recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Duma bratislavská** je príležitostná báseň, ktorú napísal Janko Kráľ v roku 1844. Prvýkrát vyšla v roku 1847 v Orle tatranskom II. Je považovaná za prvú báseň v Štúrovej slovenčine.

Téma
----

Báseň je reakciou na suspendovanie Ľudovíta Štúra z katedry profesora evanjelického lýcea. Zachytený je v nej aj demonštratívny odchod 18 slovenských študentov 5. marca 1844 z Bratislavy, 13 ich dorazilo do Levoče. Kráľ napísal aj variácie na túto tému a to *Dve staré pesničky*, *Pieseň* a *Praktiká tohto života*.

Vysvetlivky
-----------

Kráľ pripojil k básni aj vysvetlivky:

* 1. k veršu 10: Je výpoveď prostonárodňja, zrak značí dákeho luďom odpornjeho Boha staroslovjenskeho.
* 2. Kompan značí žiaka
* 3. Pán Mátau, českí pán Mátal; i u nás sa táto forma užíva.

Zdroje
------

* KRÁĽ, Janko. *Zažíhaj svetlá*. Ed. Pavol Vongrej. Bratislava : Tatran, 1969. S. 168.
* KRÁĽ, Janko. *Súborné dielo*. Ed. Milan Pišút. Martin : Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry, 1952. S. 583.

Iné projekty
------------

Plný text (Wikizdroje)
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú úplný text od **Duma bratislavská**

Externé odkazy
--------------

* v Zlatom fonde denníka Sme
Jozafát Kuncevič, ikona namaľovaná Gregorom Plančákom, nachádzajúca sa u ukrajinských baziliánov v Ríme, foto z r. 1989
Svätý **Jozafát Kuncevič** (\* 1580, Volodymyr, Ukrajina - † 12. november 1623, Vitebsk, Bielorusko) bol gréckokatolícky arcibiskup, baziliánsky mních a mučeník.

Vo Vilniuse sa ako pravoslávny chlapec dostal do styku s gréckokatolíkmi a rozhodol sa k nim pridať.

V roku 1604 vstúpil k baziliánom, kde prijal mníšske meno Jozafát. Usadil sa v spustnutom monastieri vo Vilniuse. Čoskoro sa počet novicov rozšíril čo vyvolávalo odpor pravoslávnych. V r. 1609 bol Jozafát vysvätený za kňaza. Kvôli presvedčivosti kázania mu pravoslávni dali prezývku *dušechvat*. V r. 1613 bol menovaný za archimandritu monastiera, kde bolo už okolo 70 mníchov.

V r. 1617 bol vysvätený na biskupa. Po smrti arcibiskupa v Polocku sa Jozafát stal jeho nástupcom. Vo svojej eparchii začal zavádzať prísny poriadok. Musel však čeliť odporu pravoslávnych. Vzrastala aj nenávisť ľudu voči nemu. Keď v. roku 1623 prišiel do Vitebska, zbehol sa proti nemu rozoštvaný ľud a žiadal si jeho smrť.

12. novembra 1623 vtrhli buriči do arcibiskupského paláca, jeden ho udrel kyjom a druhý sekerou do hlavy. Keď spadol na zem, ešte dvakrát mu strelili do hlavy. Jeho telo zhanobili a priviazané o veľký kameň hodili do rieky Dviny. O niekoľko dní, 17. novembra, rybári potom ako uvideli vo vode jasné svetlo, vytiahli z rieky jeho telo. Telo bolo vystavené v chráme a potom prenesené do Polocka, kde bolo 18. januára 1625 pochované. Nad jeho telom sa začali údajne diať aj zázraky.

Pozostatky boli neskôr prenesené do Bialy, v r. 1916 do Viedne a v r. 1949 do Ríma. V Ríme sú uložené pod oltárom sv. Bazila Veľkého v Chráme sv. Petra.

Gréckokatolícka cirkev aj rímskokatolícka cirkev slávi jeho pamiatku 12. novembra.

Literatúra
----------

* "Jozafát Kuncevič, biskup a mučeník : 12. november." In: Antonín Čížek: *Synaxár : Životy svätých.* Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 68-73. ISBN 80-967341-1-3
* "Dňa 12. novembra : Svätého mučeníka Jozefáta, arcibiskupa Polockého." In: Andrej Josafát Gregor Truch: *Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka.* Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 719-733. ISBN 80-7165-381-0
* "12. november : Sv. JOZAFÁT, biskup a mučeník." In: Daniel Dian - Viliam Judák: Každý deň so svätými : II. diel. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2007. s. 148. ISBN 978-80-7162-679-4
* "12. novembra : Sv. Jozafát Kuncevič, biskup a mučeník (1580? — 1623)." In: Rajmund Ondruš S.J.: Blízki Bohu i ľuďom. : Životopisy svätých usporiadané podľa liturgického kalendára. Na Slovensku prvé vydanie. Bratislava : Vydavateľstvo Tatran, š. p. 1991 ako záujmová publikácia pre Spolok svätého Vojtecha. s. 616-617. ISBN 80-222-0277-0

Autoritné údaje: * GND: 122499220
* ISNI: 0000 0000 5539 1302
* LCCN: no94038682
* NK ČR: jn20000700977
* VIAF: 55030996
* WorldCat: lccn-no94038682
**Folklórny súbor Dunaj** bol založený v roku 1959 v Komárne. Pôvodne to bol vojenský súbor a fungoval pri vojenskej posádke. Zameriaval sa na hudbu, spev a tance z regiónov celého Slovenska. Počas svojho pôsobenia súbor prešiel rôznymi etapami. Zakladajúcim vedúcim bol Jozef Mitúch. V roku 1965 sa rozpadol, ale po roku 1969 bol znovu obnovený. Odvtedy spadá súbor pod vedenie pána Ľudovíta Gallovicha, ktorý je okrem hlavného vedúceho aj choreografom súboru.

Súbor patril pod vojenskú pohraničnú stráž. Tanečníci (vojaci základnej služby) pochádzali zo všetkých kútov Slovenska. To bol dôvod prečo súbor nečerpal z regiónu Komárna, ale prezentoval tance ako: Terchová, Goral, Verbunk, Šariš, Treščák, Myjava, Detva, Trenčín. Súbor vytváral aj scénické tance, ako napríklad „Námorník", či „Cigáň". Vojaci komárňanskej posádky boli vďaka rieke Dunaj (strážili hraničný prechod ktorý prechádza stredom rieky) označovaný ako námorníci.

Zrušením posádky v Komárne (1990) súbor utrpel a hrozil mu rozpad. Študenti gymnázia Ľudovíta Jaroslava Šuleka v roku 1993 významnou mierou ovplyvnili chod súboru a začala jeho nová éra. Tanečníci boli prevažne z gymnázia Ľ. J. Šuleka. Pre stredoškolákov bol súbor významným vstupom do sveta folklóru a vďaka súboru sa im otvorili brány do vysokoškolských súborov najmä v Bratislave a v Nitre.

V roku 2006 bol folklórny súbor významnou mierou posilnený príchodom študentov z Dramatického krúžku tkz. Dramaťáku. Táto spolupráca bola ukončená v roku 2012 založením Folklórom inšpirovaného súboru Slovenskí rebeli z Komárna.

Súbor nacvičoval pôvodne v Dome odborov Komárno (neskôr Dom Matice slovenskej), neskôr prešiel pod Mestské kultúrne stredisko v Komárne kde nacvičuje dodnes.

Externé odkazy
--------------

* Stránka súboru

| * z
* d
* u
Folklórne kolektívy na Slovensku |
| --- |
| Folklórne súbory | 
* Bezanka
* Brezová
* Bystrina
* Čačina
* Čarnica
* Detva
* Dolina
* Dopravár
* Družba
* Dúbrava
* Dudváh
* Dunaj
* Ekonóm
* Furmani
* Garam Menti
* Gymnik
* Haviar
* Heľpan
* Hornád
* Hradisko
* Chemlon
* Jahodná
* Jánošík (Svit)
* Jánošík (vojenský)
* Jedľovina
* Humenné
* Karpaty
* Kobylka
* Kopaničiar
* Lipa
* Liptov
* Lúčnica
* Madovec
* Maguranka
* Máj (Liptovský Mikuláš)
* Máj (Piešťany)
* Makovica
* Marína
* Mladosť (Banská Bystrica)
* Mladosť (Dubnica nad Váhom)
* Mostár
* Oravan
* Otava
* Partizán
* Poľana
* Považan
* PUĽS
* Rovňan
* Rozmarija
* Rozsutec
* Sabinovčan
* Sedličan
* Skaličan
* Slnečnica
* SĽUK
* Spievanky
* Stavbár
* Strážske
* Striebornica
* Szőttes
* Šarišan
* Šiňava
* Technik
* Trenčan
* Turiec
* Urpín
* Vagonár
* Váh
* Vatra
* Vršatec
* Zlatňanka
* Zobor
* Železiar

 |
| Folklórne skupiny | 
* Bukovina
* Očovan
* Raslavičan
* Špačinčanka
* Zamutovčan

 |
| Detské folklórne súbory | 
* Brezinka
* Čečinka
* Dúbravienka
* Leváranek
* Raslavičanik
* Sedličan
* Sliačanček
* Trávniček
* Turiec
* Vienok

 |
Súradnice: 66°39′50″J 140°00′12″V﻿ / ﻿66,663877°J 140,003414°V﻿ / -66.663877; 140.003414

**Stanica Dumont d'Urville** (franc. Base Dumont d'Urville) je francúzska výskumná stanica v Antarktíde na ostrove Île des Pétrels v súostroví Pointe Géologie v Adelinej Zemi. Je pomenovaná po výskumníkovi Jules Dumont d’Urville. Riadi ju *Francúzsky polárny inštitút Paul-Émile Victora*.

Priekopnícka francúzska antarktická výskumná stanica Port Martin, nachádzajúca sa 62 km východne od D'Urville, bola zničená požiarom v noci z 23. januára 1952. V roku 1952, bola vybudovaná malá základňa na Île des Pétrels na štúdium hniezdenia tučniakov cisárskych. Táto základňa bola pomenovaná Base Marret. Keďže hlavná základňa Port Martin bola úplne zničená, Base Marret bola zvolená na prezimovanie počas 1952/1953. Nová hlavná základňa, stanica Dumont D'Urville, bola vybudovaná na tom istom ostrove a otvorená 12. januára 1956, aby slúžila ako centrum pre francúzsky vedecký výskum počas antarktického Medzinárodného geofyzického roku 1957/1958. Dodnes zostala stanica aktívne využívaná. 

Stanica umožňuje vystúpiť na breh naraz len 30-40 ľuďom. Ľad a silné katabatické vetry často bránia vylodeniu buď z raftu alebo z helikoptéry. Stanica má kapacitu približne 30 osôb v zime a 120 počas leta. Ľadoborec *l'Astrolabe* priváža z prístavu Hobart (Tasmánia) na stanicu zásoby a ľudí. Od novembra do marca urobí päť spiatočných plavieb. 

Oskarový dokumentárny film *La Marche de l'empereur*, uvedený na Slovensku ako *Putovanie Tučniakov*, sa filmoval v okolí tejto základne. 
V roku 1967 bola zo základne Dumont d'Urville vypustená francúzska raketa pre výskum najvyšších vrstiev atmosféry typu Dragon.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dumont d’Urville**

Externé odkazy
--------------

* Základňa Dumont d'Urville stránka od Ifremer
* *L'Astrolabe*
* Zima na stanici
**Jenő Kalmár** alebo **Eugen Kalmár** (\* 28. december 1873, Csernely – † 21. október 1937, Bratislava) bol maďarský výskumník Afriky, etnografický zberateľ.

Životopis
---------

Ukončil vojenskú akadémiu a stal sa inžinierom. Po určitú dobu žil a pôsobil v Berlíne. Bol predsedom Berlínskeho združenia Maďarov, neskôr, od roku 1899 bol zamestnancom spoločnosti *Gesellschaft für Südkamerun* (Spoločnosť Južného Kamerunu). Vďaka tejto funkcii sa dostal do Kamerunu, kde mal za úlohu skúmať a mapovať Zadný Kamerun a vyhľadať možnosti k založeniu obchodných pobočiek.

Hlavným vývozným artiklom Kamerunu bol v tom čase kaučuk a slonovina. Úlohou bolo zorganizovať vývoz týchto surovín. S prerušeniami strávil v Afrike spolu 12 rokov, počas tejto doby sa zaoberal aj etnografickou zberateľskou a kartografickou činnosťou. Listy z Afriky písané rodine vnímavo opisujú jeho tamojší život, zvyky domorodcov a ich vzájomné boje ako aj boj proti Európanom, ktorý priniesol veľa obetí. Neskôr sa stal generálnym riaditeľom Južno kamerunskej akciovej spoločnosti.

Po návrate domov v roku 1912 robil prednášky o zážitkoch a skúsenostiach pre rôzne odborné spoločnosti, medzi ďalšími pre Maďarskú geografickú spoločnosť, Etnografickú spoločnosť a pre Obchodné združenie Subotice. Časť prednášok vyšla aj v tlači, v Buletíne maďarského etnografického múzea (1913) a v zošitoch publikujúcich texty valného zhromaždenia Ľudovej akadémie Erzsébet (1911 a 1913).

Maďarské etnografické múzeum obohatil s hodnotnou, viac než 200 kusovou zbierkou z Kamerunu, niekoľko vlastnoručných náčrtov máp, cestopisov a materiál prednášok uchováva Maďarské geografické múzeum. Zúčastnil sa prvej svetovej vojny, ako dôstojník (kapitán) v zálohe, kde bol vážne zranený a neskôr dostal prestížne vyznamenanie. Niektoré svoje zážitky z vojny aj publikoval. Po vojne sa usadil v Bratislave, kde si založil rodinu. Zomrel v roku 1937.

Publikácie
----------

* Kalmár Jenő: *Élményeim a legsötétebb Afrikában.* (Moje zážitky z najtmavšej Afriky). Ľudová akadémia Erzsébet, 1910-1911. VIII. Valné zhromaždenie 27-28. mája 1911. str. 23-26.
* Kalmár Jenő: *Délkameruni élményeimből.* (Zážitky z Južného Kamerunu). Hlásenie z článku "Erzsébet Népakadémia a Magyar Nép Közművelődési Csarnoka" X. a XI. Valné zhromaždenie 31. mája 1913. str. 32-52.
* Kalmár Jenő: *Kameruni néger népszokások.* (Ľudové zvyky kamerunských černochov). Spravodaj Maďarského Etnografického múzea ročník XIV. 3-4 zošit, str. 311-331.

Zdroje
------

* Gerő Katalin: *Életem.* (Môj Život). Singer a Wolfner, Budapešť, 1929.(Autorka bola švagriná Jenőho Kalmára a v knihe píše o J.K.)
* dr. Kubassek János: *Afrika története és földrajza.* (Dejiny a zemepis Afriky). Vydavateľstvo Műszaki Könyvkiadó, Budapešť
* Fél Edit: *Nekrológ* (Nekrológ o Jenőovi Kalmárovi). Spravodaj etnografického múzea, XXIX. ročník, 1937. Vydalo Maďarské historické múzeum, Budapešť, 1938, str. 494.
**Heortios** (starogr. *Ἑόρτιος*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Sochár Heortios bol činný v 3. stor. pred Kr. Nezachovala sa od neho žiadna socha, známa je ale jeho signatúra na mramorovom podstavci, základne zo sochy, ktorú zhotovil so sochárom Persaiom.


|  |  |
| --- | --- |
| *Διοσκουρίδης Θεοφάνου Εὐω[νυμεὺς] τὸν πατέρα Θεοφάνην Διοσ[κουρίδου Εὐωνυμέα ἀγωνοθετήσαντα Διο[νύσωι] ἀνέθηκεν. Περσαῖος καὶ Ἑόρτιος ἐπόησαν.*  | preklad: *Dioskouridés, syn Theofana z dému Euó[nymea], pre otca Theofana, syna Dios[kourida] z Euónymey, agónothéta na Dionýziach, venoval. Persaios a Heortios zhotovili.* |

- text v starogréčtine
Tento podstavec bol objavený v archeologickej lokalite Dionýzovho divadla v Aténach. Jeho fragmentárny nápis, datovaný do 3. stor. pred Kr. uvádza, že bol podstavcom sochy venovanej pre agónothéta Theofana, známeho aj z iných nápisov, ktoré uvádzajú aj aténskeho archonta Sósistrata z roku 270 pred Kr. čo upresnilo ich datovanie do rokov 280 až 270 pred Kr. Agónothéti udržiavali poriadok pri súťažiach (agón), rozdeľovali ceny a pod. Počas dionýzii (hlavne počas tzv. „Veľkých Dionýzii", ktoré sa konali zrejme 10. až 17. dňa mesiaca Elafébolión) sa usporadúvali súťaže i divadelné predstavenia. Autori týchto divadelných hier tiež súťažili o ceny.

Sochár možno totožného mena je uvedený ako autor sochy v nápise (IG I² 772, objavenom na aténskej Akropole.) na podstavci zo sochy z 5. stor. pred Kr. Keďže je táto signatúra fragmentárna, nie je možné jednoznačne dokázať či tu ide o umelca tohto mena.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Persaios*
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3851*
3. 1 2  August Friedrich von Pauly, Georg Wissowa, J. B. Metzler, 1956, *Paulys Real-Encyclopädie der classischen Altertumswissenschaft*, str. 133
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3081*
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3082*
6. ↑   *Klasické Atény*. Bratislava : Tatran, 1970. 61-057-70. S. 312.
7. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 315.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 384.
9. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Heortios*
**Henry Warren Hartsfield Jr.** (\* 21. november 1933, Birmingham, Alabama, USA – † 17. júl 2014, League City, Texas) bol americký kozmonaut z programov Skylab a letov s raketoplánmi STS.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval univerzitu v Auburne. Ukončil ju s titulom inžiniera fyziky. Po absolvovaní University of Tennessee bol vybraný pre vojenský program MOL. V roku 1969 bol zaradený do siedmej skupiny amerických kozmonautov. Bol vymenovaný do podporných posádok Skylab 2, Skylab 3 a Skylab 4. Koncom augusta 1977 odišiel z armády do zálohy, v NASA zostal a zacvičil sa pre lety raketoplánom. Do vesmíru vzlietol ako 109. človek. Plukovník amerického vojenského letectva bol ženatý a mal dve deti. Používal prezývku Hank.

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letel na palube raketoplánu Columbia vo štvrtom testovacom lete STS-4. Štart z Floridy, mysu Canaveral, veliteľom lode bol Thomas Mattingly. Let bol sčasti vojenský, ale niektoré experimenty boli civilné (napr. od študentov univerzity z Utahu). Pristáli na základni Edwards Air Force Base v Mohavskej púšti v Kalifornii.

Po druhýkrát vzlietol už ako veliteľ koncom leta roku 1984 v raketopláne Discovery. Štart prebehol zo zvyčajného kozmodrómu na myse Canaveral. Posádku Discovery tvorili Henry Hartsfield (veliteľ), Michael Coats (druhý pilot), letoví špecialisti Dr. Judith Resniková, Dr. Steven Hawley a Richard Mullane a konečne „prvý cestujúci" v raketopláne, Charles Walker, inžinier z firmy McDonnell Douglas. Vypustili družice SBS 4, Leasat 2 a Telstar 3. Návrat bol na základňu Edwards. 

Tretí, a svoj posledný let, absolvoval na palube raketoplánu Challenger v jeseni roku 1985 opäť ako veliteľ letu. Na palube bolo 8 kozmonautov: veliteľ Henry Hartsfield, pilot pplk. Steven Nagel, plk. James Buchli, plk. Guion Bluford, lekárka Dr. Bonnie Dunbarová, Dr. Wubbo Ockels z Holandska a nakoniec dvaja Nemci, Dr. Ernst Messerschmid a Dr. Reinhard Furrer. Na obežnej dráhe vypustili družicu GLOMR a oživili laboratórium Spacelab. Aj tentokrát pristáli na základni Edwards.

* STS-4 Columbia ( 27. jún 1982 – 4. júl 1982)
* STS-41-D Discovery (30. august 1984 – 5. september 1984)
* STS-61-A Challenger (30. október 1985 – 6. november 1985)

### Po letoch

Po troch letoch a 20 dňoch strávených na orbite Zeme zostal v NASA až do roku 1999. Žil v Houstone.

Literatúra
----------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Hartsfield, H.W. v Malej encyklopédii kozmonautiky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 2375 3989
* LCCN: n82208197
* VIAF: 75211285
* WorldCat: lccn-n82208197
**Damir Kalogjera** (\* 27. júl 1932) je chorvátsky jazykovedec.

Vyštudoval anglickú a chorvátskú filológiu na univerzite v Záhrebe. V roku 1957 bol zamestnaný ako asistent na univerzite v Sarajeve. Od roku 1964 prednášal na Katedre Anglistiky v Záhrebe. V roku 1965 získal na tejto univerzite doktorát. Riadnym profesorom bol od roku 1982, od roku 2003 je profesor emeritus.

Venuje sa anglistice a otázkam v oblasti syntaxe a sociolingvistiky. Vo svojom výskume sa zameral predovšetkým na anglickú gramatiku, potom sa venoval kontrastnej analýze anglického a chorvátskeho jazyka. Od 70. rokov sa viac zameriava na sociolingvistické otazky. Prispel k výskumu nárečia ostrova Korčula.

Dielo
-----

* *O odnosu regionalni dijalekt-standardni jezik* (1965)
* *Oko prihvaćanja strukture standardnog jezika* (1988)
* *Some aspects of prescriptivism in Serbo-Croatian* (1989)
* *Komunikativna uloga standarda i dijalekta* (1996)

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Kalogjera, Damir* [online]. Hrvatska enciklopedija. Dostupné online. (po chorvátsky)

Autoritné údaje: * GND: 1146562381
* ISNI: 0000 0000 8278 4398
* LCCN: n86849455
* VIAF: 92213885
* WorldCat: lccn-n86849455
**Suchý potok** je vodný tok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to najvýznamnejší, ľavostranný prítok Kvačianky, meria 13,2 km a je tokom IV. rádu. 

Pramení v Západných Tatrách, v časti Sivý vrch, na juhozápadnom úpätí Sivého vrchu (1 804,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 600 m n. m. Na hornom toku tečie západným smerom bralnatou Suchou dolinou, vytvára vodopád Skoky a stáča sa na juhojuhozápad. Zľava priberá Huňovú a Dobrošovú a na ľavom brehu preteká v blízkosti jaskyne Dúpnica. Napokon vstupuje do Liptovskej kotliny a stáča sa na juhozápad. Preteká v blízkosti obce Liptovské Matiašovce, výrazne meandruje a západne od obce ústi v nadmorskej výške cca 590 m n. m. do Kvačianky. Má bystrinný charakter.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Kvačianky** |
| --- |
| *Kvačianka* → *Váh* → *Dunaj* |
| Borovianka · Hore jarkom · Huňová · Kukučkovský potok · **Kvačianka** · Radín · Radlovský potok · Ráztocký potok · Roháčanka · Suchý jarok · Suchý potok · Sviniarsky potok |
**Súslovie** alebo **slovný pár** alebo **párové slová** je osobitný typ frazém, ktorý sa vyznačuje dvojčlennosťou, priraďovacím (spojkovým alebo bezspojkovým) spojením zložiek, zvukovou alebo tvarovou podobnosťou zložiek a zvyčajne aj nezameniteľnosťou poradia zložiek. Najčastejšie sú súslovia, ktoré vznikli spojením príslovkových zložiek (*pekne ruče, isto-iste*), menej často spojením adjektiválnych alebo substantívnych zložiek (*neslaný nemastný, hlava-nehlava*). Na rozdiel od niektorých iných jazykov (napr. nemčiny: *schalten und walten*) v slovenčine niet slovesných súsloví (je tu síce súslovie, ktoré vzniklo zo slovesných tvarov, ale to nemá slovesný, lež príslovkový charakter: *stoj čo stoj*). Ako starší názov sa na pomenovanie súslovia uplatňoval názov párové slová. Súslovie vzniká viacerými spôsobmi, najmä

a) opakovaním toho istého slova s prípadným malým modifikovaním (*sväto-sväte, denno-denne*),
b) intenzifikačným opakovaním toho istého slova (*skrz-naskrz, dávno-pradávno*),
c) spojením synonymických výrazov (*pekne ruče, silou mocou*),
d) spojením protikladných výrazov (*vstávajúc-líhajúc, skôr-neskôr*),
e) spojením výrazov, z ktorých jeden nie je osobitným slovom, ale iba zvukovou alebo tvarovou paralelou k prvému členu (*tresky plesky*, tento typ sa nazýva aj označením *pseudoidióm*).

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
Súradnice: 48°59′47″S 21°14′37″V﻿ / ﻿48,996428°S 21,243606°V﻿ / 48.996428; 21.243606

**Súsošie svätého Róchusa** je barokové súsošie, ktoré sa nachádza na Františkánskom námestí v historickom centre Prešova.

Poloha
------

Pieskovcové barokové súsošie svätého Róchusa, alebo aj Rocha, stojí na voľnom priestranstve v tieni statných stromov v tesnej blízkosti kláštora Františkánov a kostola svätého Jozefa. Súsošie je v zozname chránených národných kultúrnych pamiatok s číslom NKP 707-2258/3 v Slovenskej republike.

Súsošie
-------

Dali ho postaviť v roku 1730 františkánski mnísi. Autorom pieskovcového súsošia je Šimon Grimming, ktorý vytvoril v roku 1734 pre františkánsky kostol aj štyri pieskovcové plastiky svätcov - Róchusa, Floriána, Františka a Antona. Pieskovcové súsošie sv. Róchusa bolo roku 1733 umiestnené na voľnom priestranstve pred kostolom. Úplne bolo dokončené až v roku 1795. Ďalšia renovácia súsošia sa uskutočnila v roku 1843.

Na nárožiach trojbokého podstavca súsošia sv. Róchusa sa pôvodne nachádzali sochy troch svätcov, a to sv. Sebastiána, sv. Antona Paduánskeho a sv. Jána Nepomuckého. Na vrchole samotného piliera súsošia stojí socha svätého Róchusa. Pieskovcové súsošie sv. Róchusa bolo ohlodávané časom a v 20. storočí aj poškodené. Vytvorenie vernej kópie súsošia bolo ukončené roku 1993. Originály sôch svätého Jana Nepomuckého, svätého Antona Paduánskeho a svätého Róchusa sa nachádzajú v depozitári, vo veži kostola svätého Mikuláša. V súčasnosti sú namiesto originálov zobrazené kópie plastík svätcov.

Galéria
-------

* Areál súsošiaAreál súsošia
* Svätý RóchusSvätý Róchus
* Svätý Anton PaduánskySvätý Anton Paduánsky
* Svätý SebastiánSvätý Sebastián
* Svätý Jan NepomuckýSvätý Jan Nepomucký

Referencie
----------

1. 1 2   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2015-12-08]. Dostupné online.
2. ↑  Sprievodca po historickom Prešove, autor: Peter Švorc a kolektív, vydalo: UNIVERSUM, 1997 str.89
3. ↑   Sprievodca po historickom Prešove, autor: Peter Švorc a kolektív, vydalo: UNIVERSUM, 1997 str.90

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Súsošie svätého Róchusa**

Externé odkazy
--------------

* Urbanová, Norma: Prešov. Pamiatková rezervácia. Bratislava – Tatran. 1986
*Aithra a jej syn Théseus*, autor:Laurent de La Hyre (1606–1656)
**Aithra** alebo **Aitra** (starogr. *Αἴθρα* – *Aithra*, lat. *Aethra*) je v gréckej mytológii dcéra troizénskeho kráľa Pitthea.

V mýtoch zastáva Aithra významné miesto a to predovšetkým preto, lebo sa s aténskym kráľom Aigeom (alebo s bohom Poseidónom) stala matkou Thésea, jedného z najväčších gréckych hrdinov. Keď Théseus uniesol krásnu Helenu (pred únosom Parida), jej bratia Kastor a Polydeukes ju zachránili a za trest odviedli jeho matku Aithru, ktorá potom musela Helene slúžiť ako otrokyňa. Neskôr keď Paris uniesol Helenu do Tróje, Aithra ju nasledovala. 
Jej vnuci Akamas a Démofón ju potom pri dobýjaní Tróje oslobodili.

V príbehu antického autora Parthenia z Nikaie po tom, ako Paris uniesol krásnu Helenu, prišiel vnuk Aithry Akamas s Diomédom a do Tróje vyzvať kráľa Priama a jeho syna Parida, aby Helenu vydali. Kráľ Priamos si ich vypočul, ale oni ani napriek trpezlivému vyjednávaniu neuspeli. Počas rokovania uvidel Akamas dcéru kráľa Priama Laodiku a na prvý pohľad sa do nej zamiloval. Laodike sa Akamas tiež zapáčil a hneď sa s tým zverila svojej priateľke Filobii, manželke dardanského kráľa Persea, ktorý bol tiež na rokovaniach.

Filobia následne presvedčila svojho manžela, aby ich pozval do Dardanie, kde pripravili hostinu, počas ktorej Akamas a Laodika svoju lásku naplnili a po čase sa im narodil syn Mounitos, ktorého potom vychovávala Aithra.

Po páde Tróje sa Mounitos s Aithrou vrátili domov. Neskôr Mounitos zomrel počas poľovačky pri Olynte v Trákii na uhryznutie hadom a podľa Hygina si Aithra od žiaľu zo straty svojich detí zobrala život.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 16.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,16,1.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 37.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,7.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 3,139.
6. 1 2 3  Parthenios, *Erotica pathemata*, 16.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 38.
8. ↑  Lykofrón z Chalkidy, *Alexandra*, 2,1.
9. ↑  Hyginus, *Fabulae* 243.
Súradnice: 49°50′18″S 16°27′45″V﻿ / ﻿49,83833°S 16,46250°V﻿ / 49.83833; 16.46250

**Králova zahrada** je prírodná rezervácia ev. č. 1685 neďaleko obce Opatov v okrese Svitavy. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.

Ochrana
-------

Predmetom ochrany je súbor zamokrených lesných ekosystémov s hojným výskytom bledule jarnej. Prevažuje mokraďová jelšina s prirodzeným výskytom smreku. Táto prírodná rezervácia patrí medzi plošne najrozsiahlejšie lokality bledule jarnej na Svitavsku.

Geológia
--------

Niva potoka pod kvestou Kozlovského hřbetu. Podkladom sú vrchnokriedové (necelých 90 miliónov rokov staré) sedimenty (jemnozrnného pieskovca a slieňovcov, spongilitov). Nivu pokrývajú holocénne riečne naplaveniny s hydromorfnými pôdami.

Flóra
-----

Hlavným predmetom ochrany je bleduľa jarná (*Leucojum vernum*) v jelšine, ktorú radíme do spoločenstiev *Picea-Alnetum* a *Pruno-Fraxinetum*. Rastú tu tiež prvosienka vyššia (*Primula elatior*), lykovec jedovatý (*Daphne mezereum*), kopytník európsky (*Asarum europaeum*), slezinovka striedavolistá (*Chrysosplenium alternifolium*), jesienka obyčajná (*Colchicum autumnale*), pečeňovník trojlaločný (*Hepatica nobilis*) a i. Smrek obyčajný (*Picea abies*) tu vďaka podmáčaniu stanovišťa prirodzene zostupuje do nezvyčajne malej nadmorskej výšky.

Fauna
-----

V jelšine sa vyskytuje rosnička zelená (*Hyla arborea*) a ropucha bradavičnatá (*Bufo bufo*), veľmi vzácne je pozorovanie skokana krátkonohého (*Rana lessonae*). Hniezdi tu napr. oriešok hnedý (*Troglodytes troglodytes*), stehlík čížavý (*Carduelis Spinus*), hýľ obyčajný (*Pyrrhula Pyrrhula*), králik ohnivohlavý (*Regulus ignicapillus*), drozd čvíkota (*Turdus pilaris*), sova obyčajná (*Strix aluco*) a i. Zriedkavo vyhniezdil ďateľ malý (*Dendrocopus minor*).

Lesníctvo
---------

Do zvyšku smrekovej a jaseňovej jelšiny pri okrajoch zasahujú kyslé, miestami značne zamokrené smrekové jedľobučiny nižšieho stupňa. Porasty celého územia sa blížia prirodzenému stavu.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2016-03-03]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  FALTYSOVÁ, Helena; BÁRTA, František, a kol. *Chráněná území ČR. sv. IV, Pardubicko*. Praha : Agentura ochrany přírody a krajiny ČR, 2002. ISBN 8086064441. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Svitavy

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Králova zahrada**

Externé odkazy
--------------

* Tip na výlet
* Vyhláška Okresného úradu vo Svitavách o zriadení chráneného územia

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Králova zahrada na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Svitavy |
| --- |
| Chránená krajinná oblasť | 
* Žďárské vrchy

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Čtyři palice
* Damašek
* Dlouholoučské stráně
* Kavinský potok
* Králova zahrada
* Maštale
* Psí kuchyně
* Rohová

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Hradisko
* Nedošínský háj
* Pod Skálou
* Rybenské Perničky
* Sněženky ve Vysokém lese
* U Banínského viaduktu
* V bukách

 |
| Prírodné parky | 
* Bohdalov-Hartinkov
* Svratecká hornatina
* Údolí Křetínky

 |
**Antonín Vašíček** (\* 28. október 1903, Cetkovice, Česko – † 16. november 1966, Brno) bol český fyzik.

Narodil sa 28. októbra 1903 v Cetkoviciach, okr. Moravská Třebová. Študoval na Prírodovedeckej fakulte Masarykovej univerzity v Brne (1923– 1927), kde získal doktorát a zložil skúšku učiteľskej spôsobilosti. Pedagogické vzdelanie si doplnil na Filozofickej fakulte MU (1927–1929). Spočiatku bol asistentom na VUT v Brne, kde sa v roku 1935 habilitoval. V tom istom roku prešiel na gymnázium a viac než desať rokov učil fyziku. V roku 1946 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora technickej fyziky na VUT v Brne a v roku 1952 za riadneho profesora fyziky na PF MU. Tu viedol Katedru tuhých látok až do svojej smrti. Bol tiež prodekanom PF MU. V školskom roku 1958/1959 začal externe prednášať optiku tenkých vrstiev na PFUK v Bratislave. Táto pomoc fakulte trvala vcelku tri roky. Antonín Vašíček sa spočiatku zaoberal elektroosmózou. Neskôr študoval tenké dielektrické i kovové vrstvy zo stavu polarizácie odrazeného monochromatického svetla, čo je dnes predmetom elipsometrie. Ako gymnaziálny profesor si za vlastné peniaze a podľa svojich návrhov postavil jeden z prvých elipsometrov na svete, ktorý fungoval niekoľko desiatok rokov. Za vojny pracoval na zariadení v spálni svojho bytu. Vďaka tomu mohol hneď po vojne publikovať práce z novej oblasti -– optiky tenkých vrstiev -– a stať sa vlastne jej zakladateľom. Výsledkom dlhoročného bádania Antona Vašíčka sú jeho priekopnícke monografie *Optika tenkých vrstiev* (1956) a *Meranie a vytváranie tenkých vrstiev v optike* (1957). Prvá kniha vyšla aj v anglickom preklade (1960). Vašíčkova elipsometrická metóda sa uplatnila v šesťdesiatych rokoch pri výrobe tranzistorov a integrovaných obvodov. Zomrel 16. novembra 1966 v Brne.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5529 1846
* LCCN: n83827165
* NK ČR: jk01141681
* VIAF: 71915747
* WorldCat: lccn-n83827165
Súradnice: 50° 08′ 07″ s.š. 8° 39′ 17″ v.d.

Europaturm
**Europaturm** je 337,5 m vysoká telekomunikačná veža v nemeckom meste Frankfurt nad Mohanom. Po Fernsehturm v Berlíne je druhou najvyššou vežou v Nemecku.

Výstavba začala v roku 1974 a skončila sa o 5 rokov neskôr. Dizajn stavby vytvoril architekt Erwin Heinle. Po dokončení mala veža výšku 331 m a bola najvyššou stavbou v Západnom Nemecku. Bez antény má veža výšku 295 m. Pri úrovni terénu má železobetónová nosná konštrukcia hrúbku 59 metrov, čo je najviac z podobných stavieb na svete. V roku 2004 bola vymenená anténa a veža dosiahla svoju súčasnú výšku 337,5 m. 

Na vrchole sa nachádza vyhliadková plošina s panoramatickým výhľadom na okolie. Do roku 1999 veža zastrešovala reštauráciu a diskotéky ale odvtedy je pre verejnosť uzavretá.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Europaturm na anglickej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Europaturm**
**Ján Pohronský** (vlastným menom **Ján Pemer**) (\* 2. júl 1908, Brezno - † 23. september 1995, Žilina) bol spisovateľ pre deti a mládež, prozaik.

Životopis
---------

Po absolvovaní meštianskej školy v Brezne (1942) sa vyučil za fotografa. Pôsobil ako pisár na notárskom úrade v Gočove, súdny úradník v Spišskej Starej Vsi, v Brezne (1948-1949), bol právnikom na Podnikovom riaditeľstve Slovenskej Knihy v Žiline. Debutoval zbierkou ľúbostne ladených a rodným krajom inšpirovaných veršov, je autorom naturalistickej prózy, v 50. rokoch je jeho dielo poznačené schematizujúcou tézovitosťou, tematický register vlastného prozaického diela obohatil knihou z poľovníckeho prostredia a najmä románom zo sveta dospievajúcej mládeže.

Dielo
-----

* Úroda pod krížom; roku 1942
* Niet ďalej cesty; roku 1947
* Serpentíny; roku 1951
* Dievča z Poľska; roku 1972
* Ohne nenávisti; roku 1975
* Strmý vietor; roku 1980
* Šantivé roky; roku 1976
* Krutosť a neha; roku 1977
* Gangsterská balada; roku 1988

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5566 3734
* LCCN: n88181144
* NK ČR: ola2002152850
* SNK: 162363
* VIAF: 45860572
* WorldCat: lccn-n88181144
Náhrobok J. P. Bellu na Cintoríne pri Kozej bráne v Bratislave
**Ján Pravdoľub Bella** (\* 5. december 1836, Liptovský Mikuláš - † 27. marec 1924, Bratislava) bol slovenský pedagóg a publicista.

Rodina
------

* otec Jozef Pravoslav Bella
* matka Mária, rodená Langová
* brat Ondrej Miloslav Bella
* manželka Anna, rodená Fábryová
* syn Matej Metod Bella

Životopis
---------

Základné školy navštevoval v Liptovskom Mikuláši a Matejovciach. Od roku 1850 sa učil za remenára u S. Wagnera v Banskej Bystrici. Od roku 1853 vandroval cez Levoču, Miškovec, Dunaföldvár, Pešť až na Dolnú zem. Počas pobytu v Pešti sa zapojil do národnej práce (aj ako notár slovenskej evanjelickej cirkvi). Od roku 1861 pôsobil v Pešti ako hostinský. Neskôr, v rokoch 1864 - 1868 pôsobil ako učiteľ v Párnici a od roku 1868 v Kostolnom. Od roku 1873 úradník banky Slovenia v Pešti. Od roku 1874 učiteľ v Békešskej Čabe. Roku 1896 odišiel do dôchodku. Potom žil v Békešskej Čabe, od roku 1912 v Ružomberku, od roku 1920 v Novákoch a nakoniec v Bratislave.

Tvorba
------

Písal básne. Pomáhal i pri redigovaní Černokňažníka. Zdramatizoval povesti Jána Kalinčiaka. Publikoval články o výchove remeselníckej mládeže, zdravotníctve, včelárstve a ovocinárstve, ktoré publikoval v Obzore, Dolnozemských listoch, Národných novinách a ďalších periodikách. Bol zostavovateľom učebníc a čítaniek pre slovenské ľudové školy. 
Dokumentárnu hodnotu majú jeho články o revolúcii 1848-1849 a rozpomienky z rokov 1856 - 1864 a články o Slovákoch v Békešskej Čabe a o ich zvykoch, ktoré uverejnil v Slovenských pohľadoch.

Pamiatky
--------

* pozostalosť v Literárnom archíve Matice slovenskej

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*
* *Biografický lexikón Slovenska*. I. zväzok (A-B) ISBN 8089023169

Externé odkazy
--------------

* Životopis J. P. Bellu
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5560 8188
* LCCN: n85229257
* NK ČR: mzk2002113112
* SNK: 163474
* VIAF: 18666544
* WorldCat: lccn-n85229257
**Bledavka Boucheova** (*Ornithogalum boucheanum* (Kunth) Aschers. syn.: *Honorius boucheanus* (Kunth) Holub) je jednoklíčnolistová rastlina z čeľade hyacintovité (*Hyacinthaceae*).

Vzhľad
------

Bledavka Boucheova je asi 20 – 50 cm vysoká trvalka s vajcovitou podzemnou cibuľou s priemerom 3,5 cm.

Listy vyrastajú tesne nad zemou do tvaru ružice. Obyčajne z jednej cibuľky vyrastajú 3 – 4 listy. Čepele listov majú viditeľné žilky, sú úzke a sviežozelené.

Nápadné kvety rastú v súkvetiach, ktoré obsahujú 10 – 20 kvetov. Kvety majú bielo-zelenkasto-sivú farbu, 6 okvetných lístkov a sú 15 – 20 mm veľké. Tyčiniek je 6. Kvitne v apríli a máji.

Plodom bledavky je tobolka.

Rozšírenie
----------

Bledavka Boucheova je rozšírená prevažne v juhovýchodnej Európe s miernym presahom do južnej časti strednej Európy. Na východe zasahuje do západnej Ázie a Anatólie.

Na Slovensku je pomerne bežná napríklad v lužnom lese v okolí Bielej vody pri Ivanke pri Dunaji.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bledavka Boucheova**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Snědek hřebenitý na českej Wikipédii.*
Mestská cyklistika v Pekingu
**Cyklistická doprava** je druh cyklistiky, pričom bicykel sa používa na dopravu z domu do práce, školy alebo iné miesto, na rozdiel od používania bicykla na šport, rekreáciu alebo turistiku.

Bicykel a cyklistické vybavenie
-------------------------------

Bicykle slúžiace na cyklistickú dopravu, často nazývané aj mestské bicykle, majú viacero prvkov, ktoré zlepšujú ich použiteľnosť: kryty reťaze a zadného kolesa, stojany, predné a zadné nosiče nákladu, sedačky na prepravu detí.

Cyklistická infraštruktúra
--------------------------

Infraštruktúra pre cyklistickú dopravu zahŕňa v prvom rade lineárne stavby ako cestičky pre cyklistov a cyklopruhy. Ďalšími prvkami sú riešenia križovatiek s ohľadom na cyklistov, návrh verejných priestorov priateľských k cyklistom a v neposlednom rade parkovacie možnosti pre bicykle.

Záujmové združenia
------------------

Cyklisti, ktorí používajú bicykel na dopravu, sa podobne ako v iných oblastiach ľudských činností združujú do záujmových združení. Ich cieľom môže byť buď lokálna podpora cyklistickej dopravy (napr.: výstavba cyklistickej infraštruktúry), alebo ovplyvňovanie právnych a iných všeobecných noriem (napr. povinnosť nosenia prilby na bicykli).

Na úrovni Slovenska pôsobí OZ Cyklokoalícia a tiež národná platforma viacerých aktérov Cykloplatforma, ktoré sa zaoberá legislatívou a pripomienkovaním zákonov, ako aj ustanovuje rámec a odporúčania pre rozvoj cyklistiky na celoslovenskej a lokálnej úrovni.

Systém verejných bicyklov
-------------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Verejný bicykel*
Systém tiež známy pod anglickým termínom „bike sharing" spočíva v poskytnutí bicyklov na zdieľané používanie jednotlivcom bez toho, aby ich vlastnili. Verejné bicykle slúžia na dopravu do neveľmi vzdialených cieľov v mestskom prostredí. Zároveň pre užívateľa odstraňujú tri problémy každodenného používania bicyklov: domáce parkovanie, krádež a údržbu bicykla.

Legislatíva
-----------

Na Slovensku upravujú problematiku cyklistickej dopravy najmä nasledujúce zákony:

* Zákon č. 8/2009 Z.z. o cestnej premávke a o zmene a doplnení niektorých zákonov
* Vyhláška 9/2009, ktorou sa vykonáva zákon o cestnej premávke

Galéria
-------

* Münster, NemeckoMünster, Nemecko
* DelftDelft
* MinneapolisMinneapolis
* BarcelonaBarcelona
* Tel AvivTel Aviv
*Baja California je aj jeden z názvov pre Kalifornský polostrov.*

**Baja California** [vyslov: Bacha Kalifornia], doslova *Dolná Kalifornia*, je federálny štát Mexika nachádzajúci sa na severe Kalifornského polostrova.

Na severe susedí s USA (Kaliforniou a Arizonou), na severovýchode so Sonorou, na juhu so štátom Baja California Sur. Jeho rozloha je 71 450 km². Hlavným mestom je Mexicali. Štát obýva 3 337 543 obyvateľov.

Povrch je plný kontrastov; nachádzajú sa tu hory, údolia a púštne pláne. Horský systém prechádza po celej dĺžke štátu. Najvyššími horami sú Sierra Juárez (1 800 m) a San Pedro Mártir (3 100 m). Tri štvrtiny povrchu tvorí púšť Desierto Sonorense. V štáte sa nachádzajú dva klimatické regióny. Severozápad je charakterizovaný oceánskou subtropickou klímou so zrážkami najmä v zime, východ je vyprahnutý. Na vodu nie je Baja California bohatá; 88 % vodných zdrojov je sústredených v Údolí Mexicali, 57 % vody odvádza rieka Colorado.

Najdôležitejším odvetvím hospodárstva je potravinársky priemysel (potraviny, nápoje, tabakové výrobky). Nasleduje kovospracovateľský a strojársky priemysel, textilný, drevárenský a papierenský priemysel. Chová sa predovšetkým hovädzí dobytok. Štát je bohatý na náleziska minerálov a kovov. Ťaží sa zlato, meď, travertín, síra, olovo, soľ, kaolín.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Baja California**

| * z
* d
* u
Administratívne členenie Mexika |
| --- |
| Štáty | 
* Aguascalientes
* Baja California
* Baja California Sur
* Campeche
* Chiapas
* Chihuahua
* Coahuila
* Colima
* Durango
* Guanajuato
* Guerrero
* Hidalgo
* Jalisco
* Mexiko
* Michoacán
* Morelos
* Nayarit
* Nuevo León
* Oaxaca
* Puebla
* Querétaro
* Quintana Roo
* San Luis Potosí
* Sinaloa
* Sonora
* Tabasco
* Tamaulipas
* Tlaxcala
* Veracruz
* Yucatán
* Zacatecas

 |
| Federálny dištrikt | 
* Ciudad de México

 |
Fotografia editovaná programom programom PaintShop Pro
**PaintShop Pro** (staršie názvy: **Paint Shop**, **Paint Shop Pro**) je počítačový program určený na editáciu rastrovej a vektorovej grafiky spustiteľný na operačných systémoch Microsoft Windows.

Za vývojom programu Paint Shop Pro stála spoločnosť Jasc Software. Prvá verzia tohto programu (Paint Shop 1.0) bola jednoduchým konvertorom súborov v grafických formátoch BMP, GIF a PCX. Táto verzia bola vydaná už v roku 1990. Do verzie 4.12 išlo o shareware a je možné ho dodnes nájsť na rôznych stránkach s voľne šíriteľnými programami. Novšie verzie programu už sú určené výhradne na komerčnú distribúciu a legálne je možné ich len kúpiť. Do verzie 6.00 išlo o program iba na prácu s rastrovou grafikou, s verziou 6.00 začal program podporovať aj vektorovú grafiku. Medzi produkty Jasc Software patrili tieto softvéry: *Paint Shop Pro*, *Paint Shop Pro Studio* a *Paint Shop Photo Album*. 

V roku 2004 túto firmu kúpila spoločnosť Corel Corporation, ktorá tento program začlenila do svojho portfólia. Z vedenia Jasc Software prešlo pod Corel iba niekoľko členov.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Paint Shop Pro na českej Wikipédii.*
**Onésikritos** (starogr. Ὀνησίκριτος – *Onésikritos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 180 pred Kr..

Onésikritos zo Salamíny bol na 150. olympijských hrách v roku 180 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Onésikrita je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**František Andraščík** (\* 21. november 1931, Fričovce – † 5. apríl 2001, Prešov) bol slovenský básnik, prozaik, esejista a literárny kritik.

Životopis
---------

Pochádzal z viacdetnej roľníckej rodiny. Ľudovú školu vychodil v rodisku. Po maturite na gymnáziu v Prešove (1951) pokračoval v štúdiu slovenčiny a literárnej vedy na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1956 – 1959 pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, neskôr ako odborný asistent na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove. Od roku 1967 bol na invalidnom dôchodku. Zomrel 5. 4. 2001 v Prešove, pochovaný je v rodných Fričovciach.

Tvorba
------

Debutoval v roku 1963 zbierkou básní Brieždenie. V sedemdesiatych rokoch, v období "normalizácie", bol kvôli kritickým názorom na vývoj spoločnosti a kultúry politicky perzekvovaný a nemohol publikovať. Zbierku básní Úpenlivé ruky vydal preto až v roku 1985. Vo svojej tvorbe sa zamýšľa nad zmyslom života, jeho mravnou hodnotou, nádejou a beznádejou, ale taktiež opisuje moderného človeka nachádzajúceho sa v živote plnom tragických paradoxov. Okrem básnickej tvorby sa venoval aj písaniu prózy, esejí a kritických článkov. Svoje eseje uverejňoval v časopisoch Romboid, Slovenské pohľady, Mladá tvorba či Krok. Zameriava sa v nich na kritiku bujnejúcej meštiackosti, reflexiu vzťahov poézie a filozofie, avantgardy a súčasnosti, poézie a mágie a taktiež sentimentality v literatúre či etike kritiky.

Dielo
-----

### Básnické zbierky

* 1963 – *Brieždenie*
* 1965 – *Prísne ráno*
* 1967 – *Rekviem za živým*
* 1967 – *Zaklínanie*
* 1985 – *Úpenlivé ruky*
* 1990 – *Svetadiel Tabu*

### Próza

* 1970 – *Zvedavosť*

### Eseje

* 2006 – František Andraščík : Eseje

(výber z esejí, ktoré boli počas autorovho života uverejnené v rôznych časopisoch, vyšiel vo vydavateľstve Modrý Peter)

Autoritné údaje: * abART: 48911
* BnF: 120539627
* ISNI: 0000 0001 1862 7037
* LCCN: nr92023123
* NK ČR: xx0012847
* SNK: 147940
* VIAF: 100274056
* WorldCat: lccn-nr92023123
**Ementálsky syr** alebo **ementál** (po nemecky *Emmentaler*), známy aj ako *švajčiarsky syr*, je syr, ktorý pochádza z kopcovitej oblasti Emmental tvoriacej údolie rieky Emme v kantóne Bern.

Ementál patrí medzi najväčšie syry na svete a vyrába sa v tvare veľkých bochňov. Tradične by sa mal vyrábať ručne a z nepasterizovaného mlieka. Na výrobu jedného syra sa použije viac ako 1 200 l mlieka.

Tento syr má typickú hladkú bledožltú kôru a sýtožlté cesto s dierami veľkými ako čerešňa, vlašský orech, ale môžu byť aj väčšie. Ementál má komplexnú arómu, v ktorej cítiť príjemný závan lúk a kvetov, miešajúci sa s vôňou hrozienok a horiaceho dreva. Aj chuť má silnú a štavnatú, s vyzretou drevnatou dochuťou.

Detail
Ementál sa vyrába zo zmesi raňajšieho mlieka a mlieka z predchádzajúceho večera. Za pol hodiny po pridaní syridla a iniciačnej kultúry obsahujúcej propiónové baktérie sa mlieko zrazí. Tvaroh sa reže do kríža. Používa sa na to stroj s názvom *syrová harfa*. Po rozrezaní sa tvaroh zohrieva, opakovane reže a mieša, až kým tvarohové hrudky nestvrdnú a neodtečie z nich srvátka. Potom sa masa preloží z kade do veľkého vaku z mušelínovej látky a prenesie sa do špeciálneho lisu. Nasledujúci deň sa syr namáča do slaného roztoku a nechá sa sušiť 10 až 14 dní. Nakoniec sa uloží do teplejších fermentačných pivníc, v ktorých sa v syre začnú tvoriť typické diery. Konečné zrenie sa odohráva v chladných pivniciach. Počas celého procesu sa jednotlivé pecne pravidelne otáčajú.

Podľa švajčiarskeho zákona sa ementál môže vyvážať až po 4 mesiacoch zrenia. Vtedy sa stále považuje za mladý. Na kôru týchto syrov sa pečaťou vyráža slovo *Switzerland*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ementálsky syr**

| * z
* d
* u
Syry |
| --- |
| 
* Abondance
* Apetito
* Camembert
* Balkánsky syr
* Blaťácké zlato
* Bresse Bleu
* Brie
* Bryndza
* Brunost
* Comté
* Cottage
* Čedar
* Datsi
* Edam
* Eidam
* Ementál
* Encián
* Epoisses
* Esrom
* Feta
* Fontina
* Gervais
* Gorgonzola
* Gouda
* Grana Padano
* Halloumi
* Hermelín
* Kamadet
* Kavak
* Jadel
* Korbáčik
* Leerdammer
* Leipäjuusto
* Lučina
* Livaňský syr
* Maasdamer
* Mascarpone
* Mimolette
* Mozzarella
* Niva
* Oka
* Olomoucké syrečky
* Oštiepok
* Oscypek
* Parenica
* Parmezán
* Pecorino
* Pribina
* Queso de Cabrales
* Raclette
* Ricotta
* Romadur
* Roquefort
* Sbrinz
* Tvaroh
* Tylžský syr
* Volovec
* Vrchár
* Žervé

 |  |