recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**David Mathieson Walker** (\* 20. máj 1944, Columbus, Georgia, USA – † 23. apríl 2001, Houston, Texas) bol americký astronaut.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole (*Eustis High School*) absolvoval roku 1966 námornú akadémii (US Naval Academy) a slúžil ako námorný pilot. Do tímu kozmonautov NASA bol roku 1978 vybraný ako astronaut – pilot. V roku 1991 ukončil na základni Edwards Air Force Base pilotnú školu (Air Force Aerospace Research Pilot School). Medzi kozmickými letmi pôsobil ako testovací pilot.

### Lety do vesmíru

V roku 1984 letel po prvýkrát na raketopláne Discovery s misiou STS-51-A. Stal sa tak 154 kozmonautom Zeme. Frederick Hauck bol veliteľom lode a miesto v pilotnom kresle zaujal nováčik David Walker. Ako letoví špecialisti figurovali Joseph Allen a Dale Gardner. Ovládanie „kanadskej ruky" mala na starosti Anna Fisherová. Hneď potom, čo sa dostali na obežnú dráhu, vypustili kanadskú družicu *Anik D2* a na druhý deň vojenskú družicu *Leasat 1*. Potom sa im podarilo odchytiť z obežných dráh družice *Westar 6* a *Palapa B2* a vrátiť sa s nimi, po 7 letových dňoch, na Zem na Kennedyho vesmírne stredisko.

Po piatich rokoch absolvoval misiu STS-30 na palube raketoplánu Atlantis. Jeho posádka bola v zložení veliteľ David Walker, ďalej Ronald Grabe, Mark Lee, Norman Thagard a Mary Cleaveová. Hlavnou úlohou (splnenou) bolo vyslať sondu Magellan, určenú na rádiolokačné mapovanie povrchu Venuše. V tomto prípade odštartoval raketoplán z Floridy a po štvordennom lete pristál v Kalifornii na základni Edwards.

Tretí svoj let - STS-53 bol deviatou a poslednou expedíciou vyhradenou pre ministerstvo obrany USA. Aj tentokrát raketoplánu štartujúcemu z Floridy velil. Funkciu druhého pilota zastával Robert Cabana, leteli aj traja letoví špecialisti - Guion Bluford, James Voss a Michael Clifford. Počas letu vypustili tajnú družicu DoD-1 a zvyšok misie bol venovaný rôznym experimentom na palube. Pristáli bez problémov na základni Edwards. 

Po štvrtýkrát a naposledy letel vo svojich 51 rokoch v raketopláne Endeavour s misiou STS-69. Bol jej veliteľom, v tom čase už ako námorný kapitán a spolu s ním leteli pilot Kenneth Cockrell, veliteľ užitočného nákladu James Voss a letoví špecialisti James Newman a Michael Gernhardt. Na palube so sebou viezli dve vedecké družice, WSF a Spartan, ktoré na orbite vypustili a po splnení úloh o pár dní neskôr opäť uložili v nákladovom priestore. Po 10-dennom lete pristáli na dráhu 33 letiska SLF v Kennedyho vesmírnom stredisku na myse Canaveral. 

* STS-51-A Discovery (8. november 1984 – 16. november 1984)
* STS-30 Atlantis (4. máj 1989 – 8. máj 1989)
* STS-53 Discovery (2. december 1992 – 9. december 1992)
* STS-69 Endeavour (7. september 1995 – 18. september 1995)

### Po letoch

Po svojom poslednom lete z NASA odišiel do spoločnosti NDC Voice Corp. Zomrel v Houstone na rakovinu vo veku 56 rokov šesť rokov po návrate z kozmu, kde strávil celkom 30 dní.

Zdroje
------

### Externé odkazy

* (po česky) David Walker v encyklopédii SPACE-40
* (po česky) Walker, D.M. v Malej encyklopédii kozmonautiky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7503 7968
* VIAF: 105921380
MgA. **David Mareček**, PhD. (\* 14. apríl 1976) je český hudobný pedagóg a manažér, od februára 2011 generálny riaditeľ Českej filharmónie.

Životopis
---------

Vyštudoval brnianske konzervatórium v odboroch klavír (1996) a dirigovanie (1998), magisterské štúdium na Janáčkovej akadémii múzických umení v odbore klavír (2002) a doktorandské štúdium v odbore interpretácia a teória interpretácie tamtiež (2007).

V rokoch 1998–2006 sa venoval pedagogickej činnosti na ZUŠ, umeleckom gymnáziu a brnianskom konzervatóriu ako profesor riadneho klavíra a kde bol v rokoch 2005–2006 tiež zástupcom riaditeľa. Od roku 2005 pôsobil vo Filharmónii Brno, najprv ako dramaturg, o dva roky neskôr sa stal jej riaditeľom. Počas svojho pôsobenia pri brnianskych filharmonikoch sa usiloval získať priazeň nových (mladých) poslucháčov vážnej hudby, okrem iného aj zmenou jej vizuálneho štýlu, angažovaním tridsaťtri ročného Srba Aleksandara Markovića na pozíciu šéfdirigenta alebo organizovaním netradičných koncertov v areáli bývalej továrne Vaňkovka.

V októbri 2010 zvíťazil v konkurze na generálneho riaditeľa Českej filharmónie, funkcie sa ujal 1. februára 2011. Ešte pred oficiálnym nástupom do funkcie sa spolupodielal na výbere Jiřího Bělohlávka ako nástupcu doterajšieho šéfdirigenta Elijahua Inbala, ktorému končí zmluva pri orchestri v roku 2012.

Externé odkazy
--------------

* Prepis rozhovoru pre stanicu ČRo 1 – Radiožurnál, 25. 10. 2010

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku David Mareček na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: jam2008472721
* VIAF: 83654353
*Pasifaé drží na kolenách Minotaura*, detail nádoby z obdobia 340 - 320 pred Kr. z etruského mesta Vulci
**Pasifaé** alebo **Pásifaé** alebo zastarano **Pasifae** (gr. *Πασιφάη* - Pasifaé/iný prepis Pásifaé; lat. *Pasiphaë*) bola grécka mytologická bytosť, dcéra boha slnka Helia a nymfy Kréty, manželka krétskeho kráľa Minoa.

O jej životnom príbehu sa v gréckych mýtoch spomína veľmi málo. So svojím manželom mala šesť detí - štyroch synov (Deukalióna, Glauka, Androgea a Katrea a dve dcéry (Ariadnu a Faidru).

Po čase sa zaľúbila do posvätného bieleho býka a porodila obludu: chlapca s býčou hlavou Minotaura. Za neveru ju jej manžel kruto potrestal - dal ju zašiť do kravskej kože a vydal ju napospas divému býkovi, ktorý ju roztrhal.

Že jej syn Minotaurus neskôr výrazne zasiahne do gréckych mýtov nemohla tušiť.

Jej podobu poznáme z niekoľkých antických vyobrazení; najznámejšie sú dve nástenné maľby: *Daidalos predvádza Pasifaé drevenú kravu* z Domu Vettiovcov v Pompejach a freska *Pasifaé* pochádzajúca z 1. - 2. stor. po Kr. (dnes vo Vatikánskych múzeách). Známe je aj literárne spracovanie tragického príbehu Pasifaé - starogrécky dramatik Euripides ho zahrnul do svojej tragédie *Kréťanky*, z ktorej sa však zachovali iba malé zlomky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pasifaé**

Zdroje
------

* V. Zamarovský, *Bohovia a hrdinovia antických bájí*, Mladé letá, Bratislava 1980
* J. Parandowski, *Mytológia*, Tatran, Bratislava, 1980
**Pankrác** (do roku 1990 **Mládežnická**) je jedna zo staníc pražského metra. Nachádza sa na linke C medzi stanicami Pražského povstání a Budějovická. Bola otvorená ako jedna z prvých, a to 9. mája 1974 pod názvom *Mládežnická*. Súčasný názov dostala v roku 1990.

Charakteristika stanice
-----------------------

Stanica Pankrác sa nachádza pod ulicou Na Pankráci. Je hĺbená, založená v jame hlbokej 17 metrov. Stanica je ale hlboko iba 14 m. Pankrác má jeden výstup s jedným vestibulom umiestneným priamo nad nástupišťom a spojeným eskalátorovými tunelmi vedúcimi priamo zo stredu nástupišťa. Je obložená mramorovými doskami, dlažba je z iných kameňov. Výstavba stanice medzi rokmi 1967 a 1974 stála iba 80 miliónov Kčs.

Budúcnosť stanice
-----------------

Stanica Pankrác sa má po vybudovaní plánovanej linke D stať prestupnou stanicou. V skorších dobách (80. a 90. roky 20. storočia) bolo zamýšľané ešte aj zavedenie linky E, vďaka čomu by vznikla prvá stanica pražského metra, kde by sa krížili tri linky. Pre toto usporiadanie by musel byť zvolený iný spôsob pôdorysu stanice, ako klasický systém dvoch nad sebou umiestnených a prestupovou chodbou prepojených nástupíšť. Jednotlivé linky by sa museli nachádzať bližšie pri sebe, napríklad aj na jednom nástupišti. Táto zmena by sa však pravdepodobne nedotkla nástupišťa linky C, ktoré by zostalo zachované (výnimkou sú samozrejme vyústenia prípadných prestupových chodieb).

Referencie
----------

1. ↑  Metroweb.cz: Pankrác

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pankrác (stanica pražského metra)**

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← smer Letňany | **Pražské metro – linka C** | smer Háje → |
| **Pražského povstání** | **Pankrác** | **Budějovická** |
| Letňany bezbariérový prístup – Prosek bezbariérový prístup – Střížkov bezbariérový prístup – Ládví bezbariérový prístup – Kobylisy bezbariérový prístup – Nádraží Holešovice bezbariérový prístup – Vltavská – Florenc  bezbariérový prístup – Hlavní nádraží bezbariérový prístup – Muzeum  bezbariérový prístup – I. P. Pavlova – Vyšehrad bezbariérový prístup – Pražského povstání – Pankrác bezbariérový prístup – Budějovická – Kačerov – Roztyly bezbariérový prístup – Chodov bezbariérový prístup – Opatov bezbariérový prístup – Háje bezbariérový prístup |
*Cestujúca rodina*, Piešťany, železničná stanica
*Hrnčiarstvo*, Bratislava, fakulta architektúry
**Valerián Vavro** alebo **Valér Vavro** (\* 30. január 1911 Piešťany – † 24. máj 1992, Piešťany) bol slovenský sochár figuralista, sprvu katolíckej orientácie.

Životopis
---------

Štúdium
* 1931 – 1935: Štátna priemyselná škola sochársko-kamenícká, Hořice (okres Jičín)
* 1935 – 1939: Akadémia výtvarných umení, Praha, sochárský ateliér Břetislava Kafku

V súkromných ateliéroch Břetislava Kafku v Červenom Kostelci vykonával aj svoju prax. Po druhej svetovej vojne sa vrátil do rodných Piešťan, kde pracoval až do konca svojho života a je pochovaný na hornom (starom) cintoríne v Piešťanoch.

Dielo
-----

Bol autorom realistických monumenálnych figurálnych diel, najmä portrétnych. Jeho prvou kamenosochárskou realizáciou pre rodné mesto bola
pieskovcová skulptúra *Úroda* pred budovou Balneologického múzea Imricha Wintera v Piešťanoch. Ďalšie sochy vo verejnom priestore sú napr.: *Pamätník padlým v prvej svetovej vojne*, alebo tabuľa s reliéfnym portrétom Vladimíra Clementisa v Bratislave.

V 50. rokoch vytvoril aj diela poplatné socialistickému realizmu, napr. *Partizánsky pamätník* pre obec Staré Hory v okrese Banská Bystrica, reliéf *Hrnčiarstvo* na budove Fakulty architektúry STU v Bratislave, alebo *Pionierka – recitátorka*. K jeho neskorým dielam patria: pamätník biskupa Štefana Moyzesa vo Veselom a náhrobok biskupa Pavla Jantauscha v kláštore vo Vrbovom.

Svojimi prácami je zastúpený vo zbierkach Slovenskej národnej galérie v Bratislave, či galériách v Trnave, Nitre a Banskej Bystrici.

Poznámky
--------

1. ↑  SNG uvádza dátum úmrtia 27. máj 1992

Referencie
----------

1. 1 2 3   *ak. soch. Vavro Valér (1911 – 1992)* [online]. Piešťany: Piešťanské informačné centrum, [cit. 2021-10-11]. Dostupné online.
2. 1 2  Valerián Vavro. In:  *Web umenia* [online]. Bratislava: Slovenská národná galéria, [cit. 2021-10-11]. Dostupné online.
3. 1 2  Valerián Valér Vavro : Studium. In:  *abART* [online]. Kostelec nad Černými lesy: Archiv výtvarného umění, [cit. 2021-10-11]. Dostupné online.
4. ↑  Recitátorka. In:  *Web umenia* [online]. Bratislava: Slovenská národná galéria, [cit. 2021-10-11]. [Dostupné online.

Literatúra
----------

* Nový slovník československých výtvarných umělců (II. díl; L – Ž), Výtvarné centrum Chagall, Ostrava 1993

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Valerián Vavro**

Externé odkazy
--------------

* AbART osoba
* Diela autora v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie

Autoritné údaje: * abART: 54689
* SNK: 203835
* VIAF: 47162365709825460613
* Web umenia: 11257
**Prevrátená** alebo **obrátená hodnota** čísla *x*, značená ako *1/x* alebo *x-1*, je číslo, ktoré po vynásobení číslom *x* dáva multiplikatívnu identitu, teda 1 (neutrálny prvok voči násobeniu). Platí teda:

{\displaystyle x\times {\frac {1}{x}}=1}
Pomocou exponentu možno prevrátenú hodnotu zapísať ako *x-1*, z čoho po vynásobení číslom *x* vyplýva *xx-1 = x0 = 1*.

Prevrátená hodnota zlomku *a/b* je *b/a* (pretože *1/(a/b)* = *b/a*). Na zisk prevrátenej hodnoty akéhokoľvek reálneho čísla (okrem nuly) stačí vydeliť jednotku daným číslom. Napríklad prevrátená hodnota čísla 5 je 0,2 (teda 1/5) a prevrátená hodnota čísla 0,25 je 4 (1/0,25).

Funkcia *f(x) = 1/x*, ktorá každému číslu *x* priradzuje jeho prevrátenú hodnotu, je jedným z najjednoduchších príkladov funkcií, ktoré sú involutívnymi zobrazeniami (aplikovaním funkcie na jej výsledok možno získať pôvodné číslo). Táto funkcia je špeciálnym prípadom nepriamej úmernosti a lineárnej lomenej funkcie. Grafom tejto funkcie je hyperbola.

Násobenie číslom je ekvivalentné deleniu jeho prevrátenou hodnotou a naopak. Napríklad násobenie 4/5 dáva rovnaký výsledok ako delenie 5/4 (teda 1,25). Násobenie nejakým číslom a potom násobenie jeho prevrátenou hodnotou teda vráti pôvodné číslo (pretože násobok čísla a jeho prevrátenej hodnoty je 1).

Referencie
----------

1. ↑  VAVRINČÍKOVÁ, Beáta. *Lineárne lomená funkcia* [online]. [Cit. 2023-02-19]. Dostupné online.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Multiplicative inverse na anglickej Wikipédii.*
**Milka Planincová** (\* 21. november 1924, Drniš, Juhoslávia, dnes Chorvátsko - † 7. október 2010, Záhreb, Chorvátsko) bola juhoslovanská premiérka (oficiálny titul bol *predseda Najvyššieho zväzového výboru*) od 16. mája 1982 do 15. mája 1986.

Bola jedinou ženou v dejinách, ktorá zastávala funkciu predsedu vlády v socialistickom štáte, okrem toho v rokoch 1963-1965 zastávala funkciu ministra školstva Juhoslávie a v rokoch 1967-1971 bola predsedníčkou parlamentu (Skupštiny). Jej vláda musela riešiť citlivú otázku zahraničného dlhu Juhoslávie, ktorý bol značný, a spolu s ďalšími faktormi (hospodárska zaostalosť, nízka efektivita práce) spôsoboval krajine významné hospodárske problémy. Boli preto prijaté ochranné opatrenia a pôžičky sa začali splácať. Tie sa však do istej miery minuli účinkom a iba zvýšili nespokojnosť obyvateľstva.

Milka Planic odišla z politiky v roku 1986 a naďalej žila v Záhrebe.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Milka Planinc na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 143850768
* ISNI: 0000 0001 1574 3681
* LCCN: n82154921
* NK ČR: js2016927787
* VIAF: 265950043
* WorldCat: lccn-n82154921
Súradnice: 49°2′23″S 13°34′30″V﻿ / ﻿49,03972°S 13,57500°V﻿ / 49.03972; 13.57500

**Jezerní slať** je rašelinisko a prírodná pamiatka v okrese Prachatice. Nachádza sa na Šumave (Šumavské pláně), necelé 2 km juhovýchodne od Horskej Kvildy a 3 km od Kvildy, na území obce Kvilda. Je súčasťou NP Šumava, ktorého je I. zónou.

Vodstvo a podnebie
------------------

Ide o rašelinisko rozvodnicového typu, menšiu časť odvodňuje Hamerský potok do Vydry, zvyšok Kvildský potok do Vltavy. Rozloha slatiny je 103,5 ha, nachádza sa vo výške 1 057 – 1 075 m n. m. a maximálna hrúbka vrstvy rašeliny dosahuje 7 m. Priemerná ročná teplota sa pohybuje okolo 1°C a pravidelne sú tu zaznamenávané teplotné minimá. Názov slatina dostala od dnes už rašeliníkmi zarasteného jazierka.

Prístup
-------

Najjednoduchší prístup k Jezernej slati je z turistického parkoviska pri ceste č. 169 z Kvildy do Horskej Kvildy. Od parkoviska vedie prístupová cesta ku 120 m dlhému podvalovému chodníku. Na okraji rašeliniska sa nachádza drevená rozhľadňa, z ktorej je možné vidieť celú rozlohu rašeliniska i s dominantným vrcholom Antýgl v pozadí.

Fauna a flóra
-------------

Na slatine sa vyskytuje veľké množstvo rastlín, v strednej Európe veľmi vzácnych. Patrí medzi ne breza trpasličia, ktorá nedosahuje výšku väčšiu než 50 cm, páperník pošvatý, borovica horská (kosodrevina) a mnoho ďalších. Vzácne živočíchy sú zastúpené tetrovom, rysom ostrovidom alebo myšovkou horskou.

Dejiny
------

V 19. a 20. storočí bola pravá časť rašeliniska odvodnená a z časti vyťažená. Ťažba bola ukončená vyhlásením rezervácie v roku 1933, i dnes sú však následky ťažby zrejmé, napr. absenciou kosodrevinového porastu v niektorých častiach slatiny.

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Prachatice

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jezerní slať na českej Wikipédii.*
Olivín z okolia Žiaru nad Hronom.
**Olivín**, alebo **skupina olivínu**, je názov minerálnej skupiny rombických kremičitanových minerálov so všeobecným vzorcom M2SiO4, kde M môže byť Fe, Mg, Ni, Mn. Skupinu olivínu tvoria predovšetkým dva koncové členy:

* forsterit (Mg-olivín)
* fayalit (Fe-olivín)

  

Napriek tomu, že podľa IMA ide o neplatný druh, názov olivín sa bežne používa, pretože na presné rozlíšenie jednotlivých minerálov sú potrebné chemické analýzy obsahov jednotlivých prvkov, čo v teréne nie je vo veľkej väčšine prípadov možné. Tieto minerály sa vyskytujú hlavne v bázických a ultrabázických vyvretých horninách (napr. bazaltoch), občas sa nachádzajú aj v mramoroch). Drahokamová odroda sa nazýva chryzolit.

Výskyt
------

Významné svetové náleziská olivínu šperkovej kvality vo svete sú:

* ostrov Zabargad (Sv. Ján) v Červenom mori
* Mjanmarsko
* Čína
* Afganistan
* Pakistan
* Arizona, USA (bane San Carlos v pôvodnej apačskej rezervácii)
* Havaj, USA

Výskyty na Slovensku
--------------------

Na Slovensku sa olivíny dajú nájsť v okolí Žiaru nad Hronom (Šibeničný vrch), Sedlíc a Fiľakova. Menšie kryštály (max. niekoľko mm) sa bežne vyskytujú v bazaltoch a peridotitoch.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **olivíny**.

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* www.mindat.org - olivín na mineralogickej databáze
* www.sperky-a-diamanty.sk - olivín ako drahokam
* www.gia.edu - gemologická encyklopédia

Referencie
----------

1. ↑   *Eppi* [online]. [Cit. 2017-10-07]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Vasilij Grigorievič Lazarev** (rus. Василий Григорьевич Лазарев, \* 23. február 1928, Porošino – † 31. december 1990, Moskva) bol sovietsky lekár a kozmonaut.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Už na základnej škole sa rozhodol, že bude pilotom. Neskôr sa prihlásil na Sverdlovskú špecializovanú školu vojenského letectva, ale pretože sa na túto školu spolu s ním nedostal jeho najväčší kamarát, zvolil si Sverdlovský lekársky inštitút. V treťom ročníku volil špecializáciu na chirurgiu. V roku 1951 nastúpil na základnú vojenskú službu, dostal sa na vojenskú fakultu saratovského lekárskeho inštitútu. Po štátnici bol vymenovaný za vojenského náčelníka nemocnice. Zostal len krátko, pretože využil ponuku a pokračoval v štúdiu na čugujevskom leteckom učilišti.

Potom si osvojil profesiu skúšobného pilota. Skúšal rôzne záchranné prostriedky, výškové obleky a dostal sa aj na skúšku výškového stratostatu, laboratória Volga. Potom sa dostal aj ku skúškam zariadení pre kozmické lety a nakoniec aj ako všestranný a skúsený výskumník na štart kozmickej lode Sojuz. V tíme kozmonautov bol vedený od roku 1966.

### Lety do vesmíru

Na misiu Sojuz 12 odštartoval z Bajkonuru s Olegom Makarovom v septembri 1973. Cieľom letu bolo vyskúšať veľa rôznych prístrojov pred projektom Sojuz-Apollo, vrátane testov nových skafandrov *Sokol*. Bol to prvý let po predchádzajúcej havárii Sojuzu 11, Lazarev bol veliteľom lode. Pristáli s kabínou na padákoch pri meste Karaganda na území Kazachstanu.. 

V apríli 1975 letel Lazarev spolu s Makarov ešte raz na plánovaný dvojmesačnej pobyt na orbitálnej stanici Saľut 4. Po 20 minútach letu vo výške 192 km však došlo k poruche tretieho stupňa rakety a kozmická loď sa vrátila po strmej balistickej dráhe, pri ktorej museli kozmonauti vydržať preťaženie až 20,6 G. Pristáli juhozápadne od Gorno-Altajska (Altajská republika, RSFSR). Za tento nepodarený let, v zoznamoch Sojuzov sprvu ani neuvádzaný, získali obaja vyznamenanie Leninovým radom. Pretože nedoleteli, nezískali zvyčajne finančnú odmenu, len náhradnú dovolenku. Neskôr bol pokus vedený ako Sojuz 18a.

* Sojuz 12 (27. september 1973 - 29. september 1973)

### Po lete

Lekár, plukovník Lazarev zostal v oddiele kozmonautov až do roku 1985, zomrel vo svojich 62 rokoch. Bol ženatý a mal jedno dieťa.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

### Referencie

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vasilij Lazarov na českej Wikipédii.*

1. ↑  VÍTEK, Antonín. *Lazarev, Vasilij Grigor'jevič* [online]. Veľký katalóg družíc a kozmických sond SPACE 40, rev. 2008-06-25, [cit. 2010-03-20]. Dostupné online. (po česky)
2. 1 2  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: rev. 2007-03-24, [cit. 2009-11-16]. Kapitola Vasili Grigoriyevich Lazarev. Dostupné online. (po rusky)
3. ↑  CODR, Milan. *Sto hvězdných kapitánů*. Praha : Práce, 1982. Kapitola Vasilij Grigorievič Lazarev, s. 137.
4. ↑  FILIP, M.. *Sojuz 18-1* [online]. Malá encyklopédia kozmonautiky (MEK), rev. 2001-09-08, [cit. 2010-03-20]. Dostupné online. (po česky)

### Literatura

* CODR, Milan. *O kosmických dnech a nocích*. Praha : Práce, 1987. (po česky)
**Richard Horatio Edgar Wallace** (\* 1. apríl 1875, Greenwich, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 10. február 1932, Hollywood, Kalifornia, USA) bol britský spisovateľ, scenárista, dramatik a novinár. Patril k najznámejším anglicky píšucim spisovateľom kriminálnej literatúry.

Životopis
---------

Edgar Wallace sa narodil pod menom Richard Horatio Edgar ako nemanželské dieťa páru hercov. Krátko po pôrode bol adoptovaný londýnskym obchodníkom s rybami. Vyrastal v chudobných podmienkach a školské vzdelanie nedokončil. Napriek tomu sa v Južnej Afrike v Búrskej vojne vypracoval na vojnového korešpondenta.
  
Po návrate do Londýna pracoval ako novinár a špeciálny dopisovateľ. V roku 1905 mu vyšiel vo vlastnom vydavateľstve prvý kriminálny román *The Four Just Men*. Román bol síce obľúbený, ale pre autora znamenal finančnú pohromu. Každému, kto uhádne riešenie prípadu sľúbil v tej dobe obrovskú odmenu 500 libier šterlingov. Príliš mnoho ľudí koniec uhádlo a autor bol finančne zruinovaný. Vďaka zásahu lorda Harmwortha z Daily Mail sa Wallacovi nakoniec podarilo tento bankrot prežiť.

Známym sa stal svojou novinárskou činnosťou a románmi z prostredia Afriky, z ktorých prvý vyšiel v roku 1911. Napísal početné príbehy, eseje, básne, divadelné hry a scenáre (najznámejší *King Kong a biela žena*).

Wallace bol známy svojim extravagantným životným štýlom; jeho závislosť od hazardných hier bola príčinou obrovských dlhov (napriek tomu jeho dediči ich mohli vyplatiť z ročnej tantiémy, ktoré aj v dnešnej dobe obnášajú približne 1 milión eur ročne). Bol závislý od úspechu. Pribral a ochorel na cukrovku, ktorá nebola liečená. Počas cesty po USA zomrel vo veku 56 rokov na následky zápalu pľúc. Je pochovaný na cintoríne Fern Lane Churchyard v dedine Little Marlow, približne 50 kilometrov od Londýna. Jeho deti Bryan Edgar a Penelope boli tiež autormi kriminálnych románov.

Romány Edgara Wallaca boli preložené do 24 jazykov. V Spojenom Kráľovstve bolo natočených množstvo známych aj menej známych filmov. Od roku 1959 v nemecky hovoriacich krajinách bolo sfilmovaných 38 filmových predlôh.

Dielo (výber)
-------------

### Kriminálne príbehy

* *On the Spot: Violence and Murder in Chicago*, 1931 (po slovensky: *Na tom mieste...*; 1957, 1968)

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Edgar Wallace na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 75907
* BnF: 119288201
* GND: 118628739
* ISNI: 0000 0000 8135 1320
* LCCN: n80034938
* NK ČR: jn19990008883
* SNK: 166691
* VIAF: 56617609
* WorldCat: lccn-n80034938
**Edel Music** je nemecké priemyselné hudobné štúdio.

História
--------

Edel Music bolo založené v roku 1986 Michaelom Haentjesom v Nemecku ako zásielková nahrávacia spoločnosť, predávajúca väčšinou soundtracky. S umelcami ako Scooter, Sash!, Holly Johnson a mnohými ďalšími sa stala veľmi úspešným popovým vydavateľstvom. Edel Music išiel na burzu Frankfurt Stock Exchange v roku 1998.

V priebehu rokov bol Edel Music kúpený Eagle Rock Records, Facedown Records, Gang Go Music, Club Tools, Control Records a belgickým Play It Again Sam.

Edel Music má hlavnú kanceláriu so sídlom v Hamburgu, ale stále rozširuje svoju sieť vydavateľstiev po celom svete a má silnú sieť distribútorov, a má pobočky v krajinách: Taliansko, Švajčiarsko, Dánsko, Rakúsko, Spojené kráľovstvo, Švédsko, Fínsko a Francúzsko.

V posledných rokoch, Edel Music vydal štúdiové albumy umelcom ako JoJo, Lisa Stansfield, Toni Braxton, Sabrina Salerno, Deep Purple, Gregorian, Thomas Anders, Chris Rea, Jerry Lee Lewis, Status Quo, Ali Campbell, UB40, Europe, Jon Lord, Glenn Hughes, Turbonegro, a jeho zoznam je medzi najsilnejšími v nezávislom hudobnom priemysle.

Príjmy spoločnosti Edel Music dosiahli v roku 2009 123 miliónov eur.[1]

Referencie
----------

1. ↑  DGAP-Adhoc: edel AG
Czesław Głombik (2020)
Prof. Dr. hab. **Czesław Głombik** (\* 8. december 1935) je poľský filozof zaoberajúci sa dejinami filozofie.

Pôsobí ako vedúci Katedry dejín filozofie na Sliezskej univerzite v Katoviciach. V roku 1990 zastával funkciu rektora tejto univerzity. Venuje sa predovšetkým dejinám poľskej filozofie 19. a 20. storočia na pozadí prúdov a smerov európskej filozofie, najmä v jej najbližšom kultúrnom kontexte (nemeckom a českom). Tematicky pritom akcentuje podoby tomizmu.

Študoval na Varšavskej univerzite, kde v roku 1958 získal titul magister filozofie. Doktorát v odbore humanitných vied získal na Jagelovskej univerzite v Krakove. Ďalej pokračoval v štúdiu na Univerzite Marie Curie-Sklodovskej v Lubline a štúdium ukončil s titulom Dr. hab. humanitných vied, odbor história filozofie. 31. marca 2005 mu bol udelený titul doktor honoris causa Univerzity Palackého v Olomouci.

Bibliografia
------------

Czesław Głombik napísal 15 monografií a viac než 200 štúdií. K jeho najvýznamnejším dielam patria:

* 1973 - *Czlowiek i historia. Studium koncepcji filozoficznej Stefana Pawlickiego*
* 1978 - *Tradycja i interpretacje. Antoni Motolicki a reakcja katolicka wobec polskiej* „filozofii narodowej"
* 1982 - *Oblicza szczescia*
* 1982 - *Metafizyka kultury. Grabmann - Maritain - neoscholastyka polska*
* 1983 - *Martin Grabmann i polska filozofia katolicka*
* 1988 - *Zapomniani krytycy, nieznani filozofowie. Rzcz o Aleksandze Tyszynskim i Janie Adamskim*
* 1989 - *Tradycja narodowa a perspektywy kultury. Wakól publicystyki i krytyki filozoficznej Pawla Hoffmana*
* 1991 - *Początki neoscholastyki polskiej*
* 1994 - *Tomizm czsów nadziei. Slowianskie kongresy tomisticzne Praga* 1932 - Poznaň 1934, 1994
* 1999 - *Husserl i Polacy*

V češtine boli vydané knihy:

* 1995 - *Český novotomismus třicátých let*
* 2000 - *Umění zapomínat? Dějiny vztahů české a polské filozofie*

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12776228g
* GND: 121653404
* ISNI: 0000 0003 9863 5516
* LCCN: n84200457
* NK ČR: jn20000601908
* VIAF: 263434879
* WorldCat: lccn-n84200457
Farebný elektronický papier
**Elektronický papier** alebo **e-papier** je plochá zobrazovacia jednotka, ktorá odráža svetlo ako normálny papier, je schopná uchovať text aj obrázky natrvalo bez spotreby elektriny a s možnosťou zmeny obsahu a často je aj ohýbateľná. Z dôvodu nízkej energetickej náročnosti a štíhlosti sa čoraz viac presadzuje v čítačkách elektronických kníh. Elektronický papier možno čítať na slnku alebo pod lampou.

Medzi významných výrobcov elektronického papiera patrí spoločnosť *E-ink*, známa najmä na trhu elektronických čítačiek. Jej e-papier pozostáva z vrstvy miliónov malých mikrokapsúl v rámci matrice podobnej tým, ktoré sa používajú v LCD. Mikrokapsuly obsahujú opačne nabité biele a čierne častice, ktoré sú presúvané do popredia alebo do pozadia. Farba sa dosahuje pridaním viacerých vrstiev filtrov. 

Spoločnosť *Kent Display* je prvá firma na trhu, ktorá prišla s farebným displejom na báze e-papiera. Technológia s názvom *ChLCD* bola použitá v elektronickej čítačke *Flepia* od firmy *Fujitsu*. Používa vrstvu mikrokapsúl obsahujúcich cholesterické tekuté kryštály, ktoré majú špirálovitú štruktúru. Tá môže byť aktivovaná pomocou zmeny napätia tak, aby bola priesvitná alebo odrazivá. Spoločnosť sa zameriava na vývoj LCD „bez potreby napájania" - optimalizáciou technológie *Reflex Electronic Skin*. 

Ďalšia technológia elektronického papiera je *P-ink* (skratka pre Photonic Ink) spoločnosti *Opalux*. Technológia berie inšpiráciu zo spôsobu, ako opál vytvára farebné odrazy: efekt vyplýva z mikroštruktúry, v ktorej zhluky mikroguľôčok odrážajú pri zmene uhla dopadajúceho svetla rôzne farebné zložky.

Zaujímavé riešenie za použitia trochu inej technológie, ako sú spomenuté, prináša technológia od *Pixel Qi* s názvom *3Qi*, určená pre projekt *OLPC*. Displej je určený pre mininotebooky a elektronické čítačky, pričom pracuje v troch módoch. Prvým je farebný mód s vysokým rozlíšením, druhým je nízkoenergetický čiernobiely mód a tretím je režim e-papier. Displej môže pracovať s podsvietením, ktoré podľa potreby zapína a vypína. Spoločnosť pracuje aj na verzii s dotykovým ovládaním.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Elektronický papier**

Zdroje
------

* Kam smeruje e-papier?
**Chant de Ralliement** (angl. *Rallying Song*) je štátna hymna štátu Kamerun. Formálne bola ustanovená v roku 1957. Neoficiálne sa spievala už od roku 1948, pred vyhlásením nezávislosti krajiny.

Melódiu skomponoval René Djam Afame. Na napísaní slov spolupracoval s Samuelom Minki Bamba a Moïse Nyatte Nko'o. Text bol v 1978 pozmenený.

Francúzsky text
---------------

O Cameroun berceau de nos ancêtres,
Va, debout et jaloux de ta liberté.
Comme un soleil ton drapeau fier doit être,
Un symbole ardent de foi et d'unité,
Que tous tes enfants du Nord au Sud,
De l'Est à l'Ouest soient tout amour!
Te servir que ce soit le seul but
Pour remplir leur devoir toujours.
*Refrain:*
Chère Patrie, terre chérie,
Tu es notre seul et vrai bonheur.
Notre joie, notre vie,
A toi l'amour et le grand honneur.
Tu es la tombe où dorment nos pères,
Le jardin que nos aïeux ont cultivé.
Nous travaillons pour te rendre prospère,
Un beau jour enfin nous serons arrivés.
De l'Afrique sois fidèle enfant
Et progresse toujours en paix,
Espérant que tes jeunes enfants
T'aimeront sans bornes à jamais.
*Refrain*

Anglický text
-------------

O Cameroon, Thou cradle of our fathers,
Holy shrine where our midst they now repose,
Their tears and blood and sweat thy soil did water,
On thy hills and valleys once their tillage rose.
Dear fatherland thy worth no tongue can tell!
How can we ever pay thy due?
Thy welfare we will win in toil and love and peace,
Will be to thy name ever true!
*Refrain:*
Land of Promise, land of Glory!
Thou, of life and joy our only store!
Thine be honour, thine devotion
And deep endearment, for evermore.
From Shari, from where the Mungo meanders
From along the banks of lowly Boumba Stream,
Muster thy sons in union close around thee,
Mighty as the Buea Mountain be their team;
Instil in them the love of gentle ways,
Regret for errors of the past;
Foster, for Mother Africa, loyalty
That true sall remain to the last.
*Refrain*
**Cárovič** (nem. Der Zarewitsch) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 21. februára 1927 v Deutsches Künstlertheater v Berlíne. Libreto napísali Béla Jenbach a Heinz Reichert podľa činohernej predlohy poľskej autorky, Gabriely Zapolskej, ktorú videl Lehár hrať vo Viedni v roku 1917 v Detsches Volkstheater. Práva na jej dielo získali až po smrti autorky od jej dedičov. V pôvodnom diele odhrávajúcom sa v 18. storočí, vystupoval Alexej Petrovič, najstarší syn cára Petra Veľkého, ktorý sa zaľúbil do fínky a odišiel s ňou do Talianska. Bol však otcom prinútený vrátiť sa do Ruska, kde bol uväznený. Libretisti sa rozhodli obísť "politicky nepríjemné" časti diela. Dej bol prenesený o storočie neskôr a hlavná postava operety je len výplodom fantázie (nemá teda žiadnu oporu v dejinách). V operete sa cárovič vráti z Talianska do vlasti dobrovoľne, aby si splnil svoje povinnosti. Svojej lásky sa musí zriecť.

Opereta bola veľmi úspešná. Dej operety umožnil autorovi použiť ruské aj neapolské hudobné motívy. Ária "Willst du, Wilst du..." (*"Chceš?"*, prvé dejstvo) bola napísaná vyslovene na mieru slávnemu tenoristovi Richardovi Tauberovi. Najviac sa však preslávil duet z tretieho dejstva: "Warum hat jeder Frühling, ach, nur einen Mai?" (*"Prečo je každú jar iba raz máj?"*).

Hlavné postavy
--------------

| Postava | Hlasový rozsah | Osadenie na premiére 21. Februára, 1927 |
| --- | --- | --- |
| Cárovič | tenor | Richard Tauber |
| Ivan | barytón | Paul Heidemann |
| Mascha, *Ivanova žena* | soprán | Charlotte Ander |
| Sonja | soprán | Rita Georg |
| Lina | soprán |  |
| Premiér | bas |  |
|

Skladby
-------

Hrubo je vyznačená najznámejšia skladba.

* Mächtig und gross ist der Zar - vstup (chór)
* Es steht ein Soldat am Wolgastrand - ária cároviča
* Einer wird kommen - ária Sonji
* Hab' nut du allein - duet (Cárovč, Sonja)
* **Warum hat jeder Frühling**, ach, nur einem Mai ? - duet (Cárovič Sonja)
* Willst du ? - ária (cárovič)
**Pleistoanax** (starogr.  Πλειστοάναξ) z kráľovskej rodiny Agiovcov bol kráľ Sparty od roku 459 pred Kr. do roku 409 pred Kr. V rokoch 446 pred Kr. do roku 428 pred Kr. ho zastupoval syn Pausanias. Pleistoanax bol najstarším synom Pausania, slávneho vojvodcu pochádzajúceho z kráľovskej rodiny Agiovcov, ktorý na čele gréckych vojsk porazil v roku 479 pred Kr. perzské vojská v bitke pri Platajách.

Na trón nastúpil v roku 459 pred Kr. V roku 457 pred Kr. viedla Sparta inváziu proti Fokide. Pleistoanax, keďže bol ešte veľmi mladý, nemohol sa postaviť na čelo spartského vojska; zastúpil ho syn jeho strýka Nikoméda Kleombrotos. V roku 445 pred Kr. vpadli Aténčania na čele s Periklom do Eubóje a ako odvetu viedol inváziu Sparťanov do Atiky v tom istom roku už Pleistoanax osobne, ale za poradcu mu efori určili Kleandrida. Sparťania pustošili krajinu okolo Atén, ale Atény sa im nepodarilo dobyť. Po predčasnom stiahnutí svojho vojska z nepriateľského územia boli Pleistoanax spolu Kleandridom vystavení podozreniu, že boli podplatení Periklom. Efori ich na to obvinili z úplatkárstva. Kleandrida odsúdili na smrť a mladého kráľa na vysokú pokutu, ktorú nevedel splatiť a bol preto nútený opustiť Spartu. Pleistoanax žil potom 19 rokov vo vyhnanstve v Arkádii na posvätnom pozemku pri svätyni boha Dia a počas tohto obdobia ho na tróne zastupoval jeho syn Pausanias.

Vzhľadom na pokánia a na podnet z Delfskej veštiarne mu počas peloponézskej vojny v roku 428 pred Kr. efori povolili vstup do Sparty a ujať sa znova vlády. Jeho ďalšie panovanie bolo ale ostro sledované jeho odporcami, ktorí ho podozrievali z toho, že podplatil Pýtiu v delfskej veštiarni. Každý jeho neúspech počas peloponézskej vojny proti Aténam využili proti nemu. Pleistoanax preto použil všetok svoj vplyv na ukončenie vojny a dosiahnutie mieru s Aténami. To sa mu napokon podarilo v roku 421 pred Kr. keď spolu s aténskym štátnikom Nikiom podpísali mierovú zmluvu (tzv. zmluva Nikias). Mierová zmluva mala platiť 50 rokov. Obyvateľstvo a hlavne roľníci ho privítali s nadšením. Mier netrval však dlho už o tri roky Sparťania zaútočili na Argos. Lenže Argos bol demokratický štát a Atény ho nenechali bez pomoci. Na posilnenie spartských vojenských síl bol kráľ Pleistoanax postavený na čelo armády pozostávajúcich zo starých mužov a chlapcov, ktorá mala pomôcť spolukráľovi Agidovi. Po príchode zistil, že jeho pomoc už nie je potrebná. Spartské vojsko v bitke pri Mantinei zvíťazilo. Pleistoanax sa vrátil do Sparty. Zomrel v roku 409 pred Kr. a jeho nástupcom sa stal jeho syn Pausanias.

Zdroje
------

* Ploutarchos, *Perikles*
* Thukydides, *Dejiny peloponezskej vojny*
* Diodoros Sicílsky, *Bibliotheca historia*

  


|  |
| --- |
| Pleistoanax**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Pleistarchos** | **kráľ**459 pred Kr. – 409 pred Kr. | Nástupca**Pausanias** |
**Adam Trajan Benešovský** (**z Benešova**) (\* 1586, Benešov – † 1650, Drahovce) bol český duchovný, spisovateľ a exulant.

Narodil sa v Benešove pri Prahe. Študoval na Karlovej univerzite a v roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Po skončení štúdií pôsobil vo Vimperku ako evanjelický farár. V roku 1621, rok po bitke na Bielej hore, odišiel do exilu do Uhorska, kde konvertoval na katolíctvo a pôsobil ako farár v obci Drahovce.

Je autorom mnohých básní, no najznámejšou sa stala latinská oslavná báseň *Saluberrimae Pistinienses Thermae* (*Uzdravujúce piešťanské kúpele*), ktorá vyšla tlačou v Trenčíne roku 1642.

Biografia
---------

Bol protestanským kňazom. Otec Ján pochádzal z Trutnova, bol dvakrát ženatý a mal jednu dcéru. Študoval teológiu na univerzite v Prahe. V roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Pôsobil ako kňaz vo Vimperku a roku 1621 odchádza do exilu, zdržoval sa v Scheliningere, Šoproni a v Žiline a pred rokom 1640 bol správcom farnosti protestantských farníkov v Drahovciach, potom pravdepodobne v Trenčíne. Písal na rôzne témy ako sú spisy lekárske, náboženské, historické, autobiografické a príležitostnú oslavnú poéziu. Po latinsky napísal elegickým distichom oslavnú báseň na liečivé (uzdravujúce) piešťanské pramene *Saluberrimae Pistinienses Thermae* (Trenčín, 1642). Prvýkrát na jej význam upozornil Matej Bel v *Notitia Hungariae…* (1742). Báseň má okrem umeleckej aj historickú a dokumentárnu hodnotu. Obsahuje množstvo údajov o prírode, osídlení Piešťan i okolia a tunajších kúpeľoch. Dosiaľ nie je známe, aké bolo jeho pastoračné pôsobenie v Drahovciach, nie je tu známa protestantská komunita. Možné je i to, že to boli spoluexulanti z Čiech. Nevieme ani, kde a kedy skonal s určitosťou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adam Trajan**

Externé odkazy
--------------

* Plné texty diel A. Trajana

Autoritné údaje: * NK ČR: jk01140179
* SNK: 164752
* VIAF: 22536008
Elektrometer
**Elektrometer** je merací prístroj, ktorý meria veľkosť elektrického náboja alebo rozdielu elektrických potenciálov.

Princíp
-------

Elektrometer využíva zmenu veľkosti príťažlivej sily v elektrostatickom poli. Je tvorený vákuovou bankou, v ktorej je jemný pásik kovu umiestnený na držiaku vodivo spojenom s vonkajšou platňou, alebo guľou. Funguje tak, že na kovovú platňu sa prenesie náboj z meraného telesa. Ak je teleso elektricky nabité, pásik kovu sa vychýli úmerne veľkosti náboja. 

Keď sa teleso dotkne kovovej platne, elektricky nabité častice, sa presunú do držiaka. Vzniká prebytok kladných iónov a pásik sa odchýli od súhlasne nabitého držiaka. Keď je teleso záporne nabité, je prebytok záporných elektricky nabitých častíc, záporný elektrický náboj prejde z telesa do držiaka a do pásika a keďže sú súhlasne nabité, pásik sa vychýli opačne. 
Pri praktickej konštrukcii je merací pásik spojený s ručičkou odchýlkomera, alebo sa údaj odčíta opticky oproti stupnici.

Z veľkosti výchylky elektrometra na stupnici sa zisťuje veľkosť kladného alebo záporného elektrického náboja privedeného na platňu elektrometra. Elektrometer sa „vynuluje" po spojení so zemou - uzemnenia.

Existuje mnoho rôznych druhov, v rozmedzí od historických ručne mechanických prístrojov po vysoko presné elektronické zariadenia. Moderné elektromery sú založené na vákuovej trubici alebo polovodičových technológiách môže byť použitý pre meranie napätia a náboja s veľmi nízkymi zvodovými prúdmi až do jedného femtoampéra. Jednoduchšie, ale súvisiace prístroje, elektroskopy, fungujú na podobnom princípe, pričom udávajú pomer veľkosti napätia a náboja.

Elektrometer by sa nemal zamieňať s (elektromer)om.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Elektrometr na českej Wikipédii a Electrometer na anglickej Wikipédii.*
**RQ-20 Puma** je malý taktický bezposádkový vzdušný systém, ktorý je určený na prieskum, hliadkovanie a spravodajstvo. Za vývojom a výrobou tohto systému stojí americká firma AeroVironment.

Konštrukcia
-----------

RQ-20A Puma
RQ-20A Puma z ruky vypúšťaný a z batérie napájaný bezposádkový letecký systém. Je určený na spravodajské a prieskumné operácie. Je vybavený ľahkou elektrooptickou a infračervenou kamerou, pričom dáta prenáša v reálnom čase. Umožňuje napr. malým jednotkám detegovať improvizované výbušné zariadenia. Každý systém sa skladá z troch lietadiel, jednej pozemnej riadiacej stanice a jedného video terminálu. RQ-20A je možné ovládať na vzdialenosť 15 km a jeho letová vytrvalosť je 2 hodiny.

Lietadlo RQ-20A je oveľa menšie ako ScanEagle, váži iba 6,3 kg. Je ľahko prenosné a nevyžaduje žiadne pomocné vybavenie na vypustenie alebo zachytenie. Systém je plne vodotesný a tichý, aby sa predišlo jeho detekcii.

Požívatelia
-----------

Belgicko  Belgicko

Belgická armáda
Egypt  Egypt

Egyptská armáda
Estónsko  Estónsko

Estónska armáda
Lotyšsko  Lotyšsko

Lotyšská armáda
Česko  Česko

Česká armáda
USA  USA

United States Special Operations Command
United States Army
United States Marine Corps Aviation
United States Navy
United States Air Force
National Oceanic and Atmospheric Administration

Špecifikácie (RQ-20B)
---------------------

### Hlavné charakteristiky

* **Posádka**: 0 (ovládané na diaľku minimálne 1 osobou)
* **Dĺžka**: 1,4 m
* **Rozpätie krídel**: 2,8 m
* **Hmotnosť**: 6,3 kg

### Výkony

* **Maximálna rýchlosť**: 83 km/h
* **Dostup**: 152 m
* **Výdrž**: >3 hodiny

Referencie
----------

1. ↑  RQ-20A Puma
2. ↑  Puma™ AE RQ-20B

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Cornelio Bentivoglio** (\* 27. marec 1668, Ferrara, Taliansko – † 30. december 1732, Rím) bol titulárny arcibiskup v Kartágu a kardinál rímskokatolíckej cirkvi.

Bol potomkom vplyvného šľachtického rodu Bentivoglio. Získal doktorát v kanonickom aj civilnom práve na univerzite vo Ferrare. Ako mladý odišiel do Ríma. Roku 1712 bol menovaný nunciom v Paríži. Kardinálom sa stal v roku 1719 (titulus San Girolamo degli Schaivoni), a španielskym ministerským zmocnencom v Ríme roku 1726. Je pochovaný v Santa Cecilia in Trastevere.

Mal záujem o umenie, písal sonety a preložil epos *Thébané* od rímskeho básnika Statia.

Referencie
----------

1. ↑  FELTON, Cornelius Conway. The Poets and poetry of Europe: with introductions and biographical notices. [s.l.] : Carey and Hart, 1845. S. 592. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cornelio Bentivoglio**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cornelio Bentivoglio na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 145232697
* GND: 116123230
* ISNI: 0000 0003 5719 6940
* LCCN: n86134949
* NK ČR: ola2014848672
* ULAN: 500353678
* VIAF: 195253503
* WorldCat: lccn-n86134949
**Cornelio Judas Tadeo de Saavedra y Rodríguez** (\* 15. september 1759, Otuyo  – † 29. marec 1829, Buenos Aires) bol argentínsky politik, obchodník a vojak. Bol najvyšším predstaviteľom prvých dvoch revolučných argentínskych vlád po revolúcii z roku 1810.

Životopis
---------

Narodil sa v malej osade Otuyo v Hornom Peru (súčasná Bolívia). Bol obchodníkom a neskôr sa presťahoval do Buenos Aires, kde sa zapojil okrem obchodovania aj do politického života. Podieľal sa na Májovej revolúcii z roku 1810, čo bol začiatok boja za nezávislosť Argentíny od Španielska. 25. mája 1810 sa stal predsedom tzv. prvej chunty, čím sa stal formálne najvyšším predstaviteľom prvej argentínskej vlády. 18. decembra toho istého roku bola prvá chunta nahradená tzv. veľkou chuntou, kde si Saavedra udržal najvyššie postavenie. Patril však k umierneným členom vlády a musel tak čeliť veľkému tlaku radikálov. K zvrhnutiu chunty došlo dňa 23. septembra 1811, čím sa skončila politická kariéra Saavedru na čele Argentíny (na čele chunty však bol nahradený už 26. augusta).
Po svojom politickom páde musel čeliť perzekúcii zo strany svojich oponentov, čo viedlo k jeho exilu v Čile. Do Argentíny sa vrátil v roku 1814, kedy sa na západe krajiny usadil José de San Martín, ktorý tu pripravoval inváziu do Čile a umožnil Saavedrovi návrat na územie, ktoré mal pod kontrolou. Už o krátky čas potom, čo došlo k porážke politických oponentov Saavedru mu bola vrátená vojenská hodnosť a vyznamenania, no možnosť podieľať sa na vláde mu bola naďalej zakázaná. Zomrel v marci 1829 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný. Kvôli nepokojnej situácii vo vtedajšej Argentíne mu nechal štátny pohreb zorganizovať guvernér provincie Buenos Aires Juan Manuel de Rosas až v januári 1830.

Referencie
----------

1. ↑  CHALUPA, J. 2012, Dějiny Argentiny, Uruguaye a Chile. Nakladatelství Lidové noviny, Praha, s. 90
2. ↑   *Cornelio Saavedra* [online]. biografiasyvidas.com, [cit. 2018-09-22]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cornelio Saavedra**

Autoritné údaje: * BnF: 120450443
* GND: 129516511
* ISNI: 0000 0000 6321 0663
* LCCN: n81033143
* VIAF: 10926753
* WorldCat: lccn-n81033143
Aerobik
**Aerobik** alebo **športový aerobik** (z angl. *aerobics*) je druh kondičného vytrvalostného dynamického cvičenia vykonávaného za sprievodu hudby, ktoré zaťažuje srdcovocievnu, dýchaciu a pohybovú sústavu. Vznikol v USA ako forma telocviku pre širokú verejnosť, čerpajúca z gymnastiky a tanca. Jeho priekopníkom bol Kenneth H. Cooper (1968, *Aerobics*), na Slovensku Helena Jarkovská (1987, *Aeróbna gymnastika*).

K hlavným organizáciám športového aerobiku patria FISAF (Federation of International Sports, Aerobics and Fitness) a IFG (International Federation of Gymnastics), ktoré organizujú každoročne majstrovstvá sveta.

Delenie
-------

Aerobik sa delí podľa záťaže na:

* nízky – so zníženou záťažou kĺbov dolných končatín
* vysoký – skoky, poskoky a ich variácie
* kombinovaný

Odporúča sa cvičiť 3- až 5-krát týždenne 15 až 60 minút, neprekračovať 85% maxima spotreby kyslíka a 90% maxima tepovej frekvencie. Intenzitu a dĺžku cvičenia je nutné individuálne upraviť vzhľadom na vek, telesnú kondíciu a zdravotný stav cvičiaceho.

Slovensko a aerobik
-------------------

* 1994 – Zora Czoborová sa stala majsterkou sveta FISAA

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Aerobik**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aerobik**

Zdroj
-----

* Aerobik. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 61.
**Nikagoras** (starogr. *Νικαγόρας* – *Nikagoras*) bol olympijský víťaz v tethrippe a v synóride v roku 308 pred Kr.

Nikagoras, syn Nikóna z rodoského mesta Lindos, bol na 118. olympijských hrách v roku 308 pred Kr. korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v tethrippe a v synóride. Tethrippon (preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) zaradili do olympijského programu na 25. hrách v roku 680 pred Kr. a synóris (preteky na voze s dvojzáprahom) na 93. hrách v roku 408 pred Kr.

Olympijské víťazstvá Nikagora sú uvedené na starovekej kamennej stéle (Lindos II 68 ) objavenej v 19. stor. v Grécku, publikovanej nemeckým filológom a epigrafikom Wilhelmom Dittenbergom. Táto kammenná stéla ešte uvádza, že Nikagoras sa okrem víťazstiev v Olympii presadil v týchto disciplínach aj na ďalších hrách, a to na celogréckych v Delfách, v Istmii a Nemei, na hrách Lykaia (slávnosť k pocte boha Dia na hore Lykaion) a na panathenajských hrách.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
2. 1 2 3 4  Wilhelm Dittenberg, ed. Sylloge Inscriptionum Graecarum *I Lindos 68; SIG3 314*
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246-249.
6. ↑  Inscriptiones Rhodes and S. Dodecanese (IG XII,1), *Lindos II 68*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku