, kam keltské kmene v Európe prenikli, sa našli stopy po väčších sídliskách. Boli zvyčajne budované vo vyššie položených miestach vhodných pre obranu. Boli dôkladne opevnené a hájili ich silné vojenské posádky. V obdobiach nebezpečenstva sa do nich sťahovali aj roľníci z okolitých osád. Preto sa stavali v hĺbke vlastného územia a bol z nich dobrý prístup do okolitej krajiny. Na území Slovenska bolo najväčšie bójske Bratislavské oppidum, kde sa našli dôkazy o keltskej mincovni. Jedno z oppíd alebo väčších sídlisk bolo objavené aj na vrchu Havránok neďaleko Liptovskej Mary.

Jedno z najznámejších oppíd je **Alesia**. Toto miesto odolávalo útoku, ktorý viedol Július Caesar v roku 52 pred Kr. až kým sa nevzdal keltský veliteľ Vercingetorix. Po rozšírení Rímskej ríše v 1. storočí nášho letopočtu boli mnohé oppida opustené, ale niektoré, ako napríklad **Alesia**, zostali obývané až do stredoveku, alebo si zachovali náboženský význam pre miestne obyvateľstvo.
Optický disk
**Optický disk** je záznamové médium na uchovávanie informácií (dát, hudby a obrazu) v digitálnej forme. Podľa druhu poznáme disky CD, DVD, Blu-ray, HD DVD, HVD.

Optický disk je tenký polykarbonátový kotúč. Informácie na ňom sú uložené vo forme jednotiek a núl (binárna forma) reprezentovaná priehlbeninkami v špirálovo zatočenej stope disku. Dáta sa čítajú opticky - laserom (z toho názov optický disk). Široké uplatnenie našiel pri ukladaní dát (informačné technológie), reprodukcii zvuku, a prehrávaní videa.

História
--------

David Paul Gregg vyvinul analógový optický disk a patentoval ho v rokoch 1961 a 1969 (U.S. Patent 3,430,966). Veĺmi zaujímavý je U.S. Patent 4,893,297, z roku 1968 a vydaný v roku 1990, ktorý je zdrojom obrovského príjmu pre Pioneer. Ten zahŕňa systémy ako CD, DVD, ba aj Blu-ray.
Súčasne malá skupina fyzikov začala s optickými diskami experimentovať vo firme Philips v Eindhovene, v Holandsku v roku 1969. V roku1975, sa Philips
a MCA rozhodli spojiť sily. V roku 1978, bol dlho očakávaný laserový disk predstavený v Atlante. MCA dodala disky a Philips prehrávače. Bol to však úplný technický
a komerčný prepadák, a kooperácia firiem sa skončila. V Japonsku a v USA, bol Pioneer úspešný s videodiskami, až do príchodu DVD.

Philips a Sony vytvorili v roku 1979 konzorcium na vývoj digitálnych audio diskov, čo viedlo k veľmi úspešnému predstaveniu kompaktného disku v roku 1983. 

Podpora a štandardizácia optických diskov spadá pod Optical Storage Technology Association (OSTA).

Hoci sú optické disky výrazne trvácnejšie ako predchádzajúce záznamové médiá, sú taktiež náchylné na poškodenie najmä vplyvom okolitého prostredia. Knižnice a archívy by to mali
vziať v úvahu a zabezpečiť procedúry na ochranu médií, aby sa zachovala ich dlhodobá použiteľnosť

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Optický disk**
**Škola (medzi)ľudských vzťahov** alebo **human relations** alebo **hnutie (medzi)ľudských vzťahov** alebo **teória (medzi)ľudských vzťahov** je teória riadenia alebo koncepcia riadenia, ktorá sa zakladá na téze, že človek je spoločenský tvor, ktorého povaha je nezlučiteľná s nútenou reglementáciou jeho práce. Sleduje zefektívnenie riadenia, bola inšpirovaná výsledkami dlhoročných výskumov E. Maya. Druhým zakladateľom bol G. Friemann. Vznikla ako hnutie proti taylorizmu. Obsahom je orientácia na motívy, priania, záujmy a hodnoty pracovníkov, zvyšovanie produktivity práce dobrými vzťahmi, priaznivou sociálnou klímou, zlepšením pracovných podmienok a uvoľnením priestoru pre vlastnú aktivitu pracovníkov. 

Podľa tejto školy je jednou z hlavných úloh riadenia je vytváranie zdravej sociálnej a psychologickej klímy na pracoviskách a vytváranie takých organizačných štruktúr riadenia, ktoré povedú k prekonávaniu divergencie cieľov medzi formálnou organizáciou a neformálnymi štruktúrami vnútri organizácie.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Ďatle veľké *(Dendrocopos major)* a žlny zelené *(Picus viridis)* dokážu spôsobiť škody na vonkajších stenách budov, najmä na zateplených fasádach. Príčiny tohoto správania sú viaceré: 

* hľadanie potravy

Ďatle bežne hľadajú potravu na stojacich i spadnutých stromoch, žlny v tráve. Okrem toho často aj na stenách budov. Nájdu tu hmyz a pavúky. 
Prítomnosť hmyzu a jeho rôznych vývojových štádií zisťujú nielen vizuálne ale aj poklepkávaním na drevo. Objavia tak miesta výskytu hmyzu a jeho lariev pod kôrou stromov. V suchých a hubami napadnutých častiach stromov nachádzajú bohatý zdroj potravy. V takýchto miestach sa presekávajú hlbšie do dreva. Zvuk, ktorý vydáva pri poklepaní zateplenie na budove ďatľom signalizuje možný výskyt potravy.

* budovanie hniezdnej dutiny

Hniezdne dutiny vysekávajú ďatle do mäkšieho dreva. Má zvyčajne okrúhly tvar vchodu, krátky tunel a na konci hniezdnu dutinu hruškovitého tvaru smerujúcu od vletového otvoru dole. Táto stavebná činnosť je typická pre apríl. Hniezdne dutiny okrem hniezdenia využívajú jednotlivý vtáci aj ako spacie dutiny po celý rok.

* označovanie teritória a vábenie partnera zvukovou signalizáciou

Počnúc prvými teplými dňami koncom zimy a začiatkom jari začínajú ďatle a žlny najmä v predobedných hodinách označovať svoje teritória rýchlym sledom úderov zobáka do zvučných pahýľov, konárov či aj ľudských stavieb. Tieto opakované sledy drnčivých drumbľovaní ustanú v júli.

**Týmto škodám možno zamedziť** inštalovaním mechanickej zábrany na napádané miesto, napríklad mriežka alebo umiestnenie strašiaka, ktorý je pohyblivý a vydáva zvuky napríklad prúžky alobalu, igelitu, plechovky, umelohmotné flaše na palici otočené hore dnom a podobne. Umiestnenie skôr skryté, pretože vtáci očakávajú ukrývajúce sa nebezpečie. Osvedčili sa aj siluety dravcov.

Referencie
----------

1. 1 2 3  FERIANC, Oskár. *Vtáky Slovenska 2*. Bratislava : Veda, 1979.
2. 1 2  Česká společnost ornitologická - Infocentrum. *Jak zabránit strakapoudům v ničení lidských obydlí?* [online]. oldcso.birdlife.cz, [cit. 2020-10-23]. Dostupné online. (Cs)
3. 1 2  Blume, Dieter. *Schwarzspecht, Grünspecht, Grauspecht.* [online]. Wittenberg Lutherstadt: A. Ziemsen, distribution zvab.com, 1973, [cit. 2018-01-21]. Dostupné online. (DE)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Škody spôsobené ďatľami a žlnami na stenách budov**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Spechtschaden na nemeckej Wikipédii.*
**Škola Annales** alebo **Škola Análov** alebo **analistická škola** je francúzska historická škola 20. storočia, ktorú pred druhou svetovou vojnou založil Marc Bloch a Lucien Febvre roku 1929 v Paríži. Jej názov je odvodený od časopisu *Annales d´histoire économique et sociale* (neskôr premenovaný na *Annales. Economies, sociétés, civilisations* a od roku 1994 *Annales. Histoire, Sciences Sociales*), ktorý začal vychádzať v roku 1929.

Škola Annales vychádza z tradícií štrukturalizmu a sociológie E. Durkheima. Škola Análov je nový smer historického bádania, ktorý chce prekonať pozitivistickú historiografiu, zameranú na veľké udalosti a letopočty. Všíma si skôr dlhodobé civilizačné
procesy a zmeny, život prostých ľudí, pramene a oblasti, ktoré predchádzajúca história zanedbávala. Skúma ekonomické a spoločenské podmienky, hmotné pamiatky, predmety a vyrobky, daňové, súdne a vôbec občianske písomnosti. Tým sa prirodzene stierajú umelé hranice medzi históriou, sociológiou, psychológiou, ekonómiou atď.

Cieľom školy Análov je vytvoriť taký rámec pre všetky spoločenské vedy, ktorý prelomí ich uzavretosť a izolovanosť

Škola Annales odmietala rozprávanie ako povrchné a jednotlivca ako nedôležitého a hlásala geografický a ekonomický determinizmus, ktorého štruktúry celkom určujú dlhodobý beh dejín. Školu Annales reprezentujú mená: Marc Bloch, Lucien Febvre, Jacques Le Goff, Fernand Braudel.

Metodologicky nadviazala na diskusie, ktoré sa viedli v nemeckej historiografii koncom 19. storočia a ktoré sú známe ako boj o Karla Lamprechta. Zakladateľ školy Annales, Marc Bloch, kritizoval tradičný historizmus založený na princípe individuality a vystúpil s požiadavkou, aby sa historiografia nezaoberala jednotlivcami, ale celými sociálnymi skupinami. Bloch zastával porovnávaciu metódu, ktorú aplikoval pri štúdiu feudalizmu, a vystúpil s koncepciou, ktorá sa usilovala podlomiť vládu úzkeho europocentrizmu v historiografii: zastával napr. požiadavku porovnávania európskeho a japonského feudalizmu.

Predstavitelia
--------------

* Philippe Ariès
* Marc Bloch
* Lucien Febvre
* Fernand Braudel
* Georges Duby
* Jacques Le Goff
* Emmanuel Le Roy Ladurie
* Ernest Labrousse

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Anthony Dwane Mackie** (\* 23. september 1978, New Orleans, Louisiana) je americký herec.

Kariéra
-------

V roku 2002 získal cenu Obie za svoj výkon v divadelnej hre *Talk* od Carla Hancocka Ruxa. Na striebornom plátne sa poprvýkrát objavil toho istého roku v snímke *8. míľa* po boku repera Eminema. Hlavnú rolu si zahral v roku 2004 vo filme *Brother to Brother*. V ďalších rokoch hral napríklad v snímkoch *Mandžuský kandidát* (2004), *Million Dollar Baby* (2004), *Oko dravca* (2008), *Smrť čaká všade* (2008), *Správcovia osudu* (2011), *Oceľová päsť* (2011) alebo *Muž na hrane* (2012). Od roku 2014 hráva vo filmovej sérii od Marvel Cinematic Universe postavu Sama Wilsona/Falcona – jedná sa o filmy: *Captain America: Zimný vojak* (2014), *Avengers 2: Vek Ultrona* (2015), *Ant-Man* (2015), *Captain America: Občianska vojna* (2016), *Avengers: Nekonečná vojna* (2018), *Avengers: Endgame* (2019) a v novom seriály *The Falcon and the Winter Soldier* (2021) kde sa zároveň stáva novým Kapitánom Amerika.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anthony Mackie**

Externé odkazy
--------------

* Anthony Mackie v Internet Movie Database (po anglicky)
* Anthony Mackie v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Anthony Mackie na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 15013511t
* GND: 139320415
* ISNI: 0000 0001 0923 6376
* LCCN: no2005072480
* NK ČR: xx0097109
* VIAF: 90611842
* WorldCat: lccn-no2005072480
Súradnice: 49°03′39″S 19°35′06″V﻿ / ﻿49,060748°S 19,584932°V﻿ / 49.060748; 19.584932

**Demänová** (maď. *Deménfalu*) je mestská časť Liptovského Mikuláša, 3 km juhozápadne od jeho centra. K 30. júlu 2009 tu žilo 1 009 obyvateľov.

Polohopis
---------

Demänová leží v Liptovskej kotline, na pravom brehu Demänovky, v nadmorskej výške 620 m n. m. Obec je rozložená popri ceste II. triedy č. 584, ktorá spája Liptovský Mikuláš s Jasnou.

### Ulice

* A. Kubíniho
* Armádna
* Dechtárska
* Demänovská cesta
* Dlhá
* Dlžiny
* I. Rumanského
* Kút
* Kútna
* Michalovská
* Mládeže
* Mlynisko
* Obchodná
* Odbojárska
* P. J. Kerna
* Pod dubom
* Pod Sitieňom
* Rovnosti
* Široká
* Trávniky
* Za štadiónom

Dejiny
------

Prvýkrát sa písomne spomína v roku 1269, kedy panovník Štefan V. daroval okolitú zem Poznanovi. V roku 1280 kráľ Ladislav IV. potvrdil držbu zeme Poznanovi a jeho synovi Damiánovi, po ktorom nesie obec svoj názov. Patrila k majetku viacerých zemianskych rodín. Obyvatelia sa živili pastierstvom a spracovaním dreva. V chotári obce bolo objavené neolitické a eneolitické sídlisko, ako aj sídlisko lužickej kultúry z mladšej doby bronzovej. V minulosti sa v Demänovskej doline v blízkosti obce ťažila železná ruda a pálilo vápno. Od roku 1976 je súčasťou mesta.

Kultúra a zaujímavosti
----------------------

### Pamiatky

* Dedinská zvonica, ľudová drevená rámová stavba na pôdoryse štvorca z roku 1830. Fasáda zvonice je pokrytá doskovým obkladom s bohatým dekorom. Ukončená je nízkou ihlancovou helmicou. Nachádzajú sa tu zvony z roku 1925.

Občianska vybavenosť
--------------------

Obyvateľom mestskej časti slúži nákupné stredisko, kultúrny dom, základná škola, materská škola, zvonica. Ubytovanie poskytuje niekoľko penziónov (napr. Penzión pri zvonici, Maxim) a veľké množstvo ubytovaní v súkromí, reštaurácia Mustang (v budove SSC) a dve pohostinstvá. Na území Demänovej leží aj komplex Akadémie ozbrojených síl SR. Do mestskej časti premáva linka č. 5 MAD Liptovský Mikuláš (4 zastávky - Vojenská akadémia, rázcestie, zvonica, Mlynisko), pričom na zastávkach Vojenská akadémia a rázcestie zastavujú aj prímestské linky smerujúce do Jasnej.

Referencie
----------

1. ↑   *Demänová (Liptovský Mikuláš) - zvonica* [online]. Pamiatky na Slovensku. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Demänová (Liptovský Mikuláš)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta Liptovský Mikuláš

| * z
* d
* u
Mestské časti Liptovského Mikuláša (16) |
| --- |
| 
* Andice
* Benice
* Bodice
* Demänová
* Iľanovo
* Liptovská Ondrašová
* Nábrežie-Vrbica
	+ Nábrežie
	+ Vrbica
* Okoličné
* Palúdzka
* Ploštín
* Podbreziny
* Ráztoky
* Staré Mesto
* Stošice
* Svätý Štefan
* Vitálišovce

 |
Antické divadlo
Sarkofág Sv. Mikuláša
**Demre** (staršie **Kale**; v staroveku **Myra** - gr. *Μύρα* - Myra) je mesto v južnom Turecku, v historickom kraji Lýkia, v kraji Antalya. Je známe ako pôsobisko Svätého Mikuláša.

Dejiny
------

Pobrežie Lýkie bolo obývané Grékmi už v ranej železnej dobe. Grécky vplyv a kolonizácia tu boli rozšírené v dobe helenizmu, kedy bola Myra významným mestom tzv. Lýkijskej ligy. V tejto dobe v blízkostí mesta vznikli typické skalné lýkijské hrobky. V rímskom období mesto prosperovalo, bolo tu divadlo, kúpele a silná kresťanská komunita, ktorej najvýznamnejší predstaviteľ bol Sv. Mikuláš, ktorý žil v 4. storočí a pochádzal z neďalekého mesta Patara. 

Mesto sa v byzantskom období postupne zmenšovalo dôsledkom vpádov; v 9. storočí Myru vyplienili Arabi a v 11. storočí ju ovládli Seldžuckí Turci. Preto talianski obchodníci zobrali kosti Sv. Mikuláša, ktorý bol pochovaný v sarkofágu kostola, a umiestnili ich v Bari, kde sú dodnes. V osmanskom období tu žili stále Gréci, ktorí počas Grécko-tureckej výmeny obyvateľov v roku 1923 odišli do Grécka, do Atén. Mesto začalo postupne upadať, rozpadol sa aj kostol Sv. Mikuláša.

Pamiatky
--------

V meste sa nachádzajú starogrécke skalné hrobky, dobre zachované antické divadlo a kostol Sv. Mikuláša, kde je zachovaný aj pôvodný sarkofág svätca. Prvý kostol tu vznikol v 6. storočí, dnešná podoba je z 8. a kláštorná časť z 11. storočia.

Zdroj
-----

* Π. Μεχτίδης: «Λυκία: Η πατρίδα του Σαρπηδόνα»
**Demonahrávka**, alebo **demo** (pochádza zo skráteného angl. slova „*demonstration*" = „*ukážka*") je provizórna nahrávka, ktorá je ponúknutá vydavateľovi, producentom, či ďalším umelcom ako predloha pre ďalšie publikovanie. 

Demonahrávky sú väčšinou vyrábané s minimálnym využitím hudobných nástrojov. Bežnou praxou býva využitie akustických gitár, klavíra a spevu. Na výrobu demonahrávok sa využíva nenáročná technika: od kazetových magnetofónov, menších viacstopových nahrávacích štúdií, v súčasnosti aj počítačové zostavy, v ktorých sa demá mixujú pomocou samplovaných zvukov a softvéru (napr. Audacity). Demá bývajú najčastejšie zaznamenané na magnetofónovej páske, alebo CD nosiči. Ich úlohou je predložiť potencionálnemu záujemcovi vzorku nápadov hudobníkov pre budúci projekt. 

Demonahrávku hudobníci vyrábajú často ako náčrt budúceho profesionálneho diela pre posúdenie u spolupracovníkov, ako sú hudobní aranžéri, skladatelia, textári a podobne. Zo súboru demonahrávok môže byť produkčným tímom špecifikovaný koncept budúceho albumu. Publikovanie demonahrávok môže čiastočne slúžiť aj pre zaprotokolovanie overovania prípadných konfliktov pri záležitostiach, týkajúcich sa dodržiavania zásad autorského práva. 

Niektoré hlavne undergroundové zoskupenia, začínajúci umelci, alebo hudobníci z okrajových hudobných žánrov, či rôzni kluboví hudobní umelci vydávajú svojej fanúšikovskej základni demonahrávky vo vlastnej réžii. Niektoré pôvodné demonahrávky sa neskôr môžu stať súčasťou oficiálnej diskografie, niekedy v plnej verzii, no častejšie bývajú publikované ako rarity na kompiláciách, či ako bonusové nahrávky reedícií, alebo niektorých špeciálnych edícií vydaných hudobných albumov, či singlov.

Niektoré známe demonahrávky
---------------------------

* Bruce Springsteen - *Nebraska*
* Christina Aguilera - *Just Be Free*
* Dead Kennedys, *1978 Demos*
* Emperor - *Wrath of the Tyrant*
* Evanescence - *Fallen* (2003), 5 skladieb z 11 pochádza z nahratého dema
* Foo Fighters - *Foo Fighters* pôvodné Grohlove demo bolo remixované pre prvý album kapely
* Iron Maiden - *The Soundhouse Tapes*
* Jimi Hendrix - pieseň „The Wind Cries Mary" z albumu *Are You Experienced?*
* John Lennon a Yoko Ono - skladby: „Grow Old With Me" a „Let Me Count The Ways", ktoré mali ako demá pripravené pre spoločný album *Milk and Honey*
* Metallica - *No Life 'Till Leather*
* Michael Jackson - *The Ultimate Collection* obsahuje 15 demonahrávok
* Oasis - *Live Demonstration*
* Sarah MacLachlan - *The Freedom Sessions*
* Sex Pistols - *Spunk*
* Slipknot - *Mate. Feed. Kill. Repeat.*
* The Beatles - *Anthology* (obsahuje viacero demoverzií nahrávok)
* The Offspring - *Tehran*
* Lady Gaga - Mary Jane Holland
* Moja Reč - Demo

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Demo (music) na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Hudobné albumy |
| --- |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
Štúdiový album
 | 
Koncertný album
 | 
Kompilácia
 | 
Soundtrack
 | 
EP
 | 
Singel
 | 
Cover verzia
 | 
Remix
 | 
Demo
 |

 |  |
doc. Ing. **Jozef Matúš**, CSc. (\* 2. marec 1940, Trnava – † 29. november 2017, Trnava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg, dekan Fakulty masmediálnej komunikácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v rokoch 2004 až 2010 a od roku 2017 rektor Univerzity sv. Cyrila a Metoda.

Životopis
---------

Vysokoškolské vzdelanie ukončil na Ekonomickej univerzite v Bratislave a habilitoval v roku 2007 na Materiálovotechnologická fakulta Slovenskej technickej univerzity v Trnave.

Na Univerzite sv. Cyrila a Metoda v Trnave pôsobil od jej vzniku v roku 1997 najskôr ako externý, od roku 2000 ako interný pedagóg. Na Fakulte masmediálnej komunikácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda bol vedúcim katedry marketingovej komunikácie, prodekanom pre výchovno-vzdelávaciu činnosť a od roku 2004 dekanom až do zvolenia za rektora univerzity. Na univerzite pôsobil aj ako školiteľ, riešiteľ vedecko-výskumných úloh, bol autorom mnohých štúdií a odborných článkov o marketingovej komunikácii.

Zomrel 29. novembra 2017 v podvečerných hodinách.

Referencie
----------

1. ↑   *Zomrel rektor Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave Jozef Matúš*. eduworld.sk, [cit. 2020-06-30].
2. ↑  TERAZ.SK. *Zomrel rektor Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave Jozef Matúš* [online]. TERAZ.sk, 2017-11-30, [cit. 2020-06-30]. Dostupné online.
3. ↑   *Jozef Matúš* [online]. new-europe, [cit. 2020-06-30]. Dostupné online.
4. ↑   *Zomrel Jozef Matúš, rektor Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave* [online]. Webnoviny.sk, 2017-11-30, [cit. 2020-06-30]. Dostupné online.
5. ↑   *Jozef Matúš – spomienka na rektora (1940 – 2017)* [online]. mytrnava.sme.sk, [cit. 2020-06-30]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004236723
* SNK: 160043
* VIAF: 299168518
**Jozef Martinček** (\* 15. august 1855, Varín – † 13. február 1937, Syracuse) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a kultúrny pracovník.

Rodina
------

* otec: Ondrej Martinček
* matka: Mária rod. Mičianová

Životopis
---------

V Banskej Bystrici študoval teológiu, roku 1879 vysvätený za kňaza. Ako rímskokatolícky kňaz pôsobil na rôznych miestach Slovenska o. i. aj v Banskej Bystrici. V roku 1904 emigroval do USA. Organizátor kultúrneho, cirkevného a spoločenského života amerických Slovákov. Počas 1. svetovej vojny účastník československého zahraničného odboja, signatár Slovenskej ligy v Amerike o práve na sebaurčenie slovenského národa.

Literatúra
----------

* MARTINČEK, Jozef. In: *Slovenský biografický slovník* IV M-Q. Martin : Matica slovenská, 1990. 562 s. ISBN 80-7090-070-9. s. 90.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 3
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Svätá **Adela Burgundská** (alebo aj *Adelaida*, v nemčine *Adelheid* \* 931, Burgundsko – † 16. december 999, kláštor Seltz, Alsasko) bola druhá manželka cisára Otta I. Veľkého a jedna z najvýznamnejších stredovekých rímskych cisárovien.

Životopis
---------

Bola dcérou burgundského kráľa Rudolfa II. a jeho manželky Berty Švábskej. Jej bratom bol burgundský kráľ Konrád III. a prvým manželom taliansky kráľ Lothar II. ktorému bola zasľúbená už v detstve a za ktorého sa vydala v roku 947. Lothar II. bol však už po troch rokoch manželstva († 22. november 950) otrávený a Adela ako mladá žena ovdovela. 

Po ovdovení ju markgrófBerengar z Ivrey (možno zodpovedný za Lotharovu vraždu) držal v zajatí na hrade Garda, lebo ju chcel vydať za svojho syna Adalberta a dosiahnuť tak cez ňu taliansku kráľovskú korunu (podľa langobardskej právnej tradície mohla Adela designovať následníka). Kráľovná však s dcérou Emmou utiekla na hrad Canossa a požiadala o pomoc nemeckého kráľa Otta I. Veľkého, ktorý Berengara porazil a sám sa v roku 951 v Pavii s Adelou oženil. Tento sobáš tak priniesol Ottovi právny nárok na taliansku korunu.

2. februára 962 bola Adela spolu s manželom v Ríme korunovaná za cisárovnu. V talianskej i ríšskej politike mala na manžela veľký vplyv a od jej doby dochádza tiež k nárastu intervencií rímskych kráľovien v kráľovských a cisárskych listinách. Sprevádzala manžela i na talianskych výpravách v rokoch 961 – 965 a 966 – 972.

Adela sa výrazne podieľala na výchove svojho syna Otta II. a i v jeho dospelosti na neho mala veľký vplyv až do druhej polovice 70. rokov, kedy bolo jej postavenie zatienené postavením Ottovej manželky Theophano a Adela sa vzdialila od cisárskeho dvora. V rokoch 975 – 980 sa zdržiavala prevažne v Taliansku a v Burgundsku. Po synovej smrti v roku 983 jej spolu s jej nevestou Theophano a arcibiskupom Willigisom z Mainzu pripadlo poručníctvo nad maloletým dedičom ríše Otom III. Pre nezhody s Theophano síce nakrátko opäť opustila dvor, po jej smrti v roku 991 však znovu prevzala regentstvo. Po Ottovej plnoletosti v roku 994 sa znovu stiahla do ústrania a v posledných rokoch života žila v benediktínskom kláštore Selz, ktorý okolo roku 991 sama založila.

Už jej súčasníci, napríklad Gebert z Aurillacu (neskorší pápež Silvester II.), ju nazývali *"mater regnorum"*, teda *"matka kráľovstva"*. Adela sa angažovala aj v clunyjskom hnutí, v roku 1097 bola svätorečená pápežom Urbanom II.

Manželstvá a deti
-----------------

Manželstvo s Lotharom II.:

* Emma – 966 vydatá za západofranského kráľa Lothara

Manželstvo s Ottom I. Veľkým

* Henrich
* Bruno
* Matilda, opátka v Quedlinburgu
* Otto II. (\* 955 – † 983)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adela Burgundská**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Adéla Burgundská na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13607926g
* GND: 118646974
* ISNI: 0000 0003 8195 5230
* LCCN: n90679721
* NK ČR: xx0039778
* VIAF: 263941057
* WorldCat: lccn-n90679721
Kora (681) z aténskej Akropoly, dielo Anténora a jeho otca Eumara, Múzeum Akropoly, Atény
**Anténor** alebo **Anténór** (starogr. *Ἀντήνωρ*) bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr.

Anténor bol aténsky sochár, činný približne v rokoch 530 až 500 pred Kr. Vytvoril slávne bronzové súsošie *Harmodia a Aristogeitóna* (známe pod menom *Tyranobijci*, ktorí v roku 514 pred Kr. zavraždili aténskeho tyrana Hipparcha). Toto dielo po páde Atén v roku 480 pred Kr. odviezli Peržania, ale už okolo roku 477 pred Kr. bolo nahradené novým súsoším od sochárov Kritia a Nésióta, ktoré v druhom storočí obdivoval aj grécky cestovateľ Pausanias. Anténorovo pôvodne dielo je stratené, nepoznáme jeho podobu (bolo zrejme vytvorené ešte v archaickom štýle). Anténor sa pravdepodobne zaslúžil aj o výzdobu východného štítu Apolónovho chrámu v Delfách.

Z jeho diel sa zachovala socha Kory (681) z aténskej Akropoly. Na podstavci mala nápis, ktorý hlásal, že jej tvorcami boli sochár Anténor a jeho otec Eumaros, slávny maliar (v tom období boli totiž všetky grécke sochy polychrómované). Socha je ženským ekvivalentom kúra, pochádza z obdobia okolo roku 520 pred Kr. a predstavuje ešte typický štýl gréckeho archaického sochárstva. Majestátne pôsobiaca, vyše dvoch metrov vysoká socha je dôkazom architektonického chápania ľudskej postavy, čo zdôrazňuje aj meravosť drapérie a prísna frontálnosť.

Na aténskej Akropole sa našlo vyše sedemdesiat archaických sôch týchto dievčat (kor). Vytvorili ich v 6. storočí pred Kr. sú väčšinou v rúchu s krásnymi záhybmi a s kvetom alebo obetnou nádobou v ruke, a zdá sa, akoby boli pripravené tancovať na počesť niektorej z bohýň. Všetky oživuje záhadný „*archaický úsmev*".

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 53.
2. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 398.
3. ↑  Diana Bowder, *Who was who in the Greek world, 776 BC-30 BC*, str. 47
4. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 81.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 37.
6. ↑  Plínius Starší. *Kapitoly o přírode*. Praha : Svoboda, 1974. 25-006-74. S. 270.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG I³ 628*
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 238-239.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anténor z Atén**

  

Autoritné údaje: * GND: 11901324X
* ULAN: 500061836
* VIAF: 96100534