recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Parciálna diferenciálna rovnica** je v matematike rovnica obsahujúca neznámu funkciu niekoľkých nezávisle premenných a jej parciálne derivácie podľa týchto premenných. Najvyšší z rádov parciálnych derivácii vyskytujúcich sa v rovnici sa nazýva rád parciálnej diferenciálnej rovnice.

Parciálne diferenciálne rovnice sú zovšeobecnením obyčajných diferenciálnych rovníc, ktoré obsahujú neznámu funkciu jednej premennej a jej derivácie. Každá obyčajná diferenciálna rovnica je súčasne aj parciálnou diferenciálnou rovnicou.

Definícia
---------

Parciálna diferenciálna rovnica je matematická rovnica tvaru

{\displaystyle F\left(x\_{1},\ldots ,x\_{n},u,{\frac {\partial }{\partial x\_{1}}}u,\ldots ,{\frac {\partial }{\partial x\_{n}}}u,{\frac {\partial ^{2}}{\partial x\_{1}^{2}}}u,{\frac {\partial ^{2}}{\partial x\_{1}\partial x\_{2}}}u,\ldots ,{\frac {\partial ^{2}}{\partial x\_{n}^{2}}}u,\ldots ,{\frac {\partial ^{k}}{\partial x\_{1}^{k}}}u,{\frac {\partial ^{k}}{\partial x\_{1}^{(k-1)}\partial x\_{2}}}u\ldots ,{\frac {\partial ^{k}}{\partial x\_{n}^{k}}}u\right)=0,}
kde {\displaystyle u(x\_{1},x\_{2},\ldots ,x\_{n})} je neznáma funkcia *n* premenných. Číslo *k* sa nazýva rád parciálnej diferenciálnej rovnice.

Príklady
--------

### Elementárny príklad

Uvažujme parciálnu diferenciálnu rovnicu

{\displaystyle {\frac {\partial }{\partial x}}u(x,y)=0.\,}
Zjavne, riešením tejto rovnice sú všetky funkcie nezávislé od *x*, preto možno všeobecné riešenie zapísať ako

{\displaystyle u(x,y)=f(y),\,}
kde *f* je ľubovoľná funkcia o jednej premennej. Uvedená rovnica je analógiou obyčajnej diferenciálnej rovnice

{\displaystyle {\frac {{\textrm {d}}u(x)}{{\textrm {d}}x}}=0,}
ktorej riešením je ľubovoľná konštanta *c* (nezávislá od *x*).

### Rovnica vedenia tepla

Dôležitým príkladom parciálnej diferenciálnej rovnice je rovnica vedenia tepla, ktorá opisuje šírenie tepla v telesách v závislosti od času. Pre funkciu {\displaystyle u(x,y,z,t),} kde {\displaystyle (x,y,z)} vyjadruje polohu bodu v priestore a *t* udáva čas, má rovnica vedenia tepla tvar

{\displaystyle {\frac {\partial u}{\partial t}}-\alpha \left({\frac {\partial ^{2}u}{\partial x^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}u}{\partial y^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}u}{\partial z^{2}}}\right)=0,}
kde {\displaystyle \alpha } je konštanta.

### Vlnová rovnica

Vlnová rovnica je parciálna diferenciálna rovnica druhého rádu, ktorá sa využíva na opis vlnenia (akustického, mechanického, elektromagnetického, atď.).

Vo všeobecnosti ide o typ rovnice, ktorá sa dá vyjadriť v tvare

{\displaystyle {\frac {1}{c^{2}}}{\frac {\partial ^{2}z}{\partial t^{2}}}={\frac {\partial ^{2}z}{\partial x\_{1}^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}z}{\partial x\_{2}^{2}}}+...+{\frac {\partial ^{2}z}{\partial x\_{n}^{2}}},}
kde *c* je konštanta.

Literatúra
----------

* Evans, L. C.: *Partial Differential Equations.* Springer, 2010.
* Farlow, S. J.: *Partial differential equations for scientists and engineers.* Dover, 1993.

Externé odkazy
--------------

* EqWorld - stránka s informáciami o riešeniach rovníc, vrátane parciálnych diferenciálnych (po anglicky).
* Parciálna diferenciálna rovnica - MathWorld (po anglicky)
***Top Gear*** je motoristická relácia televízie BBC prevažne o autách. Začala sa vysielať v roku 1977 ako bežný program pre motoristov. V priebehu doby a obzvlášť od znovuzahájenia v roku 2002 sa relácia vyvinula skôr do formátu zábavného programu s často šokujúcimi a nepredvídateľnými humornými scénami. Program v súčasnosti uvádzajú moderátori Jeremy Clarkson, Richard Hammond a James May. Dôležitou postavou v relácii je záhadný testovací jazdec v bielom overale a vždy s prilbou, známy pod menom Stig. Celosvetová sledovanosť programu sa odhaduje na 350 miliónov divákov.

Premiéry jednotlivých epizód sú vysielané na britských staniciach BBC - BBC Two a od 14. sezóny (2009/2010) aj na BBC HD. Program je vysielaný na rôznych programoch po celom svete. Obľuba relácie viedla k vytvoreniu štyroch medzinárodných verzií s miestnym osadením účinkujúcich - ruskej, austrálskej, kórejskej a americkej verzie Top Gear.

Program bol vyzdvihovaný za štýl a prednes, rovnako tak aj za značné množstvo kritiky v obsahu a komentároch moderátorov.

Osobitné kategórie epizód sú tzv špeciály. V 14. sezóne bolívijský, kedy sa moderátori vydajú prejsť amazonskou džungľou. V roku 2007 v rámci natáčania relácie Top Gear: Polar Special sa stala expedícia Top Gearu na čele s Jeremym Clarksonom a Jamesom Mayom prvá, ktorá kedy došla na južný magnetický pól autom.

V marci 2015 bolo pozastavené ďalšie natáčanie relácie, a to z dôvodu konfliktu moderátora Jeremyho Clarksona ktorý napadol producenta Oisina Tymona. 25. marca 2015 sa šéf BBC Tony Hall vyjadril že Jeremy Clarkson je prepustený z BBC. Zostávajúci dvaja moderátori Richard Hammond a James May prehlásili, že Top Gear bez Clarksona natáčať nebudú. 4. apríla 2015 bola relácia so slávnym triom nadobro ukončená, pretože James May ani Richard Hammond neobnovili svoje zmluvy s BBC.

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Top Gear na českej Wikipédii.*
**Kvantová teória poľa** je aplikáciou kvantovej mechaniky na správania sa polí. Je základom pri skúmaní elementárnych častíc a ich interakcií ako aj v modernej teórii tuhých látok.

Dôvodom pre hľadanie novej teórie bol fakt, že kvantová mechanika popisuje správanie tých systémov, kde počet častíc ostáva nemenný (príkladom je elektrón v atóme vodíka). Vyžiarenie fotónu pri preskoku elektrónu z vyššej energetickej hladiny na nižšiu je však už za hranicami použitia kvantovej mechaniky - počas preskoku totiž pribúda nová častica, fotón. Prácu na kvantovej teórii poľa začal Paul Dirac koncom 20-tych rokov 20. storočia. Úspešná kvantová teória pre elektromagnetické pole však bola hotová až o zhruba 30 rokov neskôr za prispenia viacerých známych fyzikov (Vladimír Alexandrovič Fok, Pascual Jordan, Wolfgang Pauli, Werner Heisenberg, Hans Albrecht Bethe, Šiničiró Tomonaga, Julian Schwinger, Richard Feynman, Freeman John Dyson, a i.).

Kvantá poľa
-----------

V rámci kvantovej teórie poľa sa pole kvantuje. Čo to znamená si môžeme vysvetliť na príklade elektromagnetického poľa. To je v klasickej fyzike popísané svojou elektrickou intenzitou a magnetickou indukciou, máme teda dve polia

{\displaystyle {\vec {E}}(x,y,z)}
{\displaystyle {\vec {B}}(x,y,z)}
Obe tieto veličiny sa dajú meniť spojito, teda o ľubovoľne malú hodnotu v každom bode priestoru. Po kvantovaní sa energia poľa zvyšuje po krokoch, nemôže nadobudnúť ľubovoľnú hodnotu. Tento fakt interpretujeme tak, že pole je tvorené svojimi kvantami, z ktorých každé nesie istú energiu. Môžeme mať dve kvantá poľa, môžeme ich mať aj tri, ale nemôžeme ich mať dva a pol. Kvantami elektromagnetického poľa sú pritom staré známe fotóny.

Slabá a silná interakcia
------------------------

Vytvorením kvantovej teórie elektromagnetického poľa sa pre fyzikov práca nekončila. V mikrosvete sú totiž ešte ďalšie dve dôležité sily zvané slabá interakcia a silná jadrová interakcia. Práce na teórii, ktorá by zahrnula aj tieto dva vplyvy si zaslúžili niekoľko Nobelových cien (poslednú dostali v roku 2004 Politzer, Wilczek a Gross).

Gravitačná sila
---------------

Poslednou „nezjednotenou" silou ostáva gravitačná sila. Jej vplyv na elementárne častice je za bežných okolností úplne zanedbateľný, v extrémnych situáciách (pri horizonte čiernej diery, resp. krátko po vzniku vesmíru) však získava dôležitosť. Ambície zahrnúť túto silu do kvantovej teórie polí má najmä tzv. teória strún.
**Pavel Pavlavič Latuška** (biel. Павел Паўлавіч Латушка; \* 10. február 1973, Minsk, Bielorusko) je bieloruský politik a diplomat. V rokoch 2009 až 2012 bol ministrom kultúry.

Po prezidentských voľbách v roku 2020 sa stal jedným z lídrov bieloruskej opozície.

Život
-----

Vyštudoval právo na Bieloruskej štátnej univerzite.

V rokoch 2002 až 2008 bol veľvyslancom Bieloruska v Poľsku. Potom bol do roku 2012 ministrom kultúry. Nato bol opäť menovaný veľvyslancom, tentoraz vo Francúzsku, od roku 2013 v Španielsku a Portugalsku. V tejto funkcii slúžil do januára 2019.

V marci toho istého roku bol menovaný riaditeľom divadla Janka Kupala v Minsku. Keď po prezidentských voľbách v roku 2020 odsúdil policajnú brutalitu voči demonštrantom, z divadla ho vyhodili. Zo solidarity s ním potom z divadla odišli aj niektorí herci.

V Bielorusku býva Latuška spomínaný ako kandidát opozície na nového prezidenta. Kvôli rastúcemu tlaku na opozíciu však Bielorusko opustil a býval v Nemecku aj v Česku, kde sa dvakrát stretol s ministrom zahraničia a podpredsedom ČSSD Tomášem Petříčkom. Latuška uviedol, že je naštvaný na českého premiéra Andreja Babiša za to, že sa kvôli jeho odmietavému postoju neuskutočnila poľskými predstaviteľmi navrhnutá schôdzka bieloruskej opozície s premiérmi Poľska, Maďarska, Česka a Slovenska počas summitu Vyšehradskej štvorky v septembri 2020 v poľskom Lubline.

Referencie
----------

1. ↑   Běloruská opozice má nového lídra. Diplomata, který léta sloužil režimu. *iDNES.cz*, 2020-8-21. Dostupné online.
2. ↑  PROCHÁZKOVÁ, Petra. Na Babiše jsem naštvaný. V roce 1968 jste taky potřebovali mezinárodní podporu, říká lídr běloruské opozice. *Deník N*, 2020-9-11. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pavel Latuško na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pavel Pavlavič Latuška**

Autoritné údaje: * GND: 1217350535
* VIAF: 311315561
**musculum thoracis**

Do tejto skupiny patria:

* **torakohumerálne svaly**

Svaly tejto skupiny odstupujú od rebier, mostíka a upínajú sa na pletenec hornej končatiny, príp. na humerus.

1. musculus pectoralis major

2. musculus pectoralis minor

3. musculus serratus anterior

* **vlastné svaly hrudníka**

Ich najhlbšiu vrstvu tvorí musculus transversus thoracis, ktorý je na vnútornej starne hrudníka a ďalšie dve vrstvy tvoria:

* musculum intercostales interni

* musculum intercostales externi

Intrekostálne svaly vypĺňajú priestor medzi rebrami a vykazujú segmentáciu. Týchto svalov je spolu 44, z čoho 22 vonkajších svalov prebieha diagonálne od dolného okraja horného rebra ku kraniálnemu okraju nižšieho rebra. Priťahujú priľahlé rebrá k sebe, tak ich dvíhajú a zväčšujú objem hrudníka pri vdychu. Vlákna vnútorných svalov majú tiež diagonálny smer, ale opačný ako vlákna musculum intercostales externi. Keď je posledný pár rebier fixovaný kontrakciou musculus quadratus lumborum, potom musculum intercostales interni ťahajú rebrá nadol a spôsobujú výdych. 

* **bránica**

| * z
* d
* u
Anatómia človeka |
| --- |
| 
* dýchacia sústava
* endokrinná sústava
* krycia sústava
* miazgová sústava
* nervová sústava
* obehová sústava
* oporná sústava
* pohybová sústava
* rozmnožovacia sústava
* tráviaca sústava
* vylučovacia sústava

 | Ľudská lebka |

| * z
* d
* u
Pohybová sústava |
| --- |
| 
* svaly hlavy
* svaly krku
* svaly chrbta
* svaly hrudníka
* svaly brucha
* svaly trupu
* svaly hornej končatiny
* svaly dolnej končatiny

 |
**Hippokleas** (starogr. Ἵπποκλέας – *Hippokleas*) bol olympijský víťaz pravdepodobne v diaule v rokoch 492 a 488 pred Kr..

Hippokleas, syn Frikia z tesálskej obce Pelinna, svoj pôvod odvodzoval od aristokratickej rodiny Aleaudovcov (Άλευάδαι - Aleauadai). Jeho otec Frikias bol v rokoch 508 a 504 pred Kr. olympijským víťazom v behu ťažkoodencov a aj on sám bol podľa správ zo schólií 10. *Pýthijskej ódy* od lyrického básnika Pindara dvojnásobným olympijským víťazom v behu na dve stadia, a to zo 72. a zo 73. olympijských hier.

Hippokleas sa v behu na dve stadia presadil aj v kategórii dorastencov na pýtických hrách v roku 498 pred Kr. a toto jeho víťazstvo a nemalý honorár dal básnikovi Pindarovi podnet na vytvorenie oslavnej básne na jeho počesť. Správy zo schólií, ktoré sa v textoch uvádzajú, však nemusia byť vo všetkom dôveryhodné.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Johann Heinrich Krause, *Olympia*, str. 300
2. 1 2  Pindaros, *Pythionikais*, 10.
3. ↑  Alan Beale, *Greek Athletics and the Olympics*, str. 133
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 173.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Johann Joseph Most** (\* 5. február 1846 Augsburg, Nemecko - † marec 1906, Cincinnati, Ohio) bol nemecko-americký socialista, neskôr anarchista a redaktor,

Život
-----

Johann Most sa narodil 5. februára 1846 v Augsburgu vo vtedajšom Bavorskom kráľovstve. Keď bol ešte malý, tak mu matka zomrela na choleru. Jeho nevlastná matka ho veľmi často bila, rovnako ako učitelia v škole. Už od detstva neveril v Boha, preto sa vystavoval násiliu aj na hodinách náboženstva. Živil sa ako predajca kníh, čo neskôr, keďže pracoval skoro celý deň, popisoval ako otroctvo. V sedemnástich začal cestovať z mesta do mesta, pričom v rokoch 1863 až 1868 pracoval v 50 mestách v 6 rôznych krajinách. Keď pracoval vo Viedni, tak sa zúčastnil štrajku, kvôli čomu bol z práce vyhodený a pridaný na čiernu listinu. 

Na konci 60. rokov 19. storočia sa Most nadchol pre myšlienky internacionálneho socializmu a stal sa podporovateľom vtedajšieho Marxovho sociálnodemokratického hnutia. Stal sa redaktorom vo viacerých socialistických novinách. V roku 1873 vydal zhrnutie najpopulárnejšieho Marxovho diela Das Kapital. V rokoch 1874 až 1878 bol Most poslancom Ríškeho snemu za Sociálnodemokratickú stranu. Bol viackrát zatknutý kvôli verbálnym útokom na patriotizmus a náboženstvá. Po tom, ako verejne obhajoval násilné akcie, vrátane využívania výbušných bômb, ako prostriedky pre začiatok revolúcie, bol nútený odísť do exilu. Na konci roku 1878 sa usadil v Londýne. Na základe vlastných skúseností s parlamentnou demokraciou sa začal čoraz viac prikláňať na stranu anarchizmu, hlavne anarchokolektivizmu a neskôr aj anarchokomunizmu. V Londýne rozbehol anarchistické noviny *Freiheit* (sloboda). V roku 1881 bol odsúdený na rok a pol väzenia kvôli vyjadreniu potešenia z atentátu na ruského cára Alexandra II. ktorý spáchala ruská ľavicová organizácia Vôľa ľudu.

Po prepustení z väzenia sa presťahoval do USA, kde okamžite začal presviedčať ostatných nemeckých prisťahovalcov, nech sa pridajú na stranu anarchizmu. Pokračoval s vydávaním Feiheitu. Bol zatknutý v rokoch 1886, 1887 a 1902, naposledy preto, lebo po zavraždení prezidenta McKinleya vyhlásil, že zabiť vládcu nie je zločin.

17. marca 1906 bol v Cincinnati, kde mal predniesť prejav, no kvôli zhoršenému zdravotnému stavu bol hospitalizovaný. Bola mu diagnostikovaná choroba Erysipel, na ktorú o niekoľko dní zomrel.

Pozri aj
--------

* Anarchizmus

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johann Most na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 12462627j
* GND: 118737163
* ISNI: 0000 0000 8146 1204
* LCCN: n79100267
* NK ČR: skuk0000932
* VIAF: 66564017
* WorldCat: lccn-n79100267
**Svaly ústnej štrbiny** sú časť svalov hlavy. Delia sa na dve skupiny: 

A) **Kruhový sval musculus orbicularis oris**
Obtáča štrbinu úst a je uložený v perách. Je to zvierač, ktorý zužuje štrbinu úst, špúli pery a vyťahuje dolnú peru dopredu.

B) **Lúčovito usporiadané svaly ústnej štrbiny**
Tieto svaly rozdeľujeme do troch vrstiev: 

**Hlboká vrstva** je tvorená musculus mentalis (bradový sval), ktorý vysúva dolnú peru hore a dopredu, čím vzniká výraz opovrhovania. Ďalším svalom tejto vrtvy je musculus buccinator (trubačský sval), ktorý vytvára podklad líc. Začína sa na alveolárnych výbežkoch posledných stoličiek čeľuste a sánky a upína sa do kútikov úst. Hlavnou funkciou je posun potravy pri žúvaní.

**Stredná vrstva** tvoria ju svaly: musculus levator anguli oris, musculus depressor anguli oris a mussculus labii inferioris. Musculus levator anguli oris sa začína od prednej plochy maxily a upína sa do kútika úst. Dvíha kútiky úst a napomáha grimase úsmevu. Musculus depressor anguli oris sťahuje ústny kútik a tým nasolabialnu ryhu smerom dolu a vytvára tak výraz opovrhnutia. Musculus labii inferioris sťahuje dolnú peru smerom dolu a ohŕňa ju, čím vzniká ironický výraz. 

**Povrchová vrstva** tvorí ju niekoľko svalov, ktoré sú väčšinou dlhé a štíhle: musculus levator labii superioris aleaeque nasi začína na processus maxillae a upína sa do krídla nosa a do hornej pery. Jeho kontrakcia vyvoláva výraz žalostného plaču. Zdvíhač hornej pery (musculus levator labii superioris) začína na dolnom okraji očnice a upína sa do kože hornej pery, ktorú vyťahuje kranialne. Vzniká tým výraz smútku.

K lúčovitým svalom ešte patria:

**Menší jarmový sval** (musculus zygomaticus minor) sa začína v blízkosti švu sutura zygomaticomaxillaris a upína sa do kože na dolnom konci nasolabiálnej ryhy. Má podobnú funkciu ako musculus levator labii superioris.

**Väčší jarmový sval** (musculus zygomaticus major) sa začína na processus temporalis zygomatici a upína sa do kože kútika úst. Jeho sťahom dostáva tvár veselý výraz.

**Smiechový sval** (musculus risorius) sa začína na fascia masseterica a upína sa do kože pri kútiku úst. Rozširuje ústnu štrbinu a tým vyvoláva grimasu smiechu. U niektorých osôb vytvára pri úsmeve jamky na lícach.
Longobardská puklica zo severného Talianska, 7. storočie (Metropolitné múzeum umenia)
**Puklica** (časť štítu), či **umbo** je zväčša okrúhly (môže mať obdĺžnikový základ), konvexný alebo kónický kus kovu v centre štítu. Puklice boli zväčša vyrábané z hrubého plechu, kovu ale mohli byť vyrobené i z dreva (nálezy v rašeliniskách). Jej účelom je odraziť údery na stred štítu a ochrániť ruku jeho nositeľa. Časom, keď sa do popredia dostávali trojrohé štíty rôzneho zakrivenia a klasický tyčový úchop ustúpil populárnejšiemu spôsobu zapínania remeňmi na pažu, sa z puklice stáva viac ornamentálny doplnok.

Prvé puklice pochádzajú z doby laténskej (začiatok doby železnej). Využívali ich najmä Germáni, Kelti a Rimania. Neskôr sa s nimi stretávame v dobe vikingských nájazdov. Od 12. storočia tvorí puklica jadro baklera (malého okrúhleho súbojového štítu).

Pozri aj
--------

* Bakler
* Scutum (štít)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Shield boss na anglickej Wikipédii.*
Logo DjVu
**DjVu** (so zamýšľanou výslovnosťou rovnakou ako francúzske *déjà vu*) je otvorený súborový formát vyvinutý pre ukladanie naskenovaných dokumentov a to najmä takých, ktoré obsahujú text, fotografie i perokresby.

Dosahuje vysokého stupňa kompresie vďaka tomu, že vie rozdeliť obrázky do rôznych vrstiev a tie potom komprimovať metódami pre dané dáta najvhodnejšími. Používa okrem iného vlnkovú kompresiu IW44, kompresiu JB2 (podobnú JBIG2) a aritmetické kódovanie. Bol vyvinutý v AT & T s prvou verziou v roku 1996 a v oblasti ukladania skenovaných dokumentov je hlavným konkurentom formátu PDF. Rovnako ako PDF môže obsahovať okrem obrázku samotného aj textové informácie získané pomocou OCR.

Od verzie 1.8 je DjVu podporovaný enginom MediaWiki.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **DjVu**

Externé odkazy
--------------

* DjVu.org
* Free softvér pre prevod DjVu do PDF
* KREJČÍ, Richard. *Encyklopedie publikačních formátů: DjVu* [online]. grafika.cz, [cit. 2012-08-11]. Dostupné online. (česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku DjVu na českej Wikipédii.*
Oxyrhynský papyrus 222
**Hippobotos** (starogr. Ἱππόβοτος – *Hippobotos*) bol olympijský víťaz v dolichu v roku 452 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Hippobota je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Hippobotos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v devätnástom riadku vpravo. Posledné tri písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Ἱππόβο[τος]... - Hippobo[tos]...).

Dolichos sa stal olympijskou disciplínou v roku 720 pred Kr. Spočiatku sa bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Walter de Gruyte, *Biographischer Index der Antike / Biographical Index of the Classical World*, str. 440
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Hippobotos*, 19. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Poliansky potok** je potok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Jalovského potoka, meria 4 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Potok tečie v Západných Tatrách, oddeľuje geomorfologickú časť Sivý vrch na západe od geomorfologických častí Roháče (na hornom toku) a Liptovské Tatry (na dolnom toku). Pramení pod hlavným hrebeňom pohoria, na južnom svahu Pálenice (1 752,6 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 600 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie juhozápadným smerom cez Bobroveckú dolinu, z pravej strany priberá potok, ktorý odvodňuje skupinu troch Bobroveckých plies, stáča sa a pokračuje severojužným smerom. Postupne priberá niekoľko prítokov: najprv z pravej strany prítok z južného svahu Sivého vrchu (1 804,9 m n. m.), zľava prítok (1 229,3 m n. m.) odvodňujúci doliny Rusnačka a Podválovec, z tej istej strany ďalší prítok z juhozápadného svahu Lysca (1 830,2 m n. m.), opäť sprava prítok zo severovýchodného svahu Ostrej (1 763,6 m n. m.), potom krátky ľavostranný prítok zo západného svahu Jalovskej hory (1 696,8 m n. m.) a významný pravostranný prítok (1,1 km) z juhovýchodného svahu Ostrej. Následne sa stáča juhovýchodným smerom, z ľavej strany ešte priberá dva prítoky z juhozápadných svahov Jalovskej hory a na styku Bobroveckej doliny a doliny Parichvost, na katastrálnom území obce Jalovec, sa v nadmorskej výške 1 005,8 m n. m. vlieva do Jalovského potoka.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Jalovčanky** |
| --- |
| *Jalovčanka* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Bobrovecký potok
* Dúbravnický jarok
* Hlboký potok
* **Jalovčanka**
* Mníchov potok
* Mútnik
* Ondrašovianka
* Poliansky potok
* Rakytie
* Teliarčisko

 |
| Vodné plochy | 
* Bobrovecké plesá

 |
Príbehy od jazerného brehu
***Príbeh jazerného brehu*** (po čínsky 水浒传 - pchin-jin Shuǐhǔ Zhuàn - šuej-chu čuan; doslova "Príbeh jazerného brehu", po česky vyšlo pod názvom *Příběhy od jazerního břehu*) sú popri *Sne o Červenom pavilóne*, *Putovaní na západ* a *Príbehoch troch ríš* jedným zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Ich autorstvo je pripisované Š’ Naj-anovi a vznikli na konci štrnásteho storočia.

Román sa voľne zakladá na príbehu Sung Ťianga, ktorý bol zbojníkom za dynastie Sung na začiatku dvanásteho storočia. Príbehy o jeho vyčíňaní sa ústne tradovali, boli obľúbenou témou ľudových rozprávačov a počas dynastie Jüan tieto príbehy spracoval Š’ Naj-an do románu. Š’ Naj-anovi sa pripisuje prvých 70 z celkových 100 kapitol románu, zvyšných 30 napísal Luo Kuan-čung, autor *Príbehov troch ríš*.

V diele vystupuje 36 hlavných a asi 70 vedľajších postáv. Popisujú sa rôzne príhody zbojníkov, hlavný hrdina Sung Ťiang je podobný Robinovi Hoodovi, najskôr rebeluje, neskôr sa dáva do služieb cisárovi. Román odzrkadľuje bravúrne zvládnutie rozprávačských techník a zrelosť literárneho prejavu. Je to prvý čínsky román napísaný v hovorovom jazyku, ktorý je bohatý a zemitý, plný opisov násilia a vášní.

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Š, Naj-an. *Příběhy od jezerního břehu*. Praha: Naše vojsko 1962. Neúplný preklad do češtiny od Augustina Paláta.
* Š, Naj-an. *Príbeh jazerného brehu*. Bratislava: SVKL 1964. Preložil Gabriel Rapoš.
**Causerie** (franc. la causerie, čo v preklade znamená *nenútený rozhovor, beseda, nenútená prednáška*, slov. výslovnosť: [kózri/kozri], fr. výslovnosť: [kozri]) alebo staršie **causeria** [kozéria]) je novinársky krátky literárny útvar uverejnený ako stĺpček. Obvykle je vo forme kratšej literárne štylizovanej a humornej úvahy o rôznych problémoch. Má vyvolať dojem nenútenej a duchaplnej besedy či dialógu. Je možné použiť v nej pestré štylistické nástroje, hyperbolu a experimenty s rôznymi štylistickými postupmi. Z českých autorov využívali túto formu Jan Neruda, J. S. Machar, Karel Čapek. V slovenskej literatúre sa vyskytuje pod názvom besednica ako žurnalistický žáner. Možno ju nájsť u spisovateľa Petra Karvaša v zbierke causerií *V úvodzovkách* (1995). 

Causerie vznikla vo francúzskom kultúrnom okruhu, s úspechom sa ujala v českej literatúre a žurnalistike. Názov causerie bol vytvorený odvodením z názvu súboru esejí *Causeries du lundi*, slov. „Pondelkové causeries" od autora Charlesa Augustina Sainte-Beuve.

Causerie sa vyskytuje aj v obrazových médiách, napr. v televízii, kde sa charakterizuje ako krátky informatívny rozhovor formou kratšieho klipu. Causerie nie je definovaná podľa obsahu či formátu, je definovaná ako štýl.

Referencie
----------

1. ↑  BUBEN, Vladimír; BUBNOVÁ, Milada; HOŘEJŠÍ, Vladimír. *Francúzsko-český a česko-francúzsky slovník*. Praha : Státní pedagogické nakladatelství, 1961. S. 169. (český)
2. ↑  Eugène de Mirecourt:Saint-Beuve - literárny portrét, str, 18 a 58

Zdroje
------

* Encyklopédia Larousse
* Encyklopédia Britannica
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Causerie na anglickej Wikipédii a Causerie na českej Wikipédii.*
* Encyklopédia poznania


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |
**Dišputa svätej Kataríny Alexandrijskej pred cisárom Maxentiom** (tal. *Disputa di Santa Caterina d'Alessandria davanti all'imperatore Maxentius*) je názov fresky talianskeho renesančného maliara Pinturicchia z rokov 1492 - 1495.

Monumentálna maľba, nachádzajúca sa v Borgiovych apartmánoch (*Appartamenti Borgia*) v sieni zvanej *Sala dei Santi* (Svätá sála), bola Pinturicchiom namaľovaná na príkaz pápeža Alexandra VI. Freska svojím námetom zapadá do celkovej schémy výzdoby Borgiovych apartmánov, ktorou bola oslava triumfu kresťanstva nad pohanstvom. 

Námetom fresky, namaľovanej v lunete miestnosti, je scéna zo života svätej Kataríny Alexandrijskej. Na pozadí Konštantínovho oblúka sa odohráva teologická dišputa medzi sväticou a na tróne sediacim cisárom Maxentiom. Cisár dal predvolať päťdesiat učených pohanských filozofov, aby vyvrátili vieru svätej Kataríny.

Kataríne sa však podarilo pred filozofmi svoju vieru obhájiť a presvedčiť ich aby sa obrátili na kresťanstvo. Cisár dal okamžite všetkých učencov popraviť. Napriek Kataríninmu víťazstvu bola i ona napokon mučená a popravená. Podľa legendy sa tak malo stať v roku 307 a Katarína mala byť usmrtená v kolese, ktoré sa však zlomilo a tak bola sťatá.

Okrem svätej Kataríny, ktorá má na freske portrétne rysy dcéry Alexandra VI. Lucrezie, Pinturicchio tu zobrazil portréty viacerých súčasníkov - zo známejších tu nachádzame napr. architekta niekoľkých miestností Apoštolského paláca Antonia da Sangallu ml. ale i podobizeň samotného umelca.

Freska pôsobí slávnostným dojmom, ktorý autor docielil napr. i použitím zlatej farby.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Vatikánsky portál |

* Ch. Stukenbrock, B. Topper, *1000 mistrovských děl evropského malířství 1300 - 1850*, Slovart, Praha, 2008, ISBN 978-80-7391-129-4
**Hippolytos** (starogr. *Ἱππόλυτος* – *Hippolytos*, lat. *Hippolytus*) je v gréckej mytológii syn Rhopala, syna kráľa Faista, nástupca sikyónskeho kráľa Zeuxippa

Podľa antického autora Pausania, po smrti kráľa Zeuxippa nastúpil na trón v Sikyóne Hippolytos syn Rhopala. Hneď potom ako Hippolitos prevzal v Sikyóne vládu, napadol ho mykénsky kráľ Agamemnón. Hyppolitos nemohol čeliť jeho ohromnej armáde preto súhlasil s podmienkou, že sa stane jeho vazalom.

O niekoľko rokov neskôr zaútočili Heraklovci, Temenos, Kresfontes a Aristodémos spolu s Dórmi na mykénsky Peloponéz a v piatom rozhodujúcom útoku ho dobyli. Tieto udalosti sa podľa historika Thukytida odohrali osemdesiat rokov po trójskej vojne. Krajinu si potom víťazi rozdelili žrebom.

Hippolytos sa pravdepodobne útokom vyhol, alebo ich náporu odolal, ale jeho syn Lakestades bol po prekvapivom nočnom útoku Temenovho syna Falka porazený.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,7.
2. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 32.
3. ↑  Polyainos, *Strategemata*, 1,6.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
**Terinaios** alebo **Terirés** (starogr. Τεριναίος, Τερίρης – *Terinaios, Terirés*, iný prepis: *Terirés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 392 pred Kr.

Terinaios z Élidy bol na 97. olympijských hrách v roku 392 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Terinaia je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Olympijské víťazstvo Terira zaznamenal aj historik Diodoros, a to v súvislosti s datovaním tohoročných vojnových udalostí medzi Spartou a Aténami, v ktorých Atény bojovali o znovunadobnutie moci po peloponézskych vojnách. Atény sa na kolbište celogréckej politiky nakoniec vrátili. Roku 378 pred Kr. už stáli na čele tzv. *Druhého námorného spolku*, ktorý bol federáciou sedemdesiatich gréckych štátov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 14,94.
2. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2 3  Iulius Africanus, *Iulius Africanus Chronographiae: The Extant Fragments*, str. 207
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
7. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 336.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Hippokrates** alebo **Hippokratés** (starogr. Ἱπποκράτης – *Hippokrates, iný prepis: Hippokratés*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch na žrebcoch v roku 256 pred Kr..

Hippokrates z Tesálie bol prvý olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch na žrebcoch zavedených na 131. olympijských hrách v roku 256 pred Kr. Hippokratovo olympijské víťazstvo uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom zozname olympijských víťazov, ktorý zostavil z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
2. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 83.
4. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Hippobotos** (starogr. *Ἱππόβοτος*) bol grécky historik na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr.

Hippobotos bol autor spisov *O filozofických školách* (starogr. *Περὶ αἱρέσεων - Peri haireseón*) a *Zoznamu filozofov* (starogr. *Τῶν φιλοσόφων ἀναγραφή - Tón filosofón anagrafé*). Pôsobil na konci 3. a zrejme aj na začiatku 2. storočia pred Kr. Diogenes Laertios vo svojom životopisnom diele *O osobnostiach filozofie* uvádza, že uznával deväť filozofických škôl: eretrijskú, kyrénsku, megarskú, epikurovskú, Annikeridovu školu, Theodorovu, stoickú, akademickú a peripatetickú.

Hippobotos vedel rozlíšiť Theodorovu a Annikeridovu školu od kyrénskej a naopak, ale Faidónova škola mu splývala so školou eretrijskou a stoická s kynickou. Pyrrhónovu školu nepokladal za školu pre nejasnosť jej názorov. Hippobotos si vybudoval svoj systém nástupníctva jednotlivých škôl. Podľa Laertia jeho zoznam zahŕňal i inými neuvedených žiakov Zenóna (Filónides z Téb, Kallippos z Korintu, Poseidónios z Alexandrie, Athénodóros zo Solov a Zenón zo Sidónu) a Timóna, uvedených i Sótiónom (Dioskurides z Cyprusu, Nikolochos z Rodosu, Eufranor zo Seleukeie a Praylos z Troady).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  William Smith, 1867, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, str. 480
2. 1 2  KALAŠ, Andrej; SUVÁK, Vladislav. *Antisthenove zlomky*. Bratislava : Univerzita Komenského v Bratislave, 2013. 542 s. ISBN 978-80-223-3447-1. S. 71.
3. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 45-46.
4. 1 2 3  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 25.
5. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 248.
6. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 355.

  

Autoritné údaje: * GND: 102395780
* VIAF: 44692613
**Dišpenz** (iné názvy: **dišpenzácia**; staršie: *dispenzácia*, *dišpens*) je v kánonickom práve osobitný správny akt kompetentnej cirkevnej autority, ktorým je v konkrétnom prípade konkrétny adresát (osoba alebo osoby) oslobodený od účinkov nejakého cirkevného zákona (normy), pretože dodržanie zákona by mu pravdepodne spôsobilo veľkú ujmu. Pri udeľovaní musí byť presne pomenovaný rozumný a existujúci dôvod dišpenzu. Cieľom dišpenzu musí byť duchovno-pastoračné dobro veriacich. Dišpenz je jeden z prostriedkov uplatňovania kánonickej miernosti. Dišpenz od Božích zákonov nemožno udeliť, udeľuje sa len dišpenz od cirkevných zákonov. 

Právomoc udeľovať dišpenz má ipso iure pápež, na základe zákonnej delegácie môže dišpenz udeliť v širšom rozsahu diecézny biskup a v užšom rozsahu miestny ordinár. Farár alebo kaplán (diakon) potrebuje výslovné udelenie dišpenznej moci.

Dišpenz sa udeľuje napríklad pri svadbách (pri svadbe veriaceho s neveriacim). Dišpenz možno udeliť aj od cirkevných prikázaní.[chýba zdroj]

Konkrétny príklad: Konferencia biskupov Slovenska v roku 2021 udelila pre veriacich celej krajiny dišpenz od povinnej účasti na omši v nedeľu a prikázaný sviatok, z dôvodu pandémie choroby COVID-19.[chýba zdroj]

Zdroje
------

1. ↑  Zdroje názvov a etymológiu pozri v článku dišpenz
2. ↑  kánonická miernosť. In: Encyclopaedia Beliana online
3. ↑   Dišpenz udeľuje iba cirkevná autorita, Katolícke noviny]
4. ↑  dišpenz. In: Encyclopaedia Beliana 3, S. 414

Externé odkazy
--------------

* Dišpenz udeľuje iba cirkevná autorita, Katolícke noviny
**David Beatty** (\* 17. január 1871 Nantwich, Spojené kráľovstvo – † 11. marec 1936 Londýn) bol admirál britského námorníctva.

Život
-----

Do kráľovského námorníctva vstúpil v roku 1884. Bojoval v bojoch proti Máhdiho povstaniu a Boxerskému povstaniu. V roku 1910 bol povýšený na kontraadmirála. Zúčastnil sa prvej svetovej vojny. V bitke pri Jutsku, ktorá nemala jasného víťaza, velil 1. eskadre bojových krížnikov. Jeho agresívne vedenie bol v kontraste s opatrným jednaním jeho nadriadeného admirála Sira Johna Jellicoea. Po bitke sa stal známy jeho výrok: „*Zdá sa, že s našimi prekliatymi loďami dnes nie je niečo v poriadku*.", keď dva z jeho bojových krížnikov explodovali po priamom zásahu do muničných skladov. V priebehu vojny nahradil vo funkcii Najvyššieho veliteľa britskej flotily svojho bývalého nadriadeného Jellicoea. Do jeho rúk sa na konci vojny vzdali sily nemeckého námorníctva. Po vojne sa stal v roku 1919 prvým námorným lordom. V tejto funkcii rokoval o Washingtonskej námornej dohode v roku 1922, kde sa USA, Spojené kráľovstvo a Japonsko dohodli, že svoje námorné sily budú dosahovať sily v pomere 5:5:3, pričom Francúzsko a Taliansko môžu vytvoriť iba menšie flotily. Zomrel dňa 11. marca 1936 v Londýne.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **David Beatty**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku David Beatty, 1st Earl Beatty na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12173005h
* GND: 118849999
* ISNI: 0000 0000 6305 4074
* LCCN: n80089641
* VIAF: 39418778
* WorldCat: lccn-n80089641
Fasáda obchodného domu GUM z Červeného námestia
**Gasudarstvennyj universaľnyj magazin** (rus. Государственный универсальный магазин - ГУМ, skrátene GUM) je najväčším obchodným domom v Rusku a patrí k najväčším na svete. Nachádza sa v srdci Moskvy na Červenom námestí, naproti Kremľu a Leninovmu mauzóleu.

Dejiny
------

Stavba GUMu sa začala v roku 1883 na nariadenie cára Alexandra III. Projektom boli poverení ruskí architekti Alexander Nikloajevič Pomeraznev a Vladimir Grigorievič Šuchov. Budova bola postavená v neoklasickom štýle spájajúcom v sebe elementy ruskej stredovekej architektúry a nových konštrukčných prvkov, akými sú oceľová kostra a sklenená strecha. GUM otvoril svoje brány pre verejnosť v roku 1893. V budove sa v roku 1917 nachádzalo dovedna 200 obchodov. 

Po októbrovej revolúcii v roku 1917 bol GUM znárodnený a slúžil ďalej ako obchodný dom. V roku 1921 získal svoje meno: Štátny univerzálny obchod - Gosudarstvennyj Universaľnyj Magazin (GUM). V roku 1928 z neho nechal Stalin urobiť kancelárie pre výbor, ktorý bol zodpovedný za prípravu prvej Stalinovej päťročnice. V roku 1932 bolo v GUMe vystavované telo Stalinovej manželky, ktorá spáchala samovraždu. 

Po Stalinovej smrti, v roku 1953 bol GUM znovuotvorený ako obchodný dom. Vo vtedajšom Sovietskom zväze bol jedným z mála obchodov, ktorý netrpel nedostatkom tovaru a tak sa Červeným námestím tiahli dlhé rady zákazníkov, čakajúcich na možnosť si nakúpiť to, čo potrebovali.

Súčasnosť
---------

Interiér obchodného domu GUM
Pred rozpadom Sovietskeho zväzu bol GUM sčasti, a potom úplne sprivatizovaný. Jeho vlastníkom sa stala ruská sieť supermarketov Perekryostok. V máji 2005 nadpolovičný podiel akcií GUMu bol predaný spoločnosti Bosco di Ciliegi, ruskej spoločnosti predavajúcej luxusný tovar.

GUM je dlhý približne 250 metrov a 88 metrov hlboký a pozostáva z troch presklenných pasáží, z ktorých každá ma tri poschodia - z ktorých dve sa využívajú na predaj. To je skoro 30 000 m² z celkovej plochy 69 000 m², na ktorej sa GUM rozprestiera. 

Ponuka sa predovšetkým orientuje na majetnejších zákazníkov a turistov. Mnohé obchody ponúkajú značkový tovar známy z obchodov v Západnej Európe. V súčasnosti je tu približne 150 obchodných prevádzok.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **GUM**.

Externé odkazy
--------------

* GUM.ru; oficiálna stránka (po rusky a anglicky)
* How to Shop at GUM Moscow?; návod ako a čo nakúpiť v GUMe (po anglicky)
* Vladimir Grigorievich Shukhov (po anglicky)
* Google Maps; satelitná snímka GUMu
**David Don** (\* 21. december 1799, Doo Hillock, Forfarshire, Škótsko - † 8. december 1841, Londýn) bol britský botanik.

Životopis
---------

David Don bol mladší brat botanika George Dona. V období 1822 až 1841 pôsobil ako knihovník Linnean Society v Londýne. V rokoch 1836 až 1841 bol profesorom botaniky na King’s College London.

David Don popísal niekoľko významných druhov ihličnanov, ktoré boli objavené v 19. storočí (sekvoja vždyzelená, *Abies bracteata* alebo *Cryptomeria japonica*). Tiež ako prvý popísal tibetské orchidey *Pleione*.

Ako knihovník a tajomník botanika Lamberta zostavil *Prodromus florae nepalensis*. Toto dielo je založené na zbierkach Hamiltona a Wallicha. K neskoršiemu Lambertovmu *A description of the genus Pinus* doplnil menovky rastlín.

David Don má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku **D.Don**.

Dielo
-----

* *Prodromus florae nepalensis*, 1825

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku David Don na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 117650595
* ISNI: 0000 0000 5378 7733
* LCCN: no95009630
* VIAF: 31576956
* WorldCat: lccn-no95009630
Rôzne typy diód
Rôzne typy diód
Rôzne typy diód
značka diódy
LED dióda
**Dióda** je elektronická súčiastka s dvoma elektródami, ktorá (ideálne) vedie elektrický prúd len jedným smerom. Hovoríme, že prúd usmerňuje. V starších textoch sa ako **dióda** (v užšom zmysle) niekedy označovala vákuová dióda, v novších textoch sa ako **dióda** (v užšom zmysle) označuje polovodičová dióda.

Podľa prostredia, v ktorom sa uskutočňuje dej určujúci činnosť prvku, sa rozlišuje:

* vákuová dióda
* dióda plnená plynom
* polovodičová dióda

Okrem vákuovej diódy, ktorá je druhom elektrónky a dnes sa už používa len zriedkavo vo veľmi špecifických zariadeniach, alebo ešte zriedkavejších diód plnených plynom sú teda diódy dnes vyrobené z polovodičov (obvykle kremíka) a využívajú polovodičový PN priechod (prípadne tzv. Schottkyho priechod na rozhraní kov-polovodič).

Funkcie
-------

Najdôležitejší typ je usmerňovacia dióda (staršie vákuová, dnes polovodičová). Je určená na výkonové usmernenie striedavého napätia. Znesie do tisíc voltov v závernom smere a bežne jednotky až desiatky ampérov v priepustnom smere. Výkonové usmerňovacie diódy, ktoré sa montujú na chladiče (zváračky, usmerňovače pre trolejbusy atp.), znesú stovky ampérov v priepustnom smere. Úbytok napätia na kremíkovej dióde v priepustnom smere je cca 0,7 V.

Okrem usmerňovania prúdu sa diódy používajú ako tepelný a svetelný senzor, emitor svetla, filter signálu, spínač, demodulátor a podobne. 

Ďalej pozri v článku polovodičová dióda.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **dióda**.
David Degen
**David Degen** (\* 15. február 1983, Hölstein, Švajčiarsko) je švajčiarsky futbalista hrajúci za BSC Young Boys najčastejšie ako pravý stredopoliar. Vďaka jeho matke je polovičný Holanďan. Jeho brat, taktiež futbalista, hráva za VfB Stuttgart.

FC Aarau (2000 – 2003)
----------------------

David Degen začal svoju profesionálnu kariéru v roku 2000 za švajčiarsky futbalový klub FC Aarau (hral 30 zápasov, z toho strelil 3 góly).

FC Basel 1893 (2003 – 2006)
---------------------------

V roku 2003 prestúpil do Bazileja, kde hral 61 zápasov, v ktorých strelil 8 gólov.

Borussia Mönchengladbach (2006 – 2008)
--------------------------------------

Neskôr, v roku 2006, prestúpil do nemeckého bundesligového futbalového klubu Borussia Mönchengladbach (18 zápasov, 2 góly).

FC Basel 1893 – hosťovanie (2007 – 2008)
----------------------------------------

Po vypadnutí Borussie Mönchengladbach ho manažér Borussie Jos Luhukay uvoľnil na hosťovanie do FC Basel 1893 (20 zápasov, 3 góly).

BSC Young Boys (2008 –)
-----------------------

22 augusta 2008 prestúpil späť do Švajčiarska, konkrétne do BSC Young Boys (62 zápasov, 13 gólov).
O estónskej atlétke pozri *Diana Nikitina.*
Účastník olympijských hierÚčastník olympijských hier

**Diāna Ņikitinová** (lot. Diāna Ņikitina; \* 9. december 2000, Riga) je bývalá lotyšská krasokorčuliarka. Zúčastnila sa Zimných olympijských hier 2018 v Pchjongčchangu.

Športová činnosť
----------------

V roku 2018 na Majstrovstvách Európy získala 36. miesto, ale stala sa tiež národnou šampiónkou. Najlepšie celkové skóre získala na Zimných olympijských hrách mládeže 2016.

### Olympijské hry

Na Zimných olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu získala 26. miesto v súťaži jednotlivcov. Na Olympiáde získala pozornosť kvôli odklonu od noriem oblečenia. Miesto zvyčajných šiat súťažila oblečená v čiernom overale spolu s rukavicami. Miesto konvenčného drdolu mala vlasy upravené do copu a na krku mala čierny náhrdelník. Tancovala na pieseň „Soldier of Love" od Sade. Ņikitinová situáciu komentovala, že je silná žena a ani trochu princezná.

Referencie
----------

1. ↑   *Diana Nikitina* [online]. eurosport.co.uk, [cit. 2023-05-28]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *Biography* [online]. Medzinárodná korčuliarska únia, rev. 2018-06-05, [cit. 2023-05-28]. Dostupné online.
3. ↑  IOC. *Diana NIKITINA Biography, Olympic Medals, Records and Age* [online]. olympics.com, [cit. 2023-05-28]. Dostupné online.
4. ↑  ROGERS, Martin. eu.usatoday.com, [cit. 2023-05-30]. Dostupné online.
5. 1 2 3  WHITTAKER, Alexandra. *If Catwoman Were an Olympic Figure Skater, She’d Compete Like Latvia’s Diana Nikitina* [online]. yahoo.com, 2018-02-21, [cit. 2023-05-30]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diāna Ņikitinová**

Externé odkazy
--------------

* Diāna Ņikitina na stránke Medzinárodného olympijského výboru
Hémera, maľba z roku 1884, autor: William-Adolphe Bouguereau (1825–1905)
**Hémera** (starogr. *Ημερα* – *Hémera*) je v gréckej mytológii bohyňa jasného dňa.

Hémera, jedna z prvotných gréckych božstiev, bola zosobnením jasného dňa. Jej otcom bol boh temnoty Erebos a matkou bohyňa noci Nyx. V mýtoch sa zvyčajne objavuje v spoločnosti svojho brata Aithéra, boha jasného svetla, s ktorým ju ale nespájajú nejak pozoruhodné príbehy.

Hésiodos v básni *Theogonia* (Zrodenie bohov) narodenie Hémery opisuje takto: „*Najprv zo všetkého bol Chaos, potom ale Zem širokoprsá (Gaia), vždy bezpečné sídlo pre všetkých tých nesmrteľných, ktorí temeno snežného Olympu hostia; v útrobách krajiny širokých dráh potom mrákotný Tartar a potom Eros, ktorý z večných bohov je najspanilejší, údy oslobodzuje a všetkým bohom i ľuďom myseľ v prsiach si podmaňuje aj márnotratný rozum. Z Chaosu čierna Noc (Nyx) a Erebos počiatok vzali; z Noci sa zase narodil Aithér a Hémera (jasný deň), ktorých v láske z objatia s Erebom počala matka a priviedla na svet...*"

Hémera v neskorších mýtoch splývala s bohyňou ranných zôr Éóiou (rímskou Aurorou).

Referencie
----------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 181.
2. 1 2  Hesiodos, *Theogonia*, 116-130.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 37.
4. ↑  Josef Petrželka, Masaryk University (CZ), *Vznik světa z počátku*

Pozri aj
--------

* Zoznam postáv gréckej mytológie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hémera**

| * z
* d
* u
Grécka mytológia |
| --- |
| Prabohovia | 
* Ókeanos
* Téthys
* Chaos
* Erebos
* Gaia
* Eros
* Nyx
* Ouranos
* Aithér
* Hémera
* Kronos
* Titani

 | Zeus |
| Olympskí bohovia | 
* Zeus
* Héra
* Poseidón
* Ares
* Hermes
* Héfaistos
* Afrodita
* Aténa
* Apolón
* Artemis
* Hébé
* Hélios
* Hestia
* Démétér
* Dionýzos
* Hádes
* Persefoné
* Thaumas

 |
| Hrdinovia | 
* Herakles
* Achilles
* Iasón
* Argonauti
* Perseus
* Oidipus
* Théseus
* Triptolemos
* Bellerofontes

 |
| Bytosti | 
* satyrovia
* kentauri
* gorgony
* nymfy
* Medúza
* Minótauros
* Hydra
* chiméra
* kyklop
* múza

 |
| Ďalšie témy | 
* Dvanásť Heraklových úloh
* Trójska vojna
* Odysea
* Sedem proti Tébam
* Eleusínske mystériá

 |