recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ktésylla** (starogr. *Κτήσυλλα* – *Ktésylla*) je v gréckej mytológii dcéra Alkidama z ostrova Keós.

Počas pýtických hier v Delfách, ktoré sa konali na počesť boha Apolóna, (boli to hudobné súťaže a pôvodne sa konali každý ôsmy rok) sa aténsky mladík Hermochares zahľadel do tancujúcej Ktésylly a zamiloval sa do nej. Hermochares, aby na seba upozornil, hodil k jej nohám jablko s vyrytým nápisom, že prisahá v mene bohyne Artemis, že si ju chce vziať. Ktésylla jablko zdvihla a keďže text nahlas prečítala, mala sa mu zaviazať. Ktésylla ale zjavne o neho nejavila záujem, otočila sa a odišla. Hermochares preto vyhľadal jej otca Alkidama, od ktorého dostal pod prísahou na boha Apolóna súhlas, že sa s ňou môže oženiť.

Len čo pýthijské hry skončili, Alkidamas zabudol na svoju prísahu a Ktésyllu prisľúbil inému mužovi. Oklamaný Hermochares preto náhlivo odišiel za ňou k chrámu bohyne Artemis, kde Ktésylla vykonávala obvyklé obete, aby si získal jej srdce. Pri chráme bohyne Artemidy sa potom Ktésylla ovplyvnená vôľou bohyne do Hermochara na prvý pohľad zamilovala a utiekla s ním do Atén, kde sa zobrali.

Aj keď Alkidamas sám nedodržal sľub, pykala za to jeho dcéra Ktésylla, ktorá zomrela pri pôrode, avšak počas smútočného obradu, z jej pohrebného lôžka vyletela holubica a telo Ktésylly zmizlo. Od tej chvíle obyvatelia ostrova Keós prinášali obetné dary k chrámu bohyne lásky Afrodite, ktorá u nich dostala prídomok Ktésylla. (Afrodita Ktésylla)

V starovekom Grécku jednotlivec patril mimo svojej pominuteľnej existencie predovšetkým k istému rodu, teda potomstvu svojich predkov. Život človeka mal sčasti spoločné črty so životom svojich predkov, takisto na neho prechádzalo morálne i duchovné dedičstvo rodu, jeho sláva i dávne hriechy, za ktoré mohol byť bohmi potrestaný.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Antoninus Liberalis, *Metamorphoses*, 1.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 7,368-370.
4. ↑   *Atlas mytológie*. Bratislava : Ikar, 2001. ISBN 80-551-0152-3. S. 85.
Hracia súprava – hracia doska a 12 farebne odlíšených kameňov
Ukážka rímskej antickej hracej dosky
**Mlyn** je tradičná abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov, pochádzajúca pravdepodobne zo Starovekého Egypta a neskôr preslávená aj v Starovekom Ríme. Hra je známa aj pod názvami Nine Men's Morris, Nine Man Morris, Mill, Mills, Merels, Merelles, a Merrills (ktoré pochádzajú z angličtiny).

Pravidlá
--------

V súčasnosti najrozšírenejšom a najznámejšom variante obsahuje hracia doska 24 priesečníkov, po ktorých sa pohybujú hracie kamene. Každý hráč má k dispozícii 9 hracích kameňov svojej farby (obvykle biele a čierne).

### Rozmiestnenie kameňov

Prázdna hracia doska (Nine Men's Morris)
Hra začína na prázdnej hracej doske. Na začiatku hry obaja hráči striedavo umiestňujú svoje kamene na hraciu dosku. V prípade ak sa niektorému z hráčov podarí umiestniť tri kamene svojej farby vedľa seba, vznikne tzv. "mlyn", a môže odobrať z hracej dosky jeden zo súperových kameňov. S odobratými kameňmi sa už nesmie hrať. Po rozmiestnení všetkých kameňov na hraciu dosku, môžu hráči nimi posúvať. 

### Presúvanie kameňov

Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy hry. V každom ťahu môže hráč presunúť jeden hrací kameň svojej farby po čiare na vedľajšiu voľnú pozíciu. Rovnako ako pri rozmiestňovaní kameňov na začiatku hry, hráč ktorému sa podarí vytvoriť mlyn, môže odobrať jeden zo súperových kameňov z hracej dosky. Hráč musí prednostne odoberať zo súperových kameňov tie, ktoré niesu súčasťou mlynu. 

### Skákanie kameňov

V bežnej variante hry platí pravidlo, že hráč, ktorý má už len tri hracie kamene môže preskakovať ostatné kamene na najbližšie voľné miesto. 

### Cieľ hry

Cieľom hry je, rovnako ako v dáme, odstrániť všetky súperove kamene, alebo mu zabrániť v ďalších ťahoch.

* Ak hráč nemôže presunúť žiadny svoj kameň, prehráva hru.
* Ak niektorému hráčovi zostanú na hracej doske len dva kamene, nemôže už súperovi odobrať žiadny kameň a hra končí prehrou tohto hráča.

Varianty
--------

### Three Men's Morris

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  | **Three Men's Morris** je variant hry, ktorý sa hrá na hracej doske s deviatimi poľami. Doska tiež môže obsahovať aj uhlopriečky (obrázok vpravo). Každý z hráčov má na začiatku hry tri kamene. V tejto variante je dovolené skákanie.
 |

### Six Men's Morris

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | **Six Men's Morris** je variant hry, v ktorom má každý hráč na začiatku hry šesť kameňov. Obľúbená bola v stredovekom Francúzsku, Anglicku a talianskych krajinách, ale po roku 1600 sa stala zastaranou.
 |

### Twelve Men's Morris

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | **Twelve Men's Morris** je variant hry s dvanástimi kameňmi pre každého hráča. Je populárna v Južnej Afrike, kde sa nazýva Morabaraba. 
 |

Pozri aj
--------

* Dáma (hra)

Externé odkazy
--------------

* Mlyn na boardgamegeek.com (po anglicky)
Súradnice: 48°41′10″S 14°05′07″V﻿ / ﻿48,68611°S 14,08528°V﻿ / 48.68611; 14.08528

Lipno od hrádze
Lipno počas povodní v roku 2002
Elektráreň vodnej nádrže
**Vodní nádrž Lipno** je priehrada na českej rieke Vltava v okresoch Český Krumlov a Prachatice. Rozlohou 48,7 km² najväčšia vodná nádrž v krajine je súčasťou Vltavskej kaskády a predstavuje jej prvý stupeň. Bola vybudovaná v rokoch 1952 – 1959 a prehradením toku vzniklo jazero dlhé 42 km a hlboké maximálne 25 m. Názov dostala podľa obce Lipno nad Vltavou, v ktorej katastri stojí sypaná hrádza s tesniacim jadrom.

Využitie
--------

Lipno je významnou rekreačnou lokalitou pre vodné športy a športový rybolov. Vďaka polohe v CHKO Šumava je významnou zásobárňou vody a tiež zdrojom elektrickej energie z vodnej elektrárne Lipno. 

Veľmi dôležitá je funkcia ochrany pred povodňami, nakoľko Lipno je jedinou českou priehradnou nádržou, ktorá je použiteľná v boji proti veľkým povodniam. Priehrada je schopná dlhodobejšie prijímať podstatne viac vody, než jej vypustí, čím zvládne 100 i niekoľko 100 ročnú vodu. 

Pri povodniach v roku 2002 Lipno niekoľko dní udržiavalo odtok do 70 m³/s a až po nepriaznivom vývoji počasia sa zvýšil na 190 m³/s, aby sa predĺžila doba do naplnenia nádrže. Najvyšší odtok 320 m³/s bol dosiahnutý 13. augusta, kedy do priehrady vtekalo každú sekundu až 470 m³ vody. O 4 roky neskôr bola pri očakávaných jarných záplavách pripravená na Lipne objemová rezerva asi 150 mil. metrov kubických, čo stačilo na zachytenie veľkej vody.

Technické údaje
---------------

* Nadmorská výška: 725,6 m n. m.
* Dĺžka hrádze: 296 m
* Výška hrádze: 25 m
* Plocha priehradného jazera: 4 870 ha
* Dĺžka priehradného jazera: 42 km
* Maximálna hĺbka: 25 m.
* Objem nádrže: maximálny teoretický objem 309.5 mil. m³
	+ Stály objem: 280 mil. m³
	+ Zásobný objem: 186,148 mil. m³
	+ Ochranný objem: 12 mil. m³

Vodná elektráreň
----------------

**Vodná elektráreň Lipno I** sa nachádza na rovnomennej vodnej nádrži a do prevádzky bola uvedená v roku 1959. Zaujímavosťou je situovanie elektrárne v podzemnom priestore s rozmermi 65 x 22 m a výškou 37 m, vylámanom v skale v hĺbke 160 m. Voda je privádzaná oceľovými potrubiami s priemerom 4,5 m a dĺžkou 160 m na 2 Francisove turbíny s inštalovaným výkonom 2×60 MW, ktoré slúžia najmä k pokrytiu špičkových odberov elektriny. Z priestorov elektrárne je potom voda odvádzaná 3,6 km dlhým, 8,4 m širokým a 7,8 m vysokým tunelom do vyrovnávacej nádrže. Na obsluhu slúži ďalší, pod uhlom 45° šikmo vylámaný tunel, široký 6,8 m a vysoký 9,7 m.

Vyrovnávacia nádrž **Lipno II**, sprevádzkovaná v roku 1957, je vybavená Kaplanovou turbínou s výkonom 1,6 MW.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodní nádrž Lipno**

Externé odkazy
--------------

* Informácie o Lipne
* Historické fotografie z výstavby vodnej nádrže a podzemnej hydrocentrály

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vodní nádrž Lipno na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Vltavská kaskáda |
| --- |
| 
* Lipno I
* Lipno II
* Hněvkovice
* Kořensko
* Orlík
* Kamýk
* Slapy
* Štěchovice
* Vrané

 |
**Adolf Burger** (\* 12. august 1917, Veľká Lomnica – † 6. december 2016, Praha) bol Slovák židovského pôvodu, ktorý sa počas 2. svetovej vojny ako väzeň zúčastnil Akcie Bernhard, nemeckého fašistického projektu falšovania platidiel a dokumentov Spojencov, doteraz najväčšej známej falšovateľskej akcie v dejinách.

Životopis
---------

Narodil sa vo Veľkej Lomnici, v okrese Kežmarok. Školu navštevoval v Kežmarku. V Poprade sa vyučil remeslu typografa. 

V roku 1937 narukoval do vojenskej služby, do poddôstojníckej školy 3. horského pešieho pluku. Po vojenskej službe pracoval v Bratislave vo firme *Horvath a spol.* V Bratislave vstúpil do ilegálnej komunistickej strany. Pracoval tam v menšej štvorčlennej skupine, zaoberal sa hlavne overovaním dokumentov, zhotovovaním potlače dokumentov ako sú rodné listy a osvedčenia o štátnom občianstve. V roku 1942 sa oženil. V júni 1942 mu príslušníci Hlinkovej gardy vykonali domovú prehliadku, pričom bolo zadržaných 10 kníh ľavicových autorov. Dňa 11. augusta 1942 bol Adolf Burger zatknutý a po výsluchu odtransportovaný (aj s jeho ženou) do Žiliny a následne do koncentračného tábora Auschwitz I. Odtiaľ bol neskôr presunutý do koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau. Pretože bol vyučený typograf, bol premiestnený do koncentračného tábora Sachsenhausen. V koncentračnom tábore Sachsenhausen prebiehala Akcia Bernhard, v ktorej väzni (s patričnými odbornými znalosťami) falšovali spojenecké bankovky, libry a doláre a ďalšie tlačoviny a dokumenty. Adolf Burger je posledným žijúcim pamätníkom tejto akcie, o ktorej napísal knihu, ktorá vyšla v roku 1983 pod názvom *Komando padělatelů* a neskôr po páde komunizmu v rozšírenej verzii o niektoré pasáže pod názvom *Ďáblova dílna*. Film natočený podľa tejto knihy získal v roku 2008 cenu Oscara za najlepší cudzojazyčný film. Od roku 1945 Adolf Burger žil v Prahe, kde 6. decembra 2016 zomrel vo veku 99 rokov.

Literatúra
----------

* Burger, A.: Komando padělatelů, edícia Magnet, Vydavateľstvo Naše vojsko, n.p. Praha, 1983
* Burger, A.: Ďáblova dílna, Ikar, 2007

Film
----

* 2007 - Diablova dielňa (nem. Die Fälscher), Nemecko/Rakúsko

Referencie
----------

1. ↑  Zomrel Adolf Burger, posledný pamätník nacistickej operácie Bernhard - domov.sme.sk
2. ↑  Burger, A.: *Komando padělatelů*; Vydavateľstvo Naše vojsko; 1983
3. ↑  Komando padělatelů - stručná recenzia na stránkach www.knihi.cz (po česky), prístup 16. december 2010
4. ↑  Film Diablova dielňa na stránke CinemaView, prístup 16. december 2010
5. ↑  The Counterfeiters Movie Trailer (Ukážka z filmu - Diablova dielňa) na stránke www.youtube.com, prístup 16.12. 2010

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adolf Burger**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Adolf Burger na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 150132
* GND: 12454424X
* ISNI: 0000 0001 1059 5018
* LCCN: n84126206
* NK ČR: xx0036325
* VIAF: 42774237
* WorldCat: lccn-n84126206
**Adolf Gustáv Medzihradský** (*Medzihradszky de Medzihradne*, \* 2. apríl 1835, Leštiny – † 13. december 1919, Dolný Kubín-Medzihradné) bol slovenský pedagóg, národnokultúrny pracovník.

Rodina
------

* otec Ľudovít Medzihradský (*de Medzihradne*), rektor
* matka Mária Medzihradská rod. Hadašová
* manželka Zuzana rod. Mešková

Životopis
---------

Pochádzal zo šľachtického rodu Medzihradský z Medzihradného (*Medzihradszky de Medzihradne*). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1852 – 1855 v Kežmarku. Popredný pedagóg, zostavovateľ rukopisných učebníc zemepisu, dejepisu, prírodopisu a i. Ovplyvnil tvorbu P. O. Hviezdoslava, zaslúžil sa o jeho slovenské národné prebudenie. Zakladajúci člen Matice slovenskej, spevokolu a organizátor ochotníctva v Dolnom Kubíne. Venoval sa maliarstvu, 1873 uňho tvoril Peter Bohúň. Študoval oravskú a liptovskú genealógiu.

Pamiatky
--------

* rodný dom v Leštinách
* hrob s náhrobníkom v Medzihradnom
* rukopis v Literárnom archíve Matice slovenskej

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o krste v matrike farnosti Leštiny
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5743 7933
* NK ČR: mzk2002143907
* SNK: 150274
* VIAF: 84523619
* Web umenia: 6488
Neporadzký potok pretekajúci obcou Neporadza
**Neporadzský potok** je potok v južnom Gemeri, tečie v juhovýchodnej časti okresu Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Slanej, meria 8,2 km a je tokom IV. rádu. 

Pramení v geomorfologickom celku Bodvianska pahorkatina, v podcelku Gemerská pahorkatina, neďaleko štátnej hranice s Maďarskom nad obcou Neporadza v nadmorskej výške cca 230 m n. m. Najprv tečie západojuhozápadným smerom, preteká obcou Neporadza a následne tiež Neporadzskou dolinou. V nadmorskej výške 202 m n. m. priberá prvý krátky prítok zľava a v ústí doliny významný pravostranný Bukovinský potok. Potom pokračuje juhojuhozápadným smerom popri osade Štrkovec na pravom brehu a vstupuje do Juhoslovenskej kotliny (podcelok Rimavská kotlina) a z ľavej strany priberá potok (179,2 m n. m.) pretekajúci dolinou Blatník. Následne pokračuje severojužným smerom, prudko sa stáča na západ a preteká obcou Kráľ. Západne od obce ústi v nadmorskej výške približne 159 m n. m. do Rimavy.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Slanej (od Čremošnej po štátnu hranicu) |
| --- |
| 
* Ardovský potok
* Bukovinský potok
* Činča
* Dlhý potok
* Egrešský potok
* Gemerský potok
* Hubovský potok
* **Kaloša**
* Konský potok
* Kružniansky potok
* Lapša
* Líščí potok
* Lúčka
* **Muráň**
* Neporadzský potok
* **Rimava**
* Sograď
* Stránsky kanál
* **Štítnik**
* **Turiec**
* Vraní potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Muráňa
Vodné toky v povodí Rimavy (1. časť) a (2. časť)
Vodné toky v povodí Slanej (1. časť)
Vodné toky v povodí Štítnika
Vodné toky v povodí Turca
 |
**Karl Ernst Adolf Anderssen** (\* 6. júl 1818, Breslau – † 13. marca 1879, tamtiež) bol nemecký profesor matematiky, ktorý sa ale preslávil ako šachista. 

Anderssen sa narodil v Breslau (dnes Vroclav), kde prežil väčšinu svojho života. Šach sa naučil hrať v 9. rokoch a hoci bol v 40. rokoch 19. storočia skôr amatérskym hráčom, jeho sila rástla a v roku 1851 vyhral medzinárodný šachový turnaj v Londýne. Hralo sa vyraďovacím spôsobom, Anderssen vyhral nad L. Kieseritzkym 2½−½, J. Szénom 4−2, H. Stauntonom 4−1 a M. Wyvillom 4½−2½ a po tomto víťazstve bol považovaný za najsilnejšieho hráča sveta.

Z tejto doby pochádza aj jeho nesmrteľná partia (Anderssen–Kieseritzky, 1851), v ktorej obetuje skoro všetok materiál a poslednými figúrami, ktoré mu ostanú, zaťahuje matovú sieť; Anderssenova hra sa obyčajne vyznačovala odvahou, fantáziou a radom kombinácií, ktorými vyhrával nad svojimi súpermi. V decembri 1858 sa s Anderssenom stretol americký šachista Paul Morphy. Nemecký šachista zápas prehral 2:7 (=2), čoskoro nato sa ale Morphy prestal zúčastňovať šachových turnajov, preto bol medzi rokmi 1861 − 1866 (prehra s W. Steinitzom +6 -8 =0) Anderssen opäť považovaný za najsilnejšieho hráča planéty.

Okrem hrania sa venoval tiež kompozičnému šachu. Adolf Anderssen zomrel roku 1879 na infarkt myokardu.

Referencie
----------

1. 1 2  KASPAROV, Garri Kimovich; PLISET͡SKIĬ, Dmitriĭ Germanovich. *My Great Predecessors*. [s.l.] : Everyman Chess, 2003. 464 s. ISBN 978-1-85744-330-1. S. 25 – 26. (po anglicky)
2. ↑  BEIM, Valeri. *Paul Morphy (A Modern Perspective)*. [s.l.] : Russell Enterprises, 2005. 164 s. ISBN 978-1-888690-26-2. S. 128. (po anglicky)
3. ↑  The Editors of Encyclopaedia Britannica. *Adolf Anderssen* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2018-09-27]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adolf Anderssen**

Externé odkazy
--------------

* (po anglicky) Adolf Anderssen na ChessGames


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Šachový portál |

Autoritné údaje: * BnF: 162966051
* GND: 118502840
* ISNI: 0000 0001 2036 9583
* LCCN: no97016089
* NK ČR: xx0135506
* VIAF: 10636597
* WorldCat: lccn-no97016089
**Marc Overmars** (\* 29. marec 1973, Emst, Holandsko) je bývalý holandský futbalový útočník. Preslávil sa hlavne pôsobením v Ajaxe Amsterdam a Arsenale.

Klubová kariéra
---------------

Marc Overmars začal svoju kariéru v malom holandskom klube SV Epe, odkiaľ v roku 1990 zamieril do svojho prvého profesionálneho klubu, do tímu Go Ahead Eagles. Tu strávil jednu sezónu po ktorej prestúpil za 200 000 libier do Willem II, kde tiež zostal len jednu sezónu. Po nej zamieril do holandského veľkoklubu Ajaxu Amsterdam.

Tu sa Marcova hviezda rozžiarila naplno a pod vedením Louisa van Gaala vyhral s tímom v roku 1995 Ligu Majstrov, keď vo finále Ajax zdolal AC Miláno. V ďalšom vzostupe ho však zbrzdilo vážne zranenie pravého kolena, ktoré ho vyradilo aj z Majstrovstiev Európy 1996. Aj napriek častým zraneniam si ho v lete 1997 vyhliadol manažér Arsene Wenger a priviedol ho do Arsenalu za sumu 5,5 milióna libier.

Ihneď vo svojej prvej sezóne v drese kanonierov vyhral vysoko cenený double, keď Arsenal vyhral ako Premier League tak aj FA Cup. Počas troch sezón, ktoré strávil na severe Londýna, odohral 101 ligových zápasov v ktorých strelil 25 gólov. V lete 2000 zamieril do Barcelony za rekordných 25 miliónov libier, čo z neho urobilo najdrahšieho holandského futbalistu všetkých čias. Aj keď mal veľmi ťažkú prvú sezónu, odohral za klub 31 ligových stretnutí s ôsmimi strelenými gólmi. Kariéru zakončil v roku 2004 po štyroch sezónach strávených na Nou Campe. S Barcelonou už žiadnu trofej do svojej zbierky nezískal.

Po skončení kariéry sa vrátil do svojho prvého tímu Go Ahead Eagles, kde pôsobil ako technický manažér. V roku 2008 šokoval futbalový svet, keď oznámil svoj návrat na trávniky v drese druholigového Go Ahead Eagles. Overmars s tímom po väčšinu času len trénoval a štarty si pripisoval hlavne ako striedajúci hráč. Jeho pravé koleno, ktoré prispelo k ukončeniu jeho kariéry v roku 2004, ho stále trápilo a nedovolilo mu hrať viac. Po skončení sezóny definitívne ukončil svoju futbalovú kariéru.

Trofeje
-------

### Klubové

Ajax
* Eredivisie: 1993/94, 1994/95, 1995/96
* KNVB Cup: 1992/93
* Johan Cruijff Schaal: 1993, 1994
* Liga majstrov UEFA: 1995
* Superpohár UEFA: 1995
* Interkontinentálny pohár: 1995

Arsenal
* Premier League: 1997/98
* FA Cup: 1998
* Community Shield: 1998

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Marc Overmars na českej Wikipédii.*
**Adolf Artúr Drexler** (\* 1905, Zlaté Moravce – † 1955, Kindlington, Spojené kráľovstvo) bol slovenský architekt.

Životopis
---------

Pochádzal z rodiny židovského pôvodu v Zlatých Moravciach. Jeho otec bol majiteľom miestneho majeru. Architektúru študoval na Technische Hochschule v Berlíne u profesorov Hansa Poelziga, Heinricha Tessenowa a Hermanna Jansena. Taktiež strávil na študijnom pobyte v Paríži niekoľko mesiacov. Neskôr realizoval v Zlatých Moravciach, Nitre a Leviciach viacero stavieb vo funkcionalistickom štýle. Pred vypuknutím 2. svetovej vojny emigroval do Anglicka, aby sa vyhol rasovému prenasledovaniu. Tu sa usadil v Kidlingtone pri Oxforde, kde žil ako farmár. Po vojne už Zlaté Moravce nenavštívil. Zomrel v roku 1955 ako slobodný a bezdetný. Ako architekt je aj v odborných kruhoch málo známy, hoci kvalitu jeho diela možno považovať za vysokú.

Vybrané stavby
--------------

* Lukáčiho vila na Kmeťovej ulici z roku 1932
* Vila na Kmeťovej ulci
* Obytný dom s obchodmi na prízemí na nároží námestia a Kmeťovej ulice - patril jeho rodine
* Bytový dom na ulici Janka Kráľa - dvojpodlažný dom s prízemím a zachovaným pôvodným keramickým obkladom, postaveným v roku 1938
* Vila na Sládkovičovej ulici z roku 1938
* Bytový dom v Nitre

Znehodnotená stavba
-------------------

Lukáčiho vila v Zlatých Moravciach bola dlho vo vlastníctve cirkvi. Neskôr ju predala Krajskému školskému úradu v Nitre, ktorý ju plánoval využívať na centrum pedagogicko-psychologického poradenstva. Rekonštrukcia však bola realizovaná nevhodne, pričom interiér bol zničený. Prípadom sa zaoberala aj prokuratúra, nakoľko vila leží v pamiatkovej zóne mesta.

Referencie
----------

1. ↑  , Adolf Drexler článok ASB
2. ↑  , 4. december 2018
Olympijský bronzOlympijský bronz

**Marcel Géry** (\* 15. marec 1965, Smolenice) je bývalý slovenský plavec, jeden z najlepších v histórii slovenského aj československého plávania, reprezentant Československa a Kanady.

Kariéra
-------

Rodák zo Smoleníc vyrastal v Cíferi. Pôsobil v Slávii VŠ Trnava pod vedením trénera Ladislava Hlavatého, jeho hlavné disciplíny boli 100 a 200 metrov motýlik. Zažiaril na majstrovstvách Európy juniorov v roku 1980, so ziskom troch zlatých a jednej striebornej medaily sa stal najúspešnejším pretekárom šampionátu. V reprezentácii Československa vybojoval bronz na ME 1985, na majstrovstvách sveta 1986 v Madride premenil tri finálové účasti na štvrté, piate a šieste miesto. V tom istom roku emigroval do Kanady .

V drese „javorových listov" získal medaily na Panpacifických hrách i na Hrách Commonwealthu. Na MS 1991 v Perthe bol piaty na 100 metrov motýlik, v štafetách pridal štvrté a šieste miesto. Najväčší úspech zaznamenal na olympijských hrách 1992 v Barcelone, kde bol členom bronzovej štafety na 4x100 m polohové preteky. Šieste miesto obsadil na 100 metrov motýlik. Na týchto Hrách bol Géry jediným rodeným Slovákom s medailovým ziskom. Získal spolu 20 titulov majstra Kanady a uviedli ho do plaveckej Siene slávy v provincii Ontário. 

Od roku 1996 žije v kanadskom meste Aurora, severne od Toronta.

Olympijské hry
--------------

* 1992 Barcelona, reprezentoval Kanada

Olympijský bronz 4x100 m polohové preteky
**6.** – 100 m motýlik

Majstrovstvá sveta
------------------

* 1986 Madrid, reprezentoval Česko-Slovensko

**4.** – 200 m motýlik
**5.** – 200 m v. sp.
**6.** – 100 m motýlik
* 1991 Perth, reprezentoval Kanada

**4.** – 4x100 m polohové preteky
**5.** – 100 m motýlik
**6.** – 4x100 m v. sp.

Pozri aj
--------

* Prehľad úspechov slovenského plávania

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Marcel Géry na sports-reference.com
doc. RNDr. **Ján Ninčák**, CSc. (\* 11. december 1935, Šmigovec – † 22. máj 1996, Košice) bol slovenský matematik a pedagóg.

Životopis
---------

Narodil sa v Šmigovci v okrese Humenné. Po absolvovaní gymnázia v Humennom študoval na Fakulte prírodných vied Vysokej školy pedagogickej v Bratislave odbor matematika a fyzika. 

Po štvorročnom pôsobení na gymnáziu v Košiciach nastúpil na Katedru matematiky SjF VŠT v Košiciach 1. júla 1962. Počas svojho pôsobenia na VŠT a TU v Košiciach prednášal na rôznych fakultách. V odbornej práci sa zameral na štúdium kombinatorických metód a na teóriu grafov. Internú vedeckú ašpirantúru ukončil obhajobou kandidátskej dizertačnej práce v Matematickom ústave Akadémie vied BSSR v Minsku. Je autorom početných vedeckých publikácií uverejnených v odborných matematických časopisoch. Niekoľko rokov viedol na katedre seminár z teórie grafov a kombinatorickej analýzy. V rokoch 1986 – 1988 bol zástupcom katedry pre vedecko-výskumnú činnosť a zahraničné styky na Katedre matematiky VŠT a istý čas vykonával funkciu vedúceho oddelenia Katedry matematiky pre EF. 

Zomrel 22. mája 1996 v Košiciach.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5836 2654
* NK ČR: ola2003175151
* SNK: 151026
* VIAF: 84983012
Pod pojmom **súkromná** (taktiež **privátna**, **vlastná** alebo **maloobchodná**) **značka** rozumieme najmä výrobky vyrábané pre konkrétny obchodný reťazec.

  

Rozlišujeme niekoľko druhov súkromných značiek a to *klasickú súkromnú značku, súkromnú značku totožnú s názvom reťazca, diskontnú súkromnú značku a značku rezervovanú pre vybraný obchodný reťazec*.

**Klasická súkromná značka** predstavuje normálnu maloobchodnú značku výrobcu. Názov výrobcu produktu a názov značky nie sú rovnaké.
Klasická súkromná značka má svoje výhody aj nevýhody. Medzi výhody môžeme zaradiť najmä to, že značka určuje nielen značku reťazca, ale aj klasickú súkromná značku. Nevýhodou tohto druhu súkromnej značky sú vyššie marketingové náklady, vysoké investície do vývoja úplne nových značiek a nižšia podpora predaja a takisto i imidžu predajného reťazca.

**Súkromná značka totožná s názvom reťazca** - táto značka je totožná s názvom obchodného reťazca. Je nositeľom imidžu reťazca a taktiež vyjadruje stratégiu služieb poskytovanú spotrebiteľom. Tento druh maloobchodnej značky prináša významné výhody najmä vo forme synergických efektov a v nemalej miere podporuje imidž reťazca. Nevýhodou, je skutočnosť, že výrobky so značkou totožnou so značkou obchodného reťazca priamo ovplyvňujú názor zákazníka na reťazec.

Súkromná značka totožná s názvom reťazca môže mať prémiový charakter, čo znamená že je určená verným zákazníkom, ktorí hľadajú vyššiu kvalitu výrobkov.

**Diskontná súkromná značka** - pre tento druh značky je typické zvýrazňovanie ceny. Prínosom tohto druhu značky je, že aj v období nižšej kúpnej sily môže zabezpečiť vynikajúci odbyt. Ďalšou výhodou je, že s propagáciou značky sú spojené nižšie výrobné náklady a tiež pozitívne vplýva na imidž reťazca. Medzi nevýhody sa rátajú nižšie marže, značné zníženie odbytu iných druhov výrobkov. 

**Značka rezervovaná pre vybraný reťazec** sa nachádza na rozhraní maloobchodnej značky a výrobnej značky. Vlastníkom tohto druhu značky je výrobca, ktorý určuje, ktoré druhy reťazcov môžu predávať jeho výrobky. Výhodou pre kupujúceho je nižšia cena, ale spravidla je nižšia cena spojená aj s nižšou kvalitou. Medzi hlavné nevýhody patrí sporné vlastnícke právo na značku a nízka marketingová podpora zo strany výrobcu a predávajúceho.
Hallux valgus
Hallux valgus na röntgenovej snímke
**Hallux valgus** je štrukturálna deformita kĺbu palca na nohe s vybočením palca navonok od stredu tela a vybočením prvej záprstnej kosti dovnútra. Deformita vzniká na genetickom podklade a je zhoršovaná nevhodnou obuvou, preťažovaním alebo úrazmi.

Deformita je nie vždy bolestivá, často je však súčasťou rozsiahlejšej patologickej prestavby celého predonožia s pridruženými deformitami malých prstov na nohe (kladivkovité prsty, bolesti pod hlavičkami záprstných kostí). Deformita je okrem kostných abnormalít spojená s predĺžením šliach a väzov na vnútornej strane palca a s ich skrátením na vnútornej strane, s vykĺbením drobných kostičiek pod prvou záprstnou kosťou (sezamské kostičky). Okolie kĺbu môže byť zhrubnuté a začervenalé - toto je spôsobené tlakom na vačok (burzu) v okolí kĺbu, ktorá sa môže zapáliť (burzitída).

Liečba
------

Hallux valgus sa lieči neoperačne ochrannými vložkami alebo narovnávačmi, ktoré sa nosia počas spánku (tzv. korektory). Ich efektivita je nejednoznačná, podobne nepresvedčivú účinnosť majú aj cvičenia. Operačné riešenie spočíva v uvoľnení skrátených mäkkých tkanív, v prerezaní a posune kostí, alebo v znehybnení kĺbov. Bolo vypracovaných mnoho metód, z ktorých ani jedna nie je univerzálna a ich použitie závisí od druhu deformity. 
  
Najčastejšie v súčasnosti vykonávané operácie:

* Chevron osteotómia - preťatie kosti v tvare V a posun, fixácia skrutkou
* SCARF osteotómia - osteotómia tvaru Z, posun a fixácia skrutkou
* Brandes-Kellerova resekčná artroplastika - odstránenie bližšej časti článku palca
* Proximálna osteotómia - preťatie kosti v oblasti bližšieho konca prvej záprstnej kosti a jej posun, fixácia skrutkou
* Lapidus - znehybnenie kĺbu medzi záprstnou kosťou a kosťou nártu, fixácia skrutkami alebo dlahou
* metatarzofalangeálna artrodéza - znehybnenie a napravenie kĺbu palca
* McBride - korekcia iba mäkkých tkanív, bez posunu kostí

Súčasťou každého výkonu je odstránenie časti hlavice prvej záprstnej kosti, ktorá je vysunutá vnútorne a tlačí v topánke.
Berniniho baldachýn stojí na mieste križovania sa lodí svätopeterskej baziliky
**Berniniho baldachýn** je názov sochárskeho diela talianskeho barokového umelca Gian Lorenza Berniniho pochádzajúce z rokov 1624 – 1633. Je to jedna z najznámejších a religiózne najvýznamnejších pamiatok Baziliky svätého Petra vo Vatikáne.

Vznik diela
-----------

Zadávateľom diela bol pápež Urban VIII. ktorý chcel týmto dielom dodať honosný a nanajvýš dôstojný vzhľad miestu nad hrobom prvého Kristovho apoštola svätého Petra. Bernini prijal poverenie s veľkou radosťou.

Prípravné práce spočívali v kopaní základov pre štyri mramorové podstavce gigantických stĺpov. Najväčším problémom pri tvorbe diela sa ukázal nedostatok materiálu - bronzu. Preto Urban VIII. nariadil strhnúť bronzové obloženie antického Panteónu dovtedy stojace v takmer pôvodnej podobe. Čin sa stretol s veľkou nevôľou Rimanov prirovnávajúcich pápeža k barbarom.

Stĺpy Bernini dokončil v apríli roku 1626. Každý z nich vážil 28 000 libier (okolo štrnásť ton) a dosahoval výšku dvadsaťdeväť metrov. Zakončenie diela najprv umelec predstavil ako malý model. V apríli 1628 bola jeho podoba schválená. 

Celkove si tvorba baldachýnu vyžiadala deväť rokov (od pápežovho poverenia v roku 1624 po dokončenie vrchnej časti v roku 1633). Na realizácii sa podieľala Berniniho umelecká dielňa: okrem umelcovho otca a brata v nej pracovali jeho žiaci ako i iní sochári (medzi nimi napr. aj François Duquesnoy, autor sochy sv. Ondreja vo výklenku hlavnej lode baziliky).

Popis diela
-----------

Štyri mohutné bronzové stĺpy spočívajú na mramorových podstavcoch. Ich umelecké stvárnenie symbolicky odkazuje na podobné stĺpy - Boaz a Jachin - tvoriace súčasť niekdajšieho jeruzalemského chrámu. Podstavce sú zdobené ôsmimi erbami Urbana VIII. s „barberiniovskými" včelami.

Po stĺpoch, charakteristických svojím skrúteným tvarom, sa plazia popínavé rastliny, medzi ktorými sa vznášajú drobné ľudské postavy. Hlavice stĺpov nesú ťažkú štukovanú drapériu so strapcami. Vrcholu baldachýnu dominujú štyria anjeli s roztiahnutými krídlami, zdanlivo dvíhajúci celé monumentálne dielo do výšky. Dielo zakončuje pozlátená guľa s krížom, v ktorom baldachýn dosahuje výšku tridsaťjeden metrov. 

Pôvodný Berniniho plán počítal s iným zakončením diela. Vo Vatikánskej knižnici uchovávajú dokument, podľa ktorého mala byť na vrchole baldachýnu umiestnená socha zmŕtvychvstalého Ježiša, držiaca v ruke vejúcu zástavu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Berniniho baldachýn**

Zdroje
------

* Hintzen-Bohlen, Brigitte: *Řím - umění a architektura*, Slovart, Praha, 2008, ISBN 978-80-7391-061-7
* Haľko, Jozef: *Tam, kde zomrel Peter*, Daka, Bratislava, 1994, ISBN 80-9005-39-7-1
* Collins, Michael: *Vatikán - tajomstvá a poklady svätého mesta*, Ikar, Bratislava, 2009, ISBN 978-80-551-2016-4
Pamätná tabuľa s reliéfom Bernharda Salbacha na bývalej vodárni Saloppe v Drážďanoch. Text voľným prekladom: *„Táto vodná stavba bola zrealizovaná podľa návrhu a pod vedením inžiniera Bernharda Salbacha z Königsbergu. Potom, čo závod desať rokov darúval dokonale čistú vodu, vyjadrili tu radnica a členovia zastupiteľstva takúto vďaku."* Povodňová značka vľavo vyznačuje kulminačnú hladinu 9,4 m počas povodne na Labe zo 17. augusta 2002.
**Bernhard August Salbach** (\* 14. júl 1833, Königsberg – † 21. december 1894, Drážďany) bol nemecký vodohospodársky odborník, stavebný radca a projektant. 

Študoval na Priemyselnom inštitúte v Berlíne. Po absolvovaní školy pracoval pre firmu firmu C. Korte & spol. a neskôr ako mestský radca.

Podieľal sa na výstavbe a projektovaní viacerých vodohospodárskych stavieb. Medzi najznámejšie patria vodáreň *Saloppe* (Drážďany), projekt *Vodovodní řád* (Nový Jičín), alebo výstavba bratislavskej vodárne. Pracoval aj na vodovodných systémoch v mestách: Budapešť, Fiume, Linz, Ofen, Praha a Viedeň.

Referencie
----------

1. 1 2   *BERNHARD SALBACH – Spoluautor a projektant bratislavského vodovodu* [online]. bratislavskykraj.sk, 2020-12-06, [cit. 2021-06-28]. Dostupné online.
2. ↑  Bernhard August Salbach. In:  *Galerie osobností* [online]. Muzeum Novojičínska, [cit. 2020-11-18]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Bernhard Salbach : Spoluautor a projektant bratislavského vodovodu – informačný leták Bratislavskej vodárenskej spoločnosti
* Bernhard Salbach na wiki mesta Drážďany
* Bernhard Salbach na museum-digital.de
**Alexander Havas** z Gemera (\* 5. máj 1822, Horná Mičiná – † 2. november 1894, Budapešť) bol archeológ, právnik.

Životopis
---------

Pochádzal zo zemianskej rodiny (gemerská vetva). Študoval na gymnáziu, právo v Egri a na univerzite v Budapešti, 1842 zložil advokátske skúšky. Úradník magistrátu v Pešti, tajomník námestníka miestodržiteľskej rady, radca Ministerstva kultúry a vzdelávania, vedúci župného úradu a v iných štátnych a verejných funkciách. Roku 1848 – 1849 účastník maďarskej buržoáznej revolúcie, dobrovoľník. Funkcionár lesníckych a poľovníckych spolkov, prispieval do ich odborných časopisov. Venoval sa aj archeológii. Združil archeológov a historikov, ktorých orientoval na prieskum rímskych pamiatok na území Budapešti, staral sa o finančné zabezpečenie výskumov. Priekopník bádania na rímskej lokalite Aquincum, výsledky publikoval v časopisoch a v ročenke, ktorú redigoval. Zaoberal sa i maďarským pravekom a avarsko-slovanskou problematikou.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike vo farnosti Pohronská Polhora; pokrstený ako Ludovicus Alexander Carolus Michael Havas
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12755907s
* GND: 1055292322
* ISNI: 0000 0000 7835 2736
* VIAF: 24727844
*Nezamieňať s heslom proteóm.*
**Proteazómy** sú bielkovinové komplexy umožňujúce rozklad nepotrebných alebo poškodených bielkovín proteolýzou. Tento typ hydrolytickej reakcie katalyzujú enzýmy zvané proteázy. 

Proteazómy sú súčasťou hlavných mechanizmov, ktorými sa bunka zbavuje chybných, nepotrebných alebo zle zložených bielkovín. Bielkoviny sú označené na degradáciu ubikvitínom pomocou enzýmov ubikvitínových ligáz. Po naviazaní niekoľkých molekúl ubikvitínu je vzniknutý polyubikvitínový reťazec naviazaný na proteazóm, kde prebehne hydrolytické štiepenie peptidových väzieb, ktorého vysledkom sú oligopeptidy dlhé sedem až osem aminokyselín.

Proteazómy sú prítomné vo všetkých bunkách eukarytockých organizmov, archeónov a aj v niektorých baktériach.

V štruktúre je proteazóm valcovitý komplex obsahujúci jadro zo štyroch na sebe uložených krúžkov tvoriacich stredový pór. Každý kruh je zložený zo siedmich jednotlivých bielkovín. Vnútorné dva kruhy sú vyrobené zo siedmich β podjednotiek, ktoré obsahujú tri až sedem aktívnych miest proteázy. Tieto miesta sú umiestnené na vnútornom povrchu krúžkov, takže cieľový proteín musí vstúpiť do centrálneho póru skôr, ako dôjde k jeho degradácii. Každý z vonkajších dvoch prstencov obsahuje sedem podjednotiek α, ktorých funkciou je udržiavať „bránu", cez ktorú proteíny vstupujú do valca. Tieto a podjednotky sú riadené väzbou na „viečkové" štruktúry alebo regulačné častice, ktoré rozpoznávajú polyubikvitínové reťazce pripojené k bielkovinovým substrátom a iniciujú proces degradácie. Celkový systém ubikvitinácie a proteazomálnej degradácie je známy ako **ubikvitín-proteazómový systém**. 

Za objasnenie mechanizmu, ktorým bunka degraduje proteíny pomocou ubikvitínu, bola v roku 2004 udelená Nobelova cena za chémiu Aaronovi Ciechanoverovi, Avramovi Herškovi a Irwinovi Roseovi.

Referencie
----------

1. ↑   *Molecular cell biology*. New York : W.H. Freeman, 2008. (6th ed.) Dostupné online. ISBN 0-7167-4366-3.
2. ↑  PETERS, J.M.; FRANKE, W.W.; KLEINSCHMIDT, J.A.. Distinct 19 S and 20 S subcomplexes of the 26 S proteasome and their distribution in the nucleus and the cytoplasm.. *Journal of Biological Chemistry*, 1994-03, roč. 269, čís. 10, s. 7709–7718. Dostupné online [cit. 2021-05-23]. DOI: 10.1016/S0021-9258(17)37345-3. (po anglicky)
3. ↑  NASSIF, Nicholas D.; CAMBRAY, Samantha E.; KRAUT, Daniel A.. Slipping up: Partial substrate degradation by ATP-dependent proteases. *IUBMB Life*, 2014, roč. 66, čís. 5, s. 309–317. Dostupné online [cit. 2021-05-24]. ISSN 1521-6551. DOI: 10.1002/iub.1271. (po anglicky)
4. ↑   *The Nobel Prize in Chemistry 2004* [online]. NobelPrize.org, [cit. 2021-05-23]. Dostupné online. (po anglicky)
**Alexander Gesell** - "Gesell de Terebsafejérpatak" (\* 8. máj 1839, Bratislava - † 24. november 1919, Banská Bystrica) bol uhorský geológ.

Rodina
------

* otec Ján Gesell de Terebsafejérpatak
* matka Mária rod Slubeková

Životopis
---------

Študoval na lýceu a reálke v Bratislave, neskôr na 1858-1862 na baníckej akadémii v Banskej Štiavnici a v rokoch 1864-1867 na univerzite vo Viedni. Po štúdiách pôsobil ako praktikant v železiarňach v Cugire a v Sebesi (dnešné Rumunsko), geológ Ríšskeho geologického ústavu vo Viedni, banský geológ Ministerstva financií v Budapešti, banský inžinier v Sighete, od roku 1880 hlavný banský geológ v Banskej Štiavnici, 1883-1908 Uhorského geologického ústavu v Budapešti.

Zaoberal sa výskumom geologických pomerov Banskej Štiavnice a okolia, vyhotovil mapu rudných žíl banskoštiavnického revíru, neskôr aj farebnú geologickú mapu a niekoľko geologických profilov. Uskutočnil geologické výskumy baní v okolí Kremnice a Dobšinej, opálových baní v Červenici a antimónových baní v Ľubele, študoval výskyty hnedého uhlia, rašeliny a ropy na Orave aj v iných oblastiach s výskytom podobných nerastných surovín. Zaoberal sa banskogeologickým výskumom aj v iných obliastiach Uhorska, prieskumom baní na zlato v okolí Baia Mare. Autor asi 50 knižných, resp. časopiseckých prác. Roku 1908 povýšený do šľachtického stavu.

Ocenenie
--------

* Vyznamenaný Radom železnej koruny III.tr.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 104; pokrstený ako Johann Alexander Gesell

Autoritné údaje: * GND: 13216597X
* ISNI: 0000 0000 7877 674X
* VIAF: 52842091
**Ladislav Sára** (\* 9. február 1913, Podbrezová-Lopej – † 19. február 1945, Melk) bol pedagóg, protifašistický bojovník, rozhlasový hlásateľ.

Pamätná tabuľa venovaná na pamiatku Ladislavovi Sárovi v Banskej Bystrici

Rodina
------

* otec Pavel Sára
* matka Anna Sárová rod. Veselková

Životopis
---------

V prvej svetovej vojne mu zomrel otec, jeho matka po ňom zdedila čižmársku dielňu. V rokoch 1918 – 22 študoval na ľudovej škole v Brezne. V školskom roku 1928/29 začal navštevovať Učiteľský ústav v Banskej Štiavnici, posledný školský rok 1932/33 absolvoval v Lučenci, kde aj zmaturoval. Skúšky učiteľskej spôsobilosti pre ľudové školy zložil 30. novembra 1935 v Lučenci, o dva roky neskôr v Banskej Bystrici získal aj kvalifikáciu pre meštianske školy.

V roku 1933 začal vyučovať v Hradišti (dnešné Zemplínske Hradište), v rokoch 1934 – 37 vyučoval na ľudovej škole v Trebišove, v rokoch 1937 – 39 na meštianskej škole v Brezne. Od roku 1939 vyučoval slovenský jazyk, dejepis a zemepis na Vyššej priemyselnej škole v Banskej Bystrici, kde zotrval do roku 1944. Účastník kultúrnych podujatí v Banskej Bystrici, spolupracovník amatérskeho divadla, autor kroniky Mestského divadelného združenia. Spoluorganizátor rozhlasových krajových vysielaní. Po vypuknutí SNP v roku 1944 bol prvý hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Počas povstania pracoval na Povereníctve SNR pre školstvo a osvetu v Banskej Bystrici. Po zajatí na Starých Horách 31. októbra 1944 bol väznený v Banskej Bystrici, neskôr v Bratislave. Zahynul počas náletu amerických stíhačiek na nacistický transport do koncentračného tábora.

Ocenenie
--------

* vyznamenaný in memoriam roku 1945 Čs. vojnovým krížom 1939;
* roku 1947 Št. cenou v odbore rozhlasu;
* roku 1952 Radom SNP I.tr.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Milan Varsik: *Odkážte mojej materi*, Bratislava 1984

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5608 0477
* NK ČR: mzk2007394824
* VIAF: 84707876
Súradnice: 47°13′28″S 30°20′16″V﻿ / ﻿47,22444°S 30,33778°V﻿ / 47.22444; 30.33778

**Petrovirivka** (ukr. Петровірівка, od roku 1927 do 2016 — Žovteň - ukr. Жовтень) je dedina s rozlohou 6,64 km v Odeskej oblasti Ukrajiny. Podľa sčítania ľudu z roku 2001 tu žije 2 954 osôb. Je to jedna z najväčších dedín Šyriajevského rajónu.

Obec bola založená v roku 1814. Do roku 1927 sa volala Petroverovka (ukr. Петровірівка, rus. Петроверовка). Na počesť Októbrovej revolúcie sovietska vláda zmenila názov na „Žovteň" (ukr. Жовтень). Tento názov bol používaný až do roku 2016.

V dedine sa narodil akademik RAV Teodor Iľjič Ojzerman.

Referencie
----------

1. ↑  Ukrajinské slovo „žovteň" znamená „október".

Externé odkazy
--------------

* Petrovirivka na stránkach Najvyššej rady Ukrajiny (po ukrajinsky)
* Počasie v Petrovirivka (po rusky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žovteň (Oděská oblast) na českej Wikipédii.*
**Anna Randušková** (rod. **Vozárová**; \* 9. marec 1930, Pohorelá-Pohorelská Maša – † 27. marec 1993, Bratislava) bola slovenská lekárka-pediatrička, vysokoškolská pedagogička.

Životopis
---------

Do roku 1956 študovala medicínu na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, kde v roku 1956 získala titul MUDr. Pokračovala vo vedeckej a pedagogickej práci: v roku 1975 získala titul CSc. v roku 1978 sa stala docentkou (doc.) a v roku 1989 profesorkou (Prof.). 

Od roku 1956 pôsobila ako lekárka v Lučenci, od roku 1959 na I. neskôr na II. detskej klinike Detskej fakultnej nemocnice, kde od 1985 pôsobila ako prednostka; súčasne v roku 1959-1978 najskôr ako docentka, v rokoch 1989-1993 ako profesorka učila na Katedre pediatrie II. Lekárskej fakulty UK v Bratislave. Vo vedecko-výskumnej práci sa zamerala na problematiku etiopatogenézy recidivijúcich respiračných chorôb u detí so zameraním na alergiu a imunodeficienciu. Neskôr sa zoberala sledovaním hladiny lipoproteínov a niektorými hormonálnymi ukazovateľmi u detí diabetických matiek. Autorka a spoluautorka vysokoškolských učebných textov, vedeckých štúdií v odborných domácich i zahraničných časopisoch a zborníkoch. Členka a funkcionárka viacerých profesných spoločností.

Ocenenie
--------

* 1986 - Za vynikajúcu prácu
* 1988 - Medaila J.E. Purkyně

Literatúra
----------

* RANDUŠKOVÁ, Anna. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 204.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5634 5922
* NK ČR: mzk2002144853
* VIAF: 84525703
Anna Svídnická
**Anna Svídnická** (nemecky **Anna von Schweidnitz**) (\* asi 1339 – † 11. júl 1362), bola česká kráľovná a rímska cisárovná. Bola treťou manželkou rímskeho cisára a českého kráľa Karola IV. Luxemburského a dcérou svídnického vojvodu Henricha II. a uhorskej princeznej Kataríny.

Životopis
---------

Bola vychovaná u svojej matky na uhorskom kráľovskom dvore v Budíne, kde sa tiež konala 27. mája 1353 jej svadba s Karolom. Za českú kráľovnú bola korunovaná o dva mesiace neskôr, 28. júla 1353 v Prahe. 9. februára 1354 ju Karol nechal v Aachene korunovať za rímsku kráľovnú. Za rímsku cisárovnú bola korunovaná spolu so svojim manželom, ktorý bol za rímskeho cisára korunovaný 5. apríla 1355 v Ríme.

V roku 1358 porodila dcéru Alžbetu (Elišku) a o 3 roky neskôr, 26. februára 1361, na cisárskom hrade v Norimbergu syna Václava, ktorý sa stal českým kráľom ako Václav IV.

Pri pôrode tretieho, bezmenného dieťaťa 11. júla 1362 Anna Svídnická zomrela.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anna Svídnická**

Externé odkazy
--------------

* Anna Svídnická - Životopisy online

Autoritné údaje: * GND: 136828868
* ISNI: 0000 0000 5638 9503
* NK ČR: ola2002145209
* VIAF: 81109009
**Anna Miloslava Čajaková** (\* 1. jún 1888, Martin, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko – † 16. august 1981, Banská Bystrica, ČSSR, dnes Slovensko) bola slovenská kultúrna pracovníčka a spolková funkcionárka, predstaviteľka zahraničného prvého československého odboja.

Pôsobila ako krajanská pracovníčka v Chicagu v štáte Illinois v Spojených štátoch, kde spoluzaložila viaceré spolky a organizácie. Pracovala v Evanjelickej jednote, spevokole Lipa a v Slovenskej lige v Amerike. Organizovala rôzne zbierky a slávnosti. Publikovala vo viacerých krajanských časopisoch. Spolu s manželom Jánom Miloslavom Čajakom žili od roku 1919 v Banskej Bystrici. S organizáciou Sokol boli spoluvlastníkmi kina. V roku 1923 vítala v Banskej Bystrici prezidenta Tomáša Garriguea Masaryka. Postupne s manželom adoptovali a vychovali 32 detí, pretože vlastné nemali. Život dožila v Banskej Bystrici u chovanice Márie Lauríkovej. Je pochovaná s manželom v Banskej Bystrici vedľa svojej učiteľky a priateľky Terázie Vansovej.

Referencie
----------

1. ↑  *Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 152977
* VIAF: 4386156565695623500001
**Trest smrti v Izraeli** je povolený len v čase vojny a to len za genocídu, zločiny proti ľudskosti, vojnové zločiny, vlastizradu a zločiny proti židovskému ľudu. Aktuálne je arabsko-izraelský konflikt považovaný za vojnu a spáchanie niektorého z trestných činov môže viesť k trestu smrti. Izrael zdedil zákonník z obdobia britského mandátu v Palestíne, ktorý zahŕňal trest smrti pre niekoľko trestných činov, ale v roku 1954 Izrael zrušil trest smrti v mieri, s výnimkou hore uvedených trestných činov.

Iba jedna civilná osoba bola v histórii štátu Izrael odsúdená na smrť - Adolf Eichmann, ktorý bol obesený v roku 1962 po tom, čo bol odsúdený v roku 1961 za účasť na nacistických vojnových zločinoch týkajúcich sa holokaustu.

Popravený bol aj Meir Tobianski, izraelský vojak v Arabsko-izraelskej vojne v roku 1948, ktorý bol falošne obvinený z velezrady a popravený zastrelením potom, čo bol vojenským súdom uznaný vinným. Iní, vrátane nacistického zločinca Johna Demjanjuka, boli odsúdení na smrť, ale odvolaním zvrátili trest smrti.

Všeobecne sa uznáva, že jedným z dôvodov pre vzácne používanie trestu smrti v Izraeli je židovský náboženský zákon. Biblický zákon výslovne nariaďuje trest smrti pre 36 trestných činov, od vraždy a cudzoložstva k modlárstvu a znesväteniu soboty. Napriek tomu židovskí učenci od začiatku letopočtu vyvinuli tak obmedzujúce pravidlá, aby sa zabránilo odsúdeniu nevinných, že trest smrti sa stal de facto ilegálnym. Konzervatívni židovskí náboženskí vodcovia a učenci veria, že trest smrti by mal zostať nevyužitý, a to aj v extrémnych prípadoch, ako sú politické vraždy.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Capital punishment in Israel na anglickej Wikipédii.*