recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cerys Elizabeth Matthewsová**, MBE (angl. Cerys Elizabeth Matthews; \* 11. apríl 1969) je waleská speváčka.

Vo svojich deviatich rokoch začala hrať na gitaru a svoju kariéru začala začiatkom deväťdesiatych rokov ako zakladajúca členka skupiny Catatonia. So skupinou vystupovala až do jej rozpadu v roku 2002. Mimo to v roku 1999 spievala s Tomom Jonesom v piesni „Baby, It's Cold Outside" z jeho albumu *Reload*. O dva roky neskôr hosťovala v piesni „Cyclops Rock" z albumu *Mink Car* skupiny They Might Be Giants. Neskôr vydala niekoľko sólových albumov. V rebríčku 100 waleských hrdinov sa umiestnila na 71. priečke.

V roku 2014 bola ocenená Rádom britského impéria.

Referencie
----------

1. ↑  
 *Former Catatonia singer Cerys Matthews awarded an MBE* [online]. NME, 2014-06-15, [cit. 2014-06-16]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  
 *MBE for ex-Catatonia singer Cerys* [online]. Belfast Telegraph, 2014-06-14, [cit. 2014-06-15]. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cerys Matthewsová**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cerys Matthews na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 128348089
* ISNI: 0000 0000 5544 7134
* LCCN: no2001062626
* VIAF: 56265732
* WorldCat: lccn-no2001062626
**Svalové vlákno** je základnou bunkovou stavebnou jednotkou priečne pruhovaného svalstva. Jeho jedinečnou zvláštnosťou je to, že ide o mnohojadrovú štruktúru, ktorá vznikla počas vnútromaternicového vývoja splynutím podlhovastých jednojadrových *myoblastov*. Výsledkom splynutia je medzistupeň, tzv. *myotuba*, ktorá má jadro v strednej a myofibrily vo vonkajších častiach. Počas vývoja sa jadrá presúvajú k povrchu a myofibrily do centrálnych častí bunky – vzniká zrelé svalové vlákno. Aby sa myotuba premenila na svalové vlákno, nesmie chýbať počas vývoja príslušný nerv – inak myotuba zanikne a vlákno sa nevytvorí.

Povrch svalového vlákna tvorí cytoplazmatická membrána, ktorá sa označuje ako *sarkolemma*. K nej prilieha tenká „bunková stena" – tzv. *lamina basalis*, tvorená polysacharidmi a bielkovinami a na ňu nadväzuje sieť jemných retikulárnych vlákien. Svalové vlákno sa v mikroskope zobrazuje ako priečne pruhované – príčinou sú optické vlastnosti myofibríl.
  
Cytoplazma svalového vlákna sa nazýva *sarkoplazma*. Sarkoplazmy je pomerne málo, vyskytuje sa hlavne v blízkosti jadra, ktoré je uložené periférne pod sarkolemou. Vo vnútri vlákien (myofibríl) sú kontraktilné proteíny a ďalšie proteíny dôležité pre funkciu svalu (napr. myoglobín, ktorý zaisťuje prenos kyslíka a je príčinou červenej farby svalového tkaniva).

Typy svalových vlákien
----------------------

Svalové vlákna zastúpené vo svale nie sú rovnaké. Dnes sa rozoznávajú minimálne 3 typy vlákien, ktoré sa vzájomne odlišujú rýchlosťou a nástupom únavy:

* *typ I* alebo *SO vlákna* (z angl. slow-oxidative; staršie *červené* alebo *pomalé vlákna*) - obsahujú veľké množstvo mitochondrií, čo znamená, že tieto svaly využívajú energiu respiračného cyklu. Tieto svalové vlákna reagujú na podnet pomalšie, ale kontrakčná vlna pretrváva dlhšie a unavia sa neskoro.
* *typ IIA* alebo *FOG vlákna* (z angl. fast-oxidative-glycolitic) - prechodný typ medzi typom I a IIB
* *typ IIB (IIX)* alebo *FG vlákna* (z angl. fast-glycolytic; staršie *biele* alebo *rýchle vlákna*) - obsahujú glykolytické enzýmy, čo poukazuje na to, že získavajú energiu glykolýzou za vzniku kyseliny mliečnej. Sú schopné reagovať rýchlejšie, ale skoro sa unavia.

Rýchlosť či pomalosť vlákien je druhovo špecifická. V svale sa obvykle vyskytujú všetky typy vlákien, i keď v rôznom pomere. Pomalé vlákna sú skôr v hĺbke svalu, zatiaľčo rýchle na povrchu.

Pozri aj
--------

* myocyt
* priečne pruhovaná svalovina
* mäso

Zdroj
-----

* ČIHÁK, Radomír. *Anatomie 1*. 3. vyd. Praha : Grada, 2011. ISBN 978-80-247-3817-8. Kapitola Tkáně svalové, s. 24-26. (po česky)
**Limitné ordinálne číslo** (iné názvy: **limitný ordinál, limitné poriadkové číslo, ordinálne číslo druhého druhu**) je ordinálne číslo, ktoré nemá predchodcu a nie je prázdne. Formálnejšie:  

Ordinálne číslo {\displaystyle \alpha \,\!} je **limitné**, ak  

{\displaystyle \alpha \neq 0\land (\forall \beta \in On)(\beta \cup \{\beta \}\neq \alpha )}  

***On*** tu označuje triedu všetkých ordinálnych čísel.

Príklady
--------

Množina {\displaystyle \omega \,\!} všetkých prirodzených čísel je **limitná** - každé menšie ordinálne číslo je konečné a nemôže byť predchodcom {\displaystyle \omega \,\!} v zmysle vyššie uvedenej definície.

Podobne množina {\displaystyle \omega +\omega =\{0,1,2,\ldots ,\omega ,\omega +1,\omega +2,\ldots \}\,\!} je limitná. 

Naproti tomu ordinálne čísla {\displaystyle 0,1,7,13,\omega +1,\omega .\omega +\omega +15\,\!} nie sú limitné. 0 nie je limitné z definície a ostatné majú predchodcov {\displaystyle 0,6,12,\omega ,\omega .\omega +\omega +14\,\!}. Takým ordinálnym číslam hovoríme izolované.

Použitie
--------

Rozdelenie ordinálnych čísel na limitné a izolované sa často používa v dôkazoch transfinitnej indukcie a v konštrukciách transfinitnej rekurzie, kde je prevádzaný zvláštny krok (z predchodcu na následníka) pre izolovaný ordinál a zvláštny krok (z množiny všetkých menších ordinálov na ich supremum) pre **limitný** ordinál.

Limitné ordinálne čísla majú niektoré zaujímavé vlastnosti, ktoré nemajú izolované ordinálne čísla:

* Množina všetkých vlastných podmnožín limitného ordinálneho čísla nemá najväčší prvok, ale má supremum - je to tu tak trochu obdoba zhora otvoreného intervalu v reálnych číslach.
* Len limitné ordinálne číslo môže byť kardinálnym číslom.

Pozri aj
--------

* Izolované ordinálne číslo
* Ordinálne číslo
* Ordinálna aritmetika
* Transfinitná indukcia
* Transfinitná rekurzia
* Kardinálne číslo
* Limitné kardinálne číslo
* Kofinál
**Individuálna frazeológia** je za individuálnu frazeológiu sa pokladá utváranie paralelných novotvarov s analogickými formálnymi a významovými vlastnosťami. Východiskom takýchto novotvarov bývajú najmä frekventovanejšie a známe príslovia a porekadlá, napr. *Ukáž mi hnojisko, a ja ti poviem, aký si hospodár*. (Podkladom pre vznik tejto jednotky je spojenie *Povedz mi, čo čítaš, a ja ti poviem, kto si*.). Väčšina z týchto novotvarov je výrazom individuálneho prístupu k frazeológii, avšak iba máloktoré sa stávajú súčasťou celonárodnej frazeológie. Vznik takýchto frazeologických novotvarov je prejavom aktualizujúceho prístupu k frazeológii a individuálnu frazeológiu tiež možno pokladať za typ komplexnej aktualizácie frazémy. Porov. aktulizácia frazém, textotvorné potencie frazém, individuálny variant. 

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Svalové tkanivo** je tkanivo skladajúce sa z buniek alebo syncýtií (mnohojadrové útvary), ktoré sa vyznačujú špecifickou schopnosťou kontrakcie. Hoci táto schopnosť patrí k bežným vlastnostiam živej hmoty, v prípade svalového tkaniva je výrazne vystupňovaná. 10 až 100 svalových vlákien tvorí svalový snopec.

Už u buniek prvokov (*Protozoa*) môžeme pozorovať diferencované vláknité útvary – myonémy, ktoré majú schopnosť kontrakcie. Podobne svalové bunky majú vo svojej cytoplazme osobité vlákna – myofibrily, ktoré sú nositeľmi svalového pohybu. Svalové tkanivo je u väčšiny druhov mezodermálneho pôvodu. Existujú však výnimky, najmä medzi najjednoduchšími mnohobunkovcami, ktoré majú svalovinu ektodermálneho, prípadne aj endodermálneho pôvodu. Ďalej existujú aj výnimky u človeka: *musculus dilatator pupillae* a jednotlivé svalové bunky na lalôčikoch potných a niektorých slinných žliaz sú neuroektodermového pôvodu.

Svalové tkanivá rozdeľujeme na:

* hladké
* priečne pruhované
* srdcové

Pozri aj
--------

* sval

Externé odkazy
--------------

Radovan Malina: Všeobecná zoológia – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
Vrchol spolu s vysielačom.
**Ještěd** (1 012 m n. m.) je vrch v severných Čechách v Česku, ktorý leží na juh od mesta Liberec. Na vrchole sa nachádza televízny vysielač Ještěd s rozhľadňou v technistickom architektonickom štýle. V jeho dolnej časti sa nachádza hotel spolu s reštauráciou. Na vrchol premáva dvojkabínková visutá lanová dráha.

Pod vrcholom sa nachádza Horní Hanychov, mestská časť Liberca. Od roku 1995 je masív Ještědu súčasťou Prírodného parku Ještěd (93,6 km²). Pred výstavbou vysielača na vrchole stál veľký kríž. Ještědské kríže majú svoju históriu od roku 1737, posledný stál do roku 1990. Jeho predchodca bol v 80. rokoch 20. storočia tajne odrezaný, údajne na pokyn vtedajšieho komunistického predsedu národného výboru v Liberci.

Vysielač
--------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ještěd (hotel a vysielač)*

Lyžiarske stredisko
-------------------

Lyžiarske stredisko na Ještěde leží vo výške 540 – 1 000 m n. m. V roku 2009 sa v Liberci konali Majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní, ktorých skokanská časť sa odohrávala v Ještědskom areáli.

Galéria
-------

* Ještěd približne v roku 1961Ještěd približne v roku 1961
* Ještěd približne v roku 1900Ještěd približne v roku 1900
* Horná stanica lanovej dráhy s výhľadom na mesto LiberecHorná stanica lanovej dráhy s výhľadom na mesto Liberec

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ještěd**

Súradnice: 50°43′58″S 14°59′02″V﻿ / ﻿50,732779°S 14,983926°V﻿ / 50.732779; 14.983926
**František Lopušný** (\* 13. september 1813, Brezno  –  † 7. október 1874, Brezno) bol slovenský teológ a vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec: Andrej Lopušný
* matka: Anna rod. Urbányiová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Brezne a v Banskej Bystrici, teológiu v Pešti, roku 1836 vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza. V roku 1840 profesor na gymnáziu v Banskej Bystrici. 1851-1852 vysokoškolský profesor a dekan na teologickej univerzite v Pešti, kanonik vo Veľkom Varadíne.

Podporoval slovenské národné a kultúrne hnutie, bol akcionárom Spolku milovníkov reči a literatúry slovenskej a mecénom Pešť budínskych vedomostí. Člen delegácie, ktorá žiadala povolenie MS a Spolku sv. Vojtecha. Prispieval do cirkevnej tlače, samostatne vyšli jeho príležitostné prejavy.

Dielo
-----

* *Sermo academicus, dum facultas theologica*, Budapešť, 1855
* *Propinatio occasione installationis episcopi Transylvaniensis Michaelis Fogarasy*, Viedeň, 1865

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike - farnosť Brezno; pokrstený ako Franciscus Laurentius Lopusny
* Záznam o úmrtí - farnosť Brezno

Autoritné údaje: * PIM: PIM134716
* VIAF: 326152636168920052837
**František Nemeš** (\* 9. jún 1898, Banská Bystrica - † 27. júl 1967, Bratislava) bol pedagóg, dramatik.

Rodina
------

* otec Ján Nemeš
* matka Anna rod. Jesenská
* manželka Anna rod. Tesáková

Životopis
---------

Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici. V rokoch 1911-1916 študoval na lýceu v Bratislave, 1916-1917 na lekárskej fakulte univerzity v Budapešti. Po návrate z vojny v štúdiu medicíny nepokračoval. Roku 1935 získal vysvedčenie učiteľskej spôsobilosti pre meštianske, 1937 pre ľudové školy. Bol učiteľom na základných a meštianskych školách, metodikom a didaktikom. Riaditeľ 1. základnej odbornej školy pre výchovu učňovského dorastu. Člen metodickej sekcie učňovských škôl pri ministerstve hospodárstva. Autor divadelných hier a jednoaktoviek veseloherného charakteru. Publikoval články o problematike ochotníckeho divadla, spolupracoval s mládežníckym časopisom Természet és technika ako prekladateľ.

Ocenenie
--------

* Viackrát vyznamenaný čestným diplomom, 1957 Jilemnického odznakom, 1961 odznakom mesta Bratislavy za pedagogickú
* a verejnú činnosť.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 161678
* VIAF: 3265156565721423500006
Vlajka Hnutia 26. júla
**Hnutie 26. júla** (špan.: *Movimiento 26 de Julio*, skr. *M-26-7*) bola kubánska guerillová organizácia, ktorá na konci 50. rokov 20. st. pod vedením Fidela Castra uskutočnila revolúciu proti diktátorovi Fulgenciovi Batistovi.

Názov hnutia sa viaže k udalostiam z 26. júla 1953, keď skupina vyše 150 revolucionárov pod vedením právnika Fidela Castra uskutočnila ozbrojený útok na kasárne Moncada a Bayamo, pričom cieľom tejto akcie bolo spustenie povstania proti diktátorskému režimu Fulgencia Batistu. Útok sa skončil neúspešne a väčšina jeho účastníkov bola zabitá (len veľmi malá časť z nich zahynula priamo pri útoku, väčšinu zavraždili neskôr počas „výsluchov" po zadržaní alebo vo väzniciach). Zvyšok účastníkov útoku, vrátane Fidela Castra a jeho brata Raúla odsúdili na dlhoročné tresty odňatia slobody vo väznici na *Isla de Pinos* (dnes Isla de Juventud – *Ostrov mládeže*).

Na upokojenie domácej situácie udelil v máji 1955 Batista väčšine svojich politických väzňov milosť, vrátane Castra a jeho útočníkov z Moncady. Castro bol už v tom čase v rámci protibatistovskej opozície veľmi populárny a 12. júna 1955 oficiálne založil *Hnutie 26. júla*. O necelý mesiac na to odišiel do exilu v Mexiku, kde začal formovať ozbrojenú vetvu hnutia, s ktorou plánoval vylodiť sa na Kube a spustiť revolúciu. Medzitým sa napriek policajnému prenasledovaniu a represiám rozrástlo Hnutie 26. júla aj priamo na Kube, obzvlášť vo veľkých mestách ako Havana či Santiago de Cuba, kde je jedným z popredných aktivistov hnutia Frank País (zavraždený Batistovou políciou 30. júla 1957).

Po spustení partizánskej vojny v decembri 1956 sa mnohí členovia hnutia pridali ku Castrovým povstalcom v horách (táto časť hnutia sa začala nazývať *Ejército Rebelde*), alebo pokračovali v odbojovej činnosti v mestských oblastiach (tzv. mestský front). Hoci obe vetvy hnutia úzko spolupracovali, nie vo všetkých otázkach dosiahli konsenzus a niekedy dochádzalo k rozporom. K takejto situácii došlo napr. v prípade generálneho štrajku z 9. apríla 1958, ktorý presadzoval mestský front, zatiaľčo Castro ho odmietal ako neefektívny. To sa ukázalo ako pravda a štrajk už v zárodku Batista brutálne potlačil. 

Po víťazstve revolúcie v januári 1959 sa Hnutie 26. júla pod vedením F. Castra stalo najsilnejšou stranou v novej vláde a v júli 1961 sa spojilo s ďalšími organizáciami protibatistovského odboja, aby sa v r. 1965 pretransformovalo na *Komunistickú stranu Kuby*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hnutie 26. júla**

Externé odkazy
--------------

* Fidel Castro a založenie Hnutia 26. júla (angl.)
RNDr. **Igor Kapišinský**, CSc. (\* 4. júl 1947, Bratislava – † 9. september 2014) bol slovenský astronóm a prekladateľ.

Život
-----

Igor Kapišinský sa narodil v Bratislave, kde navštevoval základnú školu. Neskôr sa s rodinou presťahoval do Košíc. 

Študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach odbor matematika-fyzika, zároveň sa pokúšal študovať teológiu, no z politických dôvodov bol nakoniec nútený štúdium zanechať.[chýba zdroj] Neskôr študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor fyzika so špecializáciou astronómia. Ako študent hrával súťažne basketbal a reprezentoval ČSSR na Majstrovstvách Európy juniorov a kadetov v roku 1966 - 4. miesto.

Vedecká činnosť
---------------

Kapišinský pri hviezdnej mape.
Od roku 1973 nepretržite pracoval v Astronomickom ústave SAV, venoval sa štúdiu medziplanetárnej hmoty. V roku 1975 získal na ústave titul RNDr. a v roku 1980 vedeckú hodnosť CSc. Zaoberal sa hlavne dynamikou kozmického prachu a mikrometeoroidov, na ktorú majú vplyv už aj negravitačné efekty. Na Slovensku založil tzv. laboratórnu astrofyziku (*astronómia cez mikroskop*) za účelom dokonalejšej analýzy chemických a fyzikálno-optických vlastností kozmických mikročastíc, v úzkej spolupráci s americkým NASA (hlavne dodávky vzoriek kozmického materiálu). Svoje prevažne teoretické práce publikoval vo viacerých odborných časopisoch. Takmer 30 rokov bol riadnym členom 22. komisie Medzinárodnej astronomickej únie (IAU) a 10 rokov jediným členom 51. komisie IAU (Bioastronomy; Search for Extraterrestrial Life) na Slovensku.

Venoval sa popularizácii vedy a vedeckého myslenia. Bol spoluzakladateľom a dlhodobo sa angažoval v Spoločnosti pre podporovanie kritického myslenia (SPPKM). Bol riadnym členom Teologického fóra, ktoré združuje teológov i laikov liberálneho myslenia. 

Popri svojej vedeckej práci sa venoval i prekladateľskej činnosti, hlavne z angličtiny v oblasti fyziky a astrofyziky (špeciálne prác Stephena Hawkinga), za čo získal dve ceny Literárneho fondu (1994 a 2002), ako i cenu LF za najlepšiu vedeckú esej (1993). V roku 2008 bol spoluautorom s najväčšou kapitolou v knihe - monografii *Hmota-Život-Inteligencia*. Posledné dielo, ktoré preložil z angličtiny, bola Hawkingova kniha *Vesmír v orechovej škrupinke*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Igor Kapišinský**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* Publikačná činnosť na SAV
* Osobnosti v Devínskej Novej Vsi

Autoritné údaje: * SNK: 153717
* VIAF: 7940156565735023500004
**Igor Fiodorovič Stravinskij** (\* 17. jún 1882, Oranienbaum – † 6. apríl 1971, New York) patrí medzi legendárne postavy modernej hudby 20. storočia.

Život
-----

Bol žiakom Nikolaja Rimského-Korsakova a na začiatku jeho tvorby ho naplno zaujala Ukrajinska ľudová kultúra.

Vrcholnými dielami z tohto obdobia sú: *Vták ohnivák, Petruška, Svätenie jari, Svadba*... Východiskovým bodom v nich bola ukrajinská ľudová pieseň. Stravinského baletné diela z tohto obdobia sa stali súčasťou repertoára tanečného súboru S. P. Ďagileva.

V roku 1934 sa skladateľ usadil v Paríži. Stal sa vyhraneným predstaviteľom medzinárodnej hudobnej avantgardy. Z tohto obdobia pochádza 45 skladieb, ktoré sú napísané v rozličných náladách - *Pulcinella, Bozk víly, Apollon Musagéte a Hra v karty, Žalmová symfónia, Kráľ Oidipus, Koncert pre dva klavíry, Okteta pre dychové nástroje, Ebenový koncert pre džezový orchester* a iné. Napriek tomu, že *Ebenový koncert pre džezový orchester* bol napísaný v džezovej forme, je to prepracované dielo vysokej hodnoty.

Po vojne prežitej v Amerike sa Stravinskij stal roku 1945 občanom USA. V tomto období začal tvoriť na diela na tzv. *seriálne techniky*, ktoré v Európe rozvíjala najmä II. viedenská škola a A. Webern. Sem patria skladby *Mouvements pre klavír a orchester, Septeto, Pomník Gesualdovi di Venosa pre orchester, Canticum sacrum, Abrahám a Izák a Kázeň, rozprávanie a modlitba*, ktorým chcel ľudstvu pripomenúť morálne hodnoty kresťanstva. 
Igor Stravinskij zomrel v požehnanom veku ako nestor svetovej avantgardnej hudby. Bol pochovaný v Benátkach.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Igor Fiodorovič Stravinskij**

Autoritné údaje: * abART: 18252
* BnF: 12405560k
* GND: 118642545
* ISNI: 0000 0001 2122 4298
* LCCN: n79070061
* NK ČR: jn19992001136
* ULAN: 500372460
* VIAF: 17309155
* WorldCat: lccn-n79070061
**Hnusné** je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou 9,5 km a je tokom III. rádu.

Priebeh toku
------------

Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, na juhovýchodnom svahu Lomu (1 156,3 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 1 055 m n. m. Tečie prevažne severojužným smerom, na hornom toku sa esovito stáča a vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Bystrianske podhorie a preteká rekreačnou oblasťou Krpáčovo. Na jeho území priberá zľava najprv Veľkú Riavku, potom prítok zo severného svahu Príslopu (890,6 m n. m.) a preteká Suchou dolinou. Zľava ďalej priberá prítok spod Hrádku (843 m n. m.) a na krátkom úseku tečie juhojuhovýchodným smerom. Následne napája tri malé vodné nádrže (Richtárovo, Hnusno 1, Tajch), pričom do hornej nádrže ústi v nadmorskej výške 537,3 m n. m. a zľava do nej vteká prítok z oblasti Richtárova, potom pokračuje juhujuhozápadným smerom. Preteká osadou Bruchačka, kde sprava priberá potok z obce Horná Lehota a tečie opäť na juh. Napokon sa stáča na juhozápad, preteká obcou Podbrezová, na území ktorej ústi v nadmorskej výške cca 460,5 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-06-26]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Čierneho Hrona po Bystricu) |
| --- |
| 
* Borovský potok
* Brezový potok
* **Brusnianka**
* Bukovec
* Bystré
* **Bystrianka**
* **Bystrica**
* Čelno
* Driekyňa
* Gregorov potok
* Hlboký potok
* Hnusné
* **Hutná**
* Istebník
* **Jasenský potok**
* Kostolný potok
* Lukáčovský potok
* **Ľupčica**
* Malé Čelno
* Malé Plavno
* Moštenický potok
* Môlčanský potok
* Nemčiansky potok
* Oselné
* Plavno
* Prostredná
* Ráztocký potok
* Revištský potok
* Richtárovo
* **Selčiansky potok**
* Slobodný potok
* **Sopotnica**
* Staré uhlisko
* Uhliarsky potok
* **Vajskovský potok**
* Vážna
* Veľký Grapeľ
* Vlčí potok
* Vôdka
* Zahruškový potok
* Záhradná
* Zubová

 |
**Hérakleides** alebo **Hérakleidés** (starogr. *Ἡρακλείδης* – *Hérakleides*, iný prepis: *Hérakleidés*) bol olympijský víťaz v boxe v 1. stor. pred Kr.

Hérakleides z Alexandrie bol na 218. olympijských hrách v roku 93 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Hérakleida zaznamenal staroveký autor Pausanias, a to v súvislosti s opisom diskvalifikácie olympionika Apollónia pred finálovým zápasom v Olympii. Pausanias o tom uvádza: „*Peniazmi boli neskôr Éliďanmi pokutovaní i iní ľudia a tiež alexandrijský pästný zápasník Apollónios, priezviskom Rhantés. U Alexandrijčanov je totiž akýmsi zvykom mať priezvisko. Tohoto muža pristihli Éliďania pri podvode ako prvého z Egypťanov. Nebolo zistené, že by bol dal alebo sám prijal peniaze, ale ani zistené previnenie sa počas zápasov, jeho previnením bolo toto: neprišiel totiž na zápasy v určený čas a tak bol Éliďanmi (hellanodikmi) podľa zákona zo zápasu vylúčený. Jeho výhovorku, že ho pri Kykladských ostrovoch zdržali nepriaznivé vetry, vyhlásil za klamstvo Hérakleides, taktiež pôvodom Alexandrijčan, ktorý dodal, že sa vraj určite zdržal výberom peňazí na súťažiach v Iónii. Tak teda Éliďania Apollónia ako každého budúceho pästného zápasníka, ktorý neprišiel v stanovený čas, vyhnali a Hérakleidovi darovali veniec bez toho, aby sa dotkol prachu."*.

Slovami „bez toho, aby sa dotkol prachu (piesku)", po grécky presnejšie *akoniti*, sa označovalo víťazstvo, pri ktorom bol súper ešte skôr než nastúpil na zápas diskvalifikovaný alebo ak sa pred zápasom vzdal.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 13.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,21,12-14.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 410.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 148.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Solidus s obrazom cisára Herakleia a jeho synov Konštantína III. a Heraklona
**Héraklónas** (iné mená: **Heraklonas, Hérakleónas, Herakleonas, Heracl(e)onas, Kónstantinos Hérakleios, Constantinus Heraclius**; \* 626 – † 641) bol byzantský cisár, ktorý vládol od februára do septembra roku 641. Jeho otcom bol cisár Hérakleios (vládol 610 – 641), matkou Martina, druhá Herakleiova manželka. Jeho nevlastným bratom bol cisár Konštantín III.

Heraklonas sa stal panovníkom 11. februára 641 na základe závetu cisára Herakleia, ktorý za rovnoprávnych vladárov a následníkov určoval dvoch cisárskych synov – Konštantína (III.) a Heraklona. Pretože Konštantín bol ťažko chorý a Heraklonas veľmi mladý, dokument priznával zásadné pocty aj cisárovne Martine, ktoré sa takmer rovnali menovaniu za regentku. Nové usporiadanie, ktoré odporovalo vžitým princípom primogenitúry, bolo problematické hlavne preto, že Konštantín III. mal sám syna, neskoršieho cisára Konstansa II. takže nebola celkom jasná otázka následníctva v prípade jeho smrti. Okrem toho bola vláda ženy v Byzancii veľmi neobvyklá – cisárovné ovplyvňovali politiku skôr nepriamo, ako o tom svedčí príklad Pulcherie v 5. a Theodory v 6. storočí.

Nestabilita nového režimu sa ukázala už krátko po smrti Konštantína III. 25. mája 641. Na cisárskom dvore sa rozbujnela sieť intríg a sprisahaní, zameraných proti Martine, a onedlho sa objavili povesti o tajnom Konštantínovom odprataní či sfalšovaní závetu cisára Herakleia. Martina sa nedokázala nátlaku brániť a musela dať v lete súhlas na korunováciu Konstanta II. – nikomu sa tým ale nezavďačila. Keď od nej pod hrozbou občianskej vojny odpadli aj obyvatelia Konštantinopolu, bol osud režimu spečatený. 14. septembra 641 došlo ku štátnemu prevratu, Martine vyrezali jazyk a jej synovi nos. Heraklonas zomrel onedlho na následky svojich zranení. Mesiace vnútorných nepokojov ríšu značne oslabili a prispeli k tomu, že postup Arabov v Egypte nebol zastavený.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Héraklónas**

Externé odkazy
--------------

Heraklonova biografia (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Héraklónas**Dynastia Herakleiovcov** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Hérakleios** | **cisár**február – september 641 | Nástupca**Konstans II.** |
Súradnice: 49°27′6″S 12°49′48″V﻿ / ﻿49,45167°S 12,83000°V﻿ / 49.45167; 12.83000

**Prírodná rezervácia Postřekovské rybníky**, ev. č. 1326, sa nachádza v lokalite Postřekov, Ždánov, Klenčí pod Čerchovem v okrese Domažlice. Správa AOPK Plzeň.

Výmera: v zriaďovacej vyhláške je v čl. 1 uvedená plocha 146,39 ha, ale súčtom plôch jednotlivých parciel dôjdeme k ploche iba 99,6834 ha; takisto plocha ochranného pásma je v čl. 4 uvedená chybne - 47,74 ha, správne má byť 53,7455 ha.

Ochrana
-------

Predmetom ochrany je podľa zriaďovacej vyhlášky "zvyšok pôvodnej krajiny s vlhkými lúkami a sústavou malých rybníčkov extenzívne obhospodarovaných. Územie je tiež významným hniezdiskom a ťahovou lokalitou vtáctva. Vyskytujú sa tu aj vzácne a ohrozené druhy rastlín."

O rezervácii
------------

Rezerváciu tvorí sústava viac ako 20 menších obhospodarovaných rybníkov obklopených vlhkými lúkami s bohatou flórou a vtáčou faunou, pri ľavom brehu Klenečského potoka, asi pol km od obce Postřekov. Celá lokalita je mokraďou nadregionálneho významu, bolo tu zistené vyše 300 druhov cievnatých rastlín. Najvýznamnejšie sú hniezdiská mnohých vtákov napr. slávik modrák *(Luscinia svecica cyanecula)*. Ďalej tu hniezdia kaňa močiarna *(Circus aeruginosus)*, kúdeľníčka lužná *(Remiz pendulinus)*, kačice a bahniaky. Pri ťahu sa v rezervácii zastavuje tiež hvizdák veľký *(Numenius arquata)*, kaňa sivá *(Circus cyaneus)*, hrdzavka potápavá *(Netta rufina)* a rôzne druhy kalužiakov. Z bezstavovcov nutné spomenúť vzácneu bystrušku *(Amara concinna)* a pásavku (*Chrysolina brunsvicencis)*.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2017-03-22]. Dostupné online. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Domažlice

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Postřekovské rybníky**

Externé odkazy
--------------

* Vyhláška ONV Domažlice o zriadení chráneného prírodnéhovýtvoru
* Na stránke BioLib.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Postřekovské rybníky na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Domažlice |
| --- |
| Chránená krajinná oblasť | 
* Český les

 |
| Národná prírodná rezervácia | 
* Čerchovské hvozdy

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Bystřice
* Dlouhý vrch
* Drahotínský les
* Herštýn
* Jezvinec
* Malý Zvon
* Nad Hutí
* Netřeb
* Pleš
* Postřekovské rybníky
* Smrčí
* Starý Hirštejn

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Červený vrch
* Hora
* Hvožďanská louka
* Chodovské skály
* Louka u Staré Huti
* Louka u Šnajberského rybníka
* Mlýneček
* Mutěnínský lom
* Německá hora
* Orlovická hora
* Salka
* Skalky na Sádku
* Sokolova vyhlídka
* Veský mlýn

 |
| Prírodný park | 
* Český les
* Sedmihoří
* Zelenov

 |
Súradnice: 40°37′40″S 24°34′36″V﻿ / ﻿40,62778°S 24,57667°V﻿ / 40.62778; 24.57667

**Limenaria** je s počtom 2 441 obyvateľov druhé najväčšie stredisko gréckeho ostrova Thasos. 

Z mestečka na juhozápadnom pobreží ostrova sa od 60. rokov minulého storočia stalo dôležité centrum turistiky v severnej časti Egejského mora. Piesčité i kamienkové pláže sú obľúbeným a atraktívnym magnetom pre turistov, pričom jedinečnú atmosféru dopĺňajú obchodíky, taverny, bary a markety. 

Dominantou Limenarie je opustený zámoček Palatami, vypínajúci sa na skale, východne od mesta. Lákadlom pre turistov je neďaleká pláž *Metalia*, situovaná za skalným pahorkom, na ktorom stojí spomínaný zámok. Z Limenarie vedie cesta do horskej osady *Kastro* so zachovanou architektúrou i tradíciami. Podobne zaujímavým miestom je i horská dedinka Theologos, prístupná z Potosu alebo horskými cestami.

Externé odkazy
--------------

* (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Limenaria**
**Hérakleitos** (starogr. *Ἡράκλειτος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 208 pred Kr.

Hérakleitos zo Samu bol na 143. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Staroveký historik Polybios uvádza: *„Podľa správy od Aristodéma z Élidy začínali záznamy o atlétoch, prirodzene o víťazoch, od dvadsiatej siedmej olympiády. Predtým nebolo žiadne meno zaznamenané, pretože v predchádzajúcej dobe o to nedbali. V dvadsiatej siedmej olympiáde je zaznamenaný Koroibos z Élidy ako prvý víťaz v stadiu a táto olympiáda bola prvá, od ktorej začína grécka chronológia"*. Podľa tradície sa prvé olympijské hry konali v roku 776 pred Kr. a beh na jedno stadion bol ich jediným pretekom a ostal hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom jeho víťaza sa olympiády označovali. V skutočnosti bol v starovekom Grécku tento zoznam olympiád spoločne s ich víťazmi zostavený koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Olympijské víťazstvo Hérakleita je zaznamenané v Eusebiovom diele Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Polybios. *Dějiny III*. Praha : Arista, 2011. ISBN 978-80-86410-62-3. S. 23.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 64°08′31″S 21°55′39″Z﻿ / ﻿64,141944°S 21,9275°Z﻿ / 64.141944; -21.9275

**Hallgrímskirkja** (v preklade *Hallgrímurov kostol*) je kostol v Reykjavíku na Islande. Vďaka svojej výške 74,5 metra je štvrtou najvyššou budovou na Islande, po vysielači Hellissandur, vysielači Eiðar a mrakodrape Smáratorg Tower. Volá sa po Hallgrímurovi Péturssonovi (1614 - 1674), islandskom básnikovi a kňazovi, autorovi Passíusálmar - Pašiových chorálov.

Naprojektoval ho architekt Guðjón Samúelsson v roku 1937. Jeho stavba sa začala v roku 1945 a v roku 1986 bol dokončený. Jeho hlavná veža bola dokončená dlho pred skončením výstavby celého kostola. Dosť často je turistami zamieňaný za Reykjavícku katedrálu, no skutočná katedrála je oveľa menšia a menej nápadná. So svojou polohou v centre mesta sa stal jedným z jeho symbolov.

V kostole sa nachádza veľký mechanický organ od nemeckého tvorcu organov, Johannesa Klaisa z Bonnu. Je 15 metrov vysoký a váži 25 ton. Jeho stavba bola dokončená v decembri 1992.

Hallgrímskirkja sa tiež využíva ako vyhliadková veža. Návštevník môže použiť výťah, ktorý ho vynesie na vyhliadkovú terasu, z ktorej sa mu naskytne pohľad na Reykjavík a hory, ktoré ho obklopujú.

Pred kostolom sa nachádza socha Leifa Erikssona. Na svojom mieste stála už pred zahájením výstavby kostola. Je darom Spojených štátov k festivalu Althing Millennial Festival, konanému v roku 1930, pri príležitosti osláv 1 000 rokov existencie islandského parlamentu, prvého politického a zákonodárneho zhromaždenia v Európe.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hallgrímskirkja**

Externé odkazy
--------------

* Hallgrímskirkja — Fotogaléria z www.islandsmyndir.is (po islandsky)
* Oficiálna webstránka - Hallgrímskirkja (po islandsky)
* Hallgrímskirkja na Google Maps (po anglicky)
**Pavel Michalko** (\* okolo 1752, pravdepodobne Važec, Slovensko – † 23. február 1825, Irša, Maďarsko) bol slovenský učiteľ a osvetový spisovateľ.

Pôsobil ako učiteľ vo Važci, Nemeckej Ľupči, neskôr v Maďarsku (Tápiószentmárton 1796 – 1800, Piliš 1800 – 1820), od roku 1821 bol kazateľom v meste Irša. Spolu so Samuelom Tešedíkom, Jurajom Fándlym a Jozefom Ignácom Bajzom patril ku skupine ľudovýchovných osvietencov literárne činných najmä v prvej fáze slovenského národného obrodenia. Písal v slovakizovanej češtine–bibličtine a v tomto jazyku uverejnil aj svoje dielo *Fizyka, aneb Učenj o Přirozenj (Nature)...* Táto kniha vydaná v Budíne v roku 1819 bola prvou príručkou–učebnicou fyziky napísanou vo vtedajšom kultúrnom jazyku Slovákov. Istý prírodovedný obsah má aj jeho najznámejšie ľudovýchovné dielo *Rozmlouvání učitele s několika sedláky o škodlivosti pověry…*

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Plné texty diel P. Michalka

Autoritné údaje: * GND: 1136684115
* ISNI: 0000 0000 5763 8305
* LCCN: n78088580
* NK ČR: jk01081467
* VIAF: 83827376
* WorldCat: lccn-n78088580
**Individuácia** je stávanie sa individuálnym a konkrétnym; proces diferenciácie psychického vývoja človeka do vlastnej samostatnej osobnosti. To, čo umožňuje individuáciu, sa zvykne označovať ako princíp individuácie.

Podľa Junga je to proces, ktorý je ústrednou témou analytickej psychológie a ktorý súvisí s vývojom individuálnej osobnosti a ľudskej kultúry. Ľudský jedinec prechádza niekoľkými premenami, v priebehu ktorého integruje do svojho spoločenského a osobného života jednotlivé archetypy. Pokiaľ je určitý archetyp zanedbaný, môže to viesť k vážnym poruchám v duševnom zdraví alebo v sociálnej integrácii. V kultúre prírodných národov sprevádzajú najdôležitejšie obdobia individuácie tzv. rituály iniciácie a prechodu (rites du passage), študované najmä belgickým etnológom Arnoldom van Gennepom. Ich pozostatky sa zachovali až do súčasnej doby. Individuáciu završuje dosiahnutie múdrosti, ktorá zodpovedá archetypu Selbst.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Policajný psovodi (Česko)
**Policajný psovod** je policajt, ktorý je špeciálne určený a vycvičený na vedenie služobného policajného psa. Policajný psovod pomocou povelov prikazuje policajnému psovi vykonávať rôzne úkony, aké si vyžaduje policajný zásah. Najčastejšie je to napr. vyhľadávanie výbušnín, drog, omamných látok, ukrytých osôb, pátranie po unikajúcich podozrivých alebo zranených osobách, príp. eliminovanie podozrivej osoby. Psovod a jeho pes tvoria profesionálny tím, ktorý sa využíva pri väčšine zásahov.

Plemená policajných psov
------------------------

Všeobecne sú najpoužívanejšími policajnými psami nemecké ovčiaky. Využívajú sa aj belgické ovčiaky. Na vyhľadávacie práce sú najvyužívanejšie rotvajlery, zlatí retrívri, bradáče a foxteriéry. [1]

Policajný pes je špecializovaný na niekoľko primárnych funkcií:

* **Stopovací pes** je určený na stopovanie a prenasledovanie podozrivých alebo stratených osôb.
* **Vyhľadávací pes** slúži najmä na odhaľovanie ukrytých výbušnín, drog, omamných látok, príp. osôb.
* **Univerzálny pes** absolvoval univerzálny výcvik, bez určitej špecializácie. Môže vykonávať akúkoľvek z vyššie uvedených funkcií a je najpoužívanejší u polície.

Referencie
----------

1. ↑   Kým sa zo šteňaťa stane dobrý policajný pes, trvá to tri roky. Vtedy je vyzretý po psychickej i fyzickej stránke (Korzár, 16. júna 2006)
**Vtáčnik** (***Der Vogelhändler***) je opereta, ktorú skomponoval Carl Zeller. Premiéra sa konala 10. januára 1891 v Theater an der Wien. Libreto napísali Moritz West a Ludwig Held. Opereta plná valčíkových melódií bola najväčším autorovým svetovým úspechom.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### I. dejstvo

Dej operety sa odohráva na Tirolskom vidieku, kam má doraziť knieža na lov. Privítanie má zabezpečiť barón Weps, ktorý v tom vidí možnosť získať peniaze z obecnej kasy pre svojho zadlženého synovca Stanislava. Keď dôjde depeša, v ktorej knieža návštevu odvolá, rozhodna sa situáciu zachrániť tak, že knieža zahrá jeho syn Stanislav.

V oblasti žije aj vtáčnik Adam, ktorý je zaľúbený do poštárky Kristy, potreboval by však riadnu prácu. Krista chce využiť návštevu kniežača, aby u neho žiadala prácu inšpektora kniežacej menažérie pre Adama. Stanislav ju zavedie do Pavilónu, kde ju chce zviesť - čo sa nestretne s úspechom. Do dediny prichádza aj kňažná Mária, ktorá chce inkognoto prekvapiť manžela. Padnú si s Adamom do oka. Keď Adam prichytí Kristu so Stanislavom v pavilóne, cíti sa podvedený. Svoje srdce chce teraz venovať Márii.

### II. dejstvo

Adam sa s minimálnym nadšením dostaví na vstupný pohovor inšpektora menažérie. Skúšajú ho dvaja profesori, ktorí však už boli vopred podplatení kňažnou, aby Adam tú prácu dostal. Do paláca príde aj Krista, ktorá sa zverí kňažnej že „knieža" ju zvádzal, ale ona mu nedovolila ani jeden bozk. Kňažnú jej úprimnosť presvedčí a navyše aj vysvitne, že „knieža" v skutočnosti tentoraz nebol jej záletnícky manžel, ale rovnako záletnícky Stanislav. Adam však Kriste stále neverí a trvá na tom, aby Stanislav požiadal Kristu o ruku, keď ju skompromitoval.

### III. dejstvo

Krista sa pripravuje na svadbu so Stanislavom, ale je veľmi nešťastná, pretože miluje Adama. Stanislava prenasleduje aj dvorná dáma Adelaide, ktorá je síce škaredá, ale zato bohatá.

Adam už vie, že Mária je kňažná a nakoniec predsa len udobrí s Kristou, ktorá veľmi rada prenechá Stanislava Adelaide. Nakoniec však Stanislav so šťastím unikne aj jej, lebo si ju kvôli peniazom vezme jeho strýko.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
**Dióxippé** alebo **Dióxippa** (starogr. *Διωξίππη* – *Dióxippé*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie.

Dióxippé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Dióxippe potom za manžela vybrali Aigypta, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Kilix** (starogr. Κίλιξ – Kilix, latinsky *Cilix*) je v gréckej mytológii syn sidónskeho kráľa Agénora a jeho manželky Télefassy, bol prvý kráľ Kilíkie.

Jeho súrodencami boli:

* Európa, milenka najvyššieho boha Dia
* Kadmos, tébsky kráľ
* Foinix, foinický kráľ
* Fineus, trácky kráľ
* Thasos, hrdina

Keď Zeus uniesol jeho sestru Európu, vydal sa ju hľadať so svojím bratom Kadmom a Foinixom. Pri hľadaní sestry sa Kilix dostal až do dnešnej juhovýchodnej Malej Ázie a zapáčilo sa mu tam tak, že hľadanie sestry zanechal a usadil sa tam. Založil potom hrad a kráľovstvo, ktoré nazvali po ňom Kilíkia.

V staroveku sa Kilíkiou volala krajina na juhovýchode Malej Ázie, prístupná po suchu len horskými priesmykmi pohorí Tauru a Amanu. Jej obyvatelia neobjasneného etnického pôvodu si dlho udržali svoju nezávislosť, lebo ich krajinu pokladali v staroveku za najnehostinnejšiu na svete. Kilíkia sa preslávila aj pirátstvom.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kilix na českej Wikipédii.*
Toto je článok o karibskom náboženstve ovplyvnenom západoafrickým náboženstvom. O pôvodnom západoafrickom náboženstve pozri *vodun.***Vudu** (iné názvy: **vúdú**, **voodoo**) je nejednoznačné označenie pre skupinu náboženských kultov, ktoré vychádzajú zo spoločných koreňov v západnej Afrike. Tam (na území štátov Benin a Togo) sa dodnes praktizuje prastaré náboženstvo "vodun" (fr. *vodoun*), spočívajúce v uctievaní predkov a nebeských božstiev. Termínom "vudu" (fr. *voudou*) sa označuje náboženský kult rozšírený na Haiti a v Dominikánskej republike.

Ku kultu voodoo sa viaže celý rad zľudovených mýtov a povier (napríklad o prepichovaní bábik), ktoré vznikli predovšetkým na základe pokriveného spodobovania tohto náboženstva ako akéhosi "kultu zla a čiernej mágie" v hororových filmoch.

Slovo "voodoo" označuje aj kreolské rituály a bylinkové liečiteľstvo v americkom meste New Orleans, z ktorých sa spravidla vytratila pôvodná polyteistická náboženská tradícia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vudu**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Voodoo na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Potamón** alebo **Potamon** (starogr. *Ποταμὼν* – *Potamón*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.

Potamón bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Potamón si bral za manželku Glaukippu, dcéru Danaa a najády Polyxo, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Budova Sony** (predtým *Budova AT&T*) je 197 metrov vysoký vežový mrakodrap na 550 Madison Avenue, 56th Street, New York, USA od architektov Johna Henry Burgreeho a Philipa Cortelyou Johnsona, realizovaná v rokoch 1979-1984.

O stavbe
--------

Táto budova je jedným z najkontroverznejších diel P. Johnsona a svojím otvorením spôsobila ohromný rozruch. Bol to prvý nekompromisne komerčný, postmoderný, administratívny vežový dom. Budova AT & T je súborom kancelárií navŕšených vysoko nad sebou. Jej vstup pripomína obrovské benátske okno a vstupná hala s výťahmi je vyzdobená sochou pozláteného, nahého mládenca s názvom „Genius elektriny". Steny domu sú obložené ružovou žulou a vďaka pravidelnému rytmu okien ľahko zapadá do svojho okolia. Mrakodrap dodržuje prísnu symetriu v exteriéri. Neprehľiadnutelné sú mohutné pilastre v základoch budovy a prelomenie mohutným trojuholníkovým frontónom na streche. 

Kritika túto budovu označuje za "Chippendale top" (štýl pomenovaný podľa návrhára rokokového nábytku Thomasa Chippendala z 18. storočia). Vytýkané je ešte zakomponovanie romantických prvkov do moderného mrakodrapu. Takisto sa v návrhu miešajú rôzne štýly neoklasicizmu a modernizmu. No aj napriek tomu je mrakodrap považovaný za prvú zrealizovanú postmodernú stavbu, ktorá patrí medzi majstrovské diela tohto stavebného slohu.

Zdroje
------

* Glancey, J.: *Moderní architektúra, nejvýznamnější světové stavby 20.století*, 2004, ACBATROS
**Budova Detskej psychiatrickej liečebne, n.o. Hraň** alebo **Kaštieľ Hraň** alebo **Vila Hraň** je kaštieľ, samostatný objekt v blízkosti lesa v obci Hraň. Pôvodný kaštieľ dala postaviť rodina Almášiovcov, ktorá Hraň vlastnila od konca 18. storočia. Budovu navrhol architekt Ludvig Baumann v roku 1903.

Architektúra
------------

Kaštieľ je pozoruhodná eklektická stavba na spôsob rozložitých anglických vidieckých sídel. Ústredným priestorom dispozície bola hala, z ktorej viedlo na poschodie voľné schodisko. Hoci je objekt pomerne veľký, pestré rozčlenenie túto veľkosť stiera. Medzi rozmanitými oknami sú aj veľké zasklené plochy s hustým rastrom zasklenia, veľké okná či kruhové okienko v bývalej kaplnke s gotizujúcimi prvkami. Nechýbajú vysoké tehlové komíny, kamenná podmúrovka, hrazdené časti horných poschodí a vikierov či verandy s toskánskymi stĺpmi.

Súčasné využitie
----------------

Kaštieľ vraj posledný gróf prehral v kartách. Cez druhú svetovú vojnu v nej bol internačný tábor a od začiatku 50. rokov je tu detská psychiatrická liečebňa s kapacitou 160 lôžok. Objekt obnovili koncom 90. rokov.

Literatúra
----------

* DULLA, M.- MORAVČÍKOVÁ,H.: Slovenská Architektúra v 20. storočí, SLOVART 2002 Bratislava
* DULLA, M.: Slovenská Architektúra od Jurkoviča po dnešok, PERFEKT 2007 Bratislava

Externé odkazy
--------------

* 

Súradnice: 48°31′57″S 21°46′51″V﻿ / ﻿48,532399°S 21,780932°V﻿ / 48.532399; 21.780932
Súradnice: 49° 13′ 25.11″ s.š. 18° 44′ 35.99″ v.d.

Priečelie budovy
**Budova stredoslovenskej energetiky** je budova v Žiline navrhnutá Františkom Eduardom Bednárikom a Ferdinandom Čapkom (spolupráca Štefan Paulík). Je to nárožná štvorposchodová budova postavená v rokoch 1941 - 1943 pre spoločnosť Spojené elektrárne severozápadného Slovenska. Dnes však sídli Stredoslovenská energetika v novej budove na ulici Pri Rajčianke 8591/4B, 010 47 Žilina.

Charakteristika
---------------

Nárožie je mierne zaoblené, vytvorené sklobetónovým kubusom so schodiskom, hlavným vstupom, ktorý je prekrytý výraznou markízou podopretou na pilieroch. Budova je zložená z dvoch krídel, konštrukčne dvojtraktových a dispozične trojtraktových.

Hlavná fasáda s jej dlhými pásovými oknami pripomína expresionistickú architektúru 20. rokov.

Zdroj
-----

* Matúš Dulla: *Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok*, Perfekt, 2007, s. 208, ISBN 978-80-8046-366-3

Pozri aj
--------

* Ústredná budova Stredoslovenských elektrární Budova SSE v Banskej Bystrici

Externé odkazy
--------------

* Budova stredoslovenskej energetiky


|  |  |
| --- | --- |
|  | Žilinský portál |