recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anton Bartal (pôv. Partl)** (\* 24. apríl 1829, Banská Bystrica – † 6. september 1909, Dunaharaszti) bol slovenský pedagóg a filológ.

Jeho otec Anton Partl, jeho matka Anna Augustínova.

Životopis
---------

Študoval klasickú filológiu na univerzitách v Pešti a vo Viedni. Od 1856 prof. a riaditeľ gymnázia v Užhorode, 1858 stredoškolský prof. v Pešti, 1868 prednášal na peštianskej univerzite klasickú filológiu, súčasne riaditeľ cvičného gymnázia. Vydával diela starorímskych klasikov, autor slovníka stredovekej uhorskej latinčiny, početných slovníkov a učebníc latinčiny. Roku 1877 založil filologický zborník *Egytemes Philológiai Közlöny*. Prispieval odbornými článkami do maďarských jazykovedných časopisov.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 47; pokrstený ako Georgius Antonius Partl

Autoritné údaje: * BnF: 10261841s
* GND: 1055238913
* ISNI: 0000 0001 0912 9511
* LCCN: n89618399
* VIAF: 69306348
* WorldCat: lccn-n89618399
Minaret na rieke **Harírúd**
**Herírúd / Harírúd** (po perzsky) alebo **Harirod** (po paštsky?) alebo **Tejen** (názov v Turkménsku; staršie v prepise z cyriliky: *Tedžen*) je rieka v Afganistane a v Turkménsku. Čiastočne tvorí aj hranicu oboch krajín s Iránom. Je dlhá 1 150 km. Povodie má rozlohu 70 600 km².

Priebeh toku
------------

Pramení v pohorí Kohi Baba v Afganistane v nadmorskej výške približne 3 000 m. Až k *Herátskej oáze* tečie ako horská rieka v úzkej doline. Oázou preteká v širokej doline. Pod oázou na afgansko-iránskej hranici opäť nadobúda horského charakteru. Dolina sa rozširuje v miestach, kde rieka tvorí iránsko-turkménsku hranicu a ďalej v Turkménsku už rieka tečie v širokej doline a vetví sa na prietoky a ramená. Rieka sa ztráca v púšti Karakum pod *Tedženskou oázou*.

Vodný stav
----------

Zdroj vody je zmiešaný s prevahou snehového. Najvyššej vodnatosti dosahuje od marca do mája. Priemerný prietok vody pri Polehatume (325 km od ústia) je približne 30 m³/s a maximálna 990 m³/s. Od augusta do novembra rieka obvykle vysychá pod mestom Herát. Kalnosť vody dosahuje približne 100 kg/m³. Rieka nezaŕza. Dolný tok je zavodňovaný z Karakumského kanála.

Využitie
--------

Voda z rieky sa využíva na zavlažovanie predovšetkým *Herátskej* a *Tedženskej oázy*, pričom v prvej z nich je voda z rieky celkom využitá v období sucha a v druhej po zvyšok roku. V Turkménsku boli na rieke vybudované priehrady], ktoré regulujú prietok. Na rieke leží mesto Tedžen (Turkménsko).

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Geografický portálPortál vedy o Zemi |
**Dutinový splav** (lat. *sinus cavernosus*) je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.

Dutinový splav je uložený na boku tureckého sedla (*sella turcica*) na odstupe veľkých krídel klinovej kosti. Ventrálne prebieha až k hornej očnicovej štrbine (*fissura orbitalis superior*), dorzálne až k hrotu skalnej časti (*pars petrosa*). V dutinovom splave sa nachádza veľa trámcov, medzi ktorými prebieha a ohýba sa vnútorná krčnica (*arteria carotis interna*); šikmo ním prebieha odťahujúci nerv (*nervus abducens*). V jeho bočnej stene sa nachádzajú: okohybný nerv (*nervus oculomotorius*), kladkový nerv (*nervus trochlearis*) a 1. vetva trojklaného nervu (*nervus trigeminus; nervus ophthalmicus*), v zadnom dolnom okraji tejto steny splavu prebieha aj 2. vetva čeľustného nervu (*nervus maxillaris*). Do dutinového splavu ústi z každej strany horná očná žila (vena ophthalmica superior). Okrem toho je dutinový splav spojený s ďalšími splavmi, a to s klinovotemenným splavom (sinus sphenoparietalis), predným medzidutinovým splavom (*sinus intercavernosus anterior*), zadným medzidutinovým splavom (*sinus intercavernosus posterior*), dolným skalným splavom (*sinus petrosus inferior*), horným skalným splavom (*sinus petrosus superior*), spodinovou spleťou (*plexus basilaris*); cez oválny otvor (*foramen ovale*) súvisí s oválnou spleťou (*plexus pterygoideus*), cez krčnicový kanál (*canalis caroticus*; pozdĺž vnútornej krčnice) pokračuje do vnútornej krčnicovej žilovej splete (*plexus venosus caroticus internus*), ktorá smeruje do oblasti vnútornej hrdlovej žily (vena jugularis interna).
**Anton Bruckner** (\*4. september 1824, Ansfelden - †11. október 1896, Viedeň) bol rakúsky skladateľ. Známy bol predovšetkým pre jeho symfónie a motetá.

Bruckner bol dlhé roky organistom v Linzi, neskôr vo Viedni.
Bol schopný monumentálnych improvizácií. Bol to skôr vidiecky typ človeka, pre ktorého oddanosť k Bohu a láska ku komponovaniu znamenali všetko (odložil dokonca vlastnú svadbu, aby mohol dokončiť jednu zo svojich symfónií. Obdivoval skladateľa Richarda Wagnera.
Okrem skladieb *Te Deum, Rekviem a Žalm 150* bolo pre neho cudzie spájanie literárnych diel s komponovaním. Bruckner sa venoval najmä symfonickej tvorbe. Jeho deväť symfónií má monumentálny charakter. Bruckner bol prvý, kto obohatil symfonickú sonátovú tvorbu o tretiu hlavnú tému. Wagnerov vplyv sa prejavuje aj v inštrumentácii - autor rád využíval posilnené skupiny dychových nástrojov. 
Každá z deviatich symfónií je iná a má neopakovateľnú históriu vzniku:
1. symfónia bola ovplyvnená Wagnerovou operou Tannhäuser a Tristan a Izolda.
2. symfónia sa podľa viedenských filharmonikov nedala zahrať.
3. symfónia sa kvôli tematike označuje ako hrdinská, no súčasníci za ňu autora vysmiali.
4. symfónia dostala názov Romantická.
6. symfónia dostala názov Fantastická (autor v nej vyjadril svoju osobnú tragédiu).
7. symfónia bola podobne ako aj šiesta neúspešná.
8. symfónia dosiahla už väčší úspech. Je považovaná za hudobný klenot 19. storočia.
9. symfónia zostala nedokončená - na jej monumentálnu koncepciu už skladateľovi nezostalo dosť síl.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Anton Bruckner**

| * z
* d
* u
Skladatelia romantizmu |
| --- |
| Anglickí | 
* Elgar

 |
| Českí | 
* Dvořák
* Fibich
* Smetana
* Suk

 |
| Francúzski | 
* Berlioz
* Bizet
* d’Indy
* Fauré
* Franck
* Chausson
* Chabrier
* Gounod
* Offenbach
* Saint-Saëns

 |
| Maďarskí | 
* Liszt

 |
| Nemeckí | 
* Brahms
* Bruch
* Kreutzer
* Marschner
* Mendelssohn Bartholdy
* Schumann
* Spohr
* Strauss
* Wagner
* Weber

 |
| Poľskí | 
* Chopin

 |
| Rakúski | 
* Bruckner
* Mahler
* Schubert
* Strauss ml.
* Wolf

 |
| Ruskí | 
* Balakirev
* Borodin
* Čajkovskij
* Glazunov
* Glinka
* Musorgskij
* Rachmaninov
* Rimskij-Korsakov
* Skriabin

 |
| Slovenskí | 
* Bella
* Suchoň
* Cikker
* Schneider-Trnavský

 |
| Škandinávski | 
* Grieg
* Sibelius

 |
| Talianski | 
* Bellini
* Donizetti
* Rossini
* Verdi

 |

Autoritné údaje: * abART: 147550
* BnF: 138919205
* GND: 118515799
* ISNI: 0000 0001 0907 8179
* LCCN: n79145901
* NK ČR: jn20000601042
* VIAF: 61731160
* WorldCat: lccn-n79145901
**Karola Vajdová** (\* 16. apríl 1919, Piešťany – † 29. september 1968, Bratislava) bola slovenská operná speváčka (soprán). Jej manželom bol František Oldřich Bernatík.

Životopis
---------

Spev študovala súkromne. V roku 1939 – 1942 členka opery a operety SND v Bratislave, 1942 – 1946 sólistka opery SĽD v Nitre, 1947 – 1948 členka Komickej spevohry v Prahe, 1948 – 1955 sólistka spevohry DJZ v Prešove, 1959 – 1962 sólistka opery DJGT v Banskej Bystrici. V SND vytvorila niekoľko menších postáv v operetných inscenáciách, jej repertoár sa obohatil o náročné sopránové party klasickej operety v spevohernom súbore DJZ v Prešove, neskôr prešla k mezzosopránovým úlohám. V súbore banskobystrickej opery vytvorila postavy Múzy Leopoldovny (Módny ateliér, 1960) a Serafiny Tomaševičovej (Hrnčiarsky bál, 1960).

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 45°20′S 14°19′V﻿ / ﻿45,333°S 14,317°V﻿ / 45.333; 14.317

**Opatija** je mesto a obľúbené letovisko v Kvarnerskom zálive, v Chorvátsku.

Poloha
------

Nachádza sa 10 km západne od Rijeky a patrí do Prímorsko-gorskokotarskej župy. Poloha na Istrii so stredomorskou klímou znamená nižšie teploty a viac zrážok, ako má južnejšia Dalmácia.

Poloha Opatije na úbočí hôr a prírodného parku Učka vytvára letovisku skvelú scenériu. Možnosti na letnú i zimnú dovolenku sem lákali prvých turistov už v 19. storočí, kedy bola Opatija obľúbenou destináciou. Svedectvom dlhodobej prosperity mesta sú parky, promenády a množstvo zachovalých viliek, ktoré sem lákajú turistov z celej Európy. Opatija je však vďaka svojej malebnosti, polohe, dostupnosti a vytvoreným možnostiam miestom konania seminárov, kongresov, konferencii, no tiež festivalov, výstav a koncertov. Rovnako tak sa tu konajú po celý rok kultúrne a športové podujatia.

Obyvateľstvo
------------

Mesto má 12 719 obyvateľov a pozostáva z 10 obcí: Dobreć, Gornje Selo, Ičići, Ika, Opatija, Oprič, Pobri, Poljane, Vela Učka i Veprinac.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Opatija**

| * z
* d
* u
Mestá a obce v Prímorsko-gorskokotarskej župe |
| --- |
| Mestá (Gradovi) | 
* Bakar
* Cres
* Crikvenica
* Čabar
* Delnice
* Kastav
* Kraljevica
* Krk
* Mali Lošinj
* Novi Vinodolski
* Opatija
* Rab
* Rijeka
* Vrbovsko

 |
| Obce (Općine) | 
* Baška
* Brod Moravice
* Čavle
* Dobrinj
* Fužine
* Jelenje
* Klana
* Kostrena
* Lokve
* Lopar
* Lovran
* Malinska-Dubašnica
* Matulji
* Mošćenička Draga
* Mrkopalj
* Omišalj
* Punat
* Ravna Gora
* Skrad
* Vinodolska općina
* Viškovo
* Vrbnik

 |
**Opadávanie** je typ rútivého svahového pohybu, ktorý sa podieľa na pretváraní skalných stien. Uvolnené úlomky hornín rôznych veľkostí padajú pod účinkom tiaže a zotrvačnosťou sú často ďalej premiestňované rôznym spôsobom - saltáciou a kotúľaním. V prípade silnejšieho odvetrávania v určitých smeroch založených na puklinách vznikajú skalné ryhy. Medzi prehlbujúcimi sa skalnými ryhami vnikajú skalné rázsochy. V ústiach skalných rýh na úpätiach skalných stien sa ukladá materiál prenášaný opadávaním a vznikajú úsypiskové suťové kužele. Sklon ich pozdĺžneho profilu závislé od vlastností hornín, z ktorých odvetráva materiál. Napr. úsypiskové kužele, zložené z granitoidných hranáčov, dosahujú sklon 30-40 stupňov. Predlžujú sa transgresívne a regresívne. Ich regresívny rast dokladá prekladanie vrcholov kužeľov stále vyššie do skalných rýh. Tvar pozdĺžneho profilu úsypiskových kužeľov býva rôzny.

Referencie
----------

1. ↑  Petro, Ľ a kol. 2008, Inžinierskogeologický a geotechnický terminologický slovník. Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, Bratislava, 465 s.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Opadávanie**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Íri** sú keltský národ žijúci pôvodne v Írsku. Predstavujú jediné keltské etnikum v Európe, ktoré si zachovalo nielen vlastný jazyk - írčinu, ale vytvorilo aj moderný národ vo vlastnom štáte.

Pôvod Írov sa datuje do 4. storočia pred Kr. kedy ostrov osídlili Kelti. V 3. až 5. storočí tu vznikli malé keltské kráľovstvá. V 8. až 9. storočí začali útoky Vikingov, ktoré podnecovali obyvateľov k zjednoteniu a vytvoreniu Írskeho štátu, ktoré sa udialo okolo roku 1000. Od roku 1171 nasledovalo postupné podrobenie Írov Henrichom II. a ďalšími anglickými panovníkmi, ale aj početné povstania proti vládnucej anglickej šľachte a neskôr aj buržoázii.

V roku 1801 bolo Írsko násilne pripojené k Spojenému kráľovstvu, čo vyvolalo nové vlny odporu a masového politického hnutia za autonómiu, ktorú Íri dosiahli až roku 1914.

V rokoch 1919 až 1921 nasledovala partizánska vojna proti Britom, ktorí roku 1921 Írsko rozdelili na domínium nazvané Slobodný štát írsky a Severné Írsko (provincia Ulster).

Írska republika získala územnú nezávislosť v roku 1937.

Neskorší dlhoročný boj Írov v dobrovoľnej Írskej republikánskej armáde (IRA), založenej ako partizánska vojenská organizácia v roku 1919 a usilujúcej sa o pripojenie Ulsteru k Írsku a získanie úplnej nezávislosti celého ostrova od Spojeného kráľovstva.

Pozri aj
--------

* druidi
* druidizmus
* Írsko
* Kelti
* sv. Patrik
* umenie inzulárne

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **írske príslovia**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Íri**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
*Éós a Tithónos*, červenofigurálne oinochoé, cca 470 – 460 pred Kr.
**Éós** (iné názvy: **Eós, Eos, Zora, Zornička**; gr. Ἠώς – Éós alebo Ἕως – Eós; latiniz. *Eos*, lat. *Aurora*) je v gréckej mytológii dcéra Titana Hyperióna a jeho manželky Theie, je bohyňa ranných zôr. V rímskej mytológii jej zodpovedá Aurora.

Jej súrodenci sú Hélios, boh slnka a Seléné, bohyňa mesiaca.

Éós je tiež nazývaná bohyňou úsvitu a ranných zôr. Jej každodenná povinnosť začína na východe, kde nastúpi do slnečného voza ťahaného dvomi okrídlenými koňmi menom Lampos a Faethón. Prvá zastávka je na Olympe, tam oznámi príchod boha Hélia. Potom sa Éós stane Hémerou, bohyňou jasného dňa. V tejto podobe sprevádza Hélia až k západným brehom Ókeanu a mení sa na Hespera (syna Éós a Astraia), čiže Večernicu, prvú večernú hviezdu.

Éos bývala zobrazovaná v nádhernom šafranovom rúchu, obvykle s krídlami. Bola krásna a milovala všetko krásne, tiež krásnych mužov.

Jej prvým manželom bol Titan Astraios; mali spolu mnoho potomkov, medzi nimi takmer všetky hviezdy a vetry. Mala aj mnoho milencov medzi ktorých patril aj Kleitos, aténsky hrdina Kefalos a slávny lovec Órión; postupne ich vraj všetkých uniesla.

S druhým manželom Tithónom, synom trójskeho kráľa Laomedóna, žila až na samom konci sveta. Vyprosila pre neho od Dia nesmrteľnosť, ale zabudla vyžiadať pre neho aj večnú mladosť, takže jej pred očami zostarol a nakoniec sa scvrkol na cvrčka. (alebo ho na cvrčka sama premenila).

S Tithónom mala dvoch synov: Émathióna a Memnóna. Memnón počas trójskej vojny prišiel na pomoc svojmu strýkovi Priamovi, stal sa vrchným veliteľom trójskych vojsk, padol však v súboji s Achillom. Éós preniesla potom jeho mŕtve telo do Etiópie. Každé ráno sa objavuje na zemi rosa – slzy, ktoré vylieva Éós nad svojím mŕtvym synom.

Homér nazýval bohyňu Éós "ružovoprstou", "krásnovlasou", "ráno sa rodiacou", "zlatotrónnou".

Odraz v umení
-------------

Jednou z najlepších jej sôch je Michelangelova Aurora na hrobe Lorenza de Medici vo Florencii (okolo r 1520)

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Éós na českej Wikipédii.*
Súradnice: Hviezdna mapa 23h 59m 59s; 00° 42′ 04″

**PGC 1** je eliptická galaxia v súhvezdí Ryby. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 16. Je to v poradí 1. objekt katalógu Principal Galaxies Catalogue.

Na základe rýchlosti vzďaľovania 23 985 km/s prináša výpočet vzdialenosti PGC 1 vzdialenosť 1,05 miliardy svetelných rokov. Avšak na tej vzdialenosti musíme brať do úvahy expanziu vesmíru, keďže počas púte svetla z galaxie PGC 1 sa priestor medzi Mliečnou cestou a PGC 1 rozšíril o 80 miliónov svetelných rokov. V dôsledku toho bola galaxia PGC 1 vzdialená 975 miliónov svetelných rokov, keď ju opustilo svetlo smerom k Mliečnej ceste. Ako je vidieť na obrázku, zdá sa, že galaxia PGC 1 je spárovaná s galaxiou SDSS J235958.29+004208.6. Vzdialenosť medzi nimi je pomerne veľká, 55 miliónov svetelných rokov, ale nachádzajú sa v rovnakej vzdialenosti od Zeme.

SDSS J235958.29+004208.6
------------------------

**SDSS J235958.29+004208.6** (PGC 3577602) je eliptická galaxia. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 16,81.

Rektascenzia: 23h 59m 58,3s

Deklinácia: 00° 42' 09"

Iné označenia: PGC 3577602, 2MASS J23595830+0042086, 
SDSS J235958.29+004208.7

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   *Simbad* [online]. [Cit. 2017-08-29]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Cseligman* [online]. [Cit. 2017-08-29]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   *HyperLeda* [online]. [Cit. 2017-08-29]. Dostupné online.
**Hrúz škvrnitý** (*Gobio gobio*)
**Hrúz škvrnitý** (*Gobio gobio*)
**Hrúz škvrnitý** alebo **hrúz obyčajný** (lat. *Gobio gobio*) je druh ryby z čeľade kaprovité.

Opis
----

Dĺžka vretenovitého tela dosahuje 10 až 14 cm. Má dva fúziky v kútoch úst. Sfarbený je hnedo až hnedozeleno so svetlejšími bokmi a bruchom. Plutvy sú šedo-žlté s priečnymi pruhmi.

Rozšírenie
----------

Vyskytuje sa hojne v potokoch a rybníkoch po celej Európe a v severnej časti Ázie.

Potrava
-------

Plod sa živí zoo-planktónom, dospelí jedinci sa živia hlavne bentosom (larvami rôzneho vodného hmyzu).

Rozmnožovanie
-------------

Hrúz pohlavne dospieva vo veku 2 – 3 roky. Trenie prebieha v máji a júni pri teplote vody 12 – 18 °C. Samica kladie na piesčitý podklad 1 000 – 3 000 kusov bezfarebných až našedlých ikier o priemere 1,5 m. Plod sa vyliahne podľa teploty vody za 6 – 10 dní.

Lov
---

Hrúz škvrnitý pre svoju malú veľkosť nie je lovený človekom pre jedlo, len je využívaný ako nástražná rybka pre lov dravých rýb. Jeho hlavný význam spočíva rovnako v tom, že tvorí jednu z hlavných zložiek potravy dravých rýb.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrúz škvrnitý**
Zvyšky muriva Dračieho hrádku pri obci Borinka neďaleko Bratislavy
**Hrádok** bolo menšie opevnené sídlo drobnej šľachty v 12. – 15. storočí.

Hrádky boli situované na prirodzených, čiastočne upravených alebo umelo navŕšených vyvýšeninách, obohnaných priekopou alebo valom. Mali predovšetkým obrannú, no niekedy i správnu funkciu.

Na vrcholovej plošine vyvýšeniny s priemerom 20 – 60 metrov stáli drevené alebo kamenné obytné a obranné stavby. Do hrádku sa vstupovalo cez bránu zabezpečenú padacím mostom. V blízkosti hrádkov boli predhradia s hospodárskymi stavbami a príbytkami pre služobníctvo. 

Na Slovensku je známych okolo štyridsať lokalít so zvyškami stredovekých hrádkov. Väčšina z nich je veľmi poškodená alebo zničená. Medzi najzachovalejšie patrí hrádok Šiance v Slovenskom Pravne. Niektoré hrádky sa nazývajú Posádkami, pretože ich občasne využívali bratrícke vojská počas svojho pobytu na Slovensku v 2. polovici 15. storočia (Chmeľov, Posádka pri Gajaroch a i.).

Zdroj
-----

* Kol. autorov, *Encyklopédia Slovenska*, Veda, Bratislava, 1978
**Občianske združenie Novum castrum** vzniklo 26. júna 2010 v Lipanoch s cieľom záchrany torzálnej architektúry na Slovensku s hlavným zameraním na Hanigovský hrad. Zakladajúcimi členmi boli Mgr. Igor Pribula a Mgr. Ján Barič, od roku 2014 je riaditeľom združenia Tomáš Čapistrák a jeho zástupcom Mgr. Mario Comisso.

Záchrana hradu
--------------

Od roku 2010 sa podarilo ruinu Hanigovského hradu, ktorá bola obrastená náletovými drevinami a areál mohutnými stromami, vyčistiť. Vykonali sa tiež počiatočné výskumy, ktoré slúžili ako podklad ku projektovej dokumentácii obnovy. V roku 2011 členovia združenia začali murovať na hradobnom múre čisto na dobrovoľníckej báze a od roku 2013 sa zapojili do projektu Ministerstva kultúry SR a ÚPSVaR a spolu s nezamestnanými sa podarilo odkopať pôvodný gotický portál, obnoviť oblúk brány s prejazdom a osadiť nájdený pôvodný gotický portál. Podarilo sa na hrade stabilizovať všetky vážne statické poruchy a v roku 2016 bola začatá záchrana palácovej okennej klenby - krajintotvorného prvku Hanigovského hradu.

Iné projekty
------------

Občianske združenie Novum castrum taktiež organizovalo prezentačné výstavy v obci Ľutina, workshopy a vystúpenia umeleckých súborov na Hanigovskom hrade.

Zdroje
------

* Článok o OZ
* Oficiálne stránky
**Heimatschutz** (nem. *domobrana*) boli paramilitantné domobranecké jednotky nemeckej menšiny na Slovensku v období druhej svetovej vojny. Organizácia sa formovala z radov občanov nemeckej národnosti (Volksdeutsche) žijúcich na území Slovenska. V marci 1945 boli tieto jednotky reorganizované a zlúčené už v rámci SS do zväzku s oficiálnym názvom SS Heimatschutz "Slowakei".

História
--------

V lete 1938 v rámci Karpatonemeckej strany (Karpatendeutsche Partei) resp. Nemeckej strany (*Deutsche Partei)* boli sformulované Dobrovoľné ochranné zbory (Freiwillige Schutzstaffel - FS). Oddiely z veľkej časti tvorili bývalí organizovaní *ordneri* a *turneri* (polovojenské organizácie s nápadným vojenským vystupovaním slúžice ako ochrana a štafáž verejných mítingov) a príslušníci ostatných športových spolkov a korporácií. FS spolupracovali s Rodobranou a Hlinkovou gardou.  Po vyhlásení Slovenského štátu sa FS budovali podľa vzoru SA. Koncom roka 1939 získali FS právne rovnaké právne postavenie ako Hlinkova garda. Členmi FS boli príslušníci mužského pohlavia nemeckej národnej skupiny vo veku 18 – 35 rokov, ktorí museli byť členmi strany. Každý príslušník FS musel preukázať „árijský pôvod" spätne až po 3 generáciu svojich predkov. V roku 1942 mali 7 500 mužov. 

O založení novej organizácie Domobrany – Heimatschutz (HS) sa rozhodlo na zasadnutí rozšíreného Hlavného vedenia *Deutsche Partei* 25. júla 1944. Vodca „nemeckej národnej skupiny" Franz Karmasin poveril organizovaním HS krajinského veliteľa FS SS – Untersturmführera F. Kluga. Vyhlásenie SNP spôsobilo, že Hauerland, oblasť osídlená Nemcami, sa nachádzala na povstaleckom území. Kolónu bratislavskej jednotky HS ktorá tam smerovala prepadli 30. augusta 1944 pri Zlatých Moravciach povstalci. Pri prestrelke zahynul F. Klug a F. Karmasin sa vrátil do Bratislavy. 

Až príchodom SS Obergruppenführera Gottloba Bergera, ktorý bol poverený velením akcie na potlačenie SNP a prevzal funkciu nemeckého veliaceho generála na Slovensku sa definitívne ustanovilo organizovanie HS. Z titulu svojej funkcie a po dohode s nemeckým vyslanectvom v Bratislave vydal 2. septembra 1944 rozkaz na vytvorenie Nemeckej domobrany na Slovensku (s čím prezident J. Tiso súhlasil). Podľa rozkazu G. Bergera podliehali brannej povinnosti v HS všetci príslušníci nemeckej menšiny vo veku 16 – 50 rokov schopní vojenskej služby. Nasledujúci deň, 3. septembra 1944, Berger vymenoval F. Karmasina za veliteľa a upresnil ich úlohy. V HS nemali platiť žiadne výnimky a mali byť povolaní aj dovtedy odmietnutí alebo oslobodení záložníci. HS mal pomáhať okrem iného aj Bezpečnostnej polícii ako pomocná polícia.

Referencie
----------

1. ↑   *SS HEIMATSCHUTZ SLOWAKEI | Fronta.cz* [online]. www.fronta.cz, [cit. 2018-01-24]. Dostupné online. (po česky)
2. 1 2 3 4  Schvarc, Michal, Heimatschutz - medzi realitou a ilúziou (organizácia a formovanie nemeckej domobrany) In:*Slovenská republika 1939-1945 očami mladých historikov. Zv. 3. (Povstanie roku 1944). Zborník príspevkov z tretieho sympózia Katedry histórie Filozofickej fakulty UCM Trnava, Lúka 21.-22.5.2004 /* Trnava, Katedra histórie FF UCM 2004 s. 301-325. ISBN 80-89034-75-6, online
**Podobnostné číslo** je veličina používaná v teórii podobnosti. Podobnostných čísel je viac, sú tvorené vzájomným vzťahom iných fyzikálnych veličín tak, aby bol výsledok fyzikálne bezrozmerný. Význam podobnostných čísel je v tom, že dva systémy sú si v súvislosti s určitými javmi podobné len ak majú príslušné podobnostné čísla rovnakú hodnotu. Využívajú sa najmä v mechanike tekutín.

Niektoré podobnostné čísla
--------------------------

* Machovo číslo
* Reynoldsovo číslo
* Strouhalovo číslo
* Froudeho číslo
* Rossbyho číslo
* Richardsonovo číslo
* Prandtlovo číslo
* Eckertovo číslo
* Schmidtovo číslo

Príklad využitia
----------------

Podobnostné čísla slúžia napríklad v letectve pre porovnanie prúdenia okolo reálneho lietadla a jeho modelu. 

Všeobecne nie je možné dosiahnuť zhodu všetkých podobnostných čísel pri modelovaní nejakého reálneho javu. Preto sa podmienky modelovania nastavia tak, aby bola dosiahnutá zhoda podobnostného čísla (alebo niektorých ďalších) ktoré majú najväčší vplyv na skúmaný jav. Napríklad pri skúmaní zvukových a nadzvukových rýchlostí lietadla je potrebné počítať s Machovým číslom, pri podzvukových rýchlostiach má význam dodržanie Reynoldsovho čísla.
**Slangové frazémy** sú frazémy, ktoré používajú príslušníci rôznych sociálnych skupín. Môže ísť o vekovo, pracovne alebo záujmovo odlíšené skupiny. Za najdynamickejší sa považuje žiacky a mládežnícky slang, k bohatým patrí aj vojenský a športový slang. Prakticky každá sféra ľudskej činnosti má svoje špecifiká, ktoré sa prejavujú aj v oblasti výrazových prostriedkov a možno hovoriť o poľovníckom, stavbárskom, rybárskom, kartárskom, kancelárskom, divadelnom, hudobnom slangu atď. napr.: *kockaté hlavy* (študenti matematiky), *mať ciťáka, mať veget, mať dlhé vedenie, dať si padáka, stáť si na kábli, potiť voloviny, to je bomba/špica, byť zbombovaný, mať Saharu* (mať smäd), *mám ťa na háku, mám ťa v paži* (nezáleží mi na tebe, si mi ľahostajný) atď. V tých prípadoch, keď slangová frazéma preniká za hranice svojho prvotného fungovania, keď sa dostáva do širšej komunikácie, stáva sa súčasťou tzv. subštandardnej frazeológie a po istých (potrebných) premenách môže prejsť až do frazeológie spisovného jazyka. Porov. slangový variant frazémy.

Literatúra
----------

* J. Mistrík, 1985; M. Patáková, 1993.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
Flexibilné slamky
Nápoj so slamkou
**Slamka** je drobná kuchynská a gastronomická pomôcka umožňujúca nasávanie nápoja z nádoby, bez kontaktu úst s hladinou nápoja. Ide o dlhú tenkú trubičku, ktorá je svojím spodným koncom namočená v nápoji, horný koniec potom konzument vkladá do úst. Pôvodné slamky boli vyrábamé z dlhých obilných žitných stebiel (teda zo žitnej slamy), odkiaľ pochádza ich názov. Slamenné steblá boli dlhšie ako dnešné slamky a boli tiež viac náchylné na praskanie a totálnu deštrukciu pri neopatrnej manipulácii s nimi. Dnešné slamky boli cca do roku 2010 vyrábané takmer výhradne iba z plastov, ktoré sú oproti slame podstatne odolnejšie a trvanlivejšie. Trvanlivosť bola však príčinou toho, že sa celosvetovo od plastových slamiek začalo upúšťať. Plastové slamky sa našli v moriach po celom svete a v žalúdkoch vodných živočíchov. Plastové slamky v EU je možné zakúpiť už iba výnimočne (stav 2020), sú nahrádzané viacnásobne použiteľnými kovovými alebo slamkami na prírodnej báze (vyrobené zo škrobu, obilnín, papiera, dreva, slamy) alebo sú vyrobené z biologicky odbúrateľných plastov (PLA).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Slamka (pitie)**

Externé odkazy
--------------

* Ako sa plastové slamky vyrábajú
**Tetrazén** alebo **1-guanyl-4-nitrózaminoguanyltetrazén** je kvalitnou traskavinou, označovanou niekedy tiež skratkou **GNGT**. Je to bezfarebná až slabo nažltlý kryštalická látka.

Príprava a výroba
-----------------

Surovinou pre výrobu tetrazénu je aminoguanidín alebo jeho soli (síran, hydrogenuhličitan, dusičnan). K ich vodnému roztoku sa za miešania pridáva pevný dusitan sodný za súčasnej úpravy kyslosti pridaním kyseliny octovej. Po rozpustení dusitanu mierna prebieha exotermná reakcia značne pomaly (niekoľko hodín); pretože rast teploty znižuje výťažok reakcie, je nutné chladenie reakčnej zmesi. Vykryštalizovaný tetrazén sa oddelí filtráciou, premýva sa vodou, etanolom a opäť vodou. Veľmi čistý tetrazén sa pripravuje rozpustením surového produktu v kyseline octovej a opätovným vyzrážaním pridaním nadbytku vody. Získaná kryštalická látka sa suší pri 20 °C.

Vlastnosti
----------

Tetrazén je prakticky nerozpustný vo vode, etanole, dietylétere, benzéne a tetrachlórmetáne. Vo vriacej vode, hlavne s prídavkom alkalických látok, sa rozkladá. Rozpustný je v kyseline mravčej, octovej a acetanhydride. Bez rozkladu sa tiež rozpúšťa v 30% kyseline soľnej a v studenej (0 až 5 °C) koncentrovanej kyseline dusičnej.

Tepelne je stabilný približne do 70 °C, potom nastáva postupný rozklad, ktorý je od 100 °C zreteľný. Pri teplotách medzi 135 až 140 °C dochádza k explozívnemu rozkladu.

### Pyrotechnické vlastnosti

Prudkým zahriatím alebo mechanickou iniciáciou vybuchuje za tvorby čierneho dymu, spôsobeného uvoľnením uhlíka vo forme sadzí. Má nasledujúce vlastnosti:

* teplota vzbuchu - 135 až 160 °C
* detonačná rýchlosť - približne 4 000 m/s
* výbuchové teplo - 663 kcal/kg
* prelisovateľný už od 20 MPa, najlepšie vlastnosti má voľne sypaný
* citlivý na nápich ihlou
* senzibilizuje s tvrdými látkami
* nenavlhavý a takmer nerozpustný vo vode
* veľmi stabilný za normálnych podmienok
* stály voči kovom

Použitie
--------

U tetrazénu sa využíva citlivosť k mechanickým podnetom. Nevýhodou je potom jeho prelisovatelnosť a nízky bod vzbuchu. Používa sa buď v zmesi s inými traskavinami v nápichových rozbuškách alebo ako komponenty traskavej zložky do zápaliek a roznietok. Je bežnou súčasťou iniciačných zloží používaných v airbagu v automobiloch.

Fyziologické pôsobenie
----------------------

U osôb pracujúcich vo výrobe tejto látky bol pozorovaný vyšší výskyt astmy, podráždenia a zápalu nosnej sliznice (chronická nádcha) a podráždenie pokožky. Karcinogenicita ani teratogenicita neboli zistené.

Pôvod mena
----------

Názov tejto látky vznikol skrátením mena hypotetickej zlúčeniny dusíku H2N–NH–N=NH, tetrazénu, ktorého dve molekuly tvoria súčasť molekuly tejto traskaviny.
**Tetryl** je citlivá výbušná zlúčenina na výrobu rozbušiek. Jeho názov podľa IUPAC je **2,4,6-trinitrofenyl-N-metylnitramín** a je tiež známy pod synonymami **nitramín**, **tetralit** a **tetril**. Jeho chemický vzorec je C7H5N5O8.

Tetryl je žltá kryštalická pevná látka bez zápachu, ktorá sa v prírode voľne nevyskytuje. Za určitých podmienok môže existovať ako prach vo vzduchu. Je slabo rozpustný vo vode a v ostatných kvapalinách.

Tetryl sa používal najmä v prvej a druhej svetovej vojne a v neskorších konfliktoch. Tetryl sa obyčajne používa bez prímesí, ale občas sa zlučuje s TNT za vzniku tetrytolu. Rýchlosť výbuchu samotného tetrylu je 7 570 m/s.

Výroba
------

Tetryl sa vyrába zmiešaním koncentrovanej kyseliny dusičnej a kyseliny sírovej s dimetylanilínom.

Pozri aj
--------

* Hexanitrobenzén
* Trinitrotoluén

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tetryl na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |

* Tetryl na PubChem
Obce a mestá v Rumunsku, v ktorých žijú Česi
Česi sú v Rumunsku jednou z menej významných menšín, roztrúsene žije najmä v regióne Banát okolo 4000 osôb (v roku 2002 presne 3938). Česi majú v Rumunskom parlamente zastúpenie spolu so Slovákmi, pomocou organizácie Demokratický zväz Čechov a Slovákov v Rumunsku. Zástupcom Čechov a Slovákov je Adrian Merka. Miestnymi sú nazývaní „Pemi", čo je názov, pochádzajúci od oficiálneho „Boemi", čo vlastne znamená Česi (Čechy sú po latinsky Bohemia).

Obce s najväčším podielom Čechov
--------------------------------

1. Dubova -- 40,70%
2. Gârnic -- 33,46%
3. Coronini -- 27,36%
4. Berzasca -- 14,24%
5. Șopotu Nou -- 10,92%
6. Lăpușnicel -- 10,75%
7. Socol -- 4,60%
8. Peregu Mare -- 3,83%
9. Eșelnița -- 2,31%
10. Orșova -- 1,85%

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cehii din România na rumunskej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Sídla Čechov v Rumunsku |
| --- |
| Župa Mehedinţi | 
* Dubova
* Eșelnița
* Orșova

 |  |
| Karašsko-Severínska župa | 
* Berzasca
* Coronini
* Fârliug
* Gârnic
* Lăpușnicel
* Moldova Nouă
* Șopotu Nou
* Socol

 |
| Aradská župa | 
* Peregu Mare

 |
| Timišská župa | 
* Jamu Mare

 |
AICELS logo
**The American Institute for Central European Legal Studies** (skr. **AICELS**) je nepolitická výskumná inštitúcia so sídlom v Rincone, GA, v Spojených štátoch amerických, ktorej hlavným cieľom je podporovať transatlantické vzťahy v oblasti práva a právnej vedy prostredníctvom realizácie výskumných projektov a publikačnej činnosti. Podporuje odbornú diskusiu medzi profesormi práva, študentmi právnických fakúlt i odborníkov z právnej praxe z rôznych krajín (USA, Rumunsko, Česko, Poľsko atď.) a umožňuje im vzájomnú výmenu ich skúseností.

Zameriava sa na právo štátov strednej a východnej Európy. The American Institute for Central Europaen Legal Studies vydáva recenzovaný časopis AICELS Law Review – Journal on Central European Law, ďalej zborníky, monografie, či učebnice. Pre svojich členov, ale aj pre širokú verejnosť usporadúva konferencie k rôznym aktuálnym právnym témam.

Členovia tejto organizácie pri svojej vedeckej práci musia rešpektovať etický kódex, ktorý obsahuje zásady vedeckého bádania a nakladania s výsledkami svojej činnosti. Pre lepšiu komunikáciu s členmi a právnickou verejnosťou v štátoch strednej a východnej Európy bol vytvorený systém národných konzultantov, ktorí pomáhajú sprostredkovať kontakt s výskumným centrom v Spojených štátoch.

Referencie
----------

* AICELS Law Review

Externé odkazy
--------------

* AICELS - Internetové stránky
Vlajka rádu Templárov
**Rytiersky rád** alebo **vojenský rád** je rehoľný rád, ktorý vznikol v období a pri príležitosti križiackych výprav na ochranu pútnikov do Svätej Zeme. 

Koncom 11. a začiatkom 12. storočia vznikli vo Svätej zemi rôzne rytierske mníšske rády, predovšetkým v súvislosti s ohrozením rôznych kresťanských územných celkov v Palestíne, ale aj pútnikov smerujúcich na posvätné miesta. Rády sa postupne stali významným vojenským faktorom krížových výprav.

Pôvodnou myšlienkov rádov bola síce starostlivosť o nemocných pútnikov do Svätej zeme, postupne sa však dostala do popredia ich ozbrojená ochrana a hlavne šírenie kresťanstva a potieranie islamu. (V heraldických znakoch týchto rádov sa preto často objavuje kríž). Členovia rádov spájali tradičné mníšske sľuby (chudoba, čistota, poslušnosť) s povinnosťou bojovať proti neveriacim, t. j. pohanom. Ďalšie rády vznikli na svojich pôsobiskách v Španielsku a severovýchodnej Európe.

Postupne však ich úloha ako vojenskej sily proti Arabom a pri šírení kresťanstva ustúpila do pozadia a rády sa koncentrovali na získanie štátnej moci a získavanie majetkov. To viedlo ku konfliktom ako so Svätou stolicou, tak aj svetskými panovníkmi. V niektorých prípadoch došlo aj k rozpustenie rádov a zhabaniu ich majetkov (najznámejší z násilne rozpustených rádov je Rád templárov). 

Činnosť rádov, ktoré existujú aj v súčasnosti, je výlučne dobročinného charakteru, aj keď ich vnútorná štruktúra pripomína stredovekú tradíciu. V 19. a 20. storočí vzniklo niekoľko rádov, ktoré sa odvolávali na tradíciu stredovekých rádov, no väčšinou išlo o fiktívne imitácie.

Pozri aj
--------

* Zasvätený život
* Samozvaný rytiersky rád

### Rytierske rády

* veľmajster (vrátane odkazov na menné zoznamy veľmajstrov)
* Maltézsky rád
* Rád Božieho hrobu
* Rád mečových bratov
* Rád nemeckých rytierov
* Rád templárov
* Vojenský a špitálsky rád svätého Lazara Jeruzalemského ( johaniti )
Legitimácia plukovníka Kuklińského
**Ryszard Jerzy Kukliński** [ryšard ježy kukliňski] (\* 13. jún 1930, Varšava – † 11. február 2004, Tampa, Florida) bol plukovník Poľskej ľudovej armády a jeden z najvýznamnejších špiónov počas trvania studenej vojny. Často je označovaný za *najväčšieho škodcu komunizmu.*[chýba zdroj]

Narodil sa v robotníckej rodine s katolíckymi a socialistickými tradíciami. Jeho otca, počas 2. svetovej vojny vojaka Zemskej armády, zatkli a zahynul v koncentračnom tábore v Sachsenhausene.

V Poľskej ľudovej armáde
------------------------

Po vojne pracoval Ryszard Kukliński v Poľskej ľudovej armáde ako štábny dôstojník. Okrem iného pripravoval plány invázie Varšavskej zmluvy do Československa.

Pozícia Kuklińského v generálnom štábe Poľskej ľudovej armády a jeho rola styčného dôstojníka medzi poľskou ľudovou armádou a velením vojsk Varšavskej zmluvy mu umožňovala prístup k najtajnejším dokumentom vojenského charakteru.

Špión
-----

V roku 1971 začal spoluprácu s CIA, ktorej dodal údajne okolo 35 000 strán prísne tajných materiálov, od technických špecifikácií najnovších ruských zbraní (T-72, Strela) po operačné plány Varšavskej zmluvy. O desať rokov neskôr, tesne pred vyhlásením tzv. vojnového stavu Jaruzelským, keď už bezprostredne hrozilo jeho prezradenie, utiekol s pomocou CIA s celou svojou rodinou z Poľska. Pod zmenenou identitou žil v USA.

Trest smrti
-----------

Poľský vojenský súd ho v neprítomnosti odsúdil na trest smrti, rozsudok bol však po páde komunizmu v Poľsku zrušený (Kukliński Poľsko znova navštívil v roku 1998). 

Poľská spoločnosť je v názoroch na Kuklińského rozdelená. Časť ho považuje za národného hrdinu, pretože svojou činnosťou možno zabránil invázii ZSSR do Poľska v roku 1980, časť ho označuje za zradcu, pretože porušil vojenskú prísahu, ktorú skladal ako dôstojník dobrovoľne. 

Kukliński zomrel 11. februára 2004. Jeho pozostatky previezli do Poľska, kde ho pochovali na významnom cintoríne vo varšavskej štvrti Powązki.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ryszard Kukliński**

Autoritné údaje: * GND: 119467119
* ISNI: 0000 0000 7860 2491
* LCCN: n95055735
* NK ČR: jn20040329008
* VIAF: 45112474
* WorldCat: lccn-n95055735
**Rytmické krátenie** (iné názvy: **rytmický zákon**, **rytmické striedanie dĺžok**) je zmena dlhej slabiky na krátku po predchádzajúcej dlhej slabike.

Slovenčina
----------

Je to typická vlastnosť spisovnej slovenčiny (na úrovní nárečí typická vlastnosť stredoslovenských nárečí) a typický znak, ktorý slovenčinu odlišuje napríklad od češtiny.

Rytmické krátenie sa týka jednotlivých slov (nie skupín slov). Za dlhé slabiky sa považujú nielen slabiky s dlhou samohláskou, ale aj s dvojhláskou a dlhým l a r. Skracovanie dlhej slabiky znamená, že sa dlhá samohláska mení na krátku a dvojhláska sa mení na obyčajnú samohlásku tak, že vypadne jej 
začiatočné i (ô sa mení na o).

Príklad: Hoci sa povie kn*i*h**á**m, povie sa l*á*sk**a**m a nie l*á*sk**á**m, pretože v slove láska je prvá slabika dlhá (lebo má v strede dlhé a).

Existuje viacero výnimiek z rytmického krátenia. Podrobnosti sú uvedené v *Pravidlách slovenského pravopisu*.

V *Pravidlách slovenského pravopisu* z roku 1991 došlo v oblasti rytmického krátenia k viacerým zmenám (presnejšie k redukcii počtu výnimiek); uvedené sú v bode 11. v úvode v *Krátkom slovníku slovenského jazyka* (napr. predtým píšúci - dnes píš**u**ci; predtým prevádzkár(eň) - dnes prevádzk**a**r(eň), predtým kamzíčí - dnes kamz**i**čí).

Referencie
----------

1. ↑   *Pravidlá slovenského pravopisu*. 3. upr. a dopl. vyd. Bratislava : Veda, 2000. 590 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0655-4. S. 125.
2. ↑   *Krátky slovník slovenského jazyka*. 4. dopl. a upr. vyd. Bratislava : Veda, 2003. 985 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0750-X. S. 12.

Ďalšia literatúra
-----------------

* rytmické krátenie. In: MISTRÍK, Jozef, et al. *Encyklopédia jazykovedy*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1993. 513 s. ISBN 80-215-0250-9. S. 373.
* KAČALA, Ján. K podstate rytmického zákona v slovenčine. *Slavica Slovaca*, 2003, roč. 38, čís. 2, s. 123 – 133. Dostupné online [cit. 2020-09-09]. ISSN 0037-6787.
**Božský manžel** (***Der Göttergatte***) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 20. januára 1904 v Carl Theater vo Viedni. Libreto napísali Victor Léon a Leo Stein.

Opereta bola neskôr dvakrát prepracovaná. Prvýkrát v roku 1913 bola hudba značne zmenená a dej bol prenesený z Grécka do Španielska. Opereta bola uvedená pod názvom *Ideálna manželka* (*Die ideale Gattin*) 11. novembra 1913 v Theater an der Wien. Libreto napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald V operete použil Lehár aj rytmus tanga. S tangom sa Lehár zoznámil v súvislosti s predstaveniami operety *Eva*, keď ho američania vyzvali, aby pre túto operetu zložil nejakú pesničku v tomto rytme. Lehárovi sa nový tanec veľmi zapáčil. Využil ho preto v nasledujúcom diele, ktorým bola práve opereta *Ideálna manželka*.

V nasledujúcom prepracovaní operety z roku 1921 sa tango dostalo aj do názvu. *Kráľovná tanga* (*Die Tangokönigin*) mala premiéru 9. septembra 1921 v Apollo-Theater vo Viedni. Libreto napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald. Dej tejto verzie bol prenesený zo Španielska do Argentíny, ktorá bola rodiskom tanga.

Čo sa týka obsahu, všetky tri operety sú rôznymi verziami príbehu o chladnúcej láske manžela ku svojej manželke. Manželka aby tomu zabránila tak odíde a vráti sa prezlečená za svoju vlastnú veľmi temperamentnú sestru. Takto si opäť získa pozornosť manžela a nakoniec aj jeho lásku.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Bracebridge* pozri *Bracebridge*.
Súradnice: 45°02′S 79°18′Z﻿ / ﻿45,033°S 79,300°Z﻿ / 45.033; -79.300

**Bracebridge** je kanadské mesto v provincii Ontário. Je sídlom inštitúcií pre kanadský dištrikt Muskoka. V roku 2021 malo 17 305 obyvateľov. Mesto sa nachádza sa na rieke Muskoka.

Dejiny
------

Pôvodné sídlo bolo založené na brode cez rieku Muskoka River. Do roku 1864 sa nazývalo **North Falls**. Súčasný názov mesta zvolil kanadský štátny zamestnanec a spisovateľ William Dawson LeSueur. Odvodený bol pravdepodobne z názvu románu *Bracebridge Hall* od Washingtona Irvinga.

Bracebridge a rieka Muskoka v roku 1881, British Library, HMNTS 9555. fol. 7.
V roku 1886 bola do sídla privedená železničná trať. V roku 1889 obdržalo Bracebridge, v ktorom v tom čase žilo asi 1600 obyvateľov, status mesta (*town*). 1. októbra 1894 sa Bracebridge stalo prvým mestom v Ontáriu, ktoré vlastnilo vodnú elektráreň. Odvtedy bolo pridaných niekoľko ďalších elektrární. V meste sa rozvinul kožiarsky priemysel, mlyn, píla a závody na spracovanie vlny, ktorým sa darilo vďaka zdroju vodnej energie.

Ekonomika
---------

V meste sa dnes vyrábajú káble a drôty, cement, drevárske produkty a automobilové časti. Dôležitý je aj turizmus.

Demografia
----------

V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 17 305 obyvateľov. Podľa sčítania v roku 2016 malo mesto 16 010 obyvateľov, z 15 675 z nich 14 845 uvádza ako rodný jazyk angličtinu, 185 francúzštinu a 655 neoficiálne jazyky, z toho nula jazykov pôvodných obyvateľov. 10 ľudí uviedlo češtinu a nula slovenčinu. 25 ľudí udalo ako etnický pôvod český, 40 slovenský a 45 československý.

Galéria
-------

* ulica v mesteulica v meste
* Verejná knižnica v mesteVerejná knižnica v meste

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Census Profile, 2021 Census of Population Profile table* [online]. www12.statcan.gc.ca, [cit. 2022-08-27]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5 6  Bracebridge In:  *The Canadia Encyclopedia* [online]. Historica Canada, 2012-10-17, rev. 2015-03-04, [cit. 2022-08-27]. Dostupné online.
3. ↑   *Census Profile, 2016 Census Bracebridge, Town [Census subdivision], Ontario and Muskoka, District municipality [Census division], Ontario* [online]. www12.statcan.gc.ca, [cit. 2022-08-27]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bracebridge (Ontário)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bracebridge, Ontario na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 7652302-0
* LCCN: n87846373
* VIAF: 152370840
* WorldCat: lccn-n87846373
**Geodetická družica** je umelá družica Zeme na meranie presných polôh bodov a cieľov na povrchu Zeme a na presné určenie elementov dráhy družice pomocou optických a rádiových signálov, najnovšie i pomocou laserových odrážačov. Určovaním presných polôh geodetických družíc medzi hviezdami na oblohe na základe fotografií družice urobených súčasne z niekoľkých bodov na povrchu Zeme možno presne určiť miesto družice v priestore v danom okamihu; spätne zo známych polôh družice možno presne určiť vzájomnú polohu základní na Zemi. Prvé geodetické družice dosahovali presnosť ±30 m, pomocou laserových odrážačov sa dosahuje presnosť 30 cm aj väčšia. Geodetický výskum uskutočňovali družice ANNA 1 B, Beacon, Diadéme, Diapason, Explorer, GEOS, Kozmos, LAGEOS, Pageos, Peole, SECOR, Starflash, STARLETTE.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálKozmonautický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Diracova miera** je miera *δ**x* na množine *X* (so *σ*-algebrou všetkých podmnožín *X*), ktorá dáva množine {*x*} mieru 1, pre daný bod {\displaystyle x\in X}:

{\displaystyle \delta \_{x}\left(\{x\}\right)=1.}
Vo všeobecnosti je táto miera definovaná

{\displaystyle \delta \_{x}(A):={\begin{cases}0,&x\not \in A,\\1,&x\in A,\end{cases}}}
pre každú podmnožinu {\displaystyle A\subset X}.

Diracova miera je pravdepodobnostná miera. Diracove miery sú práve všetky extremálne body konvexnej množiny všetkých pravdepodobnostných mier na *X*.

Názov je odvodený od Diracovej funkcie delta.

Vlastnosti Diracovej miery
--------------------------

Nech *δ**x* značí Diracovu mieru v bode *x* merateľného priestoru (*X*, Σ).

* *δ**x* je pravdepodobnostná miera, a teda konečná.

Predpokladajme, že (*X*, *T*) je topologický priestor, a že Σ obsahuje všetky borelovské podmnožiny *X*.

* Ak *X* je Hausdorffov topologický priestor s borelovskou *σ*-algebrou, potom *δ**x* je vnútorne regulárna miera, keďže {*x*} je kompakt. Teda *δ**x* je Radonova miera.
* Ak {*x*} je uzavretá množina v topológii *T*, potom nosičom *δ**x* je {*x*}.

Pozri aj
--------

* Diskrétna miera
**Chránená krajinná oblasť medziriečia Varty a Widawky** (poľ. *Park Krajobrazowy Międzyrzecza Warty i Widawki*) sa nachádza v poľskom Lodžskom vojvodstve na pohraničí powiatov Łask, Wieluń, Zduńska Wola a Sieradz a na území gmín Widawa, Konopnica, Burzenin, Zapolice, Sieradz, Ostrówek a Zduńska Wola.

CHKO bola vytvorená v roku 1989. Celková výmera je 26 636 ha. Predmetom ochrany sú doliny Varty, Widawky a ich prítokov vrátane ich okolia a prirodzenej flóry. V centrálnej časti územia sa nachádza zaujímavý hydrografický uzol, ktorý tvoria zbiehajúce sa rieky Widawka, Grabia a Nieciecz. Územie má rozmanité členenie terénu, obzvlášť prielomy Varty, kde sú terénne rozdiely až 45 m (medzi obcami Beleń a Strońsko) a na povrchu sa objavujú staré vápenné výtvory. Z vysokých brehov je možné pozorovať rozľahlé panorámy doliny, meandrujúce časti riek, mŕtve ramená, duny, rašeliniská, luhy s bohatstvom bahenných rastlín. Bohatá flóra a fauna a cenné kultúrne hodnoty zaraďujú chránenú oblasť medzi atraktívnejšie v Lodžskom vojvodstve a centrálnom Poľsku.
MUDr. **Edvard Troníček** (\* 4. jún 1899, Hradec Králové, Česko – † 10. júl 1967, Praha, Česko) bol český entomológ – lepidopterológ, ktorý má pre entomológiu význam hlavne ako autor niektorých výskumných prác o faune motýľov, hlavne z územia Kréty.

Jeho otec bol ďalší známy entomológ Edvard Troníček (\* 1833 – † 1898). Po skončení základnej školy študoval na gymnáziu a potom pokračoval v štúdiu medicíny na Karlovej univerzite v Prahe. 

Počas svojho života sa zaoberal hlavne motýľmi. Pre svetovú, ale aj slovenskú entomológiu má význam hlavne jeho práca: „Contribution to the knowledge of the lepidopterological fauna of Crete", ktorá vyšla v Acta Ent. Mus. Nat. Pragae v roku 1949. 

Jeho zbierka hmyzu, prevažne motýle z územia Česko-Slovenska je uložená v Národnom múzeu v Prahe.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Paclt, J.: 1964, Lepidopterológ Troníček se dožívá 65 let. Čas. Čs. spol. ent. 61: 395 – 396: (65. narodeniny).
* Moucha, J.: 1967, Čas. Nár. muzea, odd. přír. 136: 218.
* Paclt, J.: 1968, Acta mus. Reginaehrad. Sc. nat. ser. A, 9: 27 + portrét.
* Paclt, J.: 1968, Biologia, 23: 406.
* Paclt, J.: 1968, Živa, 16: 27 + portrét.
* Smetana, O.: 1969, Entomologická bibliografie Československa 1951 – 1960, Academia, Praha: 43, 132.
* Koleška, Z.: 1995, Klapalekiana 31(Suppl.): 564 – 775.
* Okali, I. et al.: 1996, Slovník slov. zoológov a zoológov so vzťahom k územiu Slovenska. 120.

Autoritné údaje: * NK ČR: jk01140207
* VIAF: 83941409