recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koloman Kocúr** (vlastným menom **Ľuboš Dojčan**, \* 22. február 1964, Košice) je slovenský spisovateľ, satirik a mystifikátor.

Životopis
---------

Vyštudoval právo na PF UK Bratislava (spolužiak JUDr. Roberta Fica), začínal ako redaktor v denníku Smena. Neskôr robil vrcholového manažéra v rôznych medzinárodných firmách. Už ako redaktor používal rôzne pseudonymy. V roku 1999 vyvolal rozruch v literárnej obci, keď bol ocenený na Poviedke 99 s poviedkou Fatálna blamáge pod menom Gerard Kolomage. Keďže prišiel na prevzatie ocenenia v maske, dlho svoju identitu skrýval. 
Žije v Bratislave, je ženatý a má dve dcéry.

Tvorba
------

Satirickou formou a vytváraním vlastného jazyka priblížil divoké deväťdesiate roky v podnikaní na Slovensku v románe Muž dlhým. Apáka a mamáka je naopak vtipným nostalgickým príbehom zo života ľudí, ktorí spolu žijú 77 rokov. Sracia zbraň je scifi groteska s vizionárskym nazeraním do budúcnosti našich dejín.

Dielo
-----

* 2000 – Muž dlhým, (LiteLife, ISBN 80-968487-4-7)
* 2002 – Apáka a mamáka (Levice : Koloman Kertész Bagala, L.C.A. ISBN 80-88897-41-6)
* 2010 – Apáka a mamáka (CD)
* 2012 – Sracia zbraň, (Slovart, ISBN 978-80-556-0714-6)
* 2013 – Sracia zbraň (e-kniha)

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 3426 6940
* LCCN: n2002023259
* VIAF: 68284716
* WorldCat: lccn-n2002023259
**Koloman Lux** (\* 14. február 1880, Brezno-Bujakovo  –  † 21. december 1961, Budapešť) bol architekt a reštaurátor.

Rodina
------

* otec: Ján Lux
* matka: Kornélia rod. Valentíková
* syn: Gejza Lux

Životopis
---------

V roku 1901 absolvoval štúdium na Vysokej škole technickej v Budapešti. Od roku 1919 bol hlavným architektom Štátneho výboru na ochranu pamiatok a samostatným staviteľom. Od roku 1935 hlavný radca pre ochranu pamiatok, súčasne prednášal na Vysokej škole technickej v Budapešti. Od roku 1904 viedol obnovu interiéru gotického kostola v Štítniku a Starý zámok v Banskej Štiavnici. Roku 1940 – 1942 bola obnovená pre muzeálne účely Miklušova väznica v Košiciach a spolu so synom viedli opravu Urbanovej veže. Publikoval odborné práce z oblasti ochrany a reštaurovania pamiatok.

Ocenenie
--------

* Yblova cena

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 16 - evanjelická farnosť Brezno

Autoritné údaje: * abART: 43089
* GND: 1155101081
* ISNI: 0000 0000 8015 7905
* LCCN: no93009350
* VIAF: 43869535
* WorldCat: lccn-no93009350
Ján Nepomuk **Koloman Belopotocký** (staršie *Belopotoczky*, v literatúre niekedy aj ako *Belepotoczky; pokrstený ako János Kálman Bielopoloczky*) (\* 6. február 1845, Ružomberok  –  † 15. december 1914 Veľký Varadín (Oradea), dnešné Rumunsko) bol rímskokatolícky duchovný, poľný vikár rakúsko-uhorskej armády.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Ľudovíta Belopotockého a jeho manželky Eufrozíny rod. Malarčékovej. Gymnaziálne štúdia absolvoval v Ružomberku a Levoči. Teológiu študoval na univerzite v Innsbrucku ako bohoslovec spišskej diecézy. 14. júna 1860 ho vysvätili na kňaza v tirolskom Brixene (dnes Taliansko). Na viedenskej univerzite pokračoval v teologickom štúdiu a v roku 1872 tam získal titul doktor teológie. Následne pôsobil ako profesor teológie a rektor v seminári na Spišskej Kapitule. V roku 1876 ho ostrihomský arcibiskup Ján Šimor povolal za rektora do centrálneho seminára v Budapešti. Od roku 1882 pôsobil vo Viedni na Frintaneu (Augustineu) a zároveň bol dvorným kaplánom rakúskeho cisára.

6. júna 1890 ho František Jozef I. vymenoval za apoštolského poľného vikára, t.j. najvyššieho duchovného rakúsko-uhorských ozbrojených síl. Apoštolský poľný vikár bol fakticky biskup personálnej diecézy, ktorá zahŕňala celú ríšu a do jej jurisdikcie patrili všetci príslušníci rakúsko-uhorskej armády, námorníctva a žandárstva, ako aj ich rodiny. Toto menovanie bolo potvrdené svätou stolicou 22. júla 1890 a bol menovaný za titulárneho biskupa trikalského. Biskupské svätenie prijal z rúk spišského biskupa Juraja Čásku v katedrále sv. Martina v Spišskom Podhradí. V tom istom roku sa stal aj kanonikom latinskej katedrálnej kapituly vo Veľkom Varadíne. 

V pozícii poľného vikára pôsobil 21 rokov, tejto funkcie sa vzdal 1. júna 1911. Následne pôsobil ako veľprepošt katedrálnej kapituly vo Veľkom Varadíne, kde aj v roku 1914 zomrel.

Udelené biskupské svätenia
--------------------------

### Hlavný svätiteľ

* Anton Fetser, 1906, pomocný biskup veľkovaradínsky, neskôr biskup rábsky (Győr)
* Imrich Bjelik, 1913, Belopotockého nástupca vo funkcii poľného vikára

### Hlavný spolusvätiteľ

* Wolfgang Radnai, 1902, pomocný biskup veľkovaradínsky, neskôr biskup banskobystrický
* Mikuláš Széchenyi de Sárvár et Felsővidék, 1902, biskup rábsky a neskôr biskup veľkovaradínsky
* Augustín Fischer-Colbrie, 1905, pomocný biskup-koadjútor a neskôr sídelný biskup košický
* Hermann Zschokke, 1910, pomocný biskup viedenský

Referencie
----------

1. ↑  Záznam o krste v matrike farnosti Ružomberok
2. ↑  TAKÁCS, Emma. Belopotoczky Kálmán. In:  *Magyar Katolikus Lexikon*. Ed. Diós, István. Budapest : Szent István Társulat. [Cit. 2014-07-25]. Dostupné online. (maď.)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Koloman Belopotocký**

Externé odkazy
--------------

* CHENEY, David M. *www.catholic-hierarchy.org*. REV. 2013-09-04, [cit. 2014-07-25]. Stránka Bishop Kalman Belopotoczky. (angl.)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Coloman Belopotoczky na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1043688897
* VIAF: 305336499
Okres Mezőtúr
**Mezőtúrsky okres** (maď. *Mezőtúri járás*) je okres v župe Jasz-Nagykun-Szolnok v Maďarsku. Rozkladá sa vo Veľkej maďarskej nížine. Južnou časťou preteká rieka Körös a okresným mestom preteká Hortobágy-Berettyó. Priemerná nadmorská výška okresu je 80 m. 

Mesto Mezőtúr je od roku 2013 sídlom okresného úradu. Rozloha okresu je 725,74 km² a podľa údajov z roku 2012 tu žilo 27 768 ľudí. Obyvatelia sa živia prevažne poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Celý okres je tvorený dvoma mestami (Mezőtúr a Túrkeve) a tromi obcami.

| Meno | Druh obce | Počet obyvateľov |
| --- | --- | --- |
| Mezőtúr | okresné mesto | 17 337 |
| Túrkeve | mesto | 8 741 |
| Kétpó | obec | 682 |
| Mesterszállás | obec | 691 |
| Mezőhék | obec | 317 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Okres Mezőtúr na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Jasovsko-veľkokumánsko-solnocká župa |
| --- |
| 
* Jászberénsky obvod
* Karcagský obvod
* Kunszentmártonský obvod
* Mezőtúrský obvod
* Szolnocký obvod
* Tiszafüredský obvod
* Törökszentmiklóssky obvod

 |  |
| 
* Jászapátsky okres
* Jászberénsky okres
* Karcagský okres
* Kunhegyesský okres
* Kunszentmártonský okres
* Mezőtúrsky okres
* Szolnocký okres
* Tiszafüredský okres
* Törökszentmiklóssky okres

 |
Toto je článok o neraste. O chemickom prvku pozri *meď.*

**Meď** je minerál kryštalizujúci v kubickej sústave, chemicky takmer čistá meď - Cu.

Charakteristika
---------------

Vyskytuje sa zvyčajne vo forme plieškov, kríčkov, alebo býva celistvý. Niekedy máva drôtikovitý habitus. Na povrchu je hnedočervená, na čerstvom lome ružovočervená, medenočervená. Vryp je medenočervený. Je to nepriehľadný minerál s kovovým leskom.

Vznik
-----

Vzniká druhotne v oxidačnej časti niektorých medených ložísk spolu s kupritom, malachitom a inými sekundárnymi minerálmi.

Poznávanie
----------

Je mäkká, ohybná, taviteľná a kujná.

Výskyty na Slovensku
--------------------

* Nandraž (Slovenské rudohorie), vo forme kríčkov a plieškov ako druhotný minerál
* Ľubietová (pri Banskej Bystrici)

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Meď (minerál)**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Meď na www.mindat.org
Schéma ťažobnej pingy s odvalom.
**Pinga** alebo **prepadlisko** je jama v tvare lievika alebo klinu, ktorá vzniká pri banskej činnosti (ťažobné pingy) alebo v dôsledku kolapsu nadložia plytko uložených banských diel (závalové pingy). Pingy sú spravidla plošne neveľké jamy kruhového alebo eliptického tvaru s priemerom len zriedka presahujúcim 25 m (najčastejšie 6 až 12 m). Hĺbka píng sa pohybuje obyčajne okolo 3 a 5 m.

Názov pinga pochádza zrejme z nemeckého banského termínu *die Pinge*.

Na rozdiel od prirodzených geomorfologických útvarov podobného tvaru (napr. závrty) sú pingy antropogénne diela. Pingy sú väčšinou hĺbené pri prieskume ložiska alebo pri ťažbe povrchových východov žíl, teda vybraním úžitkovej zložky suroviny do rôznej hĺbky.

Rôzne typy píng bez znalosti charakteru banskej činnosti v danej oblasti niekedy len ťažko rozlíšiť. Ťažobné pingy však na rozdiel od závalových majú v blízkosti pozostatky po odvaloch, špecifických typoch háld, ktoré sa môžu nachádzať ako val po obvode pingy, alebo sú lokalizované v blízkosti pingy, často v smere sklonu svahu, na ktorom bola hĺbená.

Pingovanie je bolo v minulosti bežným spôsobom povrchovej ťažby oxidických zón rudných ložísk. Kopanie píng a kutacích rýh patrilo od prvopočiatkov banskej činnosti k najčastejším spôsobom prieskumu ložísk. Pingy zoskupené v líniách, ktorými boli hľadané povrchové ložiská sa nazývajú pingový ťah. V prípade, že sú pingy hĺbené nepravidelne označujú sa ako pingové pole.

Referencie
----------

1. ↑  Šimčisko, J. a kol. 1955: Banícky terminologický slovník. Veda, Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, Bratislava, s. 83

Zdroj
-----

* Weis, K. 2012, *Pingy*. Montanrevue, 5, 4, s. 22-23


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
***Data de Groove*** je šiestym albumom rakúskeho speváka Falca.

Album bol po dlhej spolupráci s Bolland & Bolland a neúspechu znovu produkovaný pôvodným producentom Robertom Pongerom v rokoch 1988, 1989 a 1990.

To bol Falcov pokus o comeback na špicu hitparády, po veľkom neúspechu albumu Wiener Blut.

Album bol súkromným životom menej ovplyvnený, ako jeho predchádzajúci, ktorý bol venovaný jeho domnelej dcére. Napriek tomu sa stalo počas nahrávania veľa vecí v súkromnom živote speváka, oženil sa a znovu rozviedol a okrem toho mal veľké psychické problémy sa vyrovnať so svojim predchádzajúcim úspechom, „Rock Me Amadeus" sa mu nedarilo zopakovať.

O tomto albume si veľa fanúšikov myslelo "starý dobrý Falco" príde opäť, avšak nasledoval len mierny úspech z predajného hľadiska, pretože v rakúskej hitparáde dosiahol len 11 miesto a okrem toho sa ani singel nepresadil v hitparáde, nato sa Falco vrátil naspäť k bratmi Bolland & Bolland.

Zoznam skladieb
---------------

1. „Neo Nothing - Post Of All"
2. „Expocityvisions"
3. „Charisma Kommando"
4. „Tanja P. Nicht Cindy C."
5. „Pusher"
6. „Data de Groove"
7. „Alles im Liegen"
8. „U.4.2.P.1. Club Dub"
9. „Bar Minor 7/11 (Jeanny Dry)"
10. „Anaconda 'mour"
**Občianske združenie Bratislavské rožky** vzniklo na konci roka 2010 v Bratislave s cieľom ochrany a popularizácie histórie a kultúry hlavného mesta Slovenska. Zakladajúcimi členmi boli Mgr. Sándor Papp ml. a Mgr. Eva Bolemant, ktorá pôsobí od založenia združenia ako jeho predsedníčka. Občianske združenie bolo pomenované podľa tradičného sladkého pečiva, ktoré bolo symbolom multikultúrnej Bratislavy.

Činnosť združenia
-----------------

OZ Bratislavské rožky prevádzkuje trojjazyčný slovensko - maďarsko - nemecký internetový portál, na ktorom informuje o histórii, kultúre ale aj o aktuálnom dianí v meste. Združenie sa tiež podieľa na rôznych projektoch, publikáciách, výstavách, prednáškach a dokumentárnych filmoch súvisiacich s Bratislavou.

Združenie vydáva oceňovanú knižnú edíciu s názvom *Bratislavské rozprávky*. Príbehmi známych historických osobností spracovanými vo forme rozprávok približuje dejiny Bratislavy detským i dospelým čitateľom. Okrem spomenutých rozprávok združenie vydáva aj historické publikácie ako napríklad knihu o 400 ročnej legende s názvom: *História bratislavských rožkov*, či spomienkovú knihu Pavla Ondrčku: *Rodák z Unitasu verný Bratislave*.

V októbri 2022 OZ Bratislavské rožky vydalo unikátny trojjazyčný fotoalbum *My sme starí Prešporáci*.

OZ Bratislavské rožky od roku 2013 vydáva aj úspešný *Prešporský kalendár* so vzácnymi obrázkami a fotografiami starej Bratislavy.

Združenie participuje aj na vedeckom projekte Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave PamMap.

Ocenenia
--------

V roku 2019 združenie získalo Cenu Júliusa Satinského, *Bratislavskú čučoriedku* v kategórii: „*Idea – Počin*".

Knihy z edície *Bratislavské rozprávky* „Rómer: Záchranca rozprávok" a „Chatam Sófer - alebo moje tajuplné stretnutie s rabínom" získali ocenenie BIBIANY „*Najlepšia detská kniha roka*".

Referencie
----------

1. ↑   *Spomienky starých Prešporákov vyšli knižne* [online]. bratislava.sme.sk, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.
2. ↑   *Prešporský kalendár 2019 je plný obrázkov starej Bratislavy. Pochádzajú zo známeho fotoateliéru* [online]. Bratislava24.sk, 2018-11-29, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.
3. ↑   *Bratislavské rožky a PamMap.sk digitalizujú ďalšiu vzácnu pozostalosť* [online]. 2018-07-31, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.
4. ↑   *Cenu Bratislavská čučoriedka získali Janko Lehotský a OZ Bratislavské rožky* [online]. Bratislava24.sk, 2019-02-17, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.
5. ↑   *BIBIANA udelila ocenenie knihe „Chatam Sofer alebo moje tajuplné stretnutie s rabínom"* [online]. 2022-12-10, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Článok *Bratislavské rožky sú viac než len chutné pečivo* (SME, 23. máj 2017)
* Oficiálna stránka združenia
**Thasos** (starogr. Θάσος – Thasos, latinsky *Thassos*) je v gréckej mytológii syn sidónskeho kráľa Agénora a jeho manželky Télefassy. Bol kráľ na ostrove Thasos

Jeho súrodencami boli:

* Európa, milenka najvyššieho boha Dia
* Kadmos – tébsky kráľ
* Foinix – foinický kráľ
* Fineus – trácky kráľ
* Kilix – kráľ v Kilíkii

Keď Zeus uniesol jeho sestru Európu, vydal sa ju hľadať so svojimi bratmi. Hľadanie však postupne všetci bratia vzdali, usadili sa vo vzdialených krajinách a stali sa tam kráľmi.

Thasos najprv v Olympii zasvätil sochu bohom, potom sa dostal na ostrov, ktorý pomenovali po ňom Thasos,. Objavil tam bohaté zlaté bane, z ktorých ťažil.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,25,12.
2. 1 2  Herodotos, *Historia* 6,47.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thasos (mytologie) na českej Wikipédii.*
Budova *Clark Art Institute*, dizajnovaná TAC v roku 1973
**The Architect’s Collaborative** (**TAC**) bola americká architektonická firma založená Walterom Gropiusom a siedmimi mladými architektmi v roku 1945 v Cambridge (Massachusetts). Tými ďalšími partnermi boli Norman C. Fletcher, Jean B. Fletcher, John C. Harkness, Sarah P. Harkness, Robert S. McMillen, Louis A. McMillen a Benjamin C. Thompson. Vytvorili mnoho úspešných projektov. Jednou zo špecialít TAC bolo navrhovanie verejných školských budov.

Spôsob práce
------------

Z väčšej časti firma fungovala ako tím, viac ako na individuálnych základoch, čo sa považovalo za jedinečnú metódu architektonickej paxe. Odzrkadľovalo to Gropiusovu filozofiu spolupráce s inými. Základom bola idea *spolupráce*. Každý projekt prechádzal diskusiami v tíme a tak mal každý jeden člen vlastný prínos na projekte. Po architektonickej stránke pokračujú v duchu funkcionalizmu, avšak za plného prihliadnutia k daným okolnostiam zástavby, mentalite a finančným možnostiam.

Rozpad
------

Finančné problémy čiastočne spôsobené politickým nepokojom na strednom východe spôsobili TAC bankrot. V dôsledku toho bolo v roku 1988 riaditeľstvo TAC predané a oficiálne bola firma zatvorená v apríli 1995. Mnoho archívov a architektonických knižníc pracovalo na obnovení záznamov a kresieb z TAC. Podstatná časť z nich je dnes uložená v Knižnici Rotch v Massachusettskom inštitúte technológie.

Prínos
------

TAC bol dôležitým medzníkom v dejinách povojnovej moderny. V osemdesiatych rokoch boli známymi pre navrhovanie environmentálnych budov. Dvaja z pôvodných zakladateľov, Norman Fletcher a John C. Harkness zostali v TAC po celú jeho 50-ročnú existenciu. TAC ovplyvnili mnoho ďalších architektov.

Najdôležitejšie práce
---------------------

MetLife Building
* Six Moon Hill; Lexington (Massachusetts); 1947 – 1950
* Five Fields; Lexington (Massachusetts); 1951 – 1955
* Harvardova univerzita; Cambridge (Massachusetts); 1949/1950
* Univerzita v Bagdade; Bagdad, Irak; 1957 – 1960
* MetLife Building; New York; 1958 – 1963 (spolu s Emery Roth & Sons)
* Gropiusovo mesto; Východný Berlín, Nemecko; 1959 – 1971
* Wayland, vysoká škola; Wayland (Massachusetts); 1960,
* administratívna budova John Fitzgerald Kennedy; Boston; 1961 – 1966
* Parkside základná škola; Columbus (Indiana); 1962
* Rosenthal továreň na porcelán; Selb, Bavorsko; 1965
* Tower East administratívna budova; Cleveland (Ohio); 1968
* AIA riaditeľstvo; Washington (D.C.); 1973
* rozšírenie zdravotnej vedy; Univerzita v Minnesote, Minneapolis Minnesota; 1974
* Bauhaus Archív; Berlín Nemecko; 1976 – 1979
* Riaditeľstvo spoločnosti CIGNA; Bloomfield (Connecticut); 1979 – 1984
* Ambasáda USA; Atény, Grécko; 1959 – 1961 (spolu s Pericles A. Sakellarios)
* Shirley S. Okerstrom budova umenia; Traverse City, USA; 1972

Zdroje
------

* *The Architects Collaborative 1945 – 1965*
* *Architektúra 20. století*, Doc. Ing. Arch. Felia Haas Csc. Státní pedagogické nakladatelství, Praha, 1978
* *Walter Gropius*, Gábor Preisich, Berlín, 1982

Externé odkazy
--------------

* Great Buildings Online: The Architects’ Collaborative
**MG 17**  bol (spolu s MG-15) prvý letecký guľomet nemeckej Luftwaffe.

Vznik a vývoj
-------------

Spolu s pohyblivým leteckým guľometom MG-15 firma Rheinmetall Borsig vyvíjala aj jeho pevnú variantu MG-17, určenú na zástavbu do krídiel, respektíve synchronizovanú modifikáciu určenú na zástavbu do trupu. Automatika guľometu pracovala na rovnakom princípe ako u MG-15. Odlišný bol spôsob podávania nábojov. Dvojitý bubnový zásobník MG-15 bol nahradený nábojovým pásom, ktorého články boli kovové. Pásy mali kapacitu 50 nábojov, ale spájali sa jednoducho do väčších s kapacitou až 250 nábojov a viac. Spojujúcim prvkom bola strela na kraji pásu. Prázdny pás pre 200 nábojov vážil iba 1,1 kg. Zbraň sa nabíjala elektropneumaticky, pás mohol byť podávaný z oboch strán. Úpravy podávania nábojov a záveru umožnili zvýšiť kadenciu až na 1180 výstrelov za minútu. Zbraň mala pomerne spoľahlivú funkciu a nabíjala sa jednoducho, bola ale zložitá a náročná pri údržbe. Náboj 7,92 dokázal na vzdialenosť 100 m preraziť 5 mm tenký pancier, neskôr sa podarilo prieraznosť strely zvýšiť na 17 mm z 50 m.

Použitie
--------

Zbraň mali vo výzbroji stíhacie lietadlá Heinkel He 51, Bf 109E, Bf109F, Bf109G (posledná verzia vybavená týmto guľometom bola Bf 109G-4 z roku 1942), Fw190A-1 až A-6 (z roku 1943), Bf 110 (až do verzie G). Ako pevný guľomet sa montoval aj do lietadiel Arado Ar 196, Focke-Wulf Fw 189, Heinkel He 115, Henschel Hs 123, Henschel Hs 126, Henschel Hs 129. Technicky interesantná bola inštalácia diaľkovo ovládaného MG-17 do zadnej časti He 111 H-6. Do stíhacích lietadiel sa z dôvodu pomerne malej účinosťi v boji najmä proti bombardérom prestal montovať už v roku 1943. Do ostatných typov sa vyrábal až do roku 1944. Do 1. júla 1944 sa vyrobilo 24 271 kusov, väčšina z ostávajúcich leteckých guľometov tohto typu bola konvertovaná na pozemné protilietadlové.

Technické parametre
-------------------

* kaliber: 7,92 mm
* dĺžka: 1 175 mm
* dĺžka hlavne: 600 mm
* hmotnosť bez zásobníka: 10,7 kg
* hmotnosť nábojového pásu s 250 nábojmi: 7,6 kg
* kadencia: 1 100 - 1 180 výstrelov/min
* rýchlosť strely: 755 - 905 m/s
* hmotnosť strely: 12,8 g


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál letectvo |
Povrchová teplota Zeme od polovice marca do začiatku apríla 2000
**Povrchová teplota** vo fyzike je teplota telesa, ktorá je na jeho povrchu a je teda zvonka viditeľnou alebo merateľnou teplotou vo vzťahu na tepelné žiarenie telesa. Je dôležitá, ak má vnútro telesa inú teplotu ako okrajové vrstvy.

Geografia
---------

V geografii je to teplota povrchov súše a vôd. Závisí od intenzity prichádzajúceho a emitovaného žiarenia, ktorá zas závisí od geografických súradníc, počasia, sklonu lokality, postavenia Slnka, tepelnej vodivosti lokality a prízemných pohybov vzduchu. Spravidla sa merá infračervenou termografiou.

Fotosféra Slnka

Povrchová teplota hviezd
------------------------

Povrchová teplota hviezdy je pre nás merateľná teplota hviezdy. Povrchová teplota nás nijako neinformuje o vnútornej teplote hviezdy a je nižšia ako vnútorná, pretože sa vo vnútri hviezdy uvoľňuje jadrovou fúziou veľké množstvo tepla. Táto teplota sa potom rozširuje smerom von a táto energia sa potom vyžaruje. Vzťah medzi vlnovou dĺžkou vydaného svetla a povrchovou teplotou hviezd je daný Wienovým zákonom posunu.

Keďže nie sme schopní priamo odmerať teplotu hviezdy, ale vieme odmerať vlnovú dĺžku jej žiarenia, môžeme týmto spôsobom určiť aspoň vonkajšiu teplotu hviezd. Zoberme si príklad Slnka, ktorého teplota fotosféry je 5 800 Kelvinov a teda jeho vlnová dĺžka je okolo 500 nm, pričom táto vlnová dĺžka patrí do sféry viditeľného svetla.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portálPortál vedy o ZemiAstronomický portál |
**Barbar Conan** je fiktívna postava.

Pôvod hrdinu
------------

Barbar Conan je výtvorom spisovateľa Roberta Erwina Howarda (1906 - 1936).
Prvýkrát sa postava Conana objavila v r. 1932. Howard sa v tej dobe už venoval písaniu dobrodružných príbehov pre rôzne magazíny. Conan nebol jeho prvým hrdinom ale zatienil svojich predchodcov, ktorými boli napríklad kráľ Kull, Bran Mak Morn a ďalší.

Conanov svet
------------

Dobrodružstvá barbara Conana sa odohrávajú vo vymyslenom svete, ktorí sa ale veľmi podobá Zemi v časoch, o ktorých sa dá hovoriť ako veku barbarov. V tomto svete ale existuje mágia a nadprirodzené javy a rôzne obludy zasahujú do osudov hlavného hrdinu viac ako by si sám želal.

Množstvo názvov národov žijúcich v tomto svete si autor požičal z dejín Zeme, primiešal k nim báje a leegendy o zaniknutých civilizáciách a zmes, ktorá z toho vznikla sa stala podkladom pre prostredie, v ktorom Conan prežíva svoje dobrodružstvá. **Thuraniánsky kontinent**, časť sveta, v ktorom sa odohrávajú hrdinove príbehy tvorí množstvo väčších, či menších kráľovstiev a ríši. Conan, ktorého prezývajú tiež Cimmeran, podľa jeho pôvodu, precestuje z rôznych dôvodov veľa z týchto krajín a v mnohých sa zapletie do boja o moc. Často je to práve on, kto sa ukáže ako rozhodujúci faktor pre víťazstvo tej alebo onej súperiacej strany. Medzi kráľovstvá ležiace na Thuraniánskom kontinente patria Nemédia, Hyperborea, Zamora, Stýgia, Hyrkánia, Aquilónia a ďalšie.

Príbehy
-------

Aj keď je autorom Conana R. E. Howard, po jeho smrti sa Conanove dobrodružstvá neskončili. Viac alebo menej úspešne množstvo autorov pokračuje v opisovaní príbehov tohto nesmrteľného hrdinu.

Filmový hrdina
--------------

Príbehmi barbara Conana sa nechal inšpirovať aj Hollywood a v roku 1981 vznikol film **Barbar Conan** (Conan The Barbarian), v hlavnej úlohe s Arnoldom Schwarzeneggerom. Fanúšikovia fantasy žánru považujú tento film za jeden z najlepších nielen, čo sa týka fantastických filmov ale za jeden z naljepších filmov A. Schwarzeneggera. V roku 1984 vznikol film **Conan Ničiteľ** (Conan The Destroyer) , ktorý už podľa niektorích kritikov nedosiahol kvalitu prvého filmu, napriek tomu patrí do klenotnice filmov fantasy žánru.
**Les Twins** je francúzske umelecké duo, ktoré tvoria bratia, identické dvojčatá **Laurent** ("Lil Beast") a **Larry Nicolas Bourgeois** ("Ça Blaze"). Venujú sa predovšetkým tancu, vytváraniu choreografií, modelingu, spevu a herectvu. Patria medzi svetové špičky v New Style hip hope. Svoje originálne choreografie a pohyby chodia vyučovať po celom svete vrátane Česka. Sú tiež členmi tanečných skupín Criminalz Crew a Veteranz, s ktorou účinkovali v Cirque du Soleil Michael Jackson Immortal World Tour.

Poznávacím znakom bratov je bohatý afro účes, výška 196 cm a svojrázny módny štýl. Často nosia nohavice naopak, nákolenníky, nákrčníky aj tzv. dámske oblečenie (napr. sukne). Majú záľubu v nosení mnohých výrazných módnych doplnkov.

Život
-----

Pochádzajú zo Sarcelles, čo je predmestie Paríža. Narodili sa 6. decembra 1988 do veľkej rodiny guadeloupského pôvodu.

### Kariéra

V roku 2008 sa zúčastnili súťaže Incroyable Talent, čo je francúzska verzia britskej relácii Britain's Got Talent. O tri roky neskôr vyhrali prestížnu medzinárodnú tanečnú súťaž Juste Debout 2011 v kategórii New Style Hip Hop. Medzi ich ďalšie významné počiny môžeme radiť okrem iného úspešnú spoluprácu s Beyoncé, s ktorou mnohokrát vystupovali (trebárs na Billboard Awards 2011), objavili sa v niekoľkých jej videoklipoch a dokonca ju ako jediní mužskí tanečníci odprevadili na jej Mrs. Carter Show World Tour. Spolupracovali ale aj s ďalšími hviezdami, napríklad Meghan Trainorová (videoklip k „Lips Are Movin"), David Guetta (videoklip k „Play Hard"), Missy Elliott, Maître Gims ai. Ďalej sa ukázali aj v niekoľkých reklamách (Adidas, H&M, Beats by Dre ad.) a dokázali sa presadiť aj ako modely (napr. Paris Fashion Week 2010). Venujú sa aj hudbe. Vo videoklipoch k svojim piesňam samozrejme tiež využívajú svojich tanečných schopností (napr. pieseň „You Don't Know Me").

### Tanečné vplyvy

Medzi svoje najväčšie tanečné vplyvy radia predovšetkým Michaela Jacksona a deväť svojich súrodencov, ktorí sú tiež tanečníkmi.

### Tanečné ciele

Les Twins hovoria, že ich cieľom je spopularizovať tanec. Nechcú, aby tzv. background dancers boli videní len ako „krovie" speváka. Aj preto napríklad hovoria, že „*netancujú pre Beyoncé, ale s Beyoncé*".

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  https://www.youtube.com/watch ? v = YIEM8tgZQ50

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Les Twins na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Les Twins**
Trasa Brennerskej železnice
**Brennerská železnica** (*nem. Brennerbahn, tal. Ferrovia del Brennero*) je železničná trať, vedúca z Innsbrucku do Verony cez Brennerský priesmyk. Trať spája rakúske a talianske železnice a má dĺžku 276,616 km.

História
--------

Záujmy Rakúska-Uhorska v tejto oblasti viedli v polovici 19. storočia k vybudovaniu železničnej trate, ktorá mala prepojiť Rakúsko s Benátskom. Rýchle dopravné spojenie malo veľký strategický význam, tak vojenský, ako aj hospodársky. Výstavba pod vedením inžiniera Karla von Etzela začala z talianskej strany od Verony a po Bolzano bola dokončená už v roku 1859. Vojna za nezávislosť Talianska spomalila výstavbu trate, no spojenie bolo dokončené 24. augusta 1867. 

Posunom hranice v roku 1861 prešla časť trate pod správu Talianska, po I. svetovej vojne sa hranica medzi Rakúskom a Talianskom presunula až do Brennerského priesmyku. Tým došlo k rozdeleniu trate medzi obe krajiny. Elektrifikácia trate bola realizovaná v rokoch 1929 až 1934.

Po roku 1994 dokončili práce na novom 12,75 km dlhom Brennerskom tuneli, ktorý je súčasťou nového úseku, odkláňajúceho nákladnú dopravu mimo Innsbrucku. Nové úseky, zrýchľujúce dopravu boli vybudované aj v Taliansku a pribudli tak napríklad tunely Sciliar (13 159 metrov, r. 1994), Pflersch (7 267 m, r. 1999) a Cardno (3 939 m, r. 1998).

Trať v Brennerskom priesmyku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brennerská železnica**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Brenner Railway na anglickej Wikipédii.*
**Grécki Arumuni** (gr. Βλάχοι - Vlachi alebo Αρμάνοι - Armáni) sú etnická 
skupina Arumunov (a tým aj tzv. Valachov), žijúca v Grécku predovšetkým v horských oblastiach Pindu, na hraniciach Tesálie s Epirom, ďalej sa nachádzajú aj v Makedónii, okolo mesta Naousa. Ich počet je asi okolo 150 000-200 000. Rýchlo sa v Grécku asimilujú; ich jazyk sa totiž nepoužíva ani v školách, ani v úradoch, ani v kostoloch.

Dejiny a pôvod
--------------

Pôvod gréckych Arumunov stále nie je celkom jasný. Predpokladá sa, že sú to potomkovia rímskych kolonizátorov, ktorí sa usadili v Grécku počas cisárstva a premiešali sa s pôvodným gréckym obyvateľstvom. Podľa iných teórií prišli do Grécka niekedy v 10. storočí zo severobalkánskej oblasti a malo ísť o romanizovaných Ilýrov či Trákov. Podľa ďalšej teórie ide len o romanizovaných Grékov, ktorí počas rímskej vlády začali používať latinčinu. V 11. stor. sa už o nich hovorí ako o obávaných bojovníkoch z gréckych hôr, pričom podľa niektorých spisov mali dokonca z hôr Tésalie útočiť na Grékov, ktorí žili na rovinách. Po páde Byzancie v roku 1204 si dokonca Arumuni (Valasi) v Tesálii vytvorili nezávislý štát, Veľké Valašsko, ktoré však neskôr ovládol Epirský despotát. V 15. stor. sa tieto oblasti dostávajú do Osmanskej ríše. V tomto období mali grécki Arumuni rôzne výhody, mohli hovoriť svojim jazykom, dokonca pri liturgiách používali aj svoj jazyk miesto gréčtiny. Okrem Tesálie žili Valasi aj v dnešnom Albánsku a Macedónsku. V roku 1881 sa Tesália stala súčasťou Grécka, pričom tu stále v horách žila menšina Arumunov. V tej dobe tvorili Valasi v Tesálii asi 20.000 obyvateľov. V roku 1923 sa zistilo, že v Epire žije 23.700 Arumunov, 20.000 v Tesálii a 42.750 v Macedónii. Grécka vláda však ich menšinové práva neuznala, pretože sa Arumuni sami deklarovali za Grékov.

Jazyk
-----

Vlasi hovoria po arumunsky. Je to východorománsky-balkánsky jazyk so silným vplyvom grékej slovnej zásoby. V Grécku sú však všetci Arumuni dnes bilingválni, teda hovoria aj po grécky.

Kultúra
-------

Sú známi ako pastieri, obývajú vysokohorské oblasti, podobne ako grécky Sarakacani. Dnes sa síce ich veľká časť postupne modernizovala, prípadne v mestách splynula s väčšinovými Grékmi, no stále môžeme v horách Pindu nájsť vlašských pastierov. Sú známi hlavne výrobou syrov, chovom oviec a kôz a spievaním tradičných pastierskych piesní.

Pozri aj
--------

* Grécky folklór
* Arumuni

Zdroje
------

* Οι Μητροπόλεις και η Διασπορά των Βλάχων-Κουκούδης Αστέριος (Oi Mitropóleis kai i Diasporá ton Vláchon-Kukúdis Astérios)
Súradnice: 48°20′10″S 18°45′02″V﻿ / ﻿48,3361111°S 18,7505556°V﻿ / 48.3361111; 18.7505556

**Bohunický park** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Bohunice v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1984 na rozlohe 3,6028 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Významná zložka prírodného prostredia okresu Levice. Má mikroklimatický a hygienický význam a veľkú biologickú, vedeckú, estetickú a kultúrnu hodnotu. Prispieva k zvýšeniu pestrosti odlesnenej poľnohospodárskej krajiny a k stabilizácii životného prostredia okresu Levice.*

Referencie
----------

1. ↑  Bohunický park. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Bohunický park v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bohunický park na českej Wikipédii.*
**Eduard Žedéni** (maď. *Zsedényi Ede*, vl. menom *Eduard Pfannschmidt de Leuchovia*; \* 21. marec 1804, Levoča – † 20. február 1879, Budapešť) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu a dištriktuálny dozorca luteránskej cirkvi.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine spišských Nemcov Jozefa *Pfannschmidt de Leuchovia a jeho manželky Žofie.* Jeden z jeho predkov, nemecký cisársky šľachtic, sa presťahoval do Spišskej župy, kde sa rodina stala jednou z najprestížnejších protestantských rodín. V roku 1649 ho cisár Ferdinand III. povýšil do šľachtického stavu s maďarským prídomkom „levočský" (maď. lőcsei).

V roku 1824 si Eduard Žedényi, spolu so širšou rodinou, zmenil meno *z Pfannschmidt* *na Žedéni*. Od roku 1833 bol vyslancom Spišskej župy za vládnu stranu na zasadnutí uhorského snemu a v rokoch 1839 – 1840 bol aj jej lídrom. Počas uhorskej revolúcie v rokoch 1848 – 49 zastával konzervatívne pozície (blízke cisárskemu dvoru). V roku 1848 sprevádzal cisára Ferdinanda I. do Innsbrucku ako ministerský radca.

Počas procesu s Ľudovítom Baťánom v roku 1849 Žedényi vypovedal v prospech bývalého premiéra. No napriek tomu, že bol známy ako cisárov prívrženec a teda voči Baťánovi nezaujatý, na rozsudku to nič nezmenilo (Baťán bol popravený).

Aktivity Josipa Jelačića a kontroverzné kroky cisárskeho dvora však spôsobili jeho stratu dôvery vo Viedeň a prinútili ho stiahnuť sa z politiky. Naďalej však sledoval spoločenské dianie a podporoval zákonné zakotvenie autonómie protestantskej cirkvi. Ostro vystúpil proti zákonu o protestantskej cirkvi v roku 1859, za čo bol odsúdený na niekoľkomesačné väzenie. Po jeho zrušení sa v cirkevnom dištrikte Tisa stal dištriktuálnym inšpektorom.

Až po rakúsko-uhorskom vyrovnaní sa opäť stal poslancom snemu, najskôr za Deákovu stranu a neskôr je jej zlúčení za Liberálnu stranu.

Povestnou sa stala jeho šetrnosť, pričom svojim majetkom podporoval činnosť protestantského školstva. Svoju bohatú knižnicu daroval Levočskému cirkevnému zboru.

Jeden z jeho príbuzných, Vojtech Žedéni sa tiež stal politikom a v rokoch 1944 – 1945 bol predsedom maďarského Dočasného národného zhromaždenia.

V rokoch 1887 až 2014 stál v Starom Smokovci tzv. Žedéniho (Zsedényiho) pavilón, ktorý bol pamiatkou na Žedéniho a slúžil ako miesto stretávania sa. V roku 2014 bol zbúraný, keďže prekážal novej výstavbe.

Pochovaný je v rodinnej hrobke na levočskom evanjelickom cintoríne.

Referencie
----------

1. ↑   *Zsedenyiho pavilon* [online]. nostalgicketatry.sk, [cit. 2023-03-20]. Dostupné online.
2. ↑   *Zsedényi Ede nyughelye* [online]. Bratislava: Csemadok, [cit. 2023-03-20]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eduard Žedéni**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 17 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Joseph Eduard von Pfannschmiedt

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zsedényi Ede na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1055255583
* PIM: PIM75423
* VIAF: 893153363078137520002
**Gorgasos** (starogr. *Γόργασος* – *Gorgasos*) je v gréckej mytológii syn lekára Machaóna a jeho manželky Antikleie.

Gorgasos pochádzal zo slávnej lekárskej rodiny. Jeho otec Machaón bol synom Asklépia, uctievaného ako boha lekárstva. Matka Antikleia, dcéra messénskeho kráľa Diokla, bola potomkom Faria, syna boha Herma a Danaovej dcéry Fylodameie, zakladateľa messénskeho mesta Farai.

Antický cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí precestoval Grécko, sa pri návšteve Fár od miestnych obyvateľov dopočul, že Antikleia okrem Gorgasa priviedla na svet aj syna Nikomacha. Podľa povestí z Fár sa bratia Gorgasos a Nikomachos zdržiavali stále vo Fárach a im potom umierajúci Diokles odovzdal vládu. Bratia si aj po smrti, ešte aj za čias Pausania zachovali schopnosť liečiť chorých i ranených a preto im ľudia do chrámu, ktorý dal vybudovať Glaukov syn Isthmios, prinášali z vďačnosti obetné dary.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,3.
2. ↑  Homér, *Iliada*, 11, 517-518.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 368.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,2.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,10.
**Bohuslav Hlôška** (\* 7. december 1922, Pukanec - † 5. marec 2000, Počúvadlo, pochov.: Banská Bystrica) bol lesný inžinier, riadiaci pracovník.

Životopis
---------

Študoval na VŠT v Bratislave a na VŠZ v Brne. Po ukončení lesný asistent Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici (1948-1949). Pracovník Štátnych lesov vo Zvolene (1950-1955), hlavný inžinier Lesostavu vo Zvolene (1956-1957), námestník riaditeľa Bučiny Zvolen (1957-1961). Vedúci výstavby podnikového Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici (1961), ekonomický námestník podnikového Riad. št. lesov v Banskej Bystrici (1969-do odchodu na dôchodok). Zaslúžil sa o vybudovanie lesných ciest, mostov a i. lesných objektov na Horehroní. Účastník SNP vo Vysokoškolskom strážnom odd. na Donovaloch, väznený v zajateckom tábore Mühlberg v Nemecku (1944-1945). Nositeľ Radu SNP II. tr a i. vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Oľga Lauková** (\* 17. november 1950, Nová Baňa) je kultúrna pracovníčka, knihovníčka.

Životopis
---------

V rokoch 1973-1978 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, 1980 PhDr. Pôsobila ako vedúca odboru kultúry na ONV v Martine (1982-1987), ako vedúca odboru kultúry KNV v Banskej Bystrici (1987-1989), ako koordinátorka pre miestnu kultúru na Ministerstve kultúry SR (1990-1993) a vo funkcii námestníčky riaditeľa Slovenskej agentúry životného prostredia v Banskej Bystrici (1994-1998). Od roku 1999 je riaditeľkou Štátnej vedeckej knižnici v Banskej Bystrici. Pričinila sa o zapísanie lokality ľudovej architektúry Vlkolínec a Mestskej pamiatkovej rezervácie Banská Štiavnica do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva. Zaslúžila sa o vznik Turčianskej galérie v Martine a medzinárodných výtvarných súťaží *Zelená fantázia* a *Zelený svet*. Je autorkou viacerých vzdelávacích projektov s environmentálnym zameraním. Venovala sa pedagogickej činnosti v odbore teória výchovy na Strednej pedagogickej škole v Turčianskych Tepliciach a v Domove mládeže v Banskej Bystrici. Publikovala články a recenzie v odbornej a dennej tlači, zamestnanci jej zostavili jubilejnú publikáciu *Knižnica v premenách času* (Banská Bystrica, roku 2001).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004228230
* SNK: 207177
* VIAF: 21599471
**Oľga Holécyová** (\* 9. september 1913, Brezno - † 25. máj 1972, Bratislava) bola pedagogička.

Rodina
------

* otec Ján Holécy
* matka Hermína rod. Galandová
* brat Ján Holécy

Životopis
---------

V roku 1930-1933 študovala na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, do 1952 študovala na Pedagogickej fak. KU v Prahe, 1969 CSc. Absolvovala viaceré študijné pobyty. Učiteľka na ľudovej škole v Bacúchu, v Slovenskej Ľupči, v Beňuši, na meštianskej škole v Brezne, krajská inšpektorka pre materské školy v Banskej Bystrici (1949-1952), od roku 1952 odborná, od 1969 vedecká pracovníčka Výskumného ústavu pedagogického v Bratislave, kde externe prednášala na Vysokej škole pedagogickej. Popredná odborníčka v predškolskej pedagogike na Slovensku. Vo vedeckovýskumnej práci sa zamerala na obsahovú koncepciu a osnovy výchovnej práce materských škôl, orientovala sa na výskum detskej hry a mravných postojov detí v materských školách. Výsledky publikovala v štúdiách, odborno-teoretických prácach a príručkách. Spoluautorka a iniciátorka prvej čs. Pedagogiky predškolského veku (1956). Venovala sa aj prekladom odbornej literatúry z ruš. a češ. Roku 1954 založila a stala sa vedúcou redaktorkou časopisu Materská škola, redakčne sa zúčastňovala na tvorbe ďalších odborných pedagogických časopisov. V organizačnej práci zabezpečovala rozvoj siete predškolských zariadení, starala sa o odbornú prípravu učiteliek materských škôl. Do roku 1945 funkcionárka MS a Živeny, predsedníčka sekcie predškolskej výchovy Slov. pedagogickej spoločnosti pri SAV, od 1961 členka Zväzu čs. novinárov.

Ocenenie
--------

* Roku 1966 Zaslúžilá školská pracovníčka,

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5716 1914
* NK ČR: mzk2002140171
* SNK: 172715
* VIAF: 84519864
Eurótas
**Eurótas** alebo **Eurótás** (starogr. *Εὐρώτας*) bol v gréckej mytológii tretí spartský kráľ v Lakónii.

O pôvode kráľa Euróta nevieme nič bezpečné. Antickí autori príbehy o Eurótovi podávajú v rôznych verziách a s rôznymi obmenami. Eurótas bol pôvodne pravdepodobne totožný s riečnym bohom Eurótasom a až neskôr začlenený do genealógie kráľov Sparty, ale keďže naďalej v mýtoch figuruje aj riečny boh Eurótas s odlišným rodokmeňom, preto kráľa Euróta z toho hľadiska nemôžeme pokladať za jednu a tú istú postavu.

Podľa Pausania bol spartský kráľ Eurótas následníkom svojho otca Mylesa. Historik Apollodóros z Atén kráľa Mylesa vynechal z genealógie spartských kráľov a uvádza, že Eurótas bol synom a následníkom Lelexa a jeho matkou bola najáda Kleochareia. Eurótas nemal následníka po meči, ale mal dcéru Spartu, ktorej manžel Lakedaimón sa stal jeho následníkom. Eurótas počas vlády pomocou kanálov odviedol stojaté vody v Lakónii až k moru a tak vznikol otvorený prúd rieky, ktorú potom pomenovali po ňom.

Iná legenda hovorí, že sa rieka Eurótas pôvodne volala Himeros až do udalosti po ktorej bola premenovaná. Medzi Sparťanmi a Aténčanmi zúrila vojna, ktorá sa pre Sparťanov nevyvíjala dobre. Kráľ Eurótas v pokuse o zvrat vo vojne nedbajúc na nebeské znamenia, keď bol Mesiac v splne a následne bol varovaný aj hromobitím, začal útok, po ktorom prišiel o celé svoje vojsko. Keďže nezniesol to poníženie, hodil sa do rieky, ktorú od tej chvíle nazvali Eurótas.

Referencie
----------

1. ↑  Edward Tripp, *The Meridian Handbook of Classical Mythology*
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,1,2.
3. ↑  Apollodóros z Atén, *Kronika*, 3,10,3.
4. ↑  Pseudo-Plutarchos, *De fluviis* , 17.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
**Anton Figura** (\* 6. máj 1909, Šenkvice – † 16. december 1996, Pétion-Ville, Haiti) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, misionár a charitatívny pracovník.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Gymnázium navštevoval na súkromnom Slovenskom gymnáziu v Taliansku v obci Perosa Argentina a v Šaštíne. Saleziánsky noviciát si vykonal v rokoch 1928 – 1929 v Radne (Slovinsko). Teologické štúdiá absolvoval v Havane na Kube a v Santa Tecle v Salvádore (1936 – 1938). Za kňaza bol vysvätený 24. septembra 1938 v Santa Tecle v Salvádore.

Ako misionár pôsobil na Kube, Haiti a v Dominikánskej republike. V saleziánskej spoločnosti zastával rozličné funkcie. Úlohu ekonóma zastával na remeselníckej saleziánskej škole v rokoch 1944 – 1947 a 1957 – 1961 v Ciudad Trujillo (Dominikánska republika), v Moca v Dominikánskej republike (1951 – 1953) a na remeselníckej saleziánskej škole v hlavnom meste Dominikánskej republiky v Santo Domingo (1961 – 1962). Úlohe direktora plnil v rokoch 1962 – 1966 v Santo Domingo. Ako direktor bol zodpovedný za farskú školu a zdravotné stredisko, ktoré sa nachádzali v tomto saleziánskom komplexe. V roku 1966 bol vymenovaný za provinciálneho vikára (1966 – 1972). 

V roku 1973 odišiel do štátu Haiti, do saleziánskeho domu v Pétion-Ville, kde saleziáni spravovali základnú a strednú školu pre najchudobnejších. Tam pôsobil až do svojej smrti (1973 – 1996). Najprv v úlohe direktora (1974 – 1977), potom v úlohe ekonóma ((1977 – 1996).

Vďaka finančnej pomoci amerických Slovákov opravil viacero kostolov a saleziánskych budov, vrátajúc i školy. Sociálne slabším študentom poskytoval zadarmo stravovanie v saleziánskych zariadeniach. Bol mladším bratom saleziánskeho misionára Jozefa Figuru, ktorý pôsobil v Japonsku. Misionárom bol 64 rokov.

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava: Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 235 - 236.
* CHROBÁK, Vladimír, *Anton Figura. Misionár v Karibiku.* Don Bosco, Bratislava 2008, 109. s. ISBN 978-80-8074-086-3.
* FIGURA, Anton, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 335.
**Korytársky potok** je potok na Horehroní, v centrálnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Vydrova, meria 4,9 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Balocké vrchy, na severovýchodnom svahu Tlstého javora (1 068 m n. m.), v nadmorskej výške približne 930 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie na hornom toku severozápadným smerom, sprava priberá najprv krátky prítok z JJZ svahu vrchu Nad Skalicou (939 m n. m.), potom z tej istej strany krátky prítok zo západného svahu tohto vrchu a zľava priberá prítok zo severozápadného svahu Tlstého javora. Následne priberá z pravej strany prítok z juhozápadného svahu Krížneho (939,4 m n. m.), tiež sprava prítok zo západného svahu Krížneho, následne zľava potok Pusté a mení smer toku na sever. Na strednom toku priberá pravostranný prítok zvaný Laboška, na dolnom toku sa ešte na krátkom úseku stáča na severozápad a na južnom úpätí Urbanovho vrchu (809,1 m n. m.), juhozápadne od čiernobalockej miestnej časti Vydrovo v doline Vydrovo, sa v blízkosti horárne Kyslé vlieva v nadmorskej výške približne 570 m n. m. do Vydrova.

Iné názvy
---------

* Korytárka
* Koritárska
* Koryrársko

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.
3. 1 2   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-07-06]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Vydrova |
| --- |
| *Vydrovo* → *Čierny Hron* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Féretka
* Fľúdričky
* Frnajska
* Hlboká
* Kolesná
* Korytársky potok
* Krivá
* Laboška
* Málička
* Obrubovanský potok
* Palantovica
* Pančíková
* Podtajchovský potok
* Pusté
* Skalová
* Tmavá
* Včelienová
* **Vydrovo**
* Zvarova jama

 |
**Korytnačka diamantová** (*Malaclemys terrapin*) je korytnačka z čeľade vodnice. Je jediným zástupcom rodu *Malaclemys*.

Opis
----

Jej karapax je šedý s tmavými a niekedy aj žltými škvrnami. Hlavu a krk pokrývajú čierne škvrnky na šedom, sivozelenom alebo aj fialovom podklade. Samce sú menšie než samice. Zimu prečkáva na dne v bahne.

Tento druh popísal Johann David Schoepf roku 1793.

Potrava
-------

Patrí medzi dravce, je teda prevažne mäsožravec. Stravu tvoria morské ryby, morské mäkkýše a kôrovce, krevety a tiež výhonky rastlín. V strave musí byť dostatok vitamínov a minerálnych látok.

Reprodukcia
-----------

Pári sa hneď po prebudení z hibernácie v noci alebo vo včasných ranných hodinách, vždy vo vode. Vajcia kladie v máji až júni, obvykle 5 – 12 vajec. Inkubačná doba je v prírode 60 – 90 dní. Pri chove v zajatí je inkubačná doba 61 – 68 dní pri teplote 30 °C v inkubátore. Mláďatá majú dĺžku asi 3 cm.

Výskyt
------

Vhodným biotopom sú pre ňu slané močiare a pobrežné vody Atlantického oceánu. Vyskytuje sa na juhu a východe Spojených štátov amerických, v štátoch Massachusetts, Florida, Texas a na pobreží Mexického zálivu.

Tento druh býval považovaný za delikatesu a preto bol takmer vyhubený. Vzhľadom na to patrí medzi ohrozené druhy na Rhode Island a v štáte Massachusetts.

Referencie
----------

1. ↑  Malaclemys terrapin - želva démantovitá

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Želva diamantová na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Korytnačka diamantová**