recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ardeny** (franc. *Ardennes* vo Francúzsku a *Ardenne* v Belgicku, hol. *Ardennen*) je pohorie vo Francúzsku, v Belgicku a v Luxembursku, kde ho volajú *Oesling*. Masív pokračuje v Nemecku pod názvom Eifel.

Názov
-----

Názov Ardeny pochádza pravdepodobne z keltčiny, v ktorej slovo *ard* znamená vysoký.

Poloha a prírodné pomery
------------------------

Pohorie sa rozprestiera na juhu Belgicka, vo Francúzsku a Luxembursku na ľavom brehu Rýna. Je pokračovaním Porýnskej bridličnatej vrchoviny. Ardeny stúpajú od západu smerom na východ. Najvyšší bod vo Francúzsku je *Croix-Scaille* (504 m n. m.) a Signal de Botrange (694 m n. m.) v Belgicku pri nemeckej hranici. Vodu z pohoria odvádza rieka Mása a hlavne jej pravostranný prítok Ourthe. Vyskytujú sa tu brezové, jedľové a dubové lesy.

### Geológia

Ardeny sa spolu s Porýnskou bridličnatou vrchovinou nachádzajú južne od brabantského masívu a holandskej tabule. Predstavujú hercýnske vrásovo-šupinové pásmo so severozápadnou vergenciou. Na severozápade je pohorie nasunuté na namursko-vestfálsku predhlbeň. Ardeny sú fragmentom rhenohercynika. Prevažujú tu nemetamorfované alebo iba slabo metamorfované sedimenty devónu a karbónu. Nachádzajú sa tu ložiská železných rúd.

Referencie
----------

1. 1 2   *Boľšaja sovietskaja enciklopedia* [online]. bse.sci-lib.com, [cit. 2011-02-07]. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  Lacquementa, F. Averbuchb, O. Mansyb, J.L. Szaniawskib, R. Lewandowski, M. 2005, *Transpressional deformations at lateral boundaries of propagating thrust-sheets: the example of the Meuse Valley Recess within the Ardennes Variscan fold-and-thrust belt (N France–S Belgium).* Journal of Structural Geology, 27, s. 1788 – 1802
**Erik Arne Karlsson** (\* 4. august 1912, Štokholm, Švédsko – † 11. jún 1947, Berg, Rakúsko) bol švédsky humanitárny pracovník medzinárodnej organizácie Save the Children (*švé: Rädda Barnen*) zaoberajúcej sa ochranou detských práv, ktorý bol počas vykonávania humanitárnej misie zastrelený sovietskou pohraničnou strážou neďaleko dnešných rakúsko-slovenských hraníc.

Život
-----

Karlsson sa zúčastnil Španielskej revolúcie a v roku 1939 bojoval na strane Fínska v Zimnej vojne. Počas nemeckej okupácie Nórska pomáhal do krajiny pašovať finančné prostriedky na podporu miestnych partizánov. Neskôr bol vodičom jedného z tzv. bielych autobusov (*švé: Vita bussarna*), ktoré boli súčasťou operácie švédskeho Červeného kríža a dánskej vlády, a ktoré boli posielané do koncentračného tábora Bergen-Belsen, kde sa dobrovoľníci starali o väzňov, ktorých kŕmili a liečili.

Po kapitulácii nacistického Nemecka bol zamestnaný ako šofér na švédskom veľvyslanectve v Berlíne. Počas pobytu v tomto meste sa zapísal ako dobrovoľník do švédskej odnože organizácie *Save the Children*, odkiaľ bol po čase prevelený do Viedne.

Smrť
----

Erik Arne Karlsson bol zastrelený 11. júna 1947 na vtedajších rakúsko-československých hraniciach. Sovietski vojaci spustili streľbu na Karlssonov automobil, pretože Švéd vyšiel na cestu, ktorá bola zahradená. Na sedadlách spolujazdcov sa v tej dobe nachádzali jeho manželka Ilse Weil (1914 - 1994) a taktiež syn Tom (1944), obaja však vyviazli bez zranení.

V roku 1949 bol po ňom pomenovaný park vo Viedni a v roku 1961 bol v Bergu postavený pamätník (*Schwedenkreuz*) len kúsok od miesta, kde bol zastrelený.

Karlsson je pochovaný v rodinnej hrobke na cintoríne Skogskyrkogården v Štokholme.

Referencie
----------

1. ↑   *www.Tourist-Channel.sk -* [online]. www.tourist-channel.sk, [cit. 2021-11-01]. Dostupné online.
2. ↑   *Arne Karlsson (hjälparbetare)*. [s.l.] : [s.n.], 2020-09-27. Page Version ID: 48287875. Dostupné online. (po švédsky)
3. ↑  KULLING, Oskar. Några ord med anledning av B. Asklunds Återblick på den svenska fjällkedjeforskningen. *Geologiska Föreningen i Stockholm Förhandlingar*, 1947-01, roč. 69, čís. 1, s. 112–115. Dostupné online [cit. 2021-11-01]. ISSN 0016-786X. DOI: 10.1080/11035894709454080.
4. ↑  KTV\_CREITMAYR. *Namen von Wiener Parks und ihre Bedeutung* [online]. www.wien.gv.at, [cit. 2021-11-01]. Dostupné online. (po nemecky)
Jazero Atitlán z obežnej dráhy
**Atitlán** je jazero nachádzajúce sa v departemente Sololá v Guatemale považujú mnohí za najkrajšie na svete. Je známym strediskom cestovného ruchu na vysočine v juhozápadnej časti krajiny. 

Zatiaľ čo severný breh je pomerne husto osídlený a nachádza sa tu aj najväčšie mesto na pobreží Panajachel, na členitejšom južnom brehu tvoria kulisu sopky Atitlán, Tolimán a San Pedro s vrchom Santa Clara. Hladina jazera má nadmorskú výšku 1 560 m n. m. Dĺžka jazera v západo-východnom smere je 18 km. Má členité dno, ktoré nie je dodnes úplne zmapované. Najväčšia zistená hĺbka je viac než 350 m. Existujú dve teórie o jeho vzniku: prvá tvrdí, že ide o neaktívny kráter a druhá, že vznik okolitých sopiek prerušil tok troch riek tečúcich zo severu, ktoré tak spôsobili jeho vznik. Jazero nemá zjavný odtok. Ďalšie dôležité obce na jeho brehoch sú San Lucas Tolimán, Santiago Atitlán, San Pedro La Laguna a San Pablo La Laguna.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Atitlán (jazero)**
**Melinda Clarková** (\* 24. apríl 1969, Dana Point, Kalifornia, USA) je americká herečka.

Detstvo a mladosť
-----------------

Clarková sa narodila ako dcéra baletky a herca Johna Clarka. Má brata menom Joshua a jej sestra Heidi zomrela v roku 1994 na zhubný nádor srdca. V roku 1987 odcestovala do Los Angeles, aby sa venovala modelingu.

Kariéra
-------

V roku 1989 sa stala súčasťou hereckého obsadenia americkej telenovely *Days of Our Lives*, kde účinkovala do roku 1990 a objavila sa v 139 epizódach. V roku 1993 si zahrala vo filme *Návrat živé smrti 3*, kde stvárnila hlavnú úlohu.

V roku 1996 bola zvažovaná do úlohy Tatum Riley vo filme *Vreskot*, ale rolu neprijala a objavila sa vo filme *Vraždiaci jazyk*. Clarková bola za svoj herecký výkon ocenená cenou pre najlepšiu herečku na Filmovom festivale v Sitges. Neskôr sa začala sporadicky objavovať vo filme a dala skôr prednosť televízii. Účinkovala v menších rolách v televíznych seriáloch ako *Xena*, *Čarodejnice* či *Seinfield*.

Získala hosťujúcu úlohu v televíznom seriály *O.C California*, kde stvárnila zápornú postavu Julie Cooper. Jej postava si získala pozitívne ohlasy u divákov a z hosťujúcej postavy, získala viac priestoru, čím sa stala neoddeliteľnou súčasťou seriálu. Clarková účinkovala v seriály do jeho záveru, v roku 2007.

V časovom rozmedzí 2001 až 2015 sa sporadicky objavovala v kriminálnom televíznom seriály *C.S.I.: Kriminálka Las Vegas* ako Dr. Heather Kessler tzv. Lady Heather. 

Hosťovala v piatich epizódach televízneho seriálu *Upírske denníky* z roku 2010, kde získala pozitívne recenzie na jej herecký výkon. V rovnakom roku, sa stala súčasťou hereckého obsadenia televízneho seriálu *Nikita*. Tiež hosťovala v televíznom seriáloch ako *Vincentov svet*, *Vegas* či *Gotham*.

Súkromný život
--------------

Jej manželom bol Ernie Mirich, v rokoch 1997 až 2005. Majú spolu jedno dieťa, dcéru Catherine Grace, narodenú v roku 2000. V septembri 2015 sa vydala druhý krát, za Adama Farmera, v jej rodnom meste. 

Na základe jej hereckej postavy, boli vytvorené dve akčné figúrky. Prvou bola postava Jessicy Priest, vo filme *Spawn*, z roku 1997 a druhou bola rola Velascy, z televízneho seriálu *Xena*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Melinda Clarke**

Externé odkazy
--------------

* Melinda Clarke v Internet Movie Database (po anglicky)
* Melinda Clarke v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Melinda Clarke na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 141650052
* ISNI: 0000 0001 1446 6563
* LCCN: no2006010062
* VIAF: 66217615
* WorldCat: lccn-no2006010062
**Menoikeus** (starogr. Μενοικεύς – Menoikeus, lat. *Menoikeus*) je v gréckej mytológii otec Kreonta, kráľa v Tébach.

Korene rodu Menoikea siahajú až k známemu jeho predkovi Kadmovi, ktorý pomocou vojakov zrodených z jeho „*dračej sejby*" postavil Téby a stal sa tak prvým tébskym kráľom. Menoikeus bol tiež jedným z vojakov zrodených z tejto sejby. Potomkami Menoikea boli Kreón, dvakrát vládnuci v Tébach a Iokasté, ktorá sa stala manželkou kráľa Laia a matkou Oidipa. Neskôr, po tragických udalostiach, daných osudom, sa stala tiež manželkou Oidipa, ktorý bol vrahom svojho otca.

Keď sa v detstve odložený syn Oidipus už ako dospelý vrátil do Téb, nevedomky zabil muža, ktorý ako sa neskôr ukázalo bol jeho otcom. Následne sa oženil s vlastnou matkou a tak vyvolal hnev bohov, žiadajúcich jeho potrestanie. Bohovia za trest zoslali na Téby mor, ktorý krajinu nesmierne sužoval. Veštec Teiresias oznámil vôľu bohov: mesto bude od moru uchránené len vtedy, ak za mesto zomrie jeden zo zasiatych, mužov zrodených z dračích zubov, ktorých Kadmos na radu bohov sial do zeme.

Menoikeus sa bez váhania išiel obetovať a vrhol sa z hradieb. Tébania mu za to boli vďační, ale jeho obeť bola aj tak márna a nemohla odvrátiť všetky ďalšie nebezpečenstvá a pohromy, ktoré sa na Téby valili, tie nakoniec po krvavej vojne viedli až k zničeniu mesta.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,5,7.
2. 1 2  Hyginus , *Fabulae*, 67.
3. ↑  Hyginus , *Fabulae*, 242.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Menoikeus na českej Wikipédii.*
**Edwin Jacob Garn** (\* 12. október 1932, Richfield, Utah, USA) je bývalý senátor Kongresu USA, astronaut-pozorovateľ na raketopláne Discovery v roku 1985.

Krátky životopis
----------------

* V rokoch 1974 - 1993 bol senátorom Republikánskej strany v Senáte USA za štát Utah
* Na verejnosti vystupoval ako **Jake Garn**
* V tíme CONG sa zacvičoval od 1984 a po lete z neho odišiel, aby sa venoval senátorskej funkcii.
* Do kozmonautických zoznamov je zapísaný ako 164. človek vo vesmíre.

Let do vesmíru
--------------

Letel iba raz a to v roku 1985, kedy mal 52 rokov. Išlo o sedemdňový let na palube raketoplánu Discovery s misiou STS-51-D, katalogizáciu v COSPAR 1985-028A. Sedemčlenná posádka (Karol Bobko, Donald Williams, dr. Margaret Seddonová, Stanley Griggs, dr. Jeffrey Hoffman, Charles Walker a prominentná osobnosť, senátor Garn) prepravila do vesmíru družice Telesat 9 a Leasat 3, pričom Leasat sa nepodarilo uviesť do prevádzky. Garn prvé dva dni trpel kinetózou. Štart aj pristátie raketoplánu bolo z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride.

* STS-51-D Discovery (12. apríl 1985 - 19. apríl 1985)

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* 
* 
*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Edwin Jacob Garn na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1192313259
* ISNI: 0000 0000 6729 7735
* LCCN: n81114690
* VIAF: 94760643
* WorldCat: lccn-n81114690
**Jakov Michajlovič Jurovskij** (rus. Яков Михайлович Юровский; \* 19. júngreg /7. júnjul 1878, Kujbyšev, Rusko – † 2. august 1938, Moskva, Rusko) bol boľševický revolucionár a sovietsky politik. Je známy ako väzniteľ a popravca cára Mikuláša II. a jeho rodiny.

Životopis
---------

### Mladosť

Jakov Jurovskij sa narodil ako *Jankel Chajmovič Jurovskij* v židovskej rodine v Tomsku, kde býval jeho otec, keď si odpykával trest za krádež. Bol ôsme z desiatich detí. Jeho matka bola krajčírka. Krátko pred príklonom k marxizmu konvertoval Jurovskij k protestantstvu.

Jurovskij sa vyučil ako hodinár a roku 1904 odišiel do Nemecka. Do Ruska sa vrátil počas revolúcie v roku 1905 a po jej potlačení sa pripojil k boľševikom. Niekoľkokrát bol zatknutý a stretol sa s Jakovom Sverdlovovom.

V roku 1907 odišiel do USA, v roku 1910 sa však vrátil späť do Ruska. Po vypuknutí prvej svetovej vojny bol povolaný do armády a slúžil ako lekár v lazarete. Počas februárovej revolúcie sa Jurovskij stal členom Jekaterinburgského sovietu. Po októbrovej revolúcii bol tamojším komisárom pre justíciu a stal sa členom tajnej polície Čeky.

### Zavraždenie cárskej rodiny

V roku 1918 bol cár Mikuláš II. so svojou rodinou väznený v Jekaterinburgu v Ipatievovom dome. Jurovskij sa stal ich poručníkom.

Po tom čo sa v lete 1918 priblížili mestu protiboľševické sily rozhodol Uralský soviet (Gološčokin a Soloviov) cársku rodinu zlikvidovať. Ich likvidáciou bol poverený Jurovskij. V noci 17. júla 1918 odviedli strážcovia cársku rodinu do pivnice domu s vysvetlením, že sa idú skryť pred streľbou z ulice. Jurovskij rodinu sprevádzal. Rodina, ktorá do poslednej chvíle nič netušila bola postavená k stene a komando spustilo paľbu. Cár (toho zastrelil osobne Jurovskij) a cárovná Alexandra boli na mieste mŕtvi. Ich deti však paľbu prežili a pobehovali po miestnosti. Cároviča Alexeja, ktorý ležal na zemi, Jurovskij osobne strelil do hlavy. Cárske dcéry, ktoré prežili streľbu boli dobodané bajonetmi. Vrahovia neskôr zistili, že ich paľbu zbraní prežili preto, že mali v blúzkach všité drahokamy. Tie zabránili strelám spôsobiť smrteľné zranenia, preto prvú streľbu prežili.

### Neskorší život

Neskôr ďalej pracoval ako pracovník Čeky. V tom istom roku viedol Jurovskij vyšetrovanie Fanny Kaplanovej, ktorá sa neúspešne pokúsila zabiť (zastreliť) Lenina. 

Od roku 1921 pracoval ako šéf sovietskej štátnej pokladnice. Od rok 1928 viedol Moskovské Polytechnické múzeum.

Zomrel v roku 1938 v Kremeľskej nemocnici na žalúdočný vred.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jakov Michailovič Jurovskij**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jakov Jurovskij na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 166432422
* ISNI: 0000 0000 4292 590X
* LCCN: no92019704
* VIAF: 16793400
* WorldCat: lccn-no92019704



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portál |
**Identita frazémy** je súhrn parametrov, ktoré zaručujú, že sa istý výraz aj pri svojej viacslovnosti, pri diferencovanej variantnosti aj pri existencii vo viacerých paradigmatických formách chápe ako celostná, jednotná a osobitná jazyková jednotka. Súhrn parametrov odlišuje frazému od (prípadného) homonymného voľného slovného spojenia, od ustáleného spojenia nefrazeologickej povahy (napr. termín *bod mrazu* a frazéma *byť na bode mrazu, bod mrazu*), od frazeologických derivátov (napr. kategoriálne parametre odlišujú frazému *Tichá voda brehy myje* od jej derivátu *tichá voda*), od homonymných frazém (napr. iba distribúcia alternantov odlišuje frazému *prišla jeho, jej, ich hodina* = zomiera, od frazémy *prišla jej* (iba *jej*!) *hodina* = ide rodiť), od synonymných frazém (zhoda-nezhoda obrazu) aj od frazeologických aktualizácií, napr. porekadlo *Noc má svoju moc* – aktualizované spojenie porekadlového typu *Moc má svoju noc*). 

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
GNU Hurd logo
**Hurd** alebo **GNU Hurd** je náhrada Unixového kernelu, je to kolekcia serverov, bežiacich na mikrokerneli Mach. Tieto servery implementujú napríklad súborový systém alebo sieť. *Hurd* znamená *Hird of Unix-Replacing Daemons* a *Hird* znamená *Hurd of Interfaces Representing Depth*.

Projekt
-------

Hurd je stále vo vývoji, je pod ním možné prevádzkovať X server alebo Apache, problémy ale môže spôsobiť slabá podpora hardvéru (napríklad úplné nepodporovanie PCMCIA rozhrania, či zvuku. Okrem nepodporovaného hardvéru je veľkým problémom malá výkonnosť, daná aj architektúrou jadra. Patrí do slobodného softvéru a je šírený pod licenciou GPL. Hurd vznikol ako jadro pre rodiaci sa GNU operačný systém, ktorý je v súčasnosti spájaný najmä s jadrom Linux.

Externé odkazy
--------------

* GNU Hurd

| * z
* d
* u
Projekt GNU |
| --- |
| História | 
GNU Manifest · Projekt GNU · Free Software Foundation · História slobodného softvéru
 |  |
| Licencie | 
GNU General Public License · GNU Lesser General Public License · Affero General Public License · GNU Free Documentation License · GPL linking exception
 |
| Softvér | 
GNU · Hurd · GNOME · Gnuzilla · IceCat · Gnash · Bash · GCC · GNU Emacs · GNU C Library · Coreutils · GNU build system · Ostatné GNU balíčky a programy
 |
| Stúpenci | 
Robert J. Chassell · Loïc Dachary · Ricardo Galli · Georg C. F. Greve · Federico Heinz · Benjamin Mako Hill · Bradley M. Kuhn · Eben Moglen · Brett Smith · Richard Stallman · John Sullivan · Leonard H. Tower ml.
 |
| Ostatné | 
GNU/Linux - spor o názov · Revolution OS (film) · The Code (film)
 |
Satelitná snímka hurikánu Katrina z 29. augusta 2005.
**Hurikán Katrina** bol tropický cyklón, ktorý 29. augusta 2005 spôsobil enormné škody na juhovýchode USA, a to tak priamo, ako aj prelomením hrádzí pri meste New Orleans, ktoré spôsobilo zaplavenie takmer celého územia mesta. Zasiahnuté boli štáty Florida, Louisiana (najmä oblasť New Orleans), Mississippi, Alabama a Georgia. Išlo o tretiu najväčšiu víchricu Atlantického oceána v roku 2005. Konečný počet obetí sa začiatkom septembra odhadoval na tisícky. Jeden milión ľudí sa stal bezdomovcami. Celkové škody sa odhadovali na vyše $108 miliárd dolárov.

Hurikán, ktorý občas dosahoval 5. stupeň intenzity sa považuje za jednu z najničivejších katastrof v dejinách USA. Hurikán vznikol 24. augusta nad Bahamami. Spočiatku sa presúval na severozápad, potom sa mimo bežných očakávaní stočil na juhozápad. 27. augusta prešiel ponad južný cíp Floridy a ocitol sa nad otvorenými vodami Mexického zálivu. Hurikán rýchlo nabral na sile a postupne dosiahol až najvyšší - 5. stupeň škály intenzity. Nárazy vetra vo vnútri hurikánu dosahovali rýchlosť vyše 400 km/h. Hurikán znova nabral severný smer a pomaly sa blížil k ústiu rieky Mississippi. Vyše 1,3 milióna ľudí v očakávaní katastrofy pobrežné územie opustilo, najmä v rámci nútenej evakuácie mesta New Orleans a okolia 28. augusta. Asi 20 000 – 60 000 ľudí v New Orleans, ktorých sa nepodarilo evakuovať, bolo umiestnených v budove Louisiana Superdome. V momente dosiahnutia pevniny 29. augusta sila hurikána dosahovala už len tretí stupeň – ale aj to stačilo na vzdutie hladiny mora a jeho preliatie do New Orleans. S naďalej klesajúcou intenzitou hurikán pokračoval na sever, 31. augusta dosiahol Welsville v štáte New York a 1. septembra zanikol.

Pri New Orleans, ktorý z veľkej časti leží pod hladinou mora, hurikánom spôsobené vlny prelomili dve hrádze, čo spôsobilo, že voda z jazera Pontchartrain neustále prúdila do mesta (1. septembra bolo zatopených 80% územia mesta). Začiatkom septembra bolo už hlásené, že ľudia v Louisiana Superdome postupne umierajú, a že v jeho okolí boli zapálené ohne.

Záchranu ľudí v oblasti skomplikoval popri záplave územia aj 

* výpadok prúdu, pitnej vody a ostatného zásobovania
* rabovanie
* útoky na záchranné tímy
* skutočnosť, že federálna vláda s pôvodne požadovanej sumy na záchranné práce schválila len asi šestinu
* ako aj skutočnosť, že americká vláda 36% najlepších príslušníkov Národnej gardy, ktorá bola do oblasti vyslaná, svojho času poslala do Iraku.

Hurikán spôsobil aj výpadok amerických vrtných ostrovov v Mexickom zálive, ktoré produkujú vyše ¼ amerických zásob ropy. Dôsledkom bolo enormné zvýšenie (v tom čase už beztak vysokej) ceny ropy na trhoch na vyše 70 dolárov/barel. Americká vláda preto rozhodla, že uvoľní strategické rezervy ropy. Podobné návrhy v Európe boli predbežne zamietnuté.

Externé odkazy
--------------

* Taylor, J.: Africa in Our Midst: The media suppress Katrina’s lessons.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
**Odpustky** sú odpustenie časného trestu pred Bohom za hriechy, ktoré sú už odpustené, čo sa týka viny. Odpustky môžu byť čiastočné alebo úplné podľa toho, či od časného trestu oslobodzujú čiastočne alebo úplne. Veriaci ich môžu získať pre seba alebo za zosnulých.

Ide o učenie rímskokatolíckej cirkvi a gréckokatolíckej cirkvi ktoré je ostro kritizované protestantskými cirkvami a protest proti nemu bol jedným z dôležitých bodov reformácie. V dobe reformácie sa však odpustky dali získať takmer výlučne za milodar, ktorý bol adresovaný od konkrétneho veriaceho Cirkvi. Dnes sa už odpustky nedajú získavať za peniaze. Náuku o odpustkoch neuznáva ani pravoslávna a starokatolícka cirkev. 

Úplné odpustky možno získať raz denne, čiastočné viackrát za deň, ak nie je stanovené inak. Podmienky k získaniu odpustkov sú: 

* vylúčenie náklonnosti k hriechu,
* splnenie požadovaného úkonu
* splnenie troch zvyčajných podmienok (svätá spoveď, sväté prijímanie a modlitba na úmysel Svätého Otca).

Spoveď a prijímanie nemusia byť v ten istý deň. Ak sa všetky podmienky nemôžu dodržať, odpustky sú iba čiastočné.

Medzi úkony stanovené pre získanie úplných odpustkov patria napríklad:

* Modlitba "Najmilší Ježišu" na slávnosť Krista Kráľa
* Modlitba "Tantum Ergo (Ctíme túto Sviatosť slávnu) na zelený štvrtok
* Osobná poklona svätému Krížu na Veľký piatok
* Obnova krstných sľubov na Bielu sobotu
* krížová cesta
* požehnanie rímskeho pápeža (aj cez rozhlas alebo televíziu)

Čiastočné odpustky možno získať aj inými modlitbami, napr.: Anjel Pána, Duša Kristova posväť ma, Vyznanie viery, Žalm 130 (Z hlbín volám k tebe, Pane), Žalm 50, Litánie k najsv. menu Ježiš, Litánie k všetkým svätým, Velebí moja duša Pána, Zdravas Kráľovná, Teba Bože chválime, Príď Duchu Svätý.

Úplné aj čiastočné odpustky možno získať aj za duše v očistci. Za zosnulých možno získať odpustky aj návštevou cintorína medzi 1. a 8. novembrom.

*Enchiridion Indulgentiarum* explicitne medzi skutkami ktorými možno získať odpustky spomína aj modlitby, ktoré nepochádzajú z latinského obradu ale pochádzajú z východných katolíckych cirkví, napr. Akatist, Paraklis pre plnomocné odpustky; resp. pre neplnomocné odpustky: ďakovná modlitba (arménsky obrad), večerná modlitba a modlitba za zomrelých (z byzantského obradu), modlitba svätyne a "Lachu Mara" (chaldejský obrad), modlitba kadidla a modlitba Chváľte Máriu Bohodoričku (koptský obrad), modlitba za odpustenie hriechov a modlitba nasledovania Krista (etiópska), modlitba za cirkev a modlitba odchodu od oltára (maronitská) a prosby za zosnulých (sýrska).

Referencie
----------

1. ↑  KKC, č. 1471
2. ↑  ENCHIRIDION INDULGENTIARUM, CONCESSIONES, 23 - Preces Orientalium Ecclesiarum

Zdroje
------

* Katechizmus katolíckej cirkvi. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 1998. ISBN 80-7162-253-2.

Externé odkazy
--------------

* PAENITENTIARIA APOSTOLICA : ENCHIRIDION INDULGENTIARUM (Enchiridion indulgentiarum quarto editur) lat.
Staré Veľké Bulharsko okolo roku 650.
**Staré Veľké Bulharsko** (iné názvy: **Veľké Bulharsko, Veľkobulharská ríša, Staré Bulharsko**, bulh. Стара Велика България, po grécky: *Η παλαιά μεγάλη Βουλγαρία*) alebo **Onoguria** bol štát existujúci v rokoch 632 - 665 na území medzi Kaukazom, Volgou a Karpatmi. Jeho zakladateľom bol chán Kubrat a obyvateľmi boli Protobulhari a ich jednotlivé kmene, ktoré boli v tom čase podriadené Avarskému a Západotureckému chanátu.

Dejiny
------

V roku 635 chán Kubrat podpísal mierovú zmluvu s byzantským cisárom Heraklom. Okolo roku 654 sa územie Onogurie rozdelilo na tri časti, ktoré po Kubratovej smrti mali jeho traja synovia udržať. Prvý sa ujal vlády najstarší syn - Batbajan - a nejaký čas odolával nájazdom Chazarov, no neskôr sa im podrobil. Mladší syn Kotrag založil pri ústí rieky Kama a Volga Povolžské Bulharsko a Asparuch pri delte rieky Dunaj založil Dunajské Bulharsko.

Externé odkazy
--------------

* Svet starých Turkov (po rusky)

Zdroj
-----

* Dejiny Bulharska, Otvoreno obštestvo, Sofia, 1996.
* Rašev R.: Prabulhari v 5. - 6. storočí, Orbel, Sofia, 2005.
**Moorilla Hobart International 2009** sa konal v dňoch 11. - 16. januára v austrálskom Hobarte na otvorených kurtoch s tvrdým povrchom. Rozpočet turnaja je 220 000 USD. Víťazkou dvojhry sa stala Češka Petra Kvitová. Bolo to jej prvé turnajové víťazstvo na okruhu WTA. Víťazkami štvorhry sa stal argentínsko-taliansky pár Gisela Dulková a Flavia Pennettová, ktorý vo finále porazil ukrajinský sesterský pár Aľona Bondarenková, Kateryna Bondarenková.

Víťazi
------

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Moorilla Hobart International 2009*
**Česko Petra Kvitová** vs. Česko Iveta Benešová 7:5, 6:1 

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Moorilla Hobart International 2009*
**Argentína Gisela Dulková / Taliansko Flavia Pennettová** vs. Ukrajina Aľona Bondarenková / Ukrajina Kateryna Bondarenková 6-2 7-64

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

| * z
* d
* u
Turnaje v Hobarte |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Azerbajdžanská literatúra** je literatúra písaná v azerbajdžančine, turkickom jazyku, ktorý je úradný jazyk v Azerbajdžane. 

Používa tri druhy písma:

* latinské písmo (azerbajdžanská abeceda) v Azerbajdžane
* arabské písmo (perzská abeceda) v Iráne
* cyrilika (ruská abeceda) v Rusku

Prvé príklady azerbajdžanskej literatúry sa datujú do konca 13. storočia, po mongolskom dobytí a sú písané v arabskom písme. Viacerí autori od 14. do 17. storočia pomáhali vytvárať azerbajdžanskú literatúra, najmä poéziu. Na konci 19. storočia začali v azerbajdžančine vychádzať aj noviny. Vydávanie písomných diel v azerbajdžančine v Perzii zakázal vládca Rezá Šáh Pahlaví (1925 – 1941). V sovietskom Azerbajdžane prebiehala počas obdobia „červeného teroru" kampaň zameraná na tisíce spisovateľov, učiteľov, novinárov, intelektuálov a iných, výsledkom čoho bola zmena azerbajdžanskej abecedy na cyriliku.

Moderná azerbajdžanská literatúra je skoro výhradne produkovaná v Azerbajdžane. Napriek tomu, že sa značne používa aj v iránskej provincii Azerbajdžan, azerbajdžančina nie je vyučovaná na školách a publikácie v azerbajdžančine nie sú ľahko dostupné.

Pozri aj
--------

* Zoznam azerbajdžanských spisovateľov

Referencie
----------

1. ↑  Azeri / Azerbaijani

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Azerbaijani literature na anglickej Wikipédii.*
**Morandi** je rumunská europopová skupina. Jej členovia sú Marius Moga a Andrei Ştefan Ropcea (*Randi*). Meno kapely pochádza z prvých dvoch písmen Mogovho priezviska a Ropcovej prezývky.

Potom čo sa stali veľmi úspešnými v Rumunsku, ich pieseň Beijo sa v lete 2005 umiestňovala vysoko v európskych hitparádach, dokonca aj v hitparáde MTV Europe a v hitparáde World Chart Express. Morandi boli nominovaní na *Best Romanian Act* na MTV Europe Music Awards 2005, ale cenu vyhrali Voltaj.

V MTV Romania Music Awards 2006, Morandi vyhrali cenu najlepší pieseň (Best Song) za Beijo a ocenenie najlepšie video (Best Video) za Falling Asleep. Ich albumuReverse sa predalo 2 milióny kopií.

Diskografia
-----------

### Albumy

* *Reverse* (2005)
* *Mind Fields* (2006)
* *N3XT* (2008)
* *Zebra* (2009)

### Single

* „Love Me" (2005)
* „Beijo" (2005)
* „Falling Asleep" (2006)
* „A La Lujeba" (2006)
* „Oh La La" (anglická verze Beijo) (2006)
* „Afrika" (2007)
* „Angels" (2008)
* „Save Me" (2008)
* „Colors" (2009)
* „Rock The World" (2010)
* „Midnight Train" (2011)
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Staré sprisahanectvo*Alte Eidgenossenschaft***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **cca 1300 – 1798** | Helvétska republika → |

|  |
| --- |
| Vlajka štátuvlajka |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu Stará konfederácia v 18. storočí |

 |
| Hlavné mesto |  |
| **Obyvateľstvo** |
| Národnostné zloženie | Švajčiari |
| Jazyky | nemčinafrancúzštinataliančina |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | konfederácia |
| Zánik | francúzska invázia |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Helvétska republika | Helvétska republika |

 |

 |

**Staré sprisahanectvo** alebo **starý (prísažný) spolok** alebo **stará konfederácia** (nem. Alte Eidgenossenschaft) je označenie pre podobu švajčiarskej „konfederácie" (švajčiarskeho sprisahanectva), ktorú mala od spojenia kantónov Uri, Schwyz a Unterwalden v roku 1291 (Večný spolok) až do príchodu Francúzov a začiatok Helvétskej republiky v roku 1798.

Nebol to ani národný štát, ani zväzok štátov, ale len voľné spolkové spojenie, ktoré bolo silno formované mocenskými záujmami jednotlivých členov. Pozostávalo z vlastných členských štátov (ich počet stále stúpal, od roku 1513 to bolo trinásť sídiel) s ich poddanskými územiami, ako aj zo spriaznených sídiel a spoločných panstiev.
**Chalkódón** (starogr. *Χαλκώδων* – *Chalkódón*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky.

Chalkódón bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Chalkódónovi potom za manželku vybrali Rhodiu, dcéru Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád, podľa antického autora Apollodora z Atén, Foiby, alebo Atlanteie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Chalkiopé** alebo **Chalkiopa** alebo zastarano **Chalkiope** (starogr. Χαλκιόπη – Chalkiopé, lat. *Chalciope*) je v gréckej mytológii dcéra kolchidského kráľa Aiéta, sestra Médeie a Apsyrta.

Keď zlatý baran doniesol na svojom chrbte do Kolchidy malého Frixa, ujal sa ho jej otec Aiétes a mal ho tak rád, že keď Frixos dospel, dal mu svoju najstaršiu dcéru Chalkiopu za manželku. Chalkiopé mala potom s Frixom štyroch synov, najstarší sa volal Argos, najmladší Frontios. Po smrti ich otca sa zmenil vzťah Aiéta k vnúčatám, dokonca ich vraj kruto týral. Keď dospeli, rozhodli sa odísť do Orchomenu, rodnej krajiny svojho otca. Na úteku ich však prepadla búrka a ich loď pri ostrove Arétias stroskotala. Bola to šťastná náhoda, že ich ráno po búrke našli Argonauti. Keď si Argonauti ich príbeh vypočuli, potešili sa, že pochádzajú z Kolchidy, cieľa ich cesty za zlatým rúnom a presvedčili ich, aby sa s nimi na lodi Argó vratili do Kolchidy, počítajúc s tým, že im tam pomôžu.

Po príchode do Kolchidy, Argos sprostredkoval Iasónovi stretnutie so svojou matkou Chalkiopé a Iasón ju potom poprosil, aby požiadala sestru čarodejnicu Médeiu o pomoc. Chalkiopé to urobila bez toho, aby tušila, že Médeia už vzplanula láskou k Iasónovi po zásahu bohyne Héry a čarovného šípu boha lásky Erota.

O ďalších osudoch Chalkiopy a jej synov sa už mýty nezmieňujú.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chalkiopé na českej Wikipédii.*
Súradnice: 40°17′00″S 15°28′00″V﻿ / ﻿40,283333°S 15,466667°V﻿ / 40.283333; 15.466667

**Národný park Cilento, Vallo di Diano a Alburni** (tal. *Parco nazionale del Cilento, Vallo di Diano e Alburni*), je národný park v južnom Taliansku, v regióne Kampánia. Bol založený v roku 1991 a má rozlohu 1 811 km². Park zahŕňa pobrežnú oblasť Cilento, údolie Vallo di Diano a pohorie Alburni.

Cilento je skalnatá pobrežná oblasť medzi zátokou *Palinuro* a zálivom *Policastro*. Na skalách sú pozdĺž pobrežia miestami strážne saracénske veže, smerom do vnútrozemia je povrch hornatejší – *Monte Centaurino* (1 433 m), *Monte Cervati* (1 898 m), *Monte Motola* (1 700 m). K najznámejším obciam patria *Acciaroli*, *Castellabate*, *Palinuro*, *Policastro* a *Sapri*.

Vallo di Diano je údolie, v blízkosti sa nachádzajú významné pamiatky a archeologické náleziská, napríklad Paestum.

Alburni je pohorie podobných tvarov a podobného zloženia ako sú alpské Dolomity, najvyšší vrchol je *Panormo* (1 742 m).

Referencie
----------

1. ↑  Taliansko. Baedeker 2009, str. 646.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národný park Cilento, Vallo di Diano a Alburni**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Národní park Cilento, Vallo di Diano a Alburni na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Národné parky v Taliansku |
| --- |
| 
* Abruzzo, Lazio a Molise
* Alta Murgia
* Appennino Lucano – Val d’Agri – Lagonegrese
* Appennino Tosco-Emiliano
* Arcipelago di la Maddalena
* Toskánske ostrovy
* Asinara
* Aspromonte
* Cilento, Vallo di Diano a Alburni
* Cinque Terre
* Circeo
* Dolomiti Bellunesi
* Foreste Casentinesi, Monte Falterona a Campigna
* Gargano
* Golfo di Orosei a Gennargentu
* Gran Paradiso
* Gran Sasso a Monti della Laga
* Majella
* Monti Sibillini
* Pollino
* Sila
* Stelvio
* Val Grande
* Vezuv

 |
**Bitka pri Tassafaronge** bola jednou z námorných bitiek druhej svetovej vojny v Pacifiku medzi japonským a spojeneckým námorníctvom. Niekedy je nazývaná ako *Štvrtá bitka pri ostrove Savo*. Odohrala sa v noci 30. novembra 1942. 

Japonská situácia v zásobovaní na Guadalcanale bola čím ďalej tým horšia. Preto sa admirál Jamamoto rozhodol vyslať ku Guadalcanalu ďalší Tokijský expres. Na ostrove Shortland sa zhromaždila skupina 8 torpédoborcov pod velením kontradmirála Raizóa Tanaku. 2 torpédoborce *Naganami* (vlajkový) a *Takanami* mali plnú výzbroj a 6 torpédoborcov *Suzukaze*, *Kawakaze*, Kageró, Kurošio, Ojašio a Makinami bolo naplnených zásobami a zásoba munície bola redukovaná. Každý niesol len torpéda nabité v torpédometoch a náhradné torpéda pre znovunabitie boli vyložené. Táto skupina vyplávala ku Guadalcanalu 29. novembra. 

Mapa bitky
Američania sa o japonskom prísune zásob dozvedeli včas vďaka rozlúšteniu japonského námorného kódu. Proti Tanakovej skupine vyplával operačný zväz *TF 67* pod velením kontradmirála Wrighta. Skladal sa z ťažkých krížníkov *Minneapolis*, *New Orleans*, *Pensacola* a *Northampton*, ľahkého krížniku *Honolulu* a torpédoborcov *Fletcher*, *Drayton*, *Maury* a *Perkins*.

Japonci priplávali ku Gudalacanalu 30. novembra v noci. Keď zistili, že pri ostrove nie sú sami, začali zhadzovať do mora barely so zásobami, tak aby ich prúd a príliv vyplavil na pláže. V tej dobe narazili na Wrightov zväz. V bitke, ktorá trvala takmer pol hodiny, stratili Japonci torpédoborec *Takanami*. Ostatné torpédoborce neboli ani len zasiahnuté. Američania mali ďaleko ťažšie straty. *Northampton* sa potopil, *Minneapolis* a *New Orleans* boli ťažko poškodené a museli odplávať do USA, kde boli opravované viac než rok. Poškodená *Pensacola* odplávala do Pearl Harboru, kde bola opravovaná do októbra 1943. 

Toto víťazstvo ukázalo, že Japonci majú stále v nočných bitkách a využívaní torpédoborcov prevahu.

Literatúra
----------

* Hrbek Ivan: *Námořní válka vrcholí. Od obléhání Malty k boji u Severního mysu*, 1995 ISBN 80-206-0443-X
* Hubáček Miloš: *Vítězství v Pacifiku*, 1999 (ISBN 80-204-0798-7), česky
* Edwin P. Hoyt. *Guadalcanal*. Beta (1999). ISBN 80-7291-042-6

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bitka pri Tassafaronge**

Externé odkazy
--------------

* Bitva u mysu Tassafaronga na Palba.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva u Tassafarongy na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Bitka pri Ticine** bola prvou bitkou, ktorú zviedli v roku 218 pred Kr. Hannibalovi vojaci a rímske vojsko na pôde Itálie počas druhej púnskej vojny.

Keď Hannibal prekročil rieku Rhônu (lat. *Rhodanus*) a prekonal Alpy, jeho vojsko vstúpilo na pôdu Itálie. Rímsky konzul a vojvodca Publius Cornelius Scipio nestihol zabrániť Hannibalovmu postupu a až pri rieke Ticine, ktorá sa vlieva do rieky Pád, dostihol kartáginské vojsko. Aby sa Rimania dostali k nepriateľovi na dosah, museli vybudovať cez riečku Ticino drevený most, chránený obrannou vežou. 
Hannibal medzitým získaval do svojho vojska príslušníkov domorodých kmeňov, ktorým sľuboval udelenie občianskych práv v Kartágu, iným sľuboval peniaze, otrokom slobodu. 

K boju došlo viacmenej náhodou, keď Hannibal aj Scipio sprevádzaní jazdeckými oddielmi, narazili na seba pri prieskume okolitej krajiny. Scipio postavil do predu vrhačov kopijí a gallských jazdcov, Hannibal v strede umiestnil hispánsku jazdu a na krídlach rozmiestnil numidské oddiely. Bitku začali vrhači kopijí, ktorí znepokojovali jazdecké jednotky. Potom sa zapojili do boja jazdecké a pešie jednotky. Napokon Hannibal vrhol do útoku svoju zálohu numidských bojovníkov.

Rimania náhle začali ustupovať, pretože ich veliteľ, konzul P. Cornelius Scipio bol zranený a obávali sa o jeho osud. Zachránil ho jeho syn, budúci víťaz nad Hannibalom. Spolu s jazdcami, ktorí veliteľa chránili vlastnými telami, ustúpili z bojiska a stiahli sa do svojho tábora.

Referencie
----------

* Titus Livius: *Dejiny od založenia Ríma* XXVII, 46
Doska Tin Pan Alley

**Tin Pan Alley** je spoločným označením pre newyorské hudobné vydavateľstvo, ktoré stálo pri zrode hudobného priemyslu v Spojených štátoch amerických na začiatku 20. storočia. Termín pochádza podľa zvuku (doslovne sa dá nazvať ako „ulička cínových panvíc"), ktorý sa vinul z okien hudobných vydavateľstiev, ktoré sa nachádzajú medzi Broadway a 6. Avenue na Manhattane. Počiatky tohto fenoménu sa datujú okolo roku 1885, neskôr v 50. rokoch 20 storočia už Tin Pan Alley stráca vplyv nad predajom hudby a autorskými právami a zaniká. Koniec Tin Pan Alley súvisí so vznikom iného vnímania zábavy, predovšetkým nástupom rock and rollu a televízie. Tin Pan Alley zrodila éru prvých autorov populárnej hudby, ktorých tvorbu charakterizuje fúzia jazzovej a pouličnej hudby, a preto sú niekedy títo autori označovaní tiež ako skladatelia z Tin Pan Alley.

Umelci
------

Medzi tvorcov z Tin Pan Alley patria Irving Caesar, Hoagy Carmichael, Walter Donaldson, Al Dubin, George Gershwin, Ira Gershwin, Buddy DeSylva, Cole Porter, Fats Waller, Gus Kahn, Irving Berlin, Shelton Brooks, Ted Snyder a ďalší.

Piesne
------

Medzi najznámejšie piesne z Tin Pan Alley patria

* „Alexander's Ragtime Band" (Irving Berlin, 1911)
* „God Bless America" (Irving Berlin, 1918)
* „Sweet Georgia Brown" (Maceo Pinkard, 1925)
* „Baby Face" (Bennie Davis & Harry Akst, 1926)
* „Ain't She Sweet" (Jack Yellen & Milton Ager, 1927)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tin Pan Alley na českej Wikipédii.*
**Juraj Mrva** (\* 19. september 1836, Zvolen - † 9. november 1915, Bački Petrovac) bol slovenský národnokultúrny dejateľ a evanjelický kňaz.

Rodina
------

* otec Ján Mrva
* matka Anna rod. Felixová
* manželka Jozefína rod. Reisová , Johana rod. Greisigerová

Životopis
---------

V roku 1849-1850 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1850-1856 v Banskej Štiavnici, 1856-1860 teológiu v Bratislave a vo Viedni, 1860 vysvätený za evanjelický kňaza. Počas pastoračného pôsobenia v Báčskom Petrovci popredný činiteľ slovenského národného politického a kultúrneho života na Dolnej zemi. Propagátor slovenských kníh, časopisov a novín a organizátor zbierok na Maticu slovenskú a na patronátne gymnázium v Revúcej, iniciátor slovenských divadelných predstavení. Autorsky prispieval do Národných novín, Hlásnika, Černokňažníka a cirkevných časopisov.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Juraj Országh** (\* 6. september 1850, Kláštor pod Znievom, Rakúske cisárstvo, dnes Slovensko – † 4. júl 1926, Kláštor pod Znievom, Československo) bol slovenský podnikateľ, obchodník, statkár a činiteľ kultúrnych spolkov.

Narodil sa v rodine obchodníka Jána Országha a jeho manželky Jany, rod. Capkovej. Mal staršieho brata Ignáca. V rokoch 1856 – 1861 navštevoval ľudovú školu v Laclavej a v rokoch 1861 – 1869 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Pôsobil ako statkár v Lazanoch. V roku 1879 spolu so svojim bratom vo Varšave založil akciovú spoločnosť Bratia Országh. Angažoval sa v slovenskom národnom hnutí, za čo naňho dopadla perzekúcia uhorských úradov. Bol zakladajúcim členom Muzeálnej slovenskej spoločnosti, funkcionárom Živeny a účastníkom akciovej spoločnosti Lipa v Martine. Zosobášil sa a mal jedného syna, Bohuslava (? – 1935), ktorý bol taktiež statkárom.

Referencie
----------

1. ↑  ORSZÁGH, Juraj. In  *Slovenský biografický slovník : od roku 833 do roku 1990*. Zväzok IV M – Q. Martin : Matica slovenská, 1990. 562 s. ISBN 80-7090-070-9. S. 351.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike
**Asociácia Jána Husa** v Paríži (*Association Jan Hus*) vznikla v roku 1981 ako združenie francúzskych pedagógov a vedcov, ktorého cieľom bolo pomáhať česko-slovenským intelektuálom morálne aj materiálne. V jej čele stáli slávni filozofi, na začiatku Jacques Derrida, potom Jean-Pierre Vernant, jej terajším predsedom je Etienne Balibar. Od svojho založenia až do roku 1989 asociácia organizovala na území Česko-Slovenska tajné bytové semináre a zabezpečovala prísun vedeckej literatúry. Medzi prednášajúcich vtedy patrili najvýznamnejšie mená francúzskej filozofie a psychológie ako napríklad P. Ricœur, J.-F. Lyotard, A. Comte-Sponville či J. Rousseau-Dujardinová.

Po roku 1989 sa spolupráca medzi francúzskymi intelektuálmi a najprv Česko-Slovenskom, potom Českom a Slovenskom pretransformovala. Sústredila sa predovšetkým na Letné univerzity francúzskej filozofie (od roku 2011 Letné francúzske univerzity). V prvých rokoch po 1989 pokračovali aj individuálne prednášky pozvaných intelektuálov a na našej akademickej pôde hosťovali filozofi ako C. Chalierová, R. Barbaras, F. Dosse či A. Soulezová.

Letné univerzity francúzskej filozofie sa konajú striedavo v Česku, na Slovensku a vo Francúzsku (25. ročník v roku 2016). Letná univerzita sa profiluje ako každoročné vedecko-pedagogické stretnutie frankofónnych študentov, doktorandov, vedeckých pracovníkov a univerzitných pedagógov, ktorí pôsobia v oblasti humanitných vied v strednej Európe a vo Francúzsku. Prínos podujatia má vedecký aspekt, ktorým je reflexia problémov súvisiacich so zvolenou témou. Rovnako aj pedagogický aspekt, ktorým je prezentácia študentských a doktorandských prác na fóre medzinárodnej úrovne a získanie kontaktov pre ich budúce zahraničné štúdium. Témy sú volené v reakcii na aktuálne dianie vo filozofickom a všeobecne humanitnom diskurze. Pristupuje sa k nim najmä z filozofického, ale aj religionistického, historického, literárnovedného, umenovedného a lingvistického hľadiska – podujatie je preto vhodnou príležitosťou pre interdisciplinárnu diskusiu.

Uvedené aktivity Asociácie Jana Husa v Paríži dokázali zabezpečiť filozofické výmeny v ťažkej situácii komunikačného vákua do roku 1989. V ďalšom období sa Letné univerzity stali kvalitným vedeckým podujatím a oživujú frankofónny filozofický život na Slovensku. Vďaka účasti na týchto podujatiach mohli viacerí študenti absolvovať doktorandské štúdium v zahraničí, pričom francúzski profesori vzali na seba úlohu školiteľov.

Externé odkazy
--------------

* Vzdělávací nadace Jana Husa – Francouzská letní univerzita

Zdroj
-----

* kol.: *Letní univerzita francouzské filozofie*. s.l. : Vzdělávací nadace Jana Husa s.a.
Roman I. na byzantskej minci
**Roman I. Lakapenos** (\* 870 - † 15. jún 948) (pôvodom vojvodca) oženil Konštantína so svojou dcérou, dal sa vyhlásiť za spoluvládcu a od roku 921 aj oficiálne za cisára, bojoval so Simeonom a roku 920 na synode ukončil spor o tetragamiu. Roku 927 zomrel bulharský vládca Simeon a jeho nástupca Peter uzavrel s Carihradom mier. Roku 941 po tretíkrát v dejinách zaútočili Rusi na Carihrad a dohodli si opäť výhodný mier. Roku 944 Romana zvrhli jeho synovia, ktorí však o rok neskôr museli ustúpiť legitímnemu vládcovi Konštantínovi. Konštantín v podstate zveril faktickú moc svojej manželke a jej milencovi Basileiovi. Sám sa venoval písaniu dejepisných a politických traktátov a (obrovských) encyklopédií (napr. „O spravovaní ríše"), čo ho dodnes preslávilo. Konštantín rozvíjal diplomatické styky so západnými krajinami.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Roman I.**

  


|  |
| --- |
| Roman I.**Macedónska dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Konštantín VII.** | **cisár**920 – 944 | Nástupca**Roman II.** |

Autoritné údaje: * BnF: 13321403w
* GND: 118791079
* ISNI: 0000 0000 1350 4153
* LCCN: n87944154
* NK ČR: jx20101203019
* VIAF: 338149196535474792258
* WorldCat: lccn-n87944154
**Notting Hill Gate** je jedna zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskom obvode Kensington and Chelsea, v štvrti Notting Hill. Výstupy zo stanice ústia na rovnomennú ulicu Notting Hill Gate. Stanica sa nachádza na prelome tarifných zón č.1 a 2.

História
--------

Podpovrchové nástupištia Circle a District Line boli otvorené 1. októbra 1868 pod záštitou spoločnosti Metropolitan Railway ako súčasť predĺženia z Paddingtonu do stanice Gloucester Road. Central Line sa tu objavila 30. júla 1900 ako spoločnosť Central London Railway. Vchody do týchto dvoch pôvodne oddelených staníc boli na opačných stranách ulice a vstup na nástupištia Central Line bol pôvodne výťahom.

Vchod do stanice bol prestavaný koncom 50. rokov s opätovným otvorením 1. marca 1959. Cieľom prestavby bolo zmeniť oddelenosť týchto dvoch staníc výstavbou nového podpovrchového vestibulu odkiaľ sa dolu na Central Line dalo dostať eskalátormi. Tieto eskalátory boli prvé v sieti londýnskeho metra, ktoré mali bočné panely z kovu a nie z dreva. Vchod tiež slúži aj ako podchod pre chodcov ponad rušnú Notting Hill Gate.

Linky
-----

Stanicu v súčasnosti obsluhujú tri linky:

* na Central Line sa nachádza medzi stanicami Holland Park a Queensway.
* na Cicrle a District Line sa nachádza medzi stanicami Bayswater a High Street Kensington.

Miesta záujmu
-------------

* Portobello Market na Portobello Road
* Kensington Palace Gardens

Galéria
-------

* Znak londýnskeho metra s názvom stanice*Znak londýnskeho metra s názvom stanice*
* Nástupištia na Circle a Distrcit Line*Nástupištia na Circle a Distrcit Line*
* Strecha, ktorá sa nachádza nad nástupišťami Circle a District Line*Strecha, ktorá sa nachádza nad nástupišťami Circle a District Line*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Notting Hill Gate (stanica metra)**

Externé odkazy
--------------

* London's Transport Museum Photograhic Archive
	+ Výstavba Metropolitan Railway, 1867
	+ Výstavba nástupišťa Central London Railway, 1898
	+ Stanica na Central Line, 1914
	+ Pôvodný vestibul na Central Line, 1927
	+ Nástupištia na Metropolitan & District Line, 1933
	+ Nový vestibul, 1959