**Štefan Suroviak** (\* 10. november 1892, Pribiš – † 17. jún 1950, Piešťany) bol významný železničiarsky predák a politik HSĽS v období medzivojnového Československa a Slovenského štátu.

Štúdium
-------

Ľudovú školu absolvoval v Spišskej Novej Vsi. Ďalej študoval na obchodnej akadémii v Dolnom Kubíne. Pre svoje národné presvedčenie mu nebolo umožnené maturovať, takže musel štúdia dokončiť neskôr. Ako absolvent strednej školy nastúpil na službu na železnici v Poprade, odkiaľ sa neskôr presunul do Žiliny.

Prvá svetová vojna
------------------

Po vypuknutí 1. svetovej vojny narukoval k 71. pešiemu slovenskému pluku v Trenčíne a po dvojmesačnom vojenskom výcviku bol zapojený do bojov na ruskom fronte. Počas bojov bol zajatý, avšak zo zajatia neskôr utiekol a opäť nastúpil k svojmu pluku v meste Kragujevac, kde sa stal svedkom popravy 42 slovenských vojakov (známa ako vzbura v Kragujevaci). Neskoršie bol ustanovený za veliteľa železničnej stanice v čiernomorskom meste Mariupoľ, kde zotrval do konca vojny.

Obdobie medzivojnového Československa
-------------------------------------

Po vzniku Československa pracoval opäť na železnici v Žiline. Tu sa začal aj verejne angažovať. V Žiline 2. novembra 1919 spolu s niekoľkými slovenskými úradníkmi založil samostatnú odborovú organizáciu pre slovenských zamestnancov železníc Zväz slovenských železničiarov. V zväze najskôr pôsobil ako zapisovateľ, neskôr tajomník a od roku 1922 pôsobil ako predseda zväzu. Okrem toho v roku 1921 založil a vydával odborný časopis Hlas slovenských železničiarov.

Bol stúpencom politického kurzu Slovenskej ľudovej strany a jej predsedu Andreja Hlinku. Vo voľbách do župných zastupiteľstiev v roku 1923 bol za SĽS zvolený za poslanca zastupiteľstva Považskej župy. V parlamentných voľbách 1925, 1929 a 1935 bol za HSĽS zvolený (za XVII. volebný kraj) za poslanca československého parlamentu. Počas troch volebných období pôsobil vo viacerých parlamentných výboroch, napr. v rozpočtovom, dopravnom alebo kultúrnom výbore.

1938 – 1945
-----------

Politicky aktívny bol aj po vyhlásení autonómie Slovenska v roku 1938. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938 je ako predseda Zväzu Slovenských železničiarov zvolený za poslanca Snemu Slovenskej krajiny (v rámci jednotnej 100-miestnej kandidátky získal lukratívne trináste miesto). V sneme pôsobil počas celej existencie Slovenského štátu a zároveň bol predsedom jeho technicko-dopravného výboru.

Zväz slovenských železničiarov sa neskôr pretransformoval a stal súčasťou Združenia štátnych a verejných zamestnancov, ktorý sa stal jedinou odborovou organizáciou štátneho a verejného zamestnanectva. Keďže sa Štefan Suroviak tejto problematike venoval vyše dvadsať rokov a bol starým a vplyvným funkcionárom strany, bolo logické, že bol Jozefom Tisom menovaný do čela tejto stavovskej organizácie.

Po roku 1945
------------

V apríli 1945 bol ako „kolaborant" zo železníc prepustený. V rámci retribučného súdnictva bol za svoju činnosť v rokoch 1938 – 1945 odsúdený na 8 rokov odňatia slobody a konfiškáciu celého majetku.

Referencie
----------

1. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
2. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
3. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
4. ↑   *Stefan Suroviak* [online]. www.psp.cz, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
5. ↑   *Digitálna knižnica - dokument* [online]. www.nrsr.sk, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
6. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
7. ↑   *UKB* [online]. digitalna.kniznica.info, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.
8. ↑   *Štefan Suroviak | Rehabilituj.sk – pravda sa nebojí skúmania!* [online]. rehabilituj.sk, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.