recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vladimír Pavlík** (\* 10. september 1948, Považská Bystrica) je slovenský disident.

Život
-----

Je signatárom Charty 77, účastníkom Sviečkovej manifestácie v Bratislave v roku 1988 a občianskym aktivistom. Prvý raz sa do pozornosti štátnej moci dostal, keď po skončení základnej vojenskej služby nastúpil do zamestnania a odmietol byť povinným členom ROH. Začiatkom 80. rokov si podal žiadosť o vysťahovanie do Nemeckej spolkovej republiky, čím bol automaticky považovaný za osobu nepriateľskú socialistickému zriadeniu. Pracoval v robotníckych profesiách, desať rokov ako baník v OKR. Pracoval v Metrostave Praha a na viacerých stavbách na Slovensku, tri roky v Považských strojárňach. Po prevrate v novembri 1989, od roku 1993 – 1996 bol redaktorom Necenzurovaných novín Petra Cibulku. Na internete má umiestnených množstvo zväčša faktografických článkov, nielen na , ale aj v bývalých Necenzurovaných novinách, či v Kanadsko-Českom exilovom časopise Svědomí-Consience. Štátna bezpečnosť viedla na neho dva zväzky pod krycími menami Betonár a Vlado, jeden z nich bol skartovaný. V roku 1991 ho spolu s novinami Slovenský denník žaloval bývalý premiér za HZDS Vladimír Mečiar. Spor sa ťahal až do roku 1994, potom čo Vladimír Mečiar žalobu stiahol a Vladimír Pavlík podal protižalobu s ktorou trikrát uspel na Krajskom súde v Bratislave. Všetky rozhodnutia Krajského súdu však boli zrušené Najvyšším súdom Slovenskej republiky.

Vladimíra Pavlíka sa od roku 2015 snažia umlčať súdnymi žalobami a exekúciami za napísanie článku o zadržaní dekana rímskokatolíckej cirkvi evidovaného ako spolupracovník ŠtB v súvislosti s 
vývozom obrazov renomovaných autorov do Rakúska. Jeho návrh na poskytnutie ochrany svedkovi a konfrontáciu GP SR zamietla. Bezprecedentne ešte pred podaním žaloby na ochranu osobnosti bol podaný návrh na exekúciu jeho rodinného domu. Vo veci porušovania práva na spravodlivé súdne konanie sa neúspešne obrátil aj na Ústavný súd a ECHR.

Angažovanosť
------------

* Signatár Charty 77 Archivované 2022-11-18 na Wayback Machine
* Účastník Sviečkovej manifestácie 28. marca 1988 v Bratislave
* 1993 – 1996 redaktor Necenzurovaných novín pre Slovensko
* Občiansky aktivista a nezávislý publicista

Referencie
----------

1. ↑   *Registračné protokoly agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti* [online]. upn.gov. Dostupné online.
Súradnice: 48°06′53″S 17°07′52″V﻿ / ﻿48,1148519°S 17,131129800000053°V﻿ / 48.1148519; 17.131129800000053

**Dolnozemská cesta** je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Je dôležitou dopravnou tepnou Bratislavy smerujúcou od mosta Apollo a Prístavného mosta (diaľnica D1) smerom na Rusovce, Jarovce a Čunovo a pokračuje do maďarskej Rajky. V celej jej dĺžke prebieha po nej cesta I. triedy číslo 2. Spolu s Panónskou cestou tvoria obchvat Petržalky.

Pôvod názvu
-----------

Pomenovaná je podľa Dolnej zeme, teda južných častí Uhorska, ktoré boli po vyhnaní Turkov kolonizované aj obyvateľstvom slovenského pôvodu. Do 1. apríla 1991 mala názov **Sverdlovova ulica** podľa Jakova Michajloviča Sverdlova. (1885 – 1919), ruského komunistického politika.

Významné objekty
----------------

Na Dolnozemskej ceste č. 1 sa nachádza areál Ekonomickej univerzity, jednej z prvých vysokých škôl ekonomického zamerania na Slovensku. V južnej časti lemuje areál nemocnice svätého Cyrila a Metoda. Smerom na západ, medzi Dolnozemskou a Dunajom, sa nachádza pôvodný lužný les, ako i protipovodňová hrádza na korune ktorej vedie Dunajská cyklistická cesta.

Referencie
----------

1. ↑   *Abecedný zoznam ulíc Bratislavy a pomenovaných priestranstiev* [online]. Hlavné mesto SR Bratislava, rev. 2015-11-29, [cit. 2016-06-17]. Dostupné online.
2. ↑   Názvoslovné informácie č. 6. *Slovenský úrad geodézie a kartografie*, 1991. Dostupné online.
3. ↑   *staremapy.sk* [online]. [Cit. 2016-06-17]. Dostupné online.
4. ↑  HORVÁTH, Vladimír. *Bratislavský topografický lexikon*. Bratislava : Tatran, 1990. ISBN 80-222-0229-0. S. 277.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dolnozemská cesta**

Externé odkazy
--------------

* Dolnozemská cesta na mape Bratislavy
**Zuzana Zemanová** (rod. Alexyová) (\* 10. február 1910, Liptovský Mikuláš – † 26. január 1969, Bratislava) bola slovenská keramikárka.

Rodina
------

* otec Gustáv Alexy
* matka Ema rod. Korytárová
* brat Janko Alexy

Životopis
---------

Študovala na Škole umeleckých remesiel v Bratislave na oddelení keramiky Júlie Horovej.  Základy modelovania získala u Ladislava Majerského. Významná predstaviteľka úžitkového umenia a priemyselného výtvarníctva v odbore úžitkovej keramiky a plastiky. Spolupracovala s architektmi pri dotváraní interiérov a exteriérov niekoľkých verejných budov na Slovensku. Realizovala keramickú stenu pre Dom kultúry v Banskej Bystrici (1965). Vystavovala doma i v zahraničí.

Referencie
----------

1. 1 2  JANIŠOVÁ, Simona. *Zuzana Zemanová* [online]. Bratislava: Slovenské múzeum dizajnu, [cit. 2019-08-15]. Dostupné online. Archivované 2019-08-15 z originálu.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 55353
* Web umenia: 12119
Zwettelský oltár
Perokresba z rokov 1630-1640 zobrazujúca oltár v pôvodnej podobe vo Zwettli
**Zwettelský oltár** je časť bývalého hlavného oltára zasväteného Nanebovzatiu Panny Márie, ktorý bol vytvorený pre cisterciánsky kláštor v Zwettli v Dolnom Rakúsku. Teraz je súčasťou výzdoby adamovského kostola sv. Barbory ​​. Ide o významnú pamiatku neskorogotického rezbárstva.

Dejiny
------

Potom čo sa opát Erasmus z Leisseru rozhodol opraviť zničený kláštorný chrám vo Zwettli dal rezbárom vytvoriť úplne nový oltár. Po dokončení oltár dosahoval skoro 20 metrov. Odhadovaný čas vzniku oltára sa pohybuje medzi rokmi 1516 až 1525. Jedným z autorov bol pravdepodobne aj Ondřej Morgenstern z Českých Budějovíc.

V roku 1730 bol podľa archívnych správ považovaný za staromódny, o tri roky neskôr bol rozobratý a časť bola uložená do bočnej kaplnky Všetkých Svätých.

Potom čo v roku 1857 uhradil knieža Alojz II. z Lichtenštajnska výlohy za reštaurovanie oltára venoval ho následne do novovybudovaného kostola v Adamove. V roku 1891 sa opát kláštora vo Zwettli Stephan Rössler obrátil na kniežaťa Aloisa s prosbou o vrátenie oltára, avšak neúspešne.

V priebehu rokov bol oltár napadnutý červotočom a čiastočne reštaurovaný. V roku 1944 z obáv pred bombardovaním bol oltár rozmontovaný a uschovaný v krypte pútnického kostola vo Vranove. V roku 1947 bol z Vranova odvezený na reštaurovanie do Brna a potom sa vrátil späť do Adamova.

Roku 1970 boli z rámu oltára ukradnuté dve sochy. Neskôr boli nájdené na aukcii umeleckých predmetov v Nemecku a vrátené na oltár.

V roku 1978 oltár očistili miestni veriaci. V rokoch 2006 - 2007 bol oltár reštaurovaný a počas tohto obdobia bol vystavený na zámku v Mikulove. V roku 2010 bol vyhlásený národnou kultúrnou pamiatkou.

Opis
----

V súčasnosti je len fragmentom rozmerného neskorogotického oltárneho celku. Je tvorený vyrezávaným dreveným reliéfom umiestneným dnes v neogotickej skrini. Reliéf zobrazuje nanebovzatie Panny Márie a bol pôvodne umiestnený v oltárnej skrini hlavného oltára vo Zwettli. Ďalšie časti oltára sa nezachovali, zobrazuje ich však stará perokresba. Stratené sú otváracie oltárne krídla, rozmerný nadstavec i pôvodná predella.

Referencie
----------

1. ↑  Oltář z kostela sv. Barbory je národní památkou

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zwettelský oltár**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Světelský oltár je opäť doma a čaká na návštevníkov na boskovicko.cz
* Světelský oltár bude dostupnejšia na Blanensku deníku.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Světelský oltář na českej Wikipédii.*
**Ľudovít Francúzsky**, gróf z Évreux (\* 3. máj 1276 – † 19. máj 1319, Paríž, Francúzke kráľovstvo) tretí syn francúzskeho kráľa Filipa III. Smelého a jeho druhej manželky Márie Brabantskej, nevlastný brat Filipa IV. Pekného.

V roku 1298 mu Filip IV. udelil grófstva Évreux, Étampes, Beaumont-le-Roger, Meulan a Gien, v roku 1316 dostal ešte grófstvo Longueville. V januári 1317 mu ako grófovi z Évreux udelili titul francúzskeho paira. 

Ľudovít bol tichej a mierumilovnej povahy. Politicky stál v opozícii voči svojmu nevlastnému bratovi Karolovi z Valois a podporoval svojho synovca Filipa, neskoršieho kráľa Filipa V.

V roku 1301 sa oženil sa s Margarétou z Artois (\* cca 1285 - † 1311), dcérou Filipa z Artois a sestrou Róberta III. z Artois. Mali spolu päť detí:

* Mária (\* 1303 - † 31. október 1335) ∞ 1311 brabantský vojvoda Ján III. (\* 1300 - † 1355)
* Karol z Évreux (\* 1305 - † 5. september 1336), gróf z Étampes ∞ 1335 kastílska princezná Mária de La Cerda (\* 1310 - † 1379)
* Filip (\* 27. marec 1306 - † 16. september 1343) ∞ 1318 navarrská kráľovná Jana II. (\* 1311 - † 1349)
* Margaréta (\* 1307 - † 1350) ∞ 1325 vojvoda Viliam XII. z Auvergne (\* okolo 1303 - † 1332)
* Jana z Évreux (\* 1310 – † 4. marec 1371) ∞ 1325 francúzsky kráľ Karol IV. (\* 1294 – † 1328)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ľudovít z Évreux**

Externé odkazy
--------------

* Genealógia[nefunkčný odkaz]
Vlajka Mauritánie
**Vlajka Mauritánie** má pomer strán 2:3 a na zelenom poli, ktoré je zhora a zdola ohraničené červenými pruhmi, zobrazuje žltý polmesiac a nad ním päťcípu hviezdu. Žltá má význam krajiny a slnka, zelená je symbolom úrody. Hviezda s polmesiacom a čiastočne aj zelené pole má tiež význam islamu, ktorý je v krajine hlavným náboženstvom. Červené pruhy na vlajke symbolizujú krv patriotov bojujúcich za nezávislosť krajiny od Francúzska. Pôvodná vlajka, bez červených pruhov, bola ústavne schválená 22. marca 1959 a zavedená 1. apríla 1959. Stalo sa tak teda pred tým, než bola 28. novembra 1960 vyhlásená nezávislosť od Francúzska (autonómnou republikou bola Mauritánia od roku 1958). Ústava z 12. júla 1991 potvrdila vzhľad vlajky ale zákon, ktorý by určoval vzhľad a použitie vlajky chýbal. 

V januári 2017 sa malo v Mauritánii konať referendum o ústavných zmenách, ktorého súčasťou malo byť aj referendum o novej vlajke a hymne. Návrh novej vlajky vychádzal z existujúcej vlajky, pridaním dvoch úzkych červených pruhov na hornom a dolnom okraji vlajkového listu. Pruhy mali symbolizovať krv preliatu za túto krajinu. Dňa 30. decembra 2016 bolo referendum vládou zrušené z dôvodov nejednotnosti názorov obyvateľov na navrhované zmeny a veľkej finančnej náročnosti v ťažkých ekonomických podmienkach.

Referendum, sprevádzané opozičným bojkotom, sa uskutočnilo 5. augusta 2017 a potvrdilo navrhované zmeny štátnych symbolov, zrušenie senátu a ďalších ústavných zmien a doplnení. Zmeny vlajky v podobe pridania dvoch červených pruhov boli prijaté 6. augusta 2017.

* Vlajka Mauritánie v rokoch 1959 – 2017Vlajka Mauritánie v rokoch 1959 – 2017

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Mauritánie**

| * z
* d
* u
Vlajky afrických krajín |
| --- |
| 
* Alžírsko
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina
* Burundi
* Čad
* Džibutsko
* Egypt
* Eritrea
* Eswatini
* Etiópia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Južná Afrika
* Južný Sudán
* Kamerun
* Kapverdy
* Keňa
* Komory
* Kongo
* Konžská demokratická republika
* Lesotho
* Libéria
* Líbya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Maroko
* Mauritánia
* Maurícius
* Mozambik
* Namíbia
* Niger
* Nigéria
* Pobrežie Slonoviny
* Rovníková Guinea
* Rwanda
* Senegal
* Seychely
* Sierra Leone
* Somálsko
* Stredoafrická republika
* Sudán
* Svätý Tomáš a Princov ostrov
* Tanzánia
* Togo
* Tunisko
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |  |
| 
* **Ostatné územia:**  Ceuta
* Kanárske ostrovy
* Madeira
* Mayotte
* Melilla
* Réunion
* Svätá Helena
* Západná Sahara

 |
**Základná škola Májove námestie** je základná škola nachádzajúca sa v Prešove na sídlisku Sekčov. Budova školy patrí k najväčším školám v meste Prešov z pohľadu počtu žiakov, veľkosti areálu a zastavanej plochy. Škola má výhodnú polohu, uprostred sídliska, v tichom prostredí plnom zelene. Nachádza sa mimo hlavnej komunikácie, čo výrazne vplýva na bezpečnosť žiakov.

História školy
--------------

Škola začala písať svoju históriu 4. februára 1985. Pri svojom vzniku mala 16 tried a navštevovalo ju 496 žiakov. Od školského roku 1985/1986 bola do prevádzky daná školská jedáleň spolu s novými odbornými učebňami, bežeckou dráhou a ihriskami. V školskom roku 1986/1987 bol uvedený do prevádzky nový výukový bazén. V školskom roku 2005/2006 sa ku škole pričlenila zrušená Základná škola Zimná. Škola tým získala ďalšie priestory na vyučovanie a telocvičňu. V danom školskom roku navštevovalo školu 1185 žiakov v 43 triedach. Od roku 2007 bazén na škole spravuje mesto Prešov pod názvom — Slaný bazén Delfín. V roku 2008 škola pričlenila žiakov zo zrušenej Základnej školy Bernolákova.

Súčasnosť školy
---------------

Momentálne na škole prebieha rekonštrukcia ktorá sa začala začiatkom decembra 2013. Termín ukončenia bol marec 2015.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Súradnice: 48°59′09″S 21°16′11″V﻿ / ﻿48,985739°S 21,269783°V﻿ / 48.985739; 21.269783
**Zuzana Belohorcová** (\* 24. február 1976, Žilina) je slovenská moderátorka.

Absolvovala bratislavské Konzervatórium v odbore operný spev a klavír. Opere sa však nevenovala, v dvadsiatich rokoch ju opustila a dva roky pôsobila v STV ako programová hlásateľka, moderátorka Počasia a moderátorka súťažnej hry KENO 10. Neskôr sa zamestnala v televízii Markíza, kde v začiatkoch uvádzala správy o počasí, potom tri roky uvádzala erotickú reláciu Láskanie. 

V lete 2003 sa stala moderátorkou erotickej relácie Peříčko televízie Nova. V rovnakom čase začala študovať Fakultu masmediálnej komunikácie a reklamy na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre. V roku 2005 uvádzala v televízii Markíza reality show Big Brother.

Vo filme Mira Šindelku Zostane to medzi nami stvárnila postavu dievčaťa na telefóne a v divadle Aréna účinkovala v predstavení Totálne mimo. Taktiež účinkovala v českom seriáli Ošklivka Katka, kde stvárnila samu seba ako modelku pre firmu KM Štýl v Prahe. 

Dňa 3.2.2010 sa narodila Zuzane a jej priateľovi Vlastimilovi Hájekovi dcéra Salma.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka Archivované 2019-08-20 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 0171 2691
* NK ČR: xx0166066
* VIAF: 296613924
**Šaktizmus** (prívrženci sa volajú **šaktisti** alebo **šaktovia**) je denominácia hinduizmu, ktorá za najvyššie božstvo považuje Šakti (Božiu Matku) vo všetkých jej formách. 

V čistom šaktizme nie je Veľká Bohyňa alebo Mahádéví (Veľká Matka) ničím iným než Najvyšším Božstvom. 

Šaktizmus, ako ho vidíme dnes, sa vyformoval približne v prvých storočiach nášho letopočtu, hoci veľa jeho foriem začalo oveľa skôr najmä v období, kedy domorodé kultúry uctievali ženské vlastnosti prírody. 

Šaktizmus má nie celkom všadeprítomné indické atribúty - obsahuje rituály s črtami nie veľmi pokrvnými s hlavnými hinduistickými vyznaniami. Väčšina Indov by sa ani dnes nemiešala s inými kastami. Nasledovníci Šakti však nevenujú veľký ohľad týmto kastovým rozdielom. 

Šakti je "tvorivá energia" a šaktizmus "doktrína tvorivej energie." 

Archeológovia našli veľa ženských sošiek spodobňujúcich Božiu Matku na niektorých miestach v Indii, ktoré pochádzajú už z obdobia viac ako 5000 rokov pred Kristom. V Rigvéde sa spomínajú ženské božstvá vrátane populárnej Piesne k Božej Matke, ktoré sú veľmi dôležité pre nasledovníkov Dharmy, všeobecne a aj pre šaktistov. Šaktizmus dosť pripomína šivaizmus - je takisto orientovaný na tantry.

Šiva má svoju družku - je to Durga, ale s mnoho menami ako Párvatí, Kálí atď. pre šaktistov však Šiva je len prvkom šakti - na rozdiel od šivaizmu, v šaktizme Šakti a Šiva sú od seba neoddeliteľní a Šiva sa chápe skôr ako niečo transcendentné.

Z literatúry môžeme uviesť Márkandéja puránu, ktorá je jednou z osemnástich purán glorifikujúcu Veľkú Matku - Déví Mátá je ženský princíp stvorenia a udržiavania vesmíru. Ženský princíp však nie je nepovšimnutý ani vo védach.

Externé odkazy
--------------

* Zdroj, odkiaľ bol text čerpaný
**Základné zákony Izraela** (hebr. חוקי יסוד‎ – *chukej jesod*) sú kapitoly nepísanej ústavy Izraela.

Izraelský štát nemá klasickú písanú ústavu. Napriek tomu deklarácia nezávislosti sľubuje, že ústava bude schválená do 1. októbra 1948, rozdielmi medzi sekulárnymi a náboženskými predstaviteľmi vznikol rozpor, ktorí znemožnil prijatie jednotného dokumentu. David Ben Gurion neskôr vyhlásil, že Izrael by mal počkať na návrat väčšiny Židov do Izraela. Veriaci Židia odmietali predstavu, že ich národ bude mať dokument, ktorý bude mať väčšiu autoritu než náboženské texty akými sú Tóra, Tanach, Talmud a Šulchan aruch.

Kompromisné riešenie navrhol člen Knesetu poslanec Hariri a táto rezolúcia nesúca jeho meno bola prijatá Knesetom 13. júna 1950. Kompromis fakticky znamená, že budú jednotlivé kapitoly prijímané postupne prostredníctvom tzv. *Základných zákonov*. Tie by mali byť v budúcnosti spojené a spolu utvoriť budúcu Izraelskú ústavu. Prvý Základný zákon, Kneset, bol prijatý Tretím Knesetom v roku 1958. Ostatné základné zákony boli schvaľované v nepravidelných intervaloch. Ich pozícia v Izraelskom právnom systéme je do značnej miery špecifická. Pre ich zmenu je potrebná absolútna väčšina poslancov, minimálne 60, v určitých situáciach i takzvaná zvláštna väčšina. Pri posudzovaní rozporu čiastkových zákonov so Základnými zákonmi u Najvyššieho súdu je také posudzovanie prioritné. Právnou váhou sa teda riadi skôr medzi rovinu ústavnú, napriek tomu ústava v Izraeli doteraz nie je. Doteraz bolo prijatých celkovo dvanásť Základných zákonov, ale v súčasnosti je v platnosti jedenásť Základných zákonov.

Základnými zákonmi Izraela sú: Kneset 1958, Izraelské nehnuteľnosti 1960, Prezident štátu 1964, Vláda 1968, 1992, 2001, Štátne hospodárstvo 1975, Armáda 1976, Jeruzalem 1980, Súdnictvo 1984, Štátny kontrolór 1988, Ľudská dôstojnosť a sloboda 1992, Sloboda zamestnania 1994 a Referendum 2014.

Referencie
----------

1. ↑  Čejka, M. JUDr.. *Právní řád Státu Izrael a Common Law* [online]. review.society.cz, [cit. 2019-05-04]. Dostupné online. Archivované 2015-10-14 z originálu.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Základní zákony Izraele na českej Wikipédii.*

Literatúra
----------

* Cohen, Asher and Bernard Susser. *Israel and the Politics of Jewish Identity: The Secular-Religious Impasse.* Johns Hopkins University Press, 2000
* Jacobsohn, Gary J. *Apple of Gold: Constitutionalism in Israel and the United States.* Princeton University Press, 1994.
* Mazie, Steven V. *Israel's Higher Law: Religion and Liberal Democracy in the Jewish State.* Lexington Books, 2006.
Súradnice: 50°23′54.888″S 12°46′44.267″V﻿ / ﻿50,39858000°S 12,77896306°V﻿ / 50.39858000; 12.77896306

**Vlčí jámy** sú prírodná pamiatka, boli vyhlásené v roku 1975 a nachádzajú sa neďaleko obce Potůčky. Dôvodom je ochrana stredovekých dobývok cínových rúd, v ktorých sa vplyvom špecifického vzdušného režimu vytvára jaskynný ľad.

Popis oblasti
-------------

Prírodná pamiatka sa skladá z *Vlčej jamy (Vlčí jáma)* a *Ľadovej jamy (Ledová jáma)*. Ľadová jama je 15 metrov hlboká, veľmi úzka prepadlina ktorá vznikla ako dôsledok banskej činnosti pri ťažbe cínových rúd. Ide o pozostatok *bane Jiří*. Vlčia jama bola pôvodne *baňou Wolfgang*. Táto prepadlina je viac ako 120 metrov dlhá, široká asi 14 a hlboká až 25 metrov.

V oblasti je druhovo chudobná vegetácia, pestrejšie zastúpenie majú iba papraďorasty, napr. rebrovka rôznolistá, sladičovec bučinový, slezinník severný, slezinník červený či pľuzgiernik krehký. V banských prepadlinách rastú vzácnejšie chladnomilné druhy, ako je iskerník platanolistý alebo podbelica alpínska. Na jedinom mieste v Česku tu rastie mach Mielichhoferia mielichhoferiana, viazaný na odkryté žily rúd medi.

Referencie
----------

1. ↑   *PP Vlčí jámy* [online]. AOPK ČR, [cit. 2010-12-12]. Dostupné online. (český)
2. ↑   *Přírodní památka Vlčí jámy* [online]. Příroda karlovarska, [cit. 2010-12-12]. Dostupné online. (česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vlčí jámy na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Informácie na AOPK ČR
* Popis na Příroda Karlovarska
**Zvi Aviner Vapni** (hebr. צבי אבינר ופני‎; \* 1963, Petach-Tikva) je izraelský diplomat, od roku 2015 do roku 2019 veľvyslanec Izraela na Slovensku.

Životopis
---------

Zvi Aviner Vapni získal bakalársky (odbor Európska a židovská história) aj magisterský titul (odbor Európska história) na Hebrejskej univerzite. Univerzitné vzdelanie ukončil v roku 1991. v rokoch 1991 až 1993 bol kadetom na Škole diplomacie na Ministerstve zahraničných vecí.

### Diplomatické pôsobenie

Od roku 1993 pracuje v diplomacii. Začal ako námestník vedúceho zastupiteľského úradu v bulharskej Sofii. V rokoch 1996 až 1998 bol námestníkom generálneho konzula v americkej Atlante. V rokoch 1998 až 2000 pracoval ako vedúci kancelárie pre vzťahy s Kongresom na Ministerstve zahraničných vecí Izraela. V rokoch 2000 až 2005 bol námestníkom generálneho konzula v Los Angeles. V rokoch 2005 až 2007 pracoval opäť v Izraeli, ako poradca Severo-americkej divízie. V roku 2007 bol menovaný za veľvyslanca Izraela na Filipínach. V tomto poste zostal do roku 2011 kedy sa stal riaditeľom Oddelenia pre vzťahy s kongresom na Ministerstve zahraničných vecí. V rokoch 2013 až 2015 pracoval v kancelárii premiéra ako diplomatický poradca.

### Veľvyslanec na Slovensku

Prezident Andrej Kiska prevzal Vapniho poverovacie listiny 8. decembra 2015. Jeho nástupca, Boaz Modai svoje poverovacie listiny odovzdal prezidentke Zuzane Čaputovej 16. októbra 2019.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Veľvyslanec* [online]. Izraelská vláda, [cit. 2019-07-28]. Dostupné online.
2. ↑   *Prezidentka Slovenskej republiky | Vymenovania a odvolania* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2019-07-28]. Dostupné online.
3. ↑   *Vymenovania a odvolania* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2019-11-02]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Rozhovor s veľvyslancom Archivované 2019-07-28 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * BnF: 169101241
* GND: 1067856285
* ISNI: 0000 0000 9774 9712
* LCCN: no2010162227
* VIAF: 144671654
* WorldCat: lccn-no2010162227
Súradnice: 48°49′13″S 20°8′8″V﻿ / ﻿48,82028°S 20,13556°V﻿ / 48.82028; 20.13556

**Červená Skala** je miestna časť Šumiaca, obce v okrese Brezno. Narodila sa tu známa spisovateľka Klára Jarunková.

Poloha
------

Leží v údolí Hrona, v nadmorskej výške 785 m n. m. na križovatke ciest I/66 Brezno – Pusté Pole – Poprad/Rožňava a II/531, smerujúcou na Muráň a Tisovec. Osadou prechádza aj železničná trať z Brezna do Margecian.

V oblasti Červenej Skaly sa stretáva Muránska planina, podcelok Spišsko-gemerského krasu a Nízke Tatry. Zachovalá príroda predurčuje okolie na obľúbenú turistickú destináciu.

Dejiny
------

Červená Skala sa v povestiach spomína už za čias tatárskeho plienenia a vlády kráľa Bela IV. tiež patrila k obľúbeným poľovníckym revírom kráľa Mateja. Bola tu vybudovaná prvá vysoká pec – maša a spolu s ďalšími menšími osadami Horehronia tvorili tzv. Coburgovský pohorelský železiarský komplex. Hámor na spracovanie železa sa tu spomína už v roku 1790 a ďalej sa rozširoval do začiatku 20. storočia. V tomto období tu fungovala ľudová škola, od roku 1820 tu sídlil aj poštový úrad. Neskôr boli tieto inštitúcie presťahované do obce Šumiac. Červená Skala bola aj v minulosti miestom mnohých stretnutí, napríklad 2x ročne sa tu konal jarmok. Dnes je dopravnou a turistickou križovatkou.

Pozri aj
--------

* Šumiac

Referencie
----------

1. ↑   *Obec Šumiac - Infobulletin* [online]. Obec Šumiac, 2008, [cit. 2012-10-05]. Dostupné online.
Troska rozvalcovaná vo feritickej matrici zvárkovej ocele
**Zvárková oceľ** alebo nevhodne **zvárkové železo** (staršie *zvarková oceľ, zvarkové železo*) je :

* pôvodne oceľ, ktorá je výsledkom tlakového zvárania hrudiek železa (či ocele) pochádzajúcich buď z hrudkovacej pece alebo z pudlovacej pece; v kovárskom slangu sa ako **zvárková oceľ** označuje len kaliteľná zvárková oceľ a ako **zvárkové železo** len nekaliteľná zvárková oceľ.
* istý čas od cca. 20. rokov 20. storočia: autogénne alebo elektricky zvárateľná oceľ (zvárateľná v dôsledku určitého nízkeho podielu uhlíka a veľmi nízkeho podielu síry a fosforu); v súčasnosti je takto definovaný termín zvárková oceľ obsolentný, lebo takmer každá oceľ je zvárateľná

Zvárková oceľ z pudlovacej pece
-------------------------------

Surové železo a šrot sa pri miešaní (pudlovaní) a za prístupu vzduchu zpracovávalo na cestovitú hmotu (tzn. nebola dosiahnutá teplota topenia), z ktorej sa následne bucharom vykovali tyče a zároveň sa tak odstraňovala troska. Tyče sa následne rozvalcovali na hrubé plechy, ktoré sa vo zväzkoch na valcoch kovársky alebo tavením zvárali. Potom sa z nich vyvalcovala tvarová oceľ (profily). [chýba zdroj]

Tento postup vynašiel Angličan Henry Corte v roku 1784.

Veľký obsah zavalcovanej trosky spôsoboval vrstevnatosť materiálu. Pre malý obsah uhlíka dosahuje oceľ medze pevnosti v tahu 330 až 400 MPa, ťažnosť sa pohybuje od 12 do 25%. Vlastnosti oceli sú značne rozdielne v smere valcovania (vyšší) a kolmo na smer valcovania. [chýba zdroj]

Pred vznikom mäkkej ocele, sa výrobky ako nity, klince, drôty, reťaze, železničné spojky, vodné a parné potrubia, matice, skrutky, podkovy, zábradlia, popruhy na drevené krovy striech a ozdobné kovania vyrábali z tvárnej ocele.

Referencie
----------

1. ↑  ;  *Dějiny a filosofie techniky – Metalurgie železa* [online]. VUT, [cit. 2012-01-28]. Dostupné online. ;
2. ↑  Dějiny a filosofie techniky – Metalurgie železa, VUT, 2012-01-28; Henry Cort's First Paten, 2012-01-28
3. ↑  heslo wrought iron na anglickej wikipédii, GORDON, Robert B. *American Iron 1607-1900*. Baltimore a London : Johns Hopkins University Press, 1996. ISBN 0-8018-6816-5.
**Adam F**, vlastným menom **Adam Fenton** (\*8. február 1972, Liverpool, Anglicko) je anglický jungle a drum and bassový DJ a filmový herec.

Kariéra
-------

Jeho prvý album *Metropolis/Mother Earth*, ktorý bol vydaný v roku 1997 bol techstepovým pokusom a bol vydaný cez vydavateľstvo Metalheadz. Jeho neskoršími úspešnými skladbami boli „F-Jam" a „Circles" (neskôr sa dostala do Top 20 v rebríčku UK Singles Chart). V roku 1998 vyhral cenu MOBO za svoj debutový album *Colours*. V roku 2001 mal úspech v hip-hopovej oblasti, hlavne so svojim albumom *KAOS - The Anti-Acoustic Warfare*, na ktorom pracoval spolu s umelcami ako LL Cool J, Redman a De La Soul. V roku 2002 vytvoril hudbu pre film *Ali G Indahouse* v hlavnej úlohe so Sacha Baronom Cohenom pre Working Title Films.

Je zakladateľom a spolumajiteľom britského nezávislého hudobného vydavateľstva Breakbeat Kaos, ktoré vydalo platinový album *Hold Your Colour* austrálskej drum and bassovej skupiny Pendulum. Adam F je tiež spolumajiteľom drum and bassovej webstránky Dogs on Acid.

Začiatkom roku 2007 získal rolu v britskom kriminálnom trileri *The Heavy*. V decembri 2007 Adam F spoluúčinkoval v britskom filme *Kukučka*.

Diskografia
-----------

### Albumy

* 1994: *Stronger Than Ever*
* 1997: *Metropolis/Mother Earth*
* 1997: *Colours*
* 2001: *KAOS - The Anti-Acoustic Warfare*
* 2002: *KAOS - Drum and Bass Warfare*
* 2008: *Stadium Drum and Bass*
* 2010: *Shut the Lights Off* – featuring Redman

### Single v Top 40 UK Singles Chart

* 1997: „Circles" – UK #20
* 1998: „Music in My Mind" – UK #27
* 2001: „Smash Sumthin’" – UK #11
* 2002: „Where’s My …?" – UK #37

Referencie
----------

1. ↑   *Adam F biography* [PDF]. Backdrop Promotions, [cit. 2010-10-02]. Dostupné online. Archivované 2011-09-10 z originálu.
2. ↑  ROBERTS, David. *British Hit Singles & Albums*. Londýn : Guinness World Records Limited, 2006. (19th.) ISBN 1-904994-10-5. S. 191.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka
* Adam F na Myspace
* Diskografia Adama F na Discogs

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Adam F na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 140120728
* GND: 13506872X
* ISNI: 0000 0000 5515 987X
* LCCN: no2003077870
* NK ČR: xx0197410
* VIAF: 12503258
* WorldCat: lccn-no2003077870
**Adam Mišura** (\* 4. apríl 1902, Demänová – † 16. máj 1960, Okoličné) bol spoluobjaviteľ Demänovskej jaskyne slobody.

Život
-----

Adam Mišura sa narodil v Demänovej ako syn tamojšieho horára. Neskôr sa priženil do Závažnej Poruby, kde prežil tridsať rokov svojho života. Pôsobil tu ako „hajči" – zamestnanec obce, ktorý strážil dedinu, horu a polia. Patril k horlivým členom domáceho hasičského zboru. Po vojne sa zamestnal v Stavoindustrii ako robotník. Zomrel náhle 16. mája 1960 ako päťdesiatosemročný v robote, na textilke v Okoličnom. Mal dve dcéry, dvojičky – Emíliu a Ruženu. Dom v Závažnej Porube, kde prežil väčšinu svojho života, vybavil nový majiteľ pamätnou tabuľou.

Objavenie jaskyne
-----------------

Demänovskú jaskyňu slobody objavil český speleológ Alois Král, no Adam Mišura sa označuje ako spoluobjaviteľ. Keď 3. augusta 1921 Alois Král vstúpil do jaskyne, pošmykol sa a zlomil si nohu. Adam Mišura ho vyniesol z doposiaľ úplne neznámych priestorov a tak mu zachránil život. Keby tak neurobil, jaskyňa by pravdepodobne pochovala svojho „prvého ľudského návštevníka" a jej objavenie by sa posunulo o niekoľko mesiacov, či rokov.
  
Král bol za objav odmenený vtedajším prezidentom T.G. Masarykom, Adam Mišura však odmenený nebol.

Externé odkazy
--------------

* Adam Mišura zachránil objaviteľovi jaskyne život. na www.liptov.sme.sk
* Spoluobjaviteľ Demänovskej jaskyne žil v Z. Porube.[nefunkčný odkaz] na www.zavaznaporuba.sk
Súradnice: 25°4′J 130°6′Z﻿ / ﻿25,067°J 130,100°Z﻿ / -25.067; -130.100

**Adamstown** je administratívne stredisko a jediná trvalo osídlená osada na Pitcairnovych ostrovoch. Je pomenovaná podľa Johna Adamsa, jediného zo vzbúrencov z lode Bounty, ktorý nebol po dolapení popravený a nezomrel násilnou smrťou. Niektoré zdroje ho pokladajú za najmenšie hlavné mesto na svete. Guvernér ostrova sídli v rezidencii na Novom Zélande.

Dejiny
------

Mesto bolo založené v roku 1790.
  
Obyvatelia sú potomkovia vzbúrencov z lode Bounty a Polynézanov, ktorí sa na ostrove usídlili v roku 1789.

V roku 1825 bolo pomenované po vzbúrencovi Johnovi Adamsovi, ktorému bola zároveň udelená amnestia. Adamstown nemá asfaltové cesty, letisko, ani námorný chránený prístav. Ako dopravné prostriedky obyvatelia používajú bicykle, traktory a terénne motorové vozidlá. Nachádza sa tam základná škola, kostol, mlyn na cukrovú trstinu, zdravotnícke stredisko, elektrický generátor, satelitná – televízna a telekomunikačná stanica, internet, pošta a knižnica.

Stojí tam aj budova súdu a najnovšie aj malá väznica, ktorá sa začala stavať po obvineniach siedmich ľudí z dlhodobého sexuálneho násilia na maloletých dievčatách. Jedným z obvinených bol starosta menom Steven Raymond Christian, ktorý je potomkom vodcu vzbúrencov z HMS Bounty Fletchera Christiana. Súd ho za dokázané 5-násobné zneužitie odsúdil na tri roky. Stojí tam aj niekoľko neveľkých hotelov, z ktorých je jeden upravený na prijímanie oficiálnych vládnych návštev. Obyvatelia sa živia pestovaním ovocia, medu, rybolovom a turizmom.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Adamstown. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 46.
2. ↑   *What is the world's smallest Official Capital?* [online]. [Cit. 2012-12-02]. Dostupné online. Archivované 2009-09-12 z originálu. (po anglicky)
3. ↑  BIRKETT, Dea. *Island of Lost Girls* [online]. Londýn: The New York Times, 29.10.2004, [cit. 2012-12-02]. Dostupné online. (po anglicky)
**Zápočet** je na vysokých školách na Slovensku a v Česku potvrdenie splnenia základných požiadaviek programu výučby (obyčajne na základe priebežnej kontroly štúdia, t. j. testov, referátov a pod.) a účasti na výučbe určitého predmetu príslušným neklasifikačným zápisom (spravidla v podobe slova „započítané") do výkazu o štúdiu (t.j. indexu) a/alebo informačného systému fakulty či školy. Zápočet sa spravidla udeľuje za cvičenia, semináre či praktiká a je spravidla podmienkou pre zloženie semestrálnych či záverečných skúšok.

V širšom zmysle termín zápočet zahŕňa aj tzv. klasifikovaný zápočet, pri ktorom sa vyššie uvedený zápis vykoná formou zapísania konkrétnej známky (namiesto slova „započítané"). Klasifikovaným zápočtom sa hodnotia najmä projektové, ateliérové, laboratórne práce a praktické cvičenia v tých predmetoch, v ktorých sa nekonajú skúšky.

Do roku 1990 boli zápočty predpísané celoštátne (konkrétne pre územie SSR vyhláškou č. 105/1980 Zb.), od roku 1990 sa už zápočty vyskytujú len v študijných poriadkoch niektorých škôl či fakúlt (napr. Univerzita Komenského v aktuálnom študijnom poriadku už pojem zápočet nepozná).

Formálne sa historicky (pozri napr. vyhláška č. 105/1980 Zb.) a dodnes na viacerých školách zápočet klasifikuje ako jedna z foriem kontroly štúdia (popri priebežnej kontrole štúdia, skúške a štátnej skúške), ale napríklad na Ekonomickej univerzite sa zápočet neklasifikuje ako jedna z foriem kontroly štúdia.

Zdroje
------

* *Študijný poriadok TUKE* [online]. TU Košice, [cit. 2017-03-28]. Dostupné online. Archivované 2017-05-16 z originálu.  § 14 – 15
* *Študijný poriadok STU od 1.9.2013* [online]. STU v Bratislave, [cit. 2017-03-28]. Dostupné online.  čl. 13-14
* Žilinská univerzita – Fak. bezp. inž. [cit. 2017-03-28]. [Študijný poriadok – Žilinská univerzita – Fakulta bezpečnostného inžinierstva 2008  Dostupné online.] [nefunkčný odkaz] § 29 ods. 3
* *Študijný poriadok Ekonomickej univerzity v Bratislave v znení Dodatku č. 1* [online]. EU v Bratislave, [cit. 2017-03-28]. Dostupné online. Archivované 2017-07-13 z originálu.  čl. 8
* *Vnútorný predpis č. 8/2013 schválený Akademickým senátom Univerzity Komenského v Bratislave - Študijný poriadok Univerzity Komenského v Bratislave* [online]. Univerzita Komenského v Bratislave, [cit. 2017-03-28]. Dostupné online.
* *Slovník akademických pojmů - Zápočet* [online]. vysokeskoly.cz, [cit. 2017-03-28]. Dostupné online.
* zápočet. In: *Malá československá encyklopedie* 6 Š – Ž. Praha: Academia, 1987. s. 779.
* zápočet. In: PAVLÍK, O. (ed.) et al.*Pedagogická encyklopédia Slovenska* 2, P – Ž. Bratislava: Veda, 1985. s. 611
* zápočet. In:*Příruční slovník jazyka českého*. Praha: Státní nakladatelství, 1935-1957. dostupné online
* zápočet. In:  *Krátky slovník slovenského jazyka*, 2003 dostupné online
* vyhláška Ministerstva školstva SSR z 21. júla 1980 o štúdiu na vysokých školách (študijné predpisy) - § 12 - 14
**Základná škola sv. Augustína** je cirkevná základná škola v Považskej Bystrici. Škola má 11 tried (z každého ročníka jednu až dve), spolu 222 žiakov, 20 učiteľov a 3 vychovávateľov. Vyučuje sa v dvoch budovách; priamo v budove školy a v budove Katolíckeho domu, ktorý stojí hneď vedľa. Škola používa učebný plán pre rozšírené vyučovanie jazykov. Keďže je to katolícka školy, žiaci majú dve hodiny rímskokatolíckeho náboženstva týždenne. Súčasťou školy je **Školský klub detí** a **Školské stredisko záujmovej činnosti**.

História
--------

Škola vznikla v 19. storočí, ale podľa starej školskej kroniky sa údajne nedá zistiť kedy presne, lebo staré spisy zhoreli. Budovou školy bol malý prízemný domček za kostolom. V rokoch 1937 – 1939 vybudovali novú školu pri cintoríne, v ktorej prebiehalo vyučovanie do konca druhej svetovej vojny. Potom škola prešla pod štátnu správu. Vyučovanie v katolíckom duchu v nej začalo po zmene režimu v roku 1991, keď získala samostatnú právnu subjektivitu.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka školy

Súradnice: 49°07′03″S 18°27′09″V﻿ / ﻿49,117446°S 18,452536°V﻿ / 49.117446; 18.452536

.
**Škoda 14 Tr** je trolejbusové vozidlo klasickej koncepcie vyrábané medzi rokmi 1982 a 1991 v českom závode v Ostrove nad Ohří spoločnosťou Škoda.

Opis
----

Vozidlo je dlhé približne 12 metrov, má troje dverí. Karoséria je oceľová a jej časť pod oknami je tepelne izolovaná a odhlučnená antivibračným náterom. Podlaha je pokrytá gumou, sedadlá koženkové a usporiadané vo dvoch radoch, niekedy aj v proti alebo v boku smere jazdy. Vozidlá sa líšia podľa sérií, zatiaľčo v prvej sérii bolo čelné a zadné sklo nedeliteľné, toto sa neskôr zmenilo.

Prevádzka
---------

14 Tr nahradili pôvodné úspešné rozšírené trolejbusy typu Škoda 9 Tr, objavili sa vo všetkých mestách bývalého Česko-Slovenska, kde bola trolejbusová doprava (Brno, Ostrava, Plzeň, Bratislava, Košice, Prešov, Banská Bystrica a ďalšie). V súčasnosti (2006) sú v niektorých mestách buď modernizované na typ 14 TrM alebo likvidované, prípadne odpredávané do východných krajín. V Bratislave je ešte možné vidieť v premávke aj pôvodné trolejbusy, väčšina je ale už rekonštruovaná na 14 TrM. Ide prakticky o novostavby vozidiel a vozidla sú písané ako modernizované.

Externé odkazy
--------------

* Popis vozidla a jeho prevádzka v Bratislave
* Fotogaléria tohto typu vozidiel v uliciach Bratislavy
* Fotogaléria
* Fotogaléria týchto trolejbusov v Jihlave

| * z
* d
* u
Trolejbusy vyrábané spoločnosťou Škoda v Plzni a v Ostrove nad Ohří |
| --- |
| Štandardné vozy | 
* 1Tr
* 2Tr
* 3Tr
* 6Tr
* 7Tr
* 8Tr
* 9Tr
* T 11
* 14Tr (TV – 14Tr)
* 14TrM
* 14TrE
* 14TrSF
* 17Tr
* 21Tr
* 24Tr
* 26Tr
* 28Tr
* 30Tr
* 32Tr
* 36Tr

 |  |
| Kĺbové vozy | 
* 15Tr
* 15TrM
* 15TrSF
* 22Tr (22TrG)
* 25Tr
* 27Tr
* 31Tr
* 33Tr
* 35Tr

 |
| Ďalšie typy | 
* Sanos 115Tr
* Sanos 200Tr
* ŠEAL 100
* Škoda-Solaris 24m

 |
| Autobusy | 21Ab |
| Nerealizované trolejbusy Škoda |
Vodný mlyn Hoslovice
**Vodný mlyn Hoslovice** s jedným kolesom v obci Hoslovice je považovaný za najstarší zachovalý vodný mlyn na území Česka. Mlyn, ktorý je chránený ako národná kultúrna pamiatka Českej republiky je tvorený pôvodnou mlynicou spojenou s obytnou časťou, kde sa nachádza aj čierna kuchyňa. Strecha mlyna je pokrytá slamou. Obvodové murivo je kamenné. V areáli mlyna je ďalej kôlna a chlievy so stodolou. V zadnej časti areálu sa nachádza rybníček s vodným náhonom pre mlyn, dĺžka náhonu je približne 150 metrov.

Prvá písomnú správu o mlyne obsahuje berná rula z roku 1654. Niektoré zlomkovité písomné zmienky datujú stavbu mlyna ešte predtým, až k založeniu obci Hoslovice.

Mlyn je súčasťou expozícií *Múzea astredného Pootavia* v Strakoniciach. Často je využívaný aj ako filmová lokalita, najmä pre rozprávky.

Referencie
----------

1. ↑   *Vodní mlýn* [online]. Národní památkový ústav, [cit. 2012-08-12]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Hoslovice

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vodný mlyn Hoslovice**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Hoslovický mlýn

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vodní mlýn Hoslovice na českej Wikipédii.*
**Šoltýstvo** v súčasnom Poľsku je pomocná administratívna jednotka gminy, ktorej sídlom je zvyčajne **šoltýska dedina**, jednak veľké dediny sa môžu skladať dokonca z niekoľkých šoltýstiev. V mestských gminách sa šoltýstvu rovná sídlisko (prípadne štvrť), no jestvujú výnimky keď šoltýstvo patrí do mestskej gminy (napríklad Władysławowo či Mikołów). Rozsah, kompetencie šoltýstva a jeho orgánov ustanovuje rada gminy v štatúte.

Ustanovujúcim a kontrolným orgánom je dedinské zhromaždenie (zhromaždenie všetkých obyvateľov), výkonným orgánom je **šoltýs** (porovnaj šoltýs), ktorý má právo sa podieľať a vystupovať na fóre rady gminy (kde ale nemá právo hlasovania). Poradným orgánom je **šoltýska rada**.

Nešoltýske dediny
-----------------

Niektoré šoltýstva okrem dediny v ktorej šoltýstvo sídli zahŕňajú tiež iné sídla, nemajúce vlastnú šoltýsku radu ani šoltýsa (napríklad malé dediny, kolónie, osady)[chýba zdroj]. Obyvatelia takých sídiel môžu kandidovať a byť zvolení vo voľbách na šoltýsa i člena šoltýskej rady[chýba zdroj].

V Poľsku bolo 31. decembra 2007, 40 398 šoltýstiev.

Referencie
----------

1. ↑   str. 82

Pozri aj
--------

* Administratívne členenie Poľska
* gmina

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sołectwo na poľskej Wikipédii.*
**Adsorbens** (iné názvy: **adsorbent**, najmä v chémii aj **adsorbčné činidlo**, najmä vo farmácii aj **adsorbencium**; množné číslo **adsorbenciá, adsorbenty, adsorbčné činidlá**; lat. jednotné číslo *adsorbens* [nie adsorbentium], množné číslo *adsorbentia*, angl. *adsorbent*) je látka (obyčajne vo forme prášku alebo granulátu), ktorá na svoj povrch dokáže viazať inú (resp. vo farmácii inú nežiaducu) látku alebo skupinu látok.

Chémia
------

Adsorbenty majú z dôvodu svojej pórovitosti veľmi veľký špecifický povrch – až niekoľko 100 000 m²/kg. Spravidla sa pripravujú umelo vo forme granuliek s rozmerom niekoľko milimetrov. Adsorbentom môže byť aj povrch kovov alebo kryštálov. Známe absorbenty sú silikagél, oxid hlinitý či zeolity (molekulové sitá).

Farmácia
--------

Adsorbenciá sa využívajú na elimináciu alebo zníženie koncentrácie nežiaducich látok, najčastejšie vo forme perorálneho (ústami) požitia s účinkom v tráviacej trubici alebo vo forme povrchových zásypov s účinkom na kožu. Typickými príkladmi adsorbencií sú aktívne uhlie (obchodný názov Carbo Medicinalis, Carbosorb a iné) a simetikon, známejší pod komerčným názvom Espumisan.

Zdroje
------

* *Slovník cudzích slov (akademický)*. [s.l.] : [s.n.], 2005. Dostupné online.
* *Roche Lexikon Medizin*. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. Archivované 2015-10-22 z originálu.
* ŠALING, Samo; IVANOVÁ-ŠALINGOVÁ, Mária; MANÍKOVÁ, Zuzana. *Veľký slovník cudzích slov*. 2. revid. a dopl. vyd. Bratislava-Veľký Šariš : SAMO, 2000. 1328 s. ISBN 80-967524-6-4.
* Adsorbenciá. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 57.
* Adsorbent. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 57.
* *ADC číselník* [online]. PharmINFO. Dostupné online.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Adygejčina** (адыгэбзэ) (iné názvy: **adygčina, západná čerkeština, dolnoadygejčina, dolná čerkeština, čerkeština**) je jazyk zo severozápadnej vetvy kaukazských jazykov. Typologicky sa adygejčina zaraďuje medzi aglutinačné jazyky, využívajúce v tvarosloví a gramatike hojnosť predpôn a prípon.

Spisovný jazyk je založený na temirgojevskom nárečí.

Rozšírenie
----------

Adygejčinou ako rodným jazykom hovorí približne 300 000 osôb, z toho cca 130 000 osôb na pôvodnom území v Adygejskej republike a v Krasnodarskom kraji, ktoré sú dnes súčasťou územia Ruska. Ďalšie skupiny Adygejcov sú rozptýlené na území Austrálie, Egypta, Francúzska, Nemecka, Izraela, Iraku, Jordánska, Severného Macedónska, Holandska, USA a Turecka, kde sa nachádza najväčšia diaspóra Adygejcov žijúcich mimo územia Ruska.

Písmo
-----

Adygejská arabská abeceda 1918-1927Adygejská latinská abeceda 1927-1938
Písaná podoba adygejčiny sa začala rozvíjať až po Veľkej októbrovej revolúcii. Do roku 1927 sa na zápis adygejčiny používalo prispôsobené arabské písmo, ktoré bolo následne nahradené latinkou. Od roku 1938 sa adygejčina píše upravenou azbukou.

Adygejčina, ako aj ostatné kaukazské jazyky, je bohatá na spoluhlásky a ich zhluky, naopak je chudobná na samohlásky.

Dnešná adygejská abeceda a názvy písmen:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а
а | Б б
бы | В в
вы | Г г
гы | Гу гу
гуы | Гъ гъ
гъы | Гъу гъу
гъуы | Д д
ды |
| Дж дж
джы | Дз дз
дзы | Дзу дзу
дзуы | Е е
йэ | (Ё ё)
йо | Ж ж
жы | Жъ жъ
жъы | Жъу жъу
жъуы |
| Жь жь
жьы | З з
зы | И и
йы | Й й
йы кIаку | К к\*
кы | Ку ку
куы | Къ къ
къы | Къу къу
къуы |
| КI кI\*\*
кIы | КIу кIу
кIуы | Л л
лы | Лъ лъ
лъы | ЛI лI
лIы | М м
мы | Н н
ны | О о\*\*\*
уэ |
| П п
пы | ПI пI
пIы | ПIу пIу
пIуы | Р р
ры | С с
сы | Т т
ты | ТI тI
тIы | ТIу тIу
тIуы |
| У у
уы | Ф ф
фы | Х х
хы | Хъ хъ
хъы | Хъу хъу
хъуы | Хь хь
хьы | Ц ц
цы | Цу цу
цуы |
| ЦI цI
цIы | Ч ч
чы | ЧI чI
чIы | Ш ш
шы | Шъ шъ
шъы | ШI шI
шIы | ШIу шIу
шIуы | Щ щ
щы |
| (Ъ ъ)
пытэ тамыгь | Ы ы
ы | (Ь ь)
шъэбэ тамыгь | Э э
э | (Ю ю)
йыу | (Я я)
йа | I
Iы | Iу
Iыу |

Gramatika
---------

Podstatné meno rozlišuje 4. pády (nominatív, genitív, akuzatív a ergatív), privlastnenie, príslušnosť k niečomu a v jednotnom čísle, určité a neurčité skloňovanie.

K slovesu sa pripisujú afixy osoby (podmetu a predmetu), čísla, času, spôsobu, príslušnosti k podmetu, afixy vyjadrujúce okrem iného vynútenosť, možnosť a vzájomnosť deja a zvratnosť, ďalej predpony miestne, smerové a iné. Tým vzniká zložitý zložený slovesný celok, ktorý je v mnohých prípadoch samostatnou vetou. Prechodné slovesá majú ergatívne väzby.

Referencie
----------

* Klégr, Zima a kol.: Světem jazyků, Albatros, Praha 1989
* (lingvistika)
* (adygejský text)
* (zvuková podoba adygejčiny)
* (online kurz a frázy)
* Archivované 2007-12-15 na Wayback Machine (adygejská ľudová pieseň)

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Adygejština na českej Wikipédii.*
Čángóovia v Moldavsku (oranžovo) v roku 1861
**Čángóovia** (po maď. *csángó*) je skupina v historickom Moldavsku (teda mimo územia bývalého Uhorska), ktorá v minulosti možno hovorila najmä po maďarsky, ale dnes už sama seba prevažne považuje za Rumunov a aj prevažne hovorí po rumunsky (moldavsky). Rumuni ich pokladajú za (hungarizovaných) Rumunov, Maďari za Maďarov. Odlišujú sa od pravoslávnych Rumunov najmä svojím rímskokatolíckym náboženstvom a kultúrou. Žijú okolo mesta Bacău a Roman.

Ich pôvod je neistý, možno ide o Sikulov, ktorí sem prišli v 12. či 13. storočí.

Podľa posledného sčítania z roku 2002 sa v župe Bacau označilo len 4 317 osôb za Maďarov a 796 osôb za Čangóov, v roku 1859 bolo Maďarov resp. Čangóov v oblasti len 37 825. Maďarské zdroje napriek tomu uvádzajú, že dnes existuje asi 60 000 maďarčinu ovládajúcich Čangóov, resp. stotožňujú Čangóov s rímskokatolíckym obyvateľstvom oblasti, ktorého je okolo 250 000, a podľa toho odhadujú, že je Čangóov až 110 až 260 tisíc.

Referencie
----------

1. ↑   Siarl Ferdinand, *Situation of the Csángó dialect of Moldavia in Romania*, Hungarian Cultural Studies, 2016

Externé odkazy
--------------

* Domovská stranka Archivované 2011-10-06 na Wayback Machine