**František Aurel Pulský** (maď. *Pulszky Ferenc Aurél Emánuel*, \* 17. september 1814, Prešov – † 9. september 1897, Budapešť) bol uhorský archeológ, zberateľ umenia, poslanec uhorského snemu, prezident Uhorskej akadémie vied, riaditeľ Národného múzea.

Životopis
---------

Pochádzal z rodiny Pulských, ktorá patrila medzi strednú šľachtu s prídomkom "Pulszky de Lubócz et Cselfalva". Jeho otec, Karol Emanuel Pulský, bol tabelárnym sudcom Šarišskej župy a v roku 1800 od Františka II. získal prídomok „lubóczi" (slov. Ľubovec), ktorý používal spolu s prídomkom „cselfalvi" (slov. Čelovce). Jeho matkou bola Apolónia Fejérváryová.

František Pulský začal študovať v Miškovci, potom v Prešove a vysokoškolský titul získal na Právnickej fakulte Univerzity v Pešti. Ešte v Prešove nadviazal celoživotné priateľstvo s Jozefom Eötvösom, neskorším ministrom náboženstva a verejného školstva. V mladosti ho výrazne ovplyvnil matkin brat, Gabriel Fejérváry, s ktorým niekoľkokrát cestoval po Európe. Po strýkovi zdedil vzácnu zbierku umeleckých artefaktov a starožitností, ktorú však rozpredal na aukciách v Paríži a Liverpoole.

Po návrate z ciest po Európe sa stal prísažným na rokovaní uhorského snemu v Bratislave, kde sa spoznal a spriatelil s hlavnými predstaviteľmi reformnej politiky. V roku 1834 po zložení notárskych skúšok sa stal podnotárom Šarišskej župy a v roku 1837 bol zvolený za župného vyslanca na sneme.

V roku 1844 sa oženil s dcérou viedenského bankára Teréziou Walterovou, s ktorou mal 4 deti: synov Augusta a Karola (ktorí sa stali poslancami uhorského snemu), dcéru Polixéniu a najmladšieho syna Garibaldiho.

František Pulský s Ľudovítom Košutom v roku 1852 v Bostone
Počas uhorskej revolúcie sa aktívne zapojil do činnosti vládnych orgánov. V marci a apríli 1848 bol členom dočasného výboru pre ochranu poriadku, neskôr sa stal štátnym tajomníkom ministerstva financií. Krátku dobu, v septembri a októbri 1848 bol poverený riadením ministerstva pri osobe panovníka. Začiatkom roku 1849 ho Ľudovít Košut vyslal do Londýna, aby zabezpečil podporu zahraničia pre Uhorskú samostatnosť. Po úteku Košuta z Uhorska ho Pulský sprevádzal po cestách v Európe aj USA. V 60tych rokoch sa ich vzájomný vzťah zhoršil, keďže Pulský podporoval procesy zbližovania Rakúska a Uhorska.

Vo voľbách do uhorského snemu v roku 1861 bol zvolený za poslanca v Šarišskej župe, no v tom čase sa ešte nemohol do Uhorska vrátiť späť. Návrat mu bol umožnený v roku 1866 pod podmienkou, že nebude vyvíjať aktivity proti vyjednávaniam za rakúsko-uhorské vyrovnanie. Ako člen Deákovej strany zastupoval na sneme mestá Szentes a Szécsény.

Aktívne sa podieľal na štátnych nákupoch domácich aj zahraničných zbierok výtvarného umenia, z ktorých neskôr vznikli Umeleckopriemyselné múzeum a Národná galéria (ktorej riaditeľom sa stal Pulského syn Karol).

Samotný František Pulský, ktorého v tom čase nazývali aj kultúrnym pápežom dualizmu, bol od roku 1869 25 rokov riaditeľom Národného múzea. Od roku 1872 stal národným generálnym inšpektorom múzeí a knižníc v Uhorsku. Okrem toho bol predsedom Archeologickej spoločnosti, Národnej spoločnosti pre výtvarné umenie a členom mnohých spolkov a združení. Od roku 1895 do svojej smrti bol prezidentom Uhorskej akadémie vied.

Slobodomurárske aktivity
------------------------

Prvé poznatky o slobodomurárstve získal pravdepodobne od svojho strýka Gabriela Fejérváryho. Počas emigrácie v talianskom Turíne sa stal členom lóže „*Dante Alighieri*".

V roku 1868 sa stal veľmajstrom anglicky orientovanej lóže „*Einigkeit in Vaterland*" (Jednota v domovine), neskôr bol zvolený za čestného doživotného veľmajstra lóže „*Szent István*" (Svätý Štefan). V roku 1870 sa stal prvým veľmajstrom „*Magyarországi Jánosrendi Nagy-páholy*" (Uhorskej veľkej lóže jánskeho rýtu) a následne v roku 1886 prvým veľmajstrom „*Magyarországi Symbolikus Nagypáholy*" (Symbolickej veľkej lóže Uhorska), ktorá vznikla zlúčením dvoch veľkých lóží – Jánskeho rýtu a Veľkého orientu Uhorska.

Karikatúra Františka Pulského ako veľmajstra slobodomurárskej lóže

Ďalšie informácie
-----------------

Bol autorom mnohých publikácii o histórii Uhorska, ako aj cestopisných zápiskov, jednej divadelnej hry a románu o uhorských jakobínoch.

Bola po ňom pomenovaná ulica v Košiciach (Pulszky utca, dnes Železničná) a v niekoľkých maďarských mestách sú ulice pomenované po ňom aj dnes.

Združenie maďarských múzeí sa nazýva Pulského spoločnosť a každý rok odovzdáva Cenu Františka Pulského ako ocenenie celoživotného úsilia osobnosti v múzejníctve a reštaurátorstve.

Pamätná tabuľa pripomínajúca pobyt Františka Pulského vo Florencii v rokoch 1862 - 1866
V roku 2014 v talianskej Florencii odhalili pamätnú tabuľu Františkovi Pulskému ako pripomienku jeho pôsobenia v tomto meste.

Referencie
----------

1. ↑  PULSKÝ, František Aurel. *Slovenský biografický slovník*. Zväzok IV. M – Q. Martin : Matica Slovenská, 1990. Dostupné online. ISBN 80-7090-070-9. S. 554 – 555.
2. ↑   *Záznam v matrike Evanjelickej cirkvi v Prešove; pokrstený ako Franz Aurel Emanuel Pulszky de Lubócz et Cselfalva* [online]. [Cit. 2023-04-02]. Dostupné online.
3. ↑  SEMRÁD, Peter; KRCHNÁKOVÁ, Lucia. O prenájme opálových baní v Dubníku Gabrielom Fejérvárym v rokoch 1830 – 1845 vo svetle niektorých menej známych skutočností. *Montánna história*, 2008, roč. 1, čís. 1, s. 47 - 59. Dostupné online. ISSN 13385984.
4. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **František Aurel Pulský**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pulszky Ferenc na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 10412028x
* GND: 11892575X
* ISNI: 0000 0000 8380 1479
* LCCN: n79131058
* NK ČR: jn20030417008
* PIM: PIM68292
* VIAF: 47510500
* WorldCat: lccn-n79131058