**Byzantológia** alebo zriedkavejšie **byzantinistika** je náuka, odbor historických a filozofických vied zaoberajúci sa byzantskou históriou a kultúrou. Predmetom jej záujmu je široká množina tém spojených s Byzantskou ríšou od byzantského výtvarného umenia a literatúry, cez náboženstvo, spoločnosť a filozofiu až po všeobecnú históriu byzantského (východorímskeho) štátu. Úzko súvisí s medievalistikou, a niektoré jej odvetvia sa prelínajú s vedeckými záujmami slavistiky, orientalistiky a so štúdiom antiky. Významné je prepojenie na štúdium klasických jazykov, najmä gréčtiny a latinčiny. Ako samostatný odbor vznikla v 2. polovici 19. storočia. Znalec v odbore sa v slovenčine nazýva **byzantológ**, resp. **byzantologička**.

Vývoj byzantológie vo svete
---------------------------

Srbská poštová známka vydaná pri príležitosti usporiadania 23. byzantologického kongresu v Belehrade v roku 2016
Záujem o byzantský svet bol živý už od obdobia renesancie, keď sa do Európy z Talianska šíril odkaz gréckych humanistických vzdelancov. Staroveké i stredoveké grécke diela boli prekladané do latinčiny a značný bol aj vplyv byzantského umenia v Taliansku. Významným bádateľom byzantského sveta bol Hieronymus Wolf, ktorý v roku 1557 po prvýkrát používa termín byzantský. Vďaka Fuggerovcom vydal prvý súbor byzantských historikov *Corpus Historiae Byzantinae*. Záujem o byzantský svet čiastočne stúpol aj v období reformácie, keď sa o východné kresťanstvo zaujímali ako nemeckí reformátori, tak i katolícki protireformátori študujúci gréckych cirkevných otcov. Kladný názor k Byzancii mala Ruská ríša, ktorá sa pokladala za nástupcu Byzancie, Tretí Rím.

Hieronymus Wolf v roku 1557 po prvýkrát použil výraz byzantský pre označenie Východorímskej ríše, neskôr označenie spopularizovali osvietenskí učenci, ktorí mu však pripočítavali pejoratívny charakter
Významný prerod záujmu prinieslo osvietenstvo a absolutizmus. Francúzski učenci zaujímajúci sa o Rímsku ríšu a križiacke výpravy pochopiteľne narazili aj na byzantské osobnosti, a francúzski panovníci ako Ľudovít XIV. začali napodobňovať štýl byzantských panovníkov. Pod vedením jezuitu Philippa Labbého bol vydaný 34-zväzkový *Parížsky korpus* byzantských historikov. Byzantský prvok začal prenikať aj do umenia (pozri aj postbyzantské umenie). V divadelných hrách sa neraz vyskytovali postavy byzantských cisárov. Podobné dramatické spracovania vzišli aj z pier vzdelancov českej Karlovej univerzity, či uhorskej Trnavskej univerzity. Byzantský svet však bol vo vtedajších dielach vykresľovaný zväčša negatívne.

K zakladateľom francúzskej byzantológie patril napr. Charles Du Cange, ktorý vydal prvý slovník stredovekej gréčtiny a vydal diela *Byzantine du Louvre* a *Historia Byzantina*. K Byzancii však vzdelanci ešte nepristupovali úplne objektívnym vedeckým prístupom a ich názory boli ovplyvnené politickými a náboženskými predsudkami. Odsudzovali Byzanciu ako príčinu vzostupu moci islamu a Turkov, a vinili ju z cirkevného rozkolu. Negatívny postoj k Byzancii mali aj filozofi ako Montesquieu a Voltaire, ktorí pod rúškom kritiky Byzancie kritizovali francúzsky absolutizmus. Tieto myšlienky sa prejavili aj v historických dielach od Charlesa Lebeaua (vydal prvé dejiny Byzancie), či Edwarda Gibbona. Významné bolo Gibbonovo sedemzväzkové dielo *Úpadok a zánik Rímskej ríše* (angl. *The Decline and Fall of the Roman Empire*), ktoré na Byzanciu tiež nazeralo značne skepticky. Obdobie byzantských dejín Gibbon vnímal ako posledné, úpadkové obdobie rímskych dejín a Byzantskú ríšu ako skazenú pre jej štátne zriedenie a kresťanskú orientáciu.

Pomerne nepozitívne na dejiny Byzantskej ríše nazeral aj nemecký klasicizmus a novohumanizmus. Byzantskú ríšu ale pokladal za ochrankyňu antických hodnôt. Na tento názor nadviazalo filhelenistické hnutie, ktoré vzniklo po Gréckom povstaní v roku 1821. Plodom nadšenia vyvolaného gréckym svetom bolo vydanie 50-zväzkového *Bonnského korpusu* zloženého z diel byzantských historikov. Za jeho vytvorením stál Berthold Georg Niehbur a z diela byzantológovia čerpajú dodnes. V 19. storočí začínajú vznikať viaceré rozsiahle historické diela. V Anglicku medzi bádateľov byzantského sveta patril napr. George Finlay, vo Francúzsku Charles Diehl, v Rusku napr. V. G. Vasiljevskij, či F. I. Uspenskij.

Za zakladateľa modernej vedeckej byzantológie býva považovaný Karl Krumbacher (1856 – 1909), ktorý pôsobil ako profesor gréckeho jazyka na univerzite v Mníchove. Za základnú príručku sa považuje jeho článok *Geschichte der byzantinischen Literatur*. V roku 1892 Krumbacher založil časopis *Byzantinische Zeitschrift* (dodnes hlavné periodikum v odbore) a v roku 1898 vznikol *Byzantinisches Archiv*. V tomto období medzi západnými vzdelancami ešte stále prevažoval názor, že dejiny Byzancie boli obdobím úpadku a neplodnosti, čo rozličnými definíciami vyjadroval zaužívaný pojem byzantinizmus. Postupne sa však pohľad byzantológov na históriu Byzantskej ríše menil a začali byť vnímané aj pozitíva.

Záujem o Byzantskú ríšu ešte viac vzrástol v 20. storočí, keď sa k jej bádaniu pripojila väčšina krajín Európy. Spočiatku negatívne, resp. minimálne nezainteresovane sa voči byzantských dejinám staval Sovietsky zväz, ktorý v byzantológii videl starú cársku imperialistickú propagandu. Hlbšia pozornosť sa v ZSSR začala Byzancii venovať až od obdobia druhej svetovej vojny v rámci návratu ku koreňom ruskej kultúry. V 40. rokoch prenikol väčší záujem o byzantológiu aj do Ameriky, kde vzniklo významné výskumné centrum Dumbarton Oaks vo Washingtone D.C. Rozvoj byzantológie ďalej podporil vznik Medzinárodnej asociácie byzantologických štúdií (*Association Internationale des Études Byzantines*), ktorej členom je aj Slovenská byzantologická spoločnosť a Český národný byzantiologický komitét.

Byzantológia v Československu a na Slovensku
--------------------------------------------

Byzantológia má v Československu dlhoročnú tradíciu, hoci pre viacmenej západo-latinský historický a kultúrny vývoj Česka a Slovenska zostávala byzantská téma s výnimkou veľkomoravských a slovanských tém len okrajovou záležitosťou. K formovaniu česko-slovenskej byzantológie preto prišlo až na začiatku 20. storočia, kým v iných krajinách (Spojené kráľovstvo, Nemecko, Rusko) možno badať záujem o Byzanciu aj skôr. Najmä spočiatku vychádzal československý (resp. skôr český) záujem o byzantské témy z nadväznosti na odbor slavistiky zaoberajúcej sa južnými Slovanmi. Medzi zakladateľov byzantologickej tradície v českých krajinách možno považovať pražského profesora dejín východnej Európy a Balkánskeho polostrova Jaroslava Bidla, či Konštantína Jirečku a Karla Škorpila, ktorí však pôsobili v zahraničí.

K výraznejšiemu prehĺbeniu byzantologických štúdií v Československu došlo po prvej svetovej vojne, keď do Prahy emigrovali ruskí odborníci na byzantské a slovanské umenie na čele s Nikodimom Pavlovičom Kondakovom. Pod Kondakovým vedením vznikol v Prahe ústav, ktorý zastrešoval prácu slovanských vzdelancov zaoberajúcich sa byzantskou tematikou. Výsledkom ústavu bol 11 zväzkový do roku 1941 každoročne vydávaný zborník *Seminarium Kondakovianum*. Ďalším významným počinom československej byzantológie bol vznik Slovanského ústavu v Prahe pôsobiaceho od roku 1928, a vydávanie časopisu *Byzantinoslavica* od roku 1929. Na čele časopisu spočiatku stál český slavista Miloš Weingart. Do časopisu prispievali ako československí, tak i zahraniční prispievatelia a čoskoro sa stal uznávaným periodikom v odbore. Tematicky sa časopis zameriaval najmä na byzantsko-slovanskú tematiku (veľkomoravské, či literárne témy). Jednou z najvýznamnejších postáv byzantských štúdií celkovo sa stal František Dvorník. Svoju činnosť započal ešte v období Prvej ČSR a po druhej svetovej vojne dokonca pôsobil ako profesor na Harvardovej univerzite a člen washingtonského byzantologického ústavu Dumbarton Oaks. Oblasťou jeho záujmu bola okrem slovansko-byzantskej tematiky Fótiova schizma. Ďalšími vzdelancami aspoň čiastočne sa zaoberajúcimi byzantológiou boli napr. Karel Müller (literatúra), Theodor Saturník (právo), Josef Vašica, Josef Vajs, Josef Cibulka, Josef Myslivec, Lubor Niederle a ďalší.

Druhá svetová vojna priniesla rozvoju byzantológie v Československu značné škody, pretože viacerí odborníci umreli, alebo odišli do zahraničia. Dočasne bolo pozastavené aj vydávanie periodika *Byzantinoslavica*. Po vojne sa na čelo časopisu postavila Milada Paulová spolu s Bohuslavom Havránkom a Nikolajom Lvovičom Okunevom. Časopis sa v tomto období ešte viac zmedzinárodnil a jeho zameranie začalo byť širšie, hoci stále venoval značnú pozornosť témam spojeným so slovanskou históriou. Vydávaný bol v hlavných svetových jazykoch, čo spôsobilo, že doma bol mimo odbornú verejnosť známy menej. Medzinárodne však šlo o významné periodikum, ktoré mohlo konkurovať i poprednému časopisu *Byzantinische Zeitschrift*. V roku 1953 bol časopis začlenený do Československej akadémie vied. V tomto období sa začali na byzantologickom poli objavovať nové mená ako Antonín Dostál (nahradil Miladu Pavlovú na čele časopisu *Byzantinoslavica*), Bohumila Zástěrová, Milan Loos, či Vladimír Vavřínek, ktorý neskôr taktiež prevzal redakciu časopisu. Ďalším časopisom zaoberajúcim sa čiastočne byzantologickou tematikou bol *Slovník jazyka staroslověnského*, ktorý bol vydávaný od roku 1958. Spočiatku vznikal pod taktovkou Josefa Kurza, následne pod vedením Zoe Hauptovej.

V neskoršom období začal svoju činnosť aj profesor klasickej filológie na Karlovej univerzite Karel Svoboda, či Růžena Dostálová, ktorá sa venovala najmä byzantskej literatúre. Otázkou Byzancie a križiackych výprav sa v druhej polovici 20. storočia zaoberala Věra Hrochová, slovanskými štúdiami zase Lubomír Havlík. Na byzantské výtvarné umenie (prevažne v Bulharsku) sa zameriaval Vladimír Fiala, na jeho činnosť so záujmom o ikonografiu nadviazala Jana Hlaváčková. Pôvodne sa o byzantológiu zaujímal aj Oldřich Tůma. V tomto období sa viac mobilizovala už aj slovenská byzantológia, ktorej doteraz najvýznamnejším predstaviteľom bol Alexander Avenarius. Z hľadiska archeológie sa byzantsko-slovanskou tematikou čiastočne zaoberal aj Ján Dekan, na Univerzite Komenského zase pôsobila Tatiana Štefanovičová, hoci jej pole pôsobnosti bolo zamerané skôr na iné odvetvia historických vied.

I napriek politickej situácii pokračovali byzantské štúdie a vydávanie časopisu *Byzantinoslavica* aj počas normalizácie. V roku 1981 bol časopis dokonca ocenený na byzantologickom kongrese vo Viedni. V Československu sa v tomto období dokonca usporiadali tri byzantologické sympóziá (1977 Liblice, 1978 Praha a 1990 Bechyně) a vyšlo takisto niekoľko prekladov byzantských kroník. Snaženie československých byzantológov bolo i napriek komplikáciám zavŕšené vydaním prvého rozsiahlejšieho komplexného diela o Byzancii (*Dějiny Byzance*, 1992). Dielo je z hľadiska byzantskej literatúry a filozofie obsahovo čiastočne doplnené už krátko pred tým vydanou knihou *Byzantská vzdělanost* od Růženy Dostálovej. 

Pád komunistického režimu otvoril byzantológii nové cesty, pretože sa zintenzívnilo prepojenie so zahraničnými byzantológmi a čiastočne sa navýšil aj počet vydávaných prekladov. V porovnaní s inými krajinami však i napriek dlhodobej byzantologickej tradícii zostáva počet kníh vydaných v češtine alebo slovenčine pomerne malý. Z domácej českej alebo slovenskej tvorby vyšlo niekoľko knižných diel zaoberajúcich sa cyrilo-metodskou tradíciou, väčšinou sa však samotnou Byzanciou zaoberajú len okrajovo. V roku 2010 vyšla prvá rozsiahlejšia česká kniha o byzantskej filozofii *Úvod do byzantské filosofie* od Pavla Milka, na Slovensku sa filozofickými otázkami zaoberal rozsiahlejšie Ján Zozuľak v diele *Byzantská filozofia*, ktoré bolo vydané aj v angličtine (*Inquiries into Byzantine Philosophy*, Peter Lang, 2018). V roku 2011 vyšiel doteraz jediný český slovník zaoberajúci sa Byzanciou pomenovaný *Encyklopedie Byzance*. Jeho zostavovateľom je Vladimír Vavřinek, niektoré heslá vytvoril, alebo sa na nich podieľal aj Petr Balcárek. Na Slovensku je zázemie byzantských štúdií slabšie. Katedra všeobecných dejín Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave a Byzantologický seminár Alexandra Avenaria vydáva od roku 2006 slovenský periodický zborník, dvojročenka *Byzantinoslovaca*. V zahraničí vyšli napríklad diela Martina Hurbanič (*Avar Siege of Constantinople in 626*, Springer, 2019) či Mareka Meška (*Alexios I Komnenos in the Balkans, 1081–1095*, Palgrave Macmillan, 2023). Záujem o byzantské témy možno okrem filozofických fakúlt badať na právnických fakultách (rímske a cirkevné právo), či na bohosloveckých fakultách, ktorých zameranie sa však spravidla týka len cirkevných otázok. 

### Významní slovenskí a českí byzantológovia

* Konstantin Jireček (\*1854 – †1918)
* Jaroslav Bidlo (\*1868 – †1937)
* Miloš Weingart (\*1890 – †1939)
* Karel Škorpil (\*1859 – †1944)
* Karel Müller (\*1875 – †1955)
* Milada Paulová (\*1891 – †1970)
* František Dvorník (\*1893 – †1975)
* Milan Loos (\*1923 – †1985)
* Bohumila Zástěrová (\*1915 – †1987)
* Věra Hrochová (\*1933 – †1996)
* Lubomír Emil Havlík (\*1925 – †2000)
* Alexander Avenarius (\*1942 – †2004)
* Ján Dekan (\*1919 – †2007)
* Růžena Dostálová (\*1924 – †2014)
* Tatiana Štefanovičová (\*1934 – †2021)
* Vladimír Vavřínek (\*1930)
* Lubomíra Havlíková (\*1952)
* Petr Balcárek (\*1965)
* Ján Šafin (\*1967)
* Ján Zozuľak (\*1968)
* Martin Hurbanič (\*1971)
* Marek Meško (\*1977)

Niektoré významné byzantologické zborníky a periodiká
-----------------------------------------------------

Titulná stránka prvého vydania časopisu *Byzantinische Zeitschrift* z roku 1892Medzi významné zborníky a periodiká zaoberajúce sa Byzantskou ríšou, resp. (aj) s témami s ňou prepojenými patria napr.:

* *Byzantinoslovaca* (od roku 2006, vydáva Byzantologický seminár Alexandra Avenaria pri Katedre Všeobecných dejín FiF UK v Bratislave)
* *Byzantinoslavica Revue internationale des études byzantines* (od roku 1929, vydáva Slovanský ústav AV ČR, ISSN 0007-7712)
* *Byzantinische Zeitschrift*, od 1892
* *Byzantinisch-Neugriechische Jahrbücher*, od 1920
* *Byzantion. Revue internationale des études byzantines*, Brusel, od 1924
* *Dumbarton Oaks Papers*, Dumbarton Oaks Center for Byzantine Studies, Washington/D.C. od 1941
* *Revue des études byzantines*, Paris, ISSN 0373-5729. od 1943
* *Vizantijskij vremennik* (Византийский временник), Moskva, ISSN 0132-3776. 1894 – 1927; od 1947
* *Zbornik radova Vizantološkog Instituta* (Зборник радова Византолошког Института), Belehrad, ISSN 0584-9888. od 1952
* *Byzantine and Modern Greek Studies*, Oxford, ISSN 0307-0131.
* *Jahrbuch der Österreichischen Byzantinistik*, Viedeň, ISSN 0378-8660.
* *Rivista di studi bizantini e neoellenici*, Rím, ISSN 0557-1367.
* *Byzantina Symmeikta*
* *Byzantinische Forschungen*

Poznámky
--------

1. ↑   Do druhej svetovej vojny bol vydávaný ako *Sborník pro studium byzantsko-slovanských vztahů*.

Referencie
----------

1. ↑  Tento tvar pozná Ortograficko-gramatický slovník; SSSJ; Slovník cudzích slov (akademický) aj starší Peciarov SSJ. Dostupné online.
2. ↑  Napr. BLAHUNKOVÁ, M. Liturgická hudba byzantsko-slovanského obradu na Slovensku v diskurzoch hudobnej slavistiky In: *Slavica Slovaca 53*, č. 3-4 (2018) s. 218; ZUPKA, D. Náboženské rituály vojny a vytváranie kresťanskej identity v stredovekej strednej Európe 12. storočia In: *Historický časopis 68*, č. 4 (2020), s. 580.
3. ↑  byzantológia. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 417.
4. ↑  Pozri byzantológ In: Slovník súčasného slovenského jazyka a byzantológ In: Slovník cudzích slov: akademický, Dostupné online
5. 1 2 3 4 5  DOSTÁLOVÁ, Růžena. *Byzantská vzdělanost*. 1. Vyd. Praha : Vyšehrad, 1990. 415 s. ISBN 80-7021-034-6. S. 11 – 14.
6. 1 2 3 4 5  Byzantologie, Česká byzantologie. In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 70 – 71.
7. 1 2  ZOZUĽAK, Ján. *Byzantská filozofia*. Plzeň : Aleš Čeněk, 2016. 221 s. ISBN 978-80-7380-640-8. S. 11 – 13.
8. ↑   *Oznam o pripravovanom čísle zborníka Byzantinoslovaca VI.* [online]. Bratislava: Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave, [cit. 2020-04-15]. Dostupné online. Archivované 2020-06-14 z originálu.
9. 1 2 3 4 5  ZÁSTĚROVÁ, Bohumila. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. ISBN 80-200-0454-8. S. 472 – 475.
10. ↑  VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 6 – 8.
11. ↑   *Byzantinoslovaca* [online]. Bratislava: Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave, [cit. 2020-04-15]. Dostupné online.

Ďalšia literatúra
-----------------

* *The Oxford Handbook of Byzantine Studies*. Ed. Elizabeth Jeffreys, John F. Haldon, Robin Cormack. Oxford : Oxford University Press, 2008. 1021 s. (Oxford Handbooks.) ISBN 978-0-19-925246-6.
* SCHREINER, Peter. *Byzanz 565 – 1453*. 4. aktualisierte Aufl. München : Oldenbourg, 2011. 340 s. (Oldenbourg Grundriss der Geschichte; zv. 22.) ISBN 978-3-486-70271-2. S. 123 – 147.
* ΣΟΦΟΥΛΗΣ, Πανος. Η εξέλιξη των βυζαντινών σπουδών στην ανατολική Κεντρική Ευρώπη. In:  *Ἀπὸ καρδίας: Μνήμη Δημητρίου Χ. Πάντου*. Αθήνα : Ελληνική Επιτροπή Σπουδών ΝΑ Ευρώπης, 2016. ISBN 978-618-82821-0-0. S. 419 – 448.  [Vývoj byzantológie vo východnej Strednej Európe In: *Zo srdca: Spomienka na Dimitriosa X. Pantosa*; pozn.: na s. 430 – 440 obsahuje podkapitolu Οι βυζαντινές σπουδές στην Τσεχία και τη Σλοβακία – Byzantské štúdie v Česku a na Slovensku]
* BALCÁREK, Petr. *Byzantium in the Czech Lands (4th–16th centuries)*. Leiden, Boston : Brill. (East Central and Eastern Europe in the Middle Ages, 450–1450; zv. 87.) ISBN 9789004185524. S. 1 – 36 + čiastočne k téme: ix – xiv.

### Encyklopédie a slovníky

* VAVŘÍNEK, Vladimír. byzantologie. In:  *Akademická encyklopedie českých dějin*. Ed. Jaroslav Pánek. Zväzok 1 A – C. Praha : Historický ústav AV ČR, 2009. 384 s. Dostupné online. ISBN 978-80-7286-147-7. S. 283 – 285.
* JUREWICZ, Oktawiusz. Bizantynistyka, bizantynologia. In:  *Encyklopedia kultury bizantyńskiej*. Ed. Oktawiusz Jurewicz. Wydanie I. Warszawa : Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego, 2002. ISBN 83-235-0011-8. S. 81 – 82.
* VOJE, Ignacij. BIZANTOLOGIJA. In:  *Enciklopedija Slovenije*. Zv. 1. A – Ca. Ljubljana : Mladinska knjiga, 1987. S. 279 – 280.
* BECK, H.-G. Byzantinistik. In:  *Religion in Geschichte und Gegenwart: Handwörterbuch für Theologie und Religionswissenschaft*. Dritte, völlig neu bearbeitete Auflage. Erster Band: A – C. Tübingen : J. C. B. Mohr, 1957. S. 1569 – 1572.
* GRAFENAUER, Bogo. BIZANTOLOGIJA. In:  *Enciklopedija Jugoslavije*. Sv. 1. A – Bosk. Zagreb : Jugoslavenski leksikografski zavod, 1955. S. 603 – 613.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Byzantológia**