recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barclays Dubai Tennis Championships 2009** bol spoločný tenisový turnaj mužov a žien, ktorého ženská časť sa konala od 16. do 21. februára 2009 a mužská časť v dňoch od 23. do 28. februára 2009 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v hlavnom meste Spojených arabských emirátov meste Dubaji. Vedenie okruhu v reakcii na neudelenie víz izraelskej tenistke Šachar Peerovej uvažovalo o zrušení celého turnaja, nakoniec však rozhodlo o jeho uskutočnení s tým, že sa celou udalosťou ešte bude zaoberať. Nakoniec turnaj dostal pokutu 300 000 amerických dolárov. Na protest proti neudeleniu víz sa americký tenista Andy Roddick odhlásil z turnaja.

Titul v dvojhre získal Srb Novak Đoković, ktorý vo finále porazil Španiela D. Ferrera. Bol to jeho 12. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul v dvojhre žien získala Američanka Venus Williamsová, ktorá vo finále porazila Francúzku V. Razzanovú. Bol to jej 40. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Juhoafričan Rik De Voest a Rus Dmitrij Tursunov, ktorí vo finále porazili česko-švédsky pár Martin Damm, Robert Lindstedt. Pre R. De Voesta to bol druhý a pre D. Tursunova tretí titul vo štvorhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre žien získali Zimbabwčanka Cara Blacková a Američanka Liezel Huberová, ktoré vo finále porazili rusko-poľský pár Marija Kirilenková, Agnieszka Radwańská. Pre C. Blackovú to bol 48. a pre L. Huberovú 36. titul vo štvorhre na okruhu WTA.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Barclays Dubai Tennis Championships 2009*
**Srbsko Novak Đoković** vs. Španielsko David Ferrer 7-5 6-3

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Barclays Dubai Tennis Championships 2009*
**USA Venus Williamsová** vs. Francúzsko Virginie Razzanová 6-4 6-2

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Barclays Dubai Tennis Championships 2009*
**Južná Afrika Rik De Voest / Rusko Dmitrij Tursunov** vs. Česko Martin Damm / Švédsko Robert Lindstedt 4-6 6-3 10-5

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Barclays Dubai Tennis Championships 2009*
**Zimbabwe Cara Blacková / USA Liezel Huberová** vs. Rusko Marija Kirilenková / Poľsko Agnieszka Radwańská 6-3 6-3

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka turnaja

Referencie
----------

1. ↑  Peerová bez víza do SAE, vedenie WTA Tour hlboko sklamané
2. ↑  Tenisový turnaj v Dubaji dostal pokutu 300 000 dolárov
3. ↑  Roddick sa na podporu Peerovej odhlásil z Dubaja
**Mikón** alebo **Mikión** (starogr. *Μίκων, Μικίων*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Mikón, syn Nikérata zo Syrakúz, bol činný v 3. storočí pred Kr. Pausanias uvádza, že bol autorom dvoch sôch (zrejme bronzových) v Olympii predstavujúcich Hieróna: „*Sochy Hieróna v Olympii, jednu na koni a druhú v stoji, venovali Hierónove deti a vytvoril ich Syrakúzan Mikón, syn Nikératov.*" 

Apologét Tatianos, ktorý sa vysmieva umeniu Mikóna, uvádza, že zhotovil mladého býka a dielo (zrejme súsošie) interpretuje ako Dia (v podobe býka) unášajúceho Európu.

Mikón zo Syrakúz vyrobil sochu Hieróna II. na príkaz mesta Tauromenionu(?), ktoré sa dostalo pod kontrolu Syrakúz v roku 263 pred Kr. ako je to známe z nápisu pieskovcového podstavca, ktorý sa našiel v Olympii medzi múrom na západe Altidy a Pelopionom.

|  |  |
| --- | --- |
|  *[βασιλέα Ἱέρωνα] Ἱερο̣κλέο̣ς  [ἀνέθηκε ἁ πό]λις τῶν  Τα[λαρίνων Διὶ Ὀ]λυμπίωι.  Μικίων Νικηρ[άτ]ου Συρακόσιας  ἐπόησ[εν].*  |   *Kráľ Hierón syn Hierokla  venovalo polis (mesto) z -Talarie, Tauromenium?  Diovi Olympskému  Mikión syn Nikérata zo Syrakúz  to zhotovil*  |

Aj keď je nápis značne poškodený, nemôže byť pochýb o tom, že tu ide o pamätník Hieróna II. zo Syrakúz, ktorého spomína Pausanias (VI I2.4 a VI I5.6). Zatiaľ čo však Pausanias uvádza, že sochy zhotovil Mikón, nápis jasne špecifikuje meno umelca ako Mikióna. Na druhej strane, keďže meno otca a etnická ikona sú rovnaké, nemožno pochybovať o identite umelca. Pausanias (6.12.4) uvádza, že synovia Hieróna II. si uctili svojho otca dvoma sochami. O niekoľko pasáží neskôr (6.15.6) však Pausanias zaznamenal, že Syrakúzania venovali (zasvätili) dve sochy Hieróna a že jeho synovia tretiu. Otázkou je, či druhá pasáž opakuje alebo pridáva informácie. Tento problém je bez ďalších informácií neriešiteľný.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑   *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 619.
2. 1 2  Emil Kunze. *6. Winter 1953/1954 und 1954/1955*. Berlin : De Gruyter, 2019. ISBN 978-06-9121-047-6. S. 206.
3. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Mikon 4*
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 370.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 454.
6. ↑   *Enciclopedia italiana di scienze, lettere ed arti*. Praha : Instituto della Enciclopedia Italiana fondata da Biovanni Freccani, 1949. S. 209.
7. ↑  Tatian, Jörg Trelenberg. *Oratio ad Graecos*. Tübingen : Jörg Trelenberg, 2012. ISBN 978-31-6150-939-1. S. 173.
8. 1 2 3  Judith M. Barringer. *Olympia: A Cultural History*. Princeton : Princeton University Press, 2021. ISBN 978-06-9121-047-6. S. 185.
9. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions: Peloponnesos (IG IV-[VI]): Elis *SEG 17:196*
10. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 462.
Súradnice: 48°14′38″S 17°38′03″V﻿ / ﻿48,2438889°S 17,6341667°V﻿ / 48.2438889; 17.6341667

**Abrahámsky park** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1983 na rozlohe 10,8459 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Ochrana historického parku, ktorý vznikol v 19. storočí pretvorením z lužného lesa ako súčasť okolia kaštieľa (dnes nahradeného detskou ozdravovňou). Park priamo prechádza do lesného komplexu Časlov. Prevládajú listnaté dreviny. Najpočetnejší je dub letný.*

Referencie
----------

1. ↑  Abrahámsky park. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Abrahámsky park v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Abrahámsky park na českej Wikipédii.*
**Abreviatúra** je skratka (skracovanie) častých slov v starých rukopisoch a tlačiach. V
rukopisoch používali pisári abreviatúry na zjednodušenie a zrýchlenie písania písania (tachygrafia - rýchlopis). Pri spracovaní sa ponechávalo prvé písmeno alebo písmená slova (suspenzia - nedokončenie) alebo hlavné spoluhlásky slova,na na začiatku a na konci (kontrakcia - sťahovanie). Pri druhom spôsobe slúžili na označenie skracovania titly, t. j. abreviačné (skracovacie) znamienka (najmä vodorovné čiarky a oblúčiky), ktoré sa kládli nad skrátené slová. Pre určité slabiky vznikli zvláštne znaky (napr. 2 = ur, ~ = er, re).

V starých rukopisoch a tlačiach sa napokon možno stretnúť s rozmanitými slovnými skratkami, ktoré majú pôvod v latinskom jazyku (napr. c.f. alebo c.figg. = cum figuris - s vyobrazeniami, s obrázkami, ed. = edidit - vydal, exc. - alebo excud. = excudit - vytlačil ...).

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Etrúria** (lat. *Etruria*, gr. *Tyrrhénia*) je historické územie v strednej a západne časti Apeninského polostrova, nazývané podľa jeho starovekých obyvateľov, Etruskov. Územie je ohraničené riekou Tiber na juhovýchode, na severovýchode Apeninami a na západe tvorí hranicu pobrežie s Tyrrhénskym morom. Má zmiešaný charakter; západ tvoria úrodné nížiny, východ a sever skôr hornaté oblasti. Bola bohatá na nerastné suroviny: mramor, alabaster, striebro, cín, železná ruda.

Etrúriu ovládali v 9. až 8. storočí pred Kr. Etruskovia, ktorí sa postupne dostali koncom 3. storočia pred Kr. pod rímsku nadvládu. Po reforme cisára Augusta v roku 41 pred Kr. sa Etrúria stala 7. obvodom Itálie, neskôr bola rozdelená na Etrúriu a Tusciu. Po zániku Rímskej ríše ako samostatná oblasť zanikla.

Na jej území v roku 1801 založil Napoleon Bonaparte Etrúrske kráľovstvo, ktoré o 7 rokov neskôr pripojil k Francúzsku. Po jeho porážke Viedenský kongres v roku 1815 na tomto území obnovil Toskánske veľkovojvodstvo.

Pozri aj
--------

* villanovská kultúra
* Etruskovia

Zdroj
-----

* Etrúria. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2005. 698 s. ISBN 80-224-0847-6. Zväzok 4. (Eh – Gala), s. 191.
**Barcelona Ladies Open 2009** bol tenisový turnaj žien, ktorý sa konal v dňoch od 13. do 19. apríla 2009 na otvorených antukových dvorcoch v španielskom meste Barcelona. Titul v dvojhre žien získala Talianka Roberta Vinciová, ktorá vo finále porazila Rusku M. Kirilenkovú. Bol to jej druhý titul v dvojhre na okruhu WTA. Titul vo štvorhre žien získali Španielky Nuria Llagosterová Vivesová a María José Martínezová Sánchezová, ktoré vo finále porazili rumunsko-slovinský pár Sorana Cîrsteová, Andreja Klepačová. Pre N. Vivesovú to bol ôsmy a pre M. Sánchezovú tiež ôsmy titul vo štvorhre na okruhu WTA.

Víťazi
------

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Barcelona Ladies Open 2009*
**Taliansko Roberta Vinciová** vs. Rusko Marija Jurievna Kirilenková 6-0 6-4

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Barcelona Ladies Open 2009*
**Španielsko Nuria Llagosterová Vivesová / Španielsko María José Martínezová Sánchezová** vs. Rumunsko Sorana Cîrsteová / Salvádor Andreja Klepačová 3-6 6-2 10-8

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky (po anglicky)
**Nominalizmus** je názor, že univerzálie, všeobecné pojmy, sú mená (nomina), ktoré označujú, reprezentujú predmety rovnakého druhu. Protiklad realizmu. Nominalizmus je učenie, ktoré neuznáva existenciu všeobecného ani vo svete vecí, ani v myslení. V najradikálnejšej forme sa nominalizmus objavil v 11. storočí, keď Ján Roscellinus pripisoval všeobecnosť iba menám.

Nominalizmus je učenie, podľa ktorého sú univerzálie iba mená (lat. *nomina*), ktoré nič neznamenajú, ale len označujú. Sú to teda slová, ktoré práve tak ako vlastné mená sú znakmi pre reálne veci. Tieto slová sa potom na základe určitých podobných empirickych znakov rôznych vecí používajú nielen na označenie danej veci, ale aj mnohých vecí (triedy podobnych vecí).

Určitú empirickú vec označujem ako 'mačka'; vidím však, že existuje viacero vecí, ktoré majú podobné empirické znaky (veľkosť, tvar tela, správanie atď.) ako vec, ktorú som pomenoval 'mačka'. Preto označujem ako 'mačka' aj tieto veci. Slovo 'mačka' sa teda interpretuje čisto extenzionálne a nemá nijaký význam. Nominalizmus je väčšinou výrazom empiristickej pozície. [1]

Stredoveký nominalizmus
-----------------------

Je smer v stredovekej filozofii, ktorý pokladal pojmy iba za mená (nomina); reálne jestvujú iba jednotlivé veci s ich individuálnymi vlastnosťami. V spore o univerzálie tak predstavitelia nominalizmu stáli proti stredovekému realizmu.[2]

Referencie
----------

1. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
2. ↑  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Pozri aj
--------

* Spor o univerzálie
**Pantakles** alebo **Pantaklés** (starogr. *Παντάλκης* – *Pantakles*/ iný prepis *Pantaklés*) bol trojnásobný olympijský víťaz v 7. stor. pred Kr.

Pantakles z Atén zvíťazil na 21. olympijských hrách v roku 696 pred Kr. v behu na jedno stadion (stadiodromos) a na nasledujúcich hrách v roku 692 pred Kr. si svoje víťazstvo v behu na jedno stadion zopakoval a pridal k nemu aj víťazstvo v behu na dve stadiá (diaulos). V Olympii sa v behu na jedno stadion súťažilo už od založenia hier v roku 776 pred Kr. a bola to na hrách jediná súťažná disciplína do roku 724 pred Kr. keď sa zaviedol aj beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj naďalej považoval za hlavné preteky, menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Africanus, *The Extant Fragments* str. 197.
3. ↑  William Blake Tyrrell,  *Greek Athletics, Olympics, and Culture* str. 141.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 377.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Petri Matikainen** (\* 7. január 1967, Savonlinna) je bývalý fínsky hokejista a súčasný hokejový tréner.

Pôvodne hrával za SaPKo, presťahoval sa kvôli dvom sezónam pre juniorský hokej v Oshawa Generals. Bol súčasťou tímu, ktorý vyhral J. Ross Robertson Cup v roku 1987. V rovnakom roku vyhral aj juniorské majstrovstvá sveta (U20) s fínskym tímom. Vrátil sa do Fínska a hral 2 roky v klube Tappara, 5 rokov v Jokipojat a 2 roky v KalPa. V roku 1996 sa presťahoval kvôli Berlin Capitals. Tiež hral pre Klagenfurter AC pred ukončením hráčskej kariéry v roku 1999.

Trénerská kariéra
-----------------

V roku 2003 začal trénerskú kariéru s juniorským tímom Lahti Pelicans (U20) a stal sa hlavným trénerom ich seniorského tímu v nasledujúcom roku. Tím nebol veľmi úspešný a skočil na poslednom 13. mieste. Potom sa stal asistentom trénera Blues v roku 2005 a strávil 2 roky ako asistent pred svojim vymenovaním za hlavného trénera v roku 2007. Bol ocenený cenou Kalevi Numminen v roku 2008 a 2010 potom, ako Blues získali strieborné medaily.

V roku 2010 bol vybraný ako asistent trénera pre fínsky národný tím. Sezónu 2011 – 2012 trénoval v Helsinkách. V lete 2012 podpísal trojročný kontrakt s tímom Avangard Omsk z KHL. V roku 2014 podpísal ročný kontrakt s tímom HC Slovan Bratislava v KHL. V lete 2015 podpísal trojročný kontrakt s Lahti Pelicans.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petri Matikainen na anglickej Wikipédii.*
**Walter Lippmann** (\* 23. september 1889, New York – † 14. december 1974) bol americký spisovateľ, novinár a politický komentátor.

Lippmann bol novinár, mediálny kritik a filozof, ktorý sa pokúsil uviesť do súladu napätie medzi slobodou a demokraciou v modernom svete.

V roku 1913 Lippmann, Herbert Croly, and Walter Weyl založili časopis The New Republic magazine. Počas prvej svetovej vojny sa stal Lippmann poradcom prezidenta Woodrowa Wilsona a asistoval mu pri projekte 14 bodov prezidenta Wilsona.

Lippmann mal kontakty na vplyvných amerických politikov a zásadne sa staval do antagonistickej pozície voči komunizmu. Ako mediálny kritik skúmal mediálne obsahy a opísal ich ako projekciu subjektívnych hodnôt na realitu prostredníctvom navodených sterotypov, čím sa vytvára tzv. mediálne pseudoprostredie.

V roku 1920 Walter Lippmann spolu s Charlesom Merzom sa vo svojej vedeckej štúdii s názvom Test mediálnych obsahov (A Test of the News) vyjadrili o novinárskom prejave venujúcom sa revolúcii boľševizmu uverejnenom v The New York Times ako o nevyváženom a nesprávnom. Lippmann napísal okrem Pulitzerovou cenou oceneného stĺpčeka s názvom Dnes a zajtra (Today and Tomorrow) niekoľko kníh. Bol to on, kto zaviedol pojem "studená vojna" v jeho rovnomennej knihe v roku 1947.

O demokracii sa vyjadril, že *"sa nikdy vážne nezaoberá problémom, ktorý vyvolala, pretože jeho zobrazenie v ľudských hlavách automaticky nikdy nezodpovedá vonkajšiemu svetu".* Masovú demokraciu teda vnímal ako jeden z najvplyvnejších stereotypov a podozrieval ju z elitárskych stanovísk. Masový volič je podľa neho len objektom, ktorý dezorientujú a zavádzajú zbory expertov.

Lippmann videl novinársku prácu ako "prácu s informáciami", pri ktorej novinári predstavujú spojivko medzi politikmi a verejnosťou.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12339158b
* GND: 118780131
* ISNI: 0000 0001 2099 2674
* LCCN: n80019504
* NK ČR: skuk0000805
* VIAF: 14844144
* WorldCat: lccn-n80019504
**Zákonné opatrenie Predsedníctva Federálneho zhromaždenia č. 99/1969 Zb. z 22. augusta 1969 o niektorých prechodných opatreniach potrebných na upevnenie a ochranu verejného poriadku** alebo ľudovo **Obuškový zákon** bolo zákonné opatrenie, ktoré dávalo mimoriadne právomoci Zboru národnej bezpečnosti s deklarovaným cieľom zabezpečiť verejný poriadok a normalizáciu pomerov v Česko-Slovensku postihnutého inváziou vojsk Varšavskej zmluvy v auguste 1968.

V skutočnosti poslúžilo zákonné opatrenie na perzekúciu ľudí, ktorí boli nespokojní s pomermi v štáte a s opúšťaním Dubčekovej politiky socializmu s ľudskou tvárou.

"*Obuškový zákon*" nadobudol účinnosť 22. augusta 1969 a stratil platnosť a účinnosť 31. decembra 1989.

Iné projekty
------------

Wikizdroje
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **Zákonné opatrenie Predsedníctva Federálneho zhromaždenia o niektorých prechodných opatreniach potrebných na upevnenie a ochranu verejného poriadku**
Zachovaný Walter NZ-120
**Walter NZ-120** bol posledný a najvýkonnejší sériovo vyrábaný člen radu lietadlových vzduchom chladených hviezdicových motorov NZ (Novák-Zeithammer), určených na pohon ľahkých cvičných a športových lietadiel. Typ prekonal úradnú homologáciu v júni 1927, medzi rokmi 1928 až 1931 bolo vyrobených aspoň 262 motorov NZ-120 (iný prameň udáva 280 kusov). Motor okrem iných poháňal lietadlá Letov Š-218, Aero A-134 a Praga BH-39NZ. Na konštrukciu motora NZ-120 nadviazal typ Walter Mars z roku 1929, na ktorý roku 1932 nadviazal opäť veľmi úspešný deväťvalec Walter Gemma.

Technické údaje
---------------

* **Typ**: štvordobý benzínový vzduchom chladený hviezdicový letecký deväťvalec
* **Vŕtanie valca**: 105 mm
* **Zdvih piesta**: 120 mm
* **Celková plocha piestov**: 779 cm ²
* **Zdvihový objem motora**: 9352 cm ³
* **Kompresný pomer**: 4,48
* **Rozvod**: OHV, dvojventilový
* **Mazanie**: tlakové obežné, so suchou kľukovou skriňou
* **Hmotnosť suchého motora**: 148 kg
* **Výkony**:
	+ štartovací: 99,3 kW pri 1750 ot / min
	+ menovitý: 88,3 kW pri 1400 ot / min

Zdroj
-----

* NĚMEČEK, Václav. *Československá lietadla*. 1. vyd. Praha : Naše vojsko, 1958.
* PILÁT, Zdeněk. Naše letecké motory. *Letectví a kosmonautika*, roč. LX, čís. 5-10.

  



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Cézarova šifra** je druh šifry, pri ktorej je každé písmeno správy posunuté o *n* pozícií ďalej v abecede, pričom *n* môže byť 1 až *m − 1*, kde *m* je počet znakov príslušnej abecedy.

V prípade písmena vyskytujúceho sa na konci abecedy sa toto písmeno posunie opäť na začiatok abecedy. Správa je zašifrovaná veľmi jednoduchým algoritmom, ak niekto zistí princíp tejto šifry, môže vylúštiť aj ďalšie správy zašifrované týmto spôsobom. 

Táto šifra patrí medzi najznámejšie a najstaršie šifrovacie systémy. Je to bezkľúčový šifrovací systém. Jej vznik siaha do čias pred vyše 2 000 rokmi, do obdobia vlády rímskeho diktátora Caesara, podľa ktorého má aj meno. V tom čase sa táto šifra pokladala za kvalitnú šifru, ktorá slúžila prevažne na vojenské účely.

Príklad
-------

Cézarova šifra pre n = 3:

| A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | A | B | C |
|

Pre celú slovenskú abecedu

| A | Á | Ä | B | C | Č | D | Ď | E | É | F | G | H | I | Í | J | K | L | Ĺ | Ľ | M | N | Ň | O | Ó | Ô | P | Q | R | Ŕ | S | Š | T | Ť | U | Ú | V | W | X | Y | Ý | Z | Ž |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| B | C | Č | D | Ď | E | É | F | G | H | I | Í | J | K | L | Ĺ | Ľ | M | N | Ň | O | Ó | Ô | P | Q | R | Ŕ | S | Š | T | Ť | U | Ú | V | W | X | Y | Ý | Z | Ž | A | Á | Ä |
|

Použitie
--------

Konkrétny príklad použitia tejto šifry v texte:

*Otvorený text:* Caesar bol génius.

*Zašifrovaný text:* ĎBGŤBŠ DPM ÍHĹKWŤ.

Drobným zdokonalením šifry je aj šifrovanie medzery, ak medzera nie je šifrovaná, tak ľahko možno z krátkych 1-3 písmenových slov, text rozšifrovať.

Obdobou Cézarovej šifry je použitie trojciferného (alebo viacciferného) čísla, napr. 493, pričom písmená na 1, 4, 7 ... mieste sú posunuté o 4 miesta, 2, 5, 8 ... mieste sú posunuté o 9 miest a na 3, 6, 9 ... mieste sú posunuté od 3 miesta. Bez použitia počítačov bola takáto šifra už relatívne silná, ak však dešifrant vedel, aké slovo alebo slová sa v texte musia určite vyskytnúť, bola ľahko prelomiteľná. Podobná šifra bola použitá v románe Julesa Verneho *800 míľ po Amazone*.

Pozri aj
--------

* Atbah
* Atbaš
* Albam
* Augustova šifra
**Petraševskovci** boli účastníci politického a teoretického hnutia ruskej inteligencie v druhej
polovici 40. rokov 19. storočia, ktoré stálo v opozícii proti samoderžaviu. Činnosť hnutia sa sustreďovala v krúžkoch, z ktorych hlavný bol krúžok Petraševského.

V hnutí boli dve krídla: revolučné a liberálne. Roku 1849 bolo hnutie potlačené a cárske úrady jeho členov potrestali.

Hlavnou otázkou, ktorú petraševci v krúžkoch preberali, bola otázka likvidácie nevoľníctva a monarchie. Mnohí petraševci zastávali názor, aby sa roľníkom pridelila pôda a aby sa revolučnou cestou ustanovila republika.

Vo filozofii stáli petraševci na materialistickych pozíciách, rozhodujúci vplyv na nich mali Belinskij , Gercen a Feuerbach. Petraševskovci boli ateisti.

Petraševskovcov ovplyvnilo revolučné dianie v rokoch 1848–1849, plánovali roľnícku revolúciu, na konci ktorej chceli zvrhnúť cára Mikuláša I. V apríli 1849 ich však zatkli po tom, ako ich udal provokatér. Dvadsaťjeden členov hnutia bolo odsúdených na trest smrti, v deň popravy sa rozsudok zmenil na nútené práce. V roku 1856 dostali amnestiu.

Členovia
--------

* Achšarumov, D. D.
* Debu, I. M.
* Fiodor Michajlovič Dostojevskij
* Filippov, P. N.
* Matvej Vasilievič Golovinskij
* Grigoriev, N. P.
* Chanykov, A. V.
* Kaškin, N. S.
* Vladimir Alexejevič Miľutin
* Mombelli, N. A.
* Spešnev, N. A.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Andrew Ferguson Neil** (\* 21. máj 1949, Paisley, Škótsko) je britský novinár, televízny moderátor, vydavateľ a mediálny konzultant.

Vyštudoval Paisleyské gymnázium (*Paisley Grammar School*) a Glasgowskú univerzitu (*University of Glasgow*), kde v roku 1971 promoval s magisterským titulom v politickej ekonómii a politológii. Pôsobil ako politický poradca ministra životného prostredia vo vláde Edwarda Heatha, špecializujúc sa na bytovú politiku. Pôsobil na vedúcich pozíciách vo viacerých britských médiách, okrem iných v časopise *The Economist*, novinách *The Sunday Times*, televíznej stanici Sky Television a vydavateľskej holdingovej spoločnosti Press Holdings. Patrí k popredným moderátorom politických relácií v Spojenom kráľovstve, akými sú *Politics Live* a *The Andrew Neil Show* na BBC.

Referencie
----------

1. ↑   *Andrew Neil* [online]. Londýn: BBC News, rev. 2004-06-10, [cit. 2020-04-27]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Andrew Neil**

Autoritné údaje: * LCCN: nr98032752
* NK ČR: pna2006338125
* VIAF: 264721669
* WorldCat: lccn-nr98032752
**Achilleus** (starogr. *Ἀχιλλεύς* – *Achilleus*) bol v roku 101 víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.

Achilleus z Alexandrie bol na 220. olympijských hrách v roku 101 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Jeho víťazstvom sa začala dominacia alexandrijských bežcov v stadiodrome, ktorá trvala celé druhé storočie.

V Olympii bol beh na jedno stadion (stadiodromos) najstaršou súťažnou disciplínou, zavedenou už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr. a jedinou do roku 720 pred Kr. keď do programu hier zaradili aj beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj po zavedení ďalších súťažných disciplín vždy považoval za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Adam Clarke, *The bibliographical miscellany (signed A.C.) 2 vols*, str. 267.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Gerrit Rietveld** (\* 24. jún 1888, Utrecht – † 25. jún 1964, Utrecht) bol holandský architekt a dizajnér.

Jeho prvé dizajnérske práce vznikli práve v období spopularizovania dizajnérskeho hnutia De Stijl, ktoré vzniklo v jeho rodnom Holandsku. V roku 1918 navrhol „Red and Blue Chair" (červeno-modrá stolička), ktorá bola ikonou De Stijl (Štýl). Neskôr, v roku 1919, sa stal členom De Stijl a potom aj architektom.

Rietveld Schröder Huis
----------------------

Medzi jeho významné architektonické práce patrí *Rietveld Schröder House*, ktorý stojí neďaleko Utrechtu. Majiteľka domu (pani Schröderová) chcela, aby mal dom čo najmenej stien (aby boli čo najviac nahradené oknami a terasami). Pôvodne stál v prírode, ale to iba v rokoch (1924-1925) a hneď nato holandská vláda, napriek protestu pani Schröderovej a Rietvelda, postavila v jej tesnej blízkosti autostrádu. Pre Rietvelda to bola veľká rana.

Je to unikátny dom, nádherná stavba De Stijlskej architektúry. Od roku 1980 tam majiteľka s deťmi nežije. V súčasnosti je to pamiatka svetového dedičstva a dom je voľne prístupný ako múzeum. Je tam napríklad jedna veľká izba, ktorá sa dá jednoducho a rýchlo zmeniť na štyri menšie.
Alebo okná v rohu, ktoré, keď sa otvoria, „zmizne" roh. Má základné aspekty domu De Stijl, mieša jednoduché farby (červená, modrá, žltá) s čiernou a bielou, pričom je to veľmi štýlové a nádherné. Človek by ani nevedel o tom, že je z roku 1924.

Ostatná tvorba
--------------

Rietveld mnohé svoje výtvory maľoval inými farbami, ktoré síce boli spoločné s farbami De Stijl, ale boli odlišné od dnešného stavu. Keď stretol maliara Pieta Mondriana, tak prefarbil svoju slávnu stoličku na dnešné farby (žltá, modrá, červená). Jeden z najslávnejších obrazov moderného umenia (Kompozícia s Červenou, Žltou a Modrou). Navrhol i slávnu *L40 Lamp*, ktorá sa skladá z 3 samostatných svetiel vo vertikálnom a horizontálnom stave (dve sú horizontálne, kolmé na seba a jedna je vertikálna). Rietveld tým chcel dosiahnuť súlad s jeho nábytkom. Medzi ostatné z jeho výtvorov (nepochopiteľne, oveľa menej známe) patrí napríklad veľké množstvo stolíkov, kabinetov a skriniek. Bol všestranným dizajnérom, ale väčšina jeho dizajnov je inšpirovaná štýlmi Bauhaus a jemu podobnými. Jeho návrhy sa dnes predávajú za obrovské sumy, napríklad jeho *Square table*, ktorý sa predáva za sumu vyše 20 000 slovenských korún. Jeho stolička *Zig Zag* (ktorá má, prekvapivo, tvar zig-zag, teda obráteného Z, zakončená dohora opierkou so 75 stupňovým uhlom a rovnakou dĺžkou ako sedacia doska) sa predáva za sumu pohybujúcu sa okolo 16 000 Sk. Jeho výtvory sú známe po celom svete a zarábajú pre jeho potomkov neslýchané sumy.

Galéria
-------

* Stolička „Red and Blue Chair" navhrnutá RietveldomStolička „Red and Blue Chair" navhrnutá Rietveldom
* Rietveld Schröder HuisRietveld Schröder Huis

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gerrit Rietveld**

Autoritné údaje: * abART: 58846
* BnF: 124116305
* GND: 118600990
* ISNI: 0000 0001 2121 9341
* LCCN: n50044177
* NK ČR: jn20000720251
* ULAN: 500009183
* VIAF: 15562113
* WorldCat: lccn-n50044177
**Ondrej Bubniak**  (\* 22. november 1924, Dúbrava) bol slovenský vojnový veterán. Umrel 17. marca 2023.

Život
-----

Ondrej Bubniak sa narodil 22. novembra 1924 v Dúbrave v okrese Liptovský Mikuláš. Jeho rodina sa následne presťahovala do Francúzska, kde si jeho otec našiel prácu ako baník. Bubniakovci na dlhší čas zakotvili v mestečku Saint Leonard de Noblat. Ondrej Bubniak vyštudoval vo Francúzsku gymnázium. Za zásluhy v odboji dostala rodina Ondreja Bubniaka ponuku na francúzske občianstvo. Po skončení Druhej svetovej vojny jeho otec vážne ochorel, a tak sa celá rodina rozhodla vrátiť na Slovensko. Ondrej Bubniak sa zúčastnil osláv 70. výročia vylodenia spojencov v Normandii. Tam sa stretol so spolubojovníkmi, ale aj s britskou kráľovnou Alžbetou, americkým prezidentom Barackom Obamom a prezidentom Francúzskej republiky Francoisom Hollandom. 27. novembra 2015 mu bolo udelené francúzske štátne vyznamenanie Rad čestnej légie , V. triedy – Rytier. Týmto vyznamenaním mu Francúzsko vzdalo hold za to, že riskoval svoj život v boji za oslobodenie krajiny. Umrel 17. marca 2023.

### Druhá svetová vojna

Do povstaleckých bojov vo Francúzsku sa zapojil ako 19-ročný. V roku 1944 sa pridal k francúzskym odbojárom a po vylodení Spojencov v Normandii vyhadzovali do povetria železničné a cestné mosty a bránili presunu nemeckých jednotiek k miestu vylodenia spojencov. Bol zaradený do Francúzskych vojenských síl vnútra (FFI - Forces françaises de l'intérieur). Zúčastnil sa oslobodzovania kraja Limousin, miest Limoges a St. Nazaire. Zúčastnil aj na oslobodzovaní väzňov zo zajateckých táboroch.

Vyznamenania
------------

* Rad čestnej légie, V. trieda – Rytier, udelené 27. novembra 2015
* Ďakovný list predsedu Správnej rady ÚPN a pamätnú medailu ÚPN, udelené 13. novembra 2016

Referencie
----------

1. 1 2 3
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Ondrej Bubniak, pamätník vylodenia v Normandii - rtvs.sk
* Prezident vyjadril úctu vojnovým veteránom - prezident.sk
* Pláže, kde začal definitívny koniec Nemecka. Pozrite si Normandiu vtedy a dnes - style.hnonline.sk
* Vyhadzovali mosty, inak by pancierovej divízii nezabránili v postupe - nasmikulas.sme.sk
**Petronius Maximus**, celým menom **Flavius Petronius Anicius Maximus** bol rímsky cisár Západorímskej ríše v dobe od 17. marca do 31. mája roku 455. Za jeho vlády bol Rím vyplienený Vandalmi.

Solidus cisára Petronia Maxima.

Pôvod
-----

Petronius Maximus pochádzal zo starobylej rímskej rodiny plebejského pôvodu, Aniciovcov, ktorého pôvod siaha až do 4. stor. pred Kr. Jeho starý otec, Sextus Claudius Petronius Probus bol významným politikom a generálom. Petronius Maximus slúžil ako prefekt mesta Rím, neskôr ako konzul a pretoriánsky prefekt pre Itáliu.

Vláda
-----

Petronius Maximus bol rivalom slávneho generála Flavia Aetia a je možné, že práve Maximus presvedčil cisára Valentiniana III. aby Aetia zavraždil. Naopak, bol to pravdepodobne Maximus, ktorý stál o rok neskôr za zavraždením cisára Valentiniana, ktorý mal znásilniť jeho ženu. Po Valentinianovej smrti nastúpil na trón Maximus, ale svojim počínaním zapríčinil dobytie Ríma Vandalmi. Petronius Maximus si za ženu zobral vdovu po Valentinianovi, Liciniu Eudoxiu a zároveň oženil svojho syna s Eudoxiou, dcérou Licinie Eudoxie, ktorá však bola zasnúbená s Hunerichom, synom Geisericha, kráľa Vandalov. Geiserich sa urazil, že rímsky cisár takto zrušil už naplánovanú svadbu a tak sa Vandali vylodili v Ríme, ktorý celý vydrancovali a s obrovským bohatstvom sa vrátili do Afriky. Počas vandalského útoku bol Petronius Maximus pri pokuse o útek ukameňovaný rozhorčeným davom.

  


|  |
| --- |
| Petronius Maximus |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Valentinianus III.** | **cisár**17.3. 455 – 31.5. 455 | Nástupca**Avitus** |

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petroniusz Maksymus na poľskej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * GND: 1080510966
* ISNI: 0000 0000 8066 7323
* LCCN: nb2010016592
* VIAF: 122232697
* WorldCat: lccn-nb2010016592
Súradnice: 48°53′20″S 21°44′42″V﻿ / ﻿48,889°S 21,745°V﻿ / 48.889; 21.745

**Ondavská niva** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej pahorkatiny. Nachádza sa východne od mesta Vranov nad Topľou, v okolí rieky Ondava.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá severnú časť pahorkatiny a vytvára plošne neveľký pás územia poblíž rieky Ondava. Severným smerom susedí Beskydské predhorie s podcelkom Mernícka pahorkatina, južným smerom sa rozkladá Ondavská rovina, ktorá je súčasťou Východoslovenskej roviny. Západným smerom nadväzuje Vranovská pahorkatina, východným smerom sa krajina dvíha v Pozdišovský chrbát. Oba tieto podcelky patria do Východoslovenskej pahorkatiny.

Osídlenie
---------

Niva patrí medzi stredne husto osídlené územia, pričom tu leží niekoľko stredne veľkých obcí.

Doprava
-------

Územím nivy vedie smerom z Vranova nad Topľou na Stropkov cesta I/15, východnou časťou prechádza cesta II/554 a severným okrajom i II/558.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-17]. Dostupné online.
**Ondrej Gajdoš** (\* 4. október 1906, Veľká Lúka – † 23. august 1972, Bratislava) bol slovenský robotník a funkcionár KSČ.

Rodina
------

* otec Štefan Gajdoš
* matka Anna rod. Nemcová

Životopis
---------

V roku 1919 – 1923 sa učil za typografa v kníhtlačiarni → O. Žabku v Banskej Bystrici, absolvoval dvojročnú typografickú školu, 1949 – 1954 Krajskú politickú školu v Bratislave a odborno-politické kurzy. Tlačiarenský pracovník na rozličných miestach ČSR, 1931 – 1933 v Nemecku, Dánsku, Švédsku, Fínska a Poľsku. Riaditeľ tlačiarní SNP v Martine a Hlavnej správy polygrafie, námestník riaditeľa Polygrafických závodov, riaditeľ ich Vývojového závodu v Bratislave. Člen mládežníckych a telovýchovných organizácií. Vydával a rozširoval ilegálnu tlač. Počas SNP s vedúcimi činiteľmi KSS v Banskej Bystrici zabezpečoval dodávku ľahkých pechotných zbraní pre partizánov.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP II.tr. 1966 Za zásluhy o výstvabu a i. medailami a rezortnými uznaniami

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Tetrabrómbisfenol A** (C15H12O2Br4) je brómovaná organická zlúčenina používaná prevažne ako spomaľovač horenia.

Syntéza
-------

Tetrabrómbisfenol A je derivát bisfenolu A, z ktorého sa tiež vyrába. Väčšina komerčne dostupného tetrabrómbisfenolu A má pomerne nízku čistotu, v podstate ide o zmes do rôznej miery brómovaných produktov. To sa všeobecne nepovažuje za nevýhodu, pretože u väčšiny aplikácií tejto látky (t. j. ako spomaľovač horenia) je dôležitý priemerný percentuálny obsah brómu. Zmes získaná bromáciou bisfenolu A sa preto nečistí, takže je možné dosiahnuť nižšie ceny.

Použitie
--------

Tetrabrómbisfenol A sa používa ako reaktívny a aditívny spomaľovač horenia. V reaktívnej aplikácii je chemicky viazaný na polyméry. Hlavnou oblasťou použitia sú epoxidové živice na doskách plošných spojov. Ako aditívny spomaľovač horenia sa používa v Akrylonitrilbutadiénstyréne, napríklad v televízoroch. Ročná svetová spotreba sa odhaduje na 119 600 ton (2001), z toho 11 600 ton v Európe.

Pozri aj
--------

* Brómované spomaľovače horenia
* Spomaľovač horenia
* Bisfenol A

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tetrabrombisfenol A na českej Wikipédii.*
**Tetraetylolovo** (skratka **TEO**) je organokovová zlúčenina so vzorcom (CH3CH2)4Pb. Kedysi známe aditívum do benzínu proti detonačnému spaľovaniu sa z nich začalo vo veľkom odstraňovať kvôli toxicite olova a jeho nepriaznivým účinkom na katalyzátory. Stále sa však používa ako aditívum do leteckého paliva do piestových spaľovacích motorov, ktoré poháňajú lietadlá.

Výroba
------

Tetraetylolovo sa vyrába reakciou chlóretánu so sodno-olovnatou zliatinou.

4 NaPb + 4 CH3CH2Cl → (CH3CH2)4Pb + 4 NaCl + 3 Pb
Používal sa ako antidetonačná prísada do benzínov na zlepšenie ich oktánového čísla. Kvôli jeho nebezpečným účinkom na zdravie by sa nemal používať, pretože pri jeho spaľovaní vzniká okrem oxidu uhličitého aj olovo:

(CH3CH2)4Pb + 13 O2 → 8 CO2 + 10 H2O + Pb
Toto olovo môže ďalej oxidovať za vzniku napríklad oxidu olovnatého:

2Pb + O2 → 2PbO

Bezpečnosť
----------

Preniká cez kožu a zapríčiňuje ochrnutie nervovej sústavy.

Referencie
----------

1. ↑  Seyferth, D. "The Rise and Fall of Tetraethyllead. 2", Organometallics, 2003, volume 22, pages 5154-5178.
**Belianske kopce** je geomorfologická časť celku Podunajská pahorkatina a podcelku Hronská pahorkatina.

Je to výraznejšie vyzdvihnuté územie medzi Búčskymi terasami na juhu, Strekovskými terasami na severe a Hronskou nivou na východe. Najvyšším bodom územia je Modrý vrch (250,9 m n. m.). Maximálna dĺžka územia je 10 km, maximálna šírka 4,5 km.

Južné svahy Belianskych kopcov sú porastené vinicami, ktoré sú súčasťou Južnoslovenskej vinohradníckej oblasti. Menšie územia listnatých lesov sú nerovnomerne roztrúsené na celej ploche, vo východnej časti tvoria dubové lesy súvislý celok.

Ide o územie medzi obcami Gbelce, Šarkan, Kamenný Most a Mužla. V centrálnej časti Belianskych kopcov ležia dve obce: Belá a Ľubá. Na vrchole Modrého vrchu je vysielač.

Juhovýchodné svahy sú súčasťou PR Vŕšok. Rezervácia bola vyhlásená v roku 1965 na výmere 1,45 ha. Je to veľmi významná botanická lokalita s množstvom vzácnych druhov rastlín. Zo zoologického hľadiska je významnou lokalitou xerotermofilných druhov živočíchov.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2019-02-09]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-02-14]. Dostupné online.

Súradnice: 47°50′18″S 18°37′48″V﻿ / ﻿47,83838°S 18,630066°V﻿ / 47.83838; 18.630066
Ľudská spermia prenikajúca do ľudského vajíčka. Veľkosť spermií je približne 100 000-krát menšia ako veľkosť ľudského vajíčka.
**Pohlavná bunka** alebo **gaméta** je osobitná bunka, z ktorej sa začne vyvíjať nové indivíduum. Spravidla, ale nie vždy sa tak deje spojením s inou pohlavnou bunkou (oplodnení). Pohlavné bunky sa delia na samčie (mužské) pohlavné bunky a samičie (ženské) pohlavné bunky. 

Medzi samčími a samičími pohlavnými bunkami nemusí byť čo do veľkosti a tvaru takmer nijaký rozdiel - vtedy hovoríme o izogamii (izogamiu pozorujeme napr. pri zástupcoch rodu *Chlamydomonas*). Pokiaľ sa samčie a samičie bunky od seba veľkosťou a tvarom odlišujú, hovoríme o anizogamii. Pri anizogamii je samičia pohlavná bunka väčšia a spravidla nepohyblivá (vajcová bunka), samčia je naopak menšia a schopná pohybu (sprematocyt, spermatozoid alebo spermia). V živej hmote pohlavnej bunky je koncentrovaný dedičný základ budúceho indivídua. Jadrová hmota pohlavnej bunky je zväčša redukovaná na polovicu redukčným delením (meiózou). Obsahuje preto polovičný (haploidný) počet chromozómov. 

Pohlavné bunky mnohobunkových organizmov vznikajú a dozrievajú v orgánoch na to prispôsobených. U rastlín a húb sú to gametangiá, u živočíchov pohlavné žľazy - gonády. Len najprimitívnejšie skupiny živočíchov (hubky - *Porifera*) sú schopné tvoriť pohlavné bunky bez špecializovnaých orgánov. Vývoj pohlavnej bunky sa nazýva gametogenéza. Niektoré organizmy sú schopné tvoriť obidva typy pohlavných buniek, samčie aj samičie, aj keď nie vždy v rovnakej dobe (hermafroditi, jednodomé rastliny). Iné tvoria celý život len jeden typ pohlavných buniek (gonochoristi, dvojdomé rastliny) ktorý je určený ich pohlavím.

Iné projekty
------------

Wikislovník
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****gaméta****

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Snímka elektrónovým mikroskopom
**Influenzavirus A** je rod vírusov z čeľade Orthomyxoviridae. Obsahuje jediný druh s názvom **vírus chrípky typu A** alebo **chrípkový vírus typu A** (*influenza A virus*).

Štruktúra
---------

### Genóm

Chrípkové vírusy typu A sú segmentované RNA vírusy s negatívnym RNA vláknom. Genóm obsahuje 14 000 báz. Pre porovnanie, v genóme človeka je vyše 3 miliárd bázových párov. Rozdelený je do 8 lineárnych segmentov, ktoré nesú gény kódujúce 11 proteínov. Každý z 8 segmentov obsahuje jeden gén, ale niektoré z nich majú viaceré štartovacie miesta, takže môžu kódovať rozdielne proteíny. Gény sú:

* HA pre hemaglutinín
* NA pre neuraminidázu
* NP pre nukleoproteín
* M pre dva matrixové proteíny, M1 a M2, v rôznych čítacích rámcoch
* NS pre dva neštruktúrne proteíny v rôznych čítacích rámcoch
* PA pre RNA polymerázu
* PB1 pre RNA polymerázu a proteín PB1-F2 v rôznych čítacích rámcoch
* PB2 pre RNA polymerázu

### Kapsid

Vírusová častica pozostáva z 12 proteínov, jej priemer je približne 100 nm.

### Podtypy

Chrípkové vírusy typu A sa rozdeľujú na podtypy na základe prítomnosti povrchových glykoproteínov na povrchu vírusovej častice, ktoré majú antigénne vlastnosti. Hlavnými antigénnymi proteínmi vírusovej častice sú

* hemaglutinín (H)
* neuraminidáza (N)

Tieto proteíny sú vysoko variabilné, takže rozoznávame 16 typov hemaglutinínu (H1–H16) a 9 typov neuraminidázy (N1–N9). Ich kombinácia je charakteristická pre daný podtyp vírusu. Je známych pätnásť podtypov vírusu chrípky, ktoré sú schopné nakaziť vtáky. Podtypy H5 a H7 sú vysoko nákazlivé, napríklad epizootiu vtáčej chrípky v rokoch 2005 – 2006 spôsobil podtyp H5N1.

Hostiteľská variabilita
-----------------------

Endemickým hostiteľom chrípkového vírusu typu A sú vtáky, ale môže infikovať aj niektoré druhy cicavcov. U vtákov spôsobuje ochorenie známe pod názvom vtáčia chrípka.

Varianty chrípkových vírusov typu A sa niekedy nazývajú podľa hostiteľského organizmu, pre ktorí sú endemické alebo prispôsobené. Sú to napríklad

* ľudský chrípkový vírus, alebo ľudská chrípka (pozri pod chrípka)
* chrípkový vírus ošípaných (chrípka ošípaných)
* konský chrípkový vírus (konská chrípka)
* psí chrípkový vírus (psia chrípka)
**Selčiansky potok** je potok v Novohrade, preteká územím okresu Poltár. Je to pravostranný prítok Suchej a má dĺžku 13 km. Na dolnom toku sa vetví na dve ramená.

*Prameň:* v Revúckej vrchovine, v podcelku Cinobanské predhorie, na západných svahoch vrchu Dubové (623,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 530 m n. m.

*Smer toku:* najprv na juhovýchod, pri osade Žiar sa stáča na juh, na dolnom toku tečie viac-menej na juhozápad

*Geomorfologické celky:* 1.Revúcka vrchovina, podcelok Cinobanské predhorie, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Oždianska pahorkatina

*Prítoky:* sprava Ploský potok, prítok spod Čertovca (409,8 m n. m.), zľava tri prítoky spod Holubína (502,4 m n. m. vlievajú sa postupne v oblasti Trnovice, v obci Selce a napokon za touto obcou) a prítok z Bukovej doliny

*Ústie:* do Suchej južne od obce Hrnčiarska Ves v nadmorskej výške okolo 225 m n. m.

*Obce:* Selce, Hrnčiarska Ves (časť Veľká Suchá)

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Suchej |
| --- |
| *Suchá* → *Ipeľ* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* **Belina**
* Biskupický potok
* Bolín
* Čamovský potok
* Čirinec
* Dolina
* Dubový potok
* Kamenistý potok
* Maštinský potok
* Mižerský potok
* Monický potok
* Pavlov potok
* Ploský potok
* Selčiansky potok
* Sladký potok
* Sokolí potok
* Stojná
* **Suchá**
* Šávoľský potok
* Šiatorský potok
* Šťavica
* Vaľkovský potok
* Vatín
* Vidoslavský potok
* Zalužiansky potok

 |
| Vodné plochy | 
* Vodná nádrž Ožďany
* Vodná nádrž Veľké Dravce

 |
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Ečigo
Provincia **Ečigo** (jap. 越後国 – Ečigo no kuni) bola bývalá japonská provincia ležiaca v severnom Japonsku na pobreží Japonského mora. Tvorila najsevernejšiu časť správneho okruhu Hokurikudó (北陸道). Susedila s provinciami Uzen, Iwaširo, Kózuke, Eččú a Šinano. Na jej území sa dnes rozkladá prefektúra Niigata, ku ktorej patrí i ostrov Sado, ktorý bol pôvodne samostatnou provinciou.

Od roku 752 zaberala provincia Ečigo stále rovnaké územie až do svojho zrušenia.

V priebehu obdobia Sengoku ovládal provincii Ečigo Kenšin Uesugi a jeho dediči. Neskoršie sa provincia stala lénom príbuzných Iejasua Tokugawu.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Provincie Ečigo na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
Súradnice: 33°03′01″S 35°06′10″V﻿ / ﻿33,050278°S 35,102778°V﻿ / 33.050278; 35.102778

Celkový pohľad na Achziv
Historická zástavba v Achzivu
Pamätník vojakom padlým počas Noci mostov
**Achziv** (hebrejským písmom אכזיב) je staroveké sídlisko na brehu Stredozemného mora v západnej Galilei, asi 5 km severne od Naharije. Leží v miestach, kde sa do mora vlieva vádí Nachal Kaziv. Dnes je táto lokalita chránená ako národný park, ktorý zahŕňa aj zvyšky arabskej dediny Al-Zíb, opustenej v roku 1948. Južne od areálu do mora ústi vádí Nachal Šaal.

Dejiny
------

Sídlisko Achziv sa spomína už v biblickej knihe Jozua (Joz 19, 29). Podľa nálezov a vykopávok, vykonaných v tejto oblasti možno vyvodiť, že Achziv bol v železnej dobe obchodným mestom a kvitnúcim mestom bolo aj v niekoľkých prvých storočiach nášho letopočtu.

Rimania poznali toto miesto ako Ecdippa. Križiacke pramene ju nazývali Casal Lambertie alebo Imbert. V období krížových výprav stála v Achzive križiacka pevnosť, ktorej zvyšky boli pri archeologických vykopávkach nájdené spolu s hospodárskymi budovami či cintoríny.

Bola dobytá Mamlúkami v 13. storočí a v nasledujúcom období bývalý Achziv (arabsky Al-Zíb) obývali Arabi. Táto arabská dedina Al-Zíb sa rozkladala na brehu mora, priamo pri ústí Nachal Kaziv. Stála tu mešita a základná škola založená v roku 1882. Roku 1931 mal Al-Zíb 1059 obyvateľov a 251 domov.

Počas Noci mostov 16. júna 1946 vyhodilo 43 bojovníkov Palmachu v Achzive súčasne cestný a železničný most cez Nachal Kaziv. Bojovníkom, ktorí pri tejto operácii zahynuli, bol na tomto mieste vztýčený pamätník.

Pri prvej arabsko-izraelskej vojne (15. mája 1948) arabskú dedinu Al-Zíb dobyli židovské sily a jej obyvatelia utiekli. Zástavba dediny potom bola v decembri 1948 zbúraná, s výnimkou mešity a jedného domu, a teraz je začlenená do turistického areálu v národnom parku Achziv.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Welcome To al-Zeeb

Externé odkazy
--------------

* The Hebrew University of Jerusalem - Institute of Archeology: Achziv

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Achziv na českej Wikipédii.*