**Bulat Šalvovič Okudžava**, (rus. Булат Шалвович Окуджава; \* 9. máj 1924, Moskva, Rusko – † 12. jún 1997, Paríž, Francúzsko) bol ruský spisovateľ, prozaik, skladateľ a scenárista. Je autorom asi dvesto piesní skomponovaných na vlastné verše. Okudžava začiatkom 50. rokov vytvoril nový žáner autorskej piesne, v čom mal mnoho nasledovníkov, a priniesol nové ponímanie textu piesne.

Život
-----

Narodil sa 9. mája 1924 v Moskve v komunistickej rodine prisťahovalcov z Tbilisi. Otec bol Gruzínec a matka Arménka. Bývali na ulici Arbat, kde je teraz umiestnená Okudžavova socha.

Onedlho po Bulatovom narodení išiel otec pracovať na Kaukaz, kde zastával funkciu komisára Gruzínskej divízie. Mama ostala v Moskve, pracovala v straníckom aparáte. Otec sa medzitým stal tajomníkom Tbiliského mestského výboru komunistickej strany, avšak dostal sa do konfliktu s Lavrentijom Berijom, preto sa obrátil na najvyššieho predstaviteľa gruzínskej komunistickej strany Sergo Ordžonikidzeho s prosbou, aby ho preradili na stranícku prácu v Rusku. Dostal umiestenku na Ural ako stranícky pracovník v závode na výrobu vagónov a rodina ho nasledovala.

Po zatknutí rodičov v roku 1937 (otca nespravodlivo obvinili a zastrelili, matku poslali do karagandského tábora – gulagu, odkiaľ sa vrátila až roku 1955) sa Bulat spolu s bratom vrátil do Moskvy, kde býval u babičky. V roku 1940 sa presťahoval k príbuzným do Tbilisi a po štúdiách začal pracovať v sústružníckej dielni. O dva roky neskôr odišiel ako dobrovoľník na front. Po dvojmesačnom výcviku ho presunuli na severokaukazský front ako mínometníka a delostreleckého telegrafistu.

K tomuto obdobiu sa viaže aj jeho prvá pieseň z roku 1943 – *Ťažko sa nám zaspávalo v chladných vagónoch* (Нам в холодных теплушках не спалось), ktorej slová sa však nezachovali. Nasledujúca pieseň je z roku 1946 – *Stará študentská pieseň* (Старинная студенческая песня).

Po vojne Okudžava študoval na Tbiliskej štátnej univerzite a po jej skončení v roku 1950 začal pracovať ako učiteľ ruského jazyka a literatúry v dedinskej škole v dedine Šamordino. V roku 1956 začal v Moskve vystupovať ako autor veršíkov, ktoré zhudobnil pre gitaru a veľmi rýchlo si tak získal popularitu. Dostal miesto redaktora vo vydavateľstve Mladá garda (Молодая гвардия), neskôr sa stal vedúcim sekcie poézie v známom časopise Literárne noviny a angažoval sa aj v práci literárneho spolku Magistrály. Od roku 1961 sa zaoberal výhradne len tvorivou činnosťou. V roku 1962 sa stal členom Spolku spisovateľov Sovietskeho zväzu. 

Umrel v Paríži 12. júna 1997. Pochovaný je na moskovskom Vagankovskom cintoríne.

Bulat Okudžava bol dvakrát ženatý. Prvá žena Galina Vasilijevna Smoľaninova mu porodila syna Igora. S druhou manželkou Oľgou Vladimirovnou Arcimovičovou mal syna Antona.

Tvorba
------

Bulat Okudžava je autorom mnohých piesní k filmom (napr. *Slamený klobúk* – Соломенная шляпка). V roku 1970 bol v kinách uvedený film *Bieloruská stanica* (Белорусский вокзал), v ktorom si našla miesto aj pieseň na slová *Tu vtáky nespievajú* (Здесь птицы не поют).

Okrem filmových piesní vytvoril aj mnoho vlastných. V Sovietskom zväze jeho piesne vychádzali na LP platniach od polovice 70. rokov. V zahraničí vyšla prvá platňa s piesňami Bulata Okudžavu v roku 1986 v Paríži. Jeho piesne sa šírili prostredníctvom magnetofónových kaziet medzi ruskou inteligenciou aj za hranicami ZSSR.

Piesne typu *Chyťme sa za ruky, priatelia* (Возьмемся за руки, друзья) alebo *Pokiaľ sa Zem ešte krúti* (Пока Земля ещё вертится) sa stali hymnami mnohých zjazdov Klubu tvorivých piesní. Tento klub bol neformálnym hnutím, v ktorom sa združovali milovníci autorskej piesne.

Okrem piesní, ktoré skladal na vlastné texty, Okudžava bol činný aj v oblasti prekladu a v próze. Do ruštiny preložil a zhudobnil niekoľko básní poľskej poetky Agnieszky Osieckej. V roku 1961 debutoval ako prozaik autobiografickou poviedkou *Ahoj, školák* (Будь здоров, школяр), ktorá samostatne vyšla v roku 1987. Nasledovali príbehy *Chudák Avrosimov* (Бедный Авросимов; 1969), ktorého dej rozpráva o tragických stránkach hnutia dekabristov, a *Dobrodružstvá Šipova, alebo starodávny vaudeville* (Похождения Шипова, или Старинный водевиль; 1971).

Z románovej tvorby stojí za povšimnutie dvojdielny román *Putovanie diletantov* (Путешествие дилетантов; prvá časť z roku 1976, druhá časť z roku 1978), spracovaný podľa historického materiálu z 19. stor. a *Stretnutie s Bonapartom* (Свидание с Бонапартом; 1983).

Vydal mnoho zbierok básní, medzi inými aj Lyrika (1956), Ostrovy (1959), Cestou k Tinatin (1964), Veselý bubeník (1964), Veľkodušný marec (1967), Arbat, môj Arbat (1976) a Básne (1984).

Na margo okupácie Česko-Slovenska v roku 1968 povedal, že v krajine nebude hrať dovtedy, kým okupačné vojská neodídu preč. Svoj sľub splnil – v Prahe koncertoval až v 90. rokoch.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Bulat Šalvovič Okudžava**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bulat Šalvovič Okudžava**

Zdroje
------

* БУЛАТ ОКУДЖАВА – ПЕСНИ, Мелодия, 1979, Станислав Рассадин, STEREO, C 60-13331-32
* Tokár Milan: Orchester dobrej nádeje, Tatran, Bratislava, 1987, Stanislav Rassadin
* Okudžava Bulat: Môj Arbat, Smena, Bratislava, 1987
* Okudžava Bulat: Půlnoční trolejbus, KPD, Praha, 1981
* 
* 
* 
* 

Autoritné údaje: * abART: 33921
* BnF: 13945406b
* GND: 118589741
* ISNI: 0000 0001 2147 2347
* LCCN: n80009948
* NK ČR: jn19990210469
* VIAF: 109054816
* WorldCat: lccn-n80009948