recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Srbsko**

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov | **1941 – 1944** | Juhoslávia (1943 – 1992) → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Belehrad |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 4 500 000  |
| Národnostné zloženie | Srbi, Nemci (menšina) |
| Jazyky | srbčina |
| Náboženstvo | srbská ortodoxia |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | Satelitný štát Nemeckej Ríše |
| Mena | Srbský Dinár |
| Vznik | 29. august 1941 |
| Zánik | Október 1944 |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov | Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Juhoslávia (1943 – 1992) | Juhoslávia (1943 – 1992) |

 |

 |

**Srbsko** bolo po nemeckej invázii a demontáži Juhoslávie v apríli 1941 pod nemeckou vojenskou správou (nem. *Militärverwaltung in Serbien*), ktorá tu zriadila kolaboračné civilné vlády. Najprv krátko trvajúcu komisársku vládu v čele s Milanom Aćimovičom a následne tzv. vládu národnej spásy pod Milanom Nedičom, ktorá zostala pri moci do oslobodenia v roku 1944.

Územný rozsah okupovaného Srbska zahrňoval väčšinu dnešného Stredného Srbska, severnú časť Kosova a Banát, ktorý bol autonómnou oblasťou spravovaný nemeckou menšinu. Sriem okupoval Chorvátsky štát, Báčku anektovalo Maďarsko, juhovýchodné Srbsko okupovalo a anektovalo Bulharsko a juhozápadnú časť Srbska okupovalo Taliansko, ktoré toto územie pripojilo k svojim protektorátom Albánska a Čiernej Hory.

V krajine sa po odchode väčšiny nacistických vojsk rozhorela partizánska vojna. V Srbsku operovali dve partizánske organizácie. Tzv. Četnici (pomenovaní podľa srbských bojovníkom proti Tureckej nadvláde) vedením plukovníka Dragoljuba Mihajlovića boli monarchistické hnutie, ktoré malo spočiatku podporu britskej Special Operations Executive (SOE). Táto organizácia sa však postupne odklonila od boja proti okupantom a bojovala viac proti konkurenčným partizánom. Druhým hnutím odporu boli partizáni, ktorí predstavovali komunisitické oddiely vedené Josipom Broz Titom. Partizáni postupne získali veľkú podporu obyvateľstva a najmä v priebehu roku 1943 viedli s Nemcami a Talianmi brutálnu partizánsku vojnu.

20. októbra 1944 oslobodili sovietske a partizánske vojská Belehrad. 7. marca 1945 Titova dočasná vláda vyhlásila Juhoslovanskú federatívnu ľudovú republiku.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Panthaki, N. Tucker, S.C. *Yugoslavia*. in Tucker, S. C. (Ed.), World War II A Student Encyclopedia. ABC Clio, Santa Barbara, 2005, s. 1432-1434

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Srbsko (1941–1944) na českej Wikipédii a Axis occupation of Serbia na anglickej Wikipédii.*
Medzinárodný symbol squattingu
**Squatting** znamená obsadenie a obydlenie prázdnej a nevyužívanej budovy. Daná budova ako aj komunita ľudí v nej sa potom nazýva **squat** a jej obyvatelia **squatteri** alebo **squateri**.

Squatting nie je iba o samotnom obsadení nehnuteľnosti, ktoré je často sociálnym protestom proti cenám bývania, kvôli ktorým si veľa mladých nemôže dovoliť vlastný byt, squaty sa často stávajú kultúrnymi, sociálnymi a spoločenskými centrami. Často býva spojený s politickým protestom, squatteri sú zväčša anarchisti. Výnimku tvoria squaty zo šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov, keď príslušníci hnutia Hippies vytvárali po celých Spojených štátoch tzv. komúny.

Vo väčšine štátov je squatting nelegálny, a squatteri bývajú skôr či neskôr vyhnaní zo squatu.

Na Slovensku veľa skúseností so squattingom nie je. V deväťdesiatych rokoch existovali squaty Zelený dvor v Košiciach a Lodná v Bratislave. Od mája 2009 do mája 2011 bol v Žiline aktívny squat Palác Sofia.

Pozri aj
--------

Anarchizmus

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Squatting (budova)**
**Srbská ľudová strana (SLS)** (v lužickéj srbčine *Serbska ludowa strona*) (nem.*Wendische Volkspartei*) je politická strana, ktorá si kladie za cieľ obhajovať záujmy Lužických Srbov v Nemecku. Strana sa snaží nadviazať na tradíciu strany rovnakého mena, ktorá bola zakázaná počas Tretej ríše. 

Srbská ľudová strana bola založená 26. marca 2005 v Cottbuse. Predstavitelia niektorých lužickosrbských kultúrnych organizácií, napr. Domowiny vyjadrili negatívny postoj ku vzniku strany a za vhodnejšie považujú presadzovanie záujmov svojho národa v rámci väčších nemeckých politických strán. 

SLS chce kandidovať v komunálnych voľbách a vo voľbách do krajinských snemov v Brandenbursku a v Sasku. 

Spolupracovníkom strany v Európskom parlamente je poľský politik Sylwester Chruszcz.

Externé odkazy
--------------

* Serbska Ludowa Strona - oficiálne webové stránky strany

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Serbska ludowa strona na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Imprimatur** (z lat. *nech sa tlačí*) „je v Katolíckej cirkvi právny úkon, ktorým miestny ordinár alebo kompetentný náboženský predstavený udeľuje povolenie na vytlačenie kníh týkajúcich sa viery a mravov po preskúmaní bezchybnosti rukopisu cenzorom".

Slovo imprimatur sa uvádza na začiatky knihy (požiadavka kánonického práva) spojené s menom ordinára. Imprimatur treba aj pre iné cirkevné tlače ako knihy - tie, ktorú sú určené na verejné rozširovanie. Povolenie je udelené na základe kladného hodnotenia - nihil obstat.

Podľa Kódexu kánonického práva, kán. 823 uvádza: „Aby sa zachovala neporušenosť viery a mravov, pastieri Cirkvi majú povinnosť a právo dozerať, aby sa spismi alebo používaním spoločenských oznamovacích prostriedkov nespôsobila ujma viere alebo mravom veriacich; takisto požadovať, aby spisy, ktoré vydávajú veriaci, týkajúce sa viery alebo mravov, boli im predložené na posúdenie; a tiež zavrhnúť spisy, ktoré škodia pravej viere alebo dobrým mravom."

Referencie
----------

1. 1 2  imprimatur. In: VRAGAŠ, Štefan, a kol. *Teologický a náboženský slovník*. 1. vyd. Zväzok I A – K. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2006. 352 s. ISBN 80-7162-620-1. S. 213.
2. 1 2  imprimatur. In:  *Stručný katolícky teologický slovník*. Ed. Ján Ďurica. 1. vyd. Trnava : Dobrá kniha, 2015. 1034 s. ISBN 978-80-7141-991-4. S. 373.
3. ↑  imprimatur. In: CROSS, F. L. ed. *The Oxford Dictionary of the Christian Church*. 3rd ed. Oxford :  Oxford University Press, 1997. 1786 s. ISBN 0-19-211655-X. S. 824.
4. ↑  imprimatur. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2010. 686 s. ISBN 978-80-970350-0-6. Zväzok 6. (His – Im), s. 679.
5. ↑

Ďalšia literatúra
-----------------

* «IMPRIMATUR». In:  *Pravoslavnaja enciklopedija*. Tom 22. Moskva : Cerkovo-naučnyj centr "Pravoslavnaja enciklopedija", 2009. 751 s. Dostupné online. ISBN 978-5-89572-040-0. S. 418.

Pozri aj
--------

* nihil obstat
**Sporiteľňa** je druh úverového ústavu, ktorého hlavným poslaním je prijímanie úsporných
vkladov na vkladné knižky alebo sporiteľničné listy. Sústreďovanie drobných úspor umožňuje ich premenu na kapitál. Pokiaľ sú organizované ako štátne alebo verejné ústavy, poskytuje záruku za vklady orgán, ktorý ich založil (zakladateľ).

"Medzi týmito ústavmi najznamenitejšie a obecnej núdzi najviac odolávajúce sú *sporiteľnice", Ľudovít Štúr*

História sporiteľníctva na Slovensku, okres Banská Bystrica. Vznik sporiteľníctva a jeho činnosť do roku 1948. Po prvej svetovej vojne stálo Slovensko pred hospodárskym prerodom, ktorý potreboval značné finančné čiastky. Niekoľko úverných ústavov založených v zmysle zákonného článku XXXVII/1875 o obchodnom zákone na túto úlohu nestačili. Ako prvé úverné družstvo na dedine vzniklo v roku 1908, pozdejšie vznikali ďaľšie. Tieto úverné družstvá môžeme charakterizovať ako dedinské družstvá, ktoré obstarávali úverovú službu najčastejšie pre rozšírenú poľnohospodársku malovýrobu. Prijímali vklady a poskytovali služby – pôžičky na nízky úrok len v malom obvode družstva (§ 4 cit. zákona) úryvok z Histórie sporiteľníctva na Slovensku. Historia obsahuje celkom 38 strán A4, spracoval Bohumír Chládek Bohumír, bývalý námestník Slovenskej štátnej sporiteľne v Banskej Bystrici, ktorý čerpal z archívov v Ľubietovej a Liptovskom Hrádku.

Referencie
----------

1. ↑  ŠTÚR, Ľudovít. *Politické state a prejavy, Dobročinné ústavy* [online]. 1845. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
MUDr. **Ludvík Nábělek**, tiež *Ľudevít* (\* 10. máj 1896, Kroměříž – † 14. október 1982, Banská Bystrica) bol slovenský lekár a protifašistický bojovník českého pôvodu.

Rodina
------

* otec František Nábělek
* matka Marie rod. *Machainová*
* manželka Elena Nábělková, rod. *Veselová* (1896-1986)
* syn Ludvík Nábělek, MUDr. (1923-1989)
* syn Igor Nábělek, Univ.Prof. PhDr. (\* 1924)
* syn Ivan Nábělek, Ing. (1929-2007)
* vnuk Ján Nábělek, PhDr. (\* 1952)
* vnuk Ludvik Nábělek, MUDr. (\*1954)
* vnuk Peter Nábělek, PhDr. (\* 1955)
* vnučka Mira Nábělková, Doc. PhDr. CSc. (\* 1956)
* vnuk Vojtech Nábělek (1962-1982)
* vnučka Iva Nábělková, Mgr.(\* 1966)
* vnuk Ivo Nábělek, MMus (\* 1966)
* brat František Nábělek (1884-1965)
* brat Vojtěch Nábělek

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Kroměříži (maturita 1904) a na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, v roku 1920 získal titul MUDr. V rokoch 1924 – 1929 lekár okresnej nemocenskej poisťovne, 1948 – 1971 OÚNZ v Banskej Bystrici. V rokoch 1945 – 1946 expert MNO 1946 – 1948 v hodnosti plukovníka, prednosta zdravotného oddelenia divízie v Banskej Bystrici. Spolupracoval s občianskymi skupinami v armáde a s Vojenským ústredím SNR, zúčastnil sa na prípravách SNP. Osobný priateľ Vavra Šrobára, spolu s ním 30. augusta 1944 skoncipoval Proklamáciu vojenského revolučného vedenia a Proklamáciu predsedníctva Ústredného národného výboru, ktorú vysielal SSV v Banskej Bystrici.

Počas SNP zástupca vedúceho politickej správy Milana Vesela, po prechode SNP do hôr lekár v 1. čs. partizánskej brigáde. Po oslobodení expert MNO pri identifikovaní obetí masových hrobov.

Ocenenia
--------

* 1939 - Československý vojnový kríž
* 1946 - Za zásluhy I. stupňa
* 1947 - Rad SNP I. triedy

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Referencie
----------

1. ↑  Malcherová, Zdeňka, ed. (2002), *120 let českého gymnázia v Kroměříži*, Kroměříž: Sdružení rodičů a přátel gymnázia Kroměříž

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jk01082623
* SNK: 164905
* VIAF: 83835418
**Budhistická filozofia** je náboženská filozofia tvoriaca filozofickú zložku budhizmu. Jedným zo základných učení sú nasledujúce štyri vznešené pravdy.

1. Celý ľudský život je utrpením, pretože všetko je pominuteľné. V oblasti nami uchopiteľného niet nijakého pevného prazákladu, nijaká substancia, všetko je iba dianie; neexistuje ani nijaké substanciálne ja. Opätovné zrodenie nespočíva v návrate tej istej pozemskej osobnosti, ale v prísnej kauzálnej súvislosti ovládajúcej prechod od jednej existencie k druhej i prechod medzi stavmi tej istej existencie.

2. Pôvodcom utrpenia je túžba a nevedomosť. Utrpenie sa podrobne opisuje v učení o dvanásťstupňovom kauzálnom nexe. Predpokladom staroby a smrti je zrodenie. Zrodenie je ale len vtedy, keď je vznikanie. Vznikanie má opäť svoju podmienku – pochopenie, pretože bez pochopenia zmyslového sveta by bol život smerujúci k novému zrodeniu nemožný. Pochopenie sa však deje len na základe túžby alebo žiadostivosti. Žiadostivosť sa živí vnímaním. To je zapríčinené stykom zmyslov s vecami. Zmysly majú svoj predpoklad *meno a tvar*, ktoré sa tvoria, keď je vedomie rodiaceho sa človeka počaté v matke. Nové vedomie je ďalším pôsobením tvarovania predchádzajúceho vedomia. Tieto tvarovania majú však svoju príčinu v nevedomosti. Treba teda zrušiť túto nevedomosť, čím sa zrušia medzipríčiny i posledný účinok – utrpenie.

3. Koniec utrpenia vyplýva z bezozvyškového zrušenia túžby. Iba čiastočné zrušenie túžby vedie k nebeskej alebo pozemskej existencii, z ktorých môže byť dosiahnutý posledný stupeň – nirvána. Tento stav však môže nastať aj pred smrťou, ak plameň žiadostivosti celkom vyhasne. Nirvána nie je ničota, lež úplné odpútanie sa od všetkého pominuteľného a strastiplného. Čo je mimo tohto negatívneho určenia, nemožno povedať vzhľadom na to, že prekračuje všetku skúsenosť a každý pojem. Názorné vylíčenia, ktoré sa pokúšajú prispôsobiť rozumeniu širších vrstiev, exponujú nirvánu často ako rajský stav.

4. Cestou k tomuto cieľu je osemstupňová cesta, ktorá obsahuje etické a meditatívne požiadavky ako joga. Na vrchole etických požiadaviek, ktoré nie sú samoúčelom, ale prostriedkom na odbúranie prekážok duchovného vzostupu, stojí šetrenie všetkého živého činom, slovom a myšlienkou.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Geocentrizmus** je názor alebo tvrdenie, že Zem je stredom vesmíru. Doslovne znamená *majúci Zem vo svojom strede*. Je protikladom heliocentrizmu.
Teória geocentrizmu mala svojho času hlboké filozofické a teologické dôsledky. Z výsadného postavenie Zeme sa odvodzovalo aj výsadné postavenie človeka. Zástancom geocentrizmu bol Aristoteles, dôkladne a logicky ho prepracoval a geometricky zdôvodnil Ptolemaios v knihe *Almagest*.

Kedysi panovala mylná predstava, že práve Zem je stredom vesmíru. Aj Platón a Ptolemaios sa s ňou stotožnili. Každý však trochu inak. Platón a jeho žiak Aristoteles považovali Zem za nehybnú guľu obklopenú priezračnými guľovými sférami, ktorých stredy sú totožné so stredom Zeme. Slnko, Mesiac a jednotlivé planéty umiestnili na samostatné sféry. Všetky hviezdy umiestnili na poslednú a najvzdialenejšiu sféru. Z pozorovania vedeli, že hviezdna sféra sa otočí raz za deň. Predpokladali, že ťahá za sebou a otáča sféry, na ktorých sú Slnko, Mesiac a planéty. No Ptolemaius vypracoval systém kružníc a epicyklov (kružníc, ktorých stredy sa pohybujú po inej kružnici), po ktorých sa pohybujú Slnko, Mesiac a planéty. Ptolemaiov model vesmíru bol komplikovaný, ale umožňoval opísať, prípadne aj predpovedať pohyb nebeských telies. Tento model bol prijímaný a používaný do konca 16. storočia. 

V 15. a 16. storočí sa znova začali skúmať názory niektorých starovekých učencov. Napríklad aj názor, ktorý vyslovil grécky učenec Aristarchos (320 – 250 pred Kr.). Ten predpokladal, že stredom vesmíru je Slnko. Planéty spolu so Zemou obiehajú okolo Slnka. Zem sa raz za deň otočí okolo vlastnej osi. Jeho súčasníci však jeho názor neprijali.

Zhruba od konca 16. storočia bola (najmä vďaka Kopernikovi) nahradená heliocentrickou sústavou.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálAstronomický portálPortál slnečná sústava |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Geocentrizmus**
**Otokar Klein**,uvádzaný aj ako **Oto Klein**  (\* 23. september 1974, Nové Zámky) je slovenský operný spevák, tenor. Primátor Nových Zámkov.

Operný spev vyštudoval na Konzervatóriu a Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Ešte ako študent sa stal sólistom Komornej opery a Opery Slovenského národného divadla v Bratislave.

V roku 1999 debutoval v Národnom divadle v Prahe v *Predanej neveste* (Bedřich Smetana), v Štátnej opere Budapešť v *Donovi Pasquale* (Gaetano Donizetti) a v Slovenskom národnom divadle v *Nápojoch lásky* (Gaetano Donizetti).

Ďalej pôsobil aj v divadlách vo Viedni (Staatsoper, Volksoper a Theater an der Wien), v Drážďanoch (Semperoper), v Opernhaus Zürich, Oper Köln, De Nederlandse Opera Amsterdam, Teatro Giuseppe Verdi Trieste, Teatro Comunale Bologna, Teatro San Carlo Napoli, Opéra de Nice, Opera Tokyo, Großes Festspielhaus Salzburg, Théâtre Royal de la Monnaie v Bruseli.

V roku 2014 Otokar Klein kandidoval na post primátora v komunálnych voľbách do mestského zastupiteľstva v Nových Zámkoch. Dňa 15. novembra 2014 voľby vyhral a stal sa primátorom Nových Zámkov.

Referencie
----------

1. ↑  Oto Klein, snd.sk
2. ↑  23. septembra, Opera Slovakia.webnode.sk
3. ↑  otokarklein.wordpress.com
4. ↑  Nový primátor Nových Zámkov chce pozvať občanov na verejnú diskusiu - teraz.sk

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Otokar Klein**

Externé odkazy
--------------

* Oto Klein - SND

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0165046
* SNK: 173181
* VIAF: 295640008
**Psilomelán** je spoločný názov pre oxidy mangánu ako hollandit, príp. romanèchit, najpravdepodobnejší vzorec je (Ba,H2O)2Mn5O10. Ako minerálny druh bol zamietnutý Komisiou pre nové mineály a minerálne názvy pri IMA v roku 1982.

Charakteristika
---------------

Vytvára najčastejšie hroznovité, kvapľovité alebo obličkovité útvary, často je kusový, vláknitý, prípadne vytvára povlaky a výplne trhlín. Je to takmer čierny, až hnedočierny minerál, má čierny vryp. Je to nepriehľadný minerál s polokovovým až matným leskom.

Vznik
-----

Psilomelán vzniká v oxidačnej zóne mangánových ložísk, býva prítomný aj v sedimentoch a hydrotermálnych žilách.

Poznávanie
----------

Je rozpustný v kyseline chlorovodíkovej a pri rozpúšťaní uvoľňuje chlór.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Borinka, Hôrka, Hričovské Podhradie, Krásnohorské Podhradie, Michalová, Mikušovce, Smolník.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Psilomelán**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Psilomelán na www.mindat.org
Diomédes požieraný svojimi koňmi, autor: Gustave Moreau (1826 – 1898)
**Diomédes** (iné názvy: **Diomédés**, **Diomedes**; starogr. *Διομήδης* – *Diomédes*/iný prepis *Diomédés*) je v gréckej mytológii syn boha vojny Area a nymfy Kyrény. Bol kráľ Bistonov v Trákii.

Trácky kráľ Diomédes mal štyri kone, ktoré sa živili ľudským mäsom.
Tieto nesmierne silné kone boli v jeho koniarni prikované železnými reťazami k bronzovým žľabom. Priviesť Diomédove kone živé mykénskemu kráľovi Eurystheovi mal za úlohu hrdina Herakles, ktorý u neho slúžil, aby si odčinil svoju vinu, potom ako zabil svoje deti.

V jednej verzii Herakla v Trákii miestni obyvatelia napadli, keď kone odvádzal. Herales preto kone narýchlo zveril svojmu priateľovi Abdérovi a dal sa s nimi do boja. Po víťazstve však Herakles zistil, že jeho priateľa medzitým usmrtili. Herakles potom z pomsty kráľa Dioméda i miestnych obyvateľov zabil a na pamiatku priateľa tam založil mesto, ktoré nazval po ňom Abdérou. Keď sa Herakles vrátil k Eurysthenovi zistil, že ten kone pustil na hore Olympos, kde ich zožrala divá zver. V inej verzii Herakles dal Dioméda zožrať vlastným koňom, ktoré potom skrotli.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. 4. slov. vyd. v rámci súb. diela vyd. 1. Bratislava : Perfekt, 2002. 468 s. ISBN 80-8046-203-8. S. 464.
2. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,5,8.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 187.
4. 1 2 3 4  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 323.
5. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,15,3.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 114.
**Dionysikles** (starogr. *Διονυσικλῆς*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Dionysikles, syn Attina z Milétu, je máloznámy grécky sochár činný približne v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku zaznamenal, že Dionysikles bol autorom sochy Démokrata z Tenedosu, olympijského víťaza v zápasení na 144. olympijských hrách v roku 204 pred Kr. ktorú videl v Olympii.

Pôsobenie tohto umelca v staroveku potvrdzuje aj niekoľko objavených nápisov (datovaných na koniec 3. stor. pred Kr.) s jeho signatúrou z podstavcov diel, ktoré sa nezachovali. Nápis na podstavci z archeologickej lokality maloázijskej Didymy podáva svedectvo, že bol autorom sochy *Euktimena*, víťaza v zápasení dorastencov na hrách v Didyme, ktoré sa konali na počesť boha Apolóna. Zo značne poškodeného nápisu na podstavci objaveného v Miléte je možné dedukovať, že zhotovilil sochu, ktorú pravdepodobne venovali ako votívny dar bohovi Apolónovi. Jeho meno je uvedené aj na ďalšom nápise z Milétu, ktorý je zoznamom prispievateľov (zrejme na chrám). Mnoho chrámov vlastnilo veľký majetok a do určitej miery slúžili aj ako banky a viedli o tom záznamy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 360.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 465.
3. 1 2  Inscriptiones Graecae, *Didyma 148*
4. 1 2  Inscriptiones Graecae, *Miletos 246*
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *Miletos 537*
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *Miletos 538*
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *Miletos 73*
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 352.
**Vnútrožiabrovce** v užšom zmysle (iné názvy: **žaluďovce**, staršie **žaluďovky**; lat. Enteropneusta v užšom zmysle, Balanoglossa) sú trieda polochordátov.

Charakteristika
---------------

Vnútrožiabrovce sú morské solitérne červovité živočíchy, dlhé od 2 cm do 2,5 m. Telo je vždy bez ramien s terminálnym anusom. Epistóm má podobu žaluďa alebo krátkeho chobôtika, slúži na hrabanie v piesku. Dýchajú štrbinami hltanožiabrového vaku, ktorých počet sa pohybuje od 10 do 250 párov. Notochord je doplnený aj chrupavčitým ligamentom. Obehová sústava je uzavretá, krv je bezfarebná. Vylučovacím orgánom je veľmi primitívna oblička – je to vlastne niekoľko glomerulov, napojených na dutinu perikardu. Žaluďovce sú gonogonochoristy (čiže rôznopohlavné organizmy), vývin prebieha cez larvu tornáriu, ktorá prehýbaným obrveným pruhom okolo úst veľmi pripomína dipleurulu. Larválne štádium u niektorých druhov trvá veľmi krátko (iba asi 24 hodín), takže vývin je v podstate priamy. Na pobreží európskych morí je hojný *Balanoglossus clavigerus*, dlhý asi 20 cm. Pri brehoch Stredozemného mora žije pomerne veľký *Glandiceps talaboti*, dlhý asi 1 m.

Systematika
-----------

vnútrožiabrovce v užšom zmysle/zaluďovce (Enteropneusta v užšom zmysle/Balanoglossa):

* ?rod *Tornaria*
* čeľaď Torquaratoridae
* čeľaď Harrimaniidae (=Harimanidae)
* čeľaď Protoglossidae – zaraďované aj pod Harrimiidae
* čeľaď Saxipendiidae
* čeľaď Spengelidae
* čeľaď Ptychoderidae

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vnútrožiabrovce (trieda)**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Vnútrožiabrovce (trieda)**

Zdroje
------

1. ↑  Nomenklatúra zoologickej systematiky. In: Slovenské odborné názvoslovie. 1953. č. 1. S. 13
2. ↑  PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Leonteus** (starogr. *Λεοντεύς* – *Leonteus*, lat. *Leonteus*) je v gréckej mytológii syn Lapitha Koróna.

Leonteus bol jedným z mnohých uchádzačov o ruku krásnej Heleny, ktorá si nakoniec vybrala spartského kráľa Menelaa. Po únose Heleny trójskym princom Paridom, sa Leonteus a jeho priateľ Polypoites, syn lapithského kráľa Peirithoa, vypravili po boku Achájcov na vojenskú výpravu proti Tróji a k jej brehom priplávali s vojskom na 40-tich lodiach.(podľa antického autora Hygina priviedol Polypoites 20 lodí a Leonteus 19 lodí).

Leonteus sa potom v bojoch vyznamenal. Zabil až piatich významných trójskych bojovníkov a na sklonku vojny nechýbal ani vo vybranej posádke, ktorá sa v bruchu trójskeho koňa dostala za hradby Tróje a po krvavom boji ju dobyla. Leonteus súťažil aj na pohrebných hrách, ktoré sa konali na počesť hrdinu Patrokla. Po dobytí Tróje, Leonteus a Polypoites sprevádzali veštca Kalchanta do Kolofónu, kde sa Kalchas stretol s veštcom Argonautov Mopsom a vo vešteckej súťaži s ním prehral. Kalchas sa po tejto prehre utrápil na smrť.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Homér, *Iliada*, 2,738-748.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,8.
3. ↑  Hyginus, *Fabulae* 81.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
5. ↑  Hyginus, *Fabulae* 114.
6. ↑  Quintus, *Posthomerica* 12,337-360
7. ↑  Homér, *Iliada*, 23,836-850.
8. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 238-239.
9. ↑  Apollodoros, *Epitome*, E,6,2.
**Leontiskos** starogr. *Λεοντίσκος* – *Leontiskos*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 304 pred Kr.

Leontiskos, z neznámej domovskej krajiny, bol pravdepodobne na 119. olympijských hrách v roku 304 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Pankration zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Lygdamis zo Syrakúz.

Starogrécky spisovateľ Athénaios vo svojom diele *Deipnosofistai* uvádza, že Machón, dramatik tzv. „novej gréckej komédie", napísal formou básne vtipnú historku, v ktorej Leontiskos nachytal svoju milovanú Maniu, slávnu aténsku hetéru, v posteli s Anténorom, olympijským víťazom v pankratiu. Keď sa jej plný rozhorčenia spýtal, že čo to má znamenať, ona mu odpovedala: *„Môj drahý, nič si z toho nerob, ja som len chcela za jedinú noc cítiť a dokázať zvládnuť výdrž dvoch športovcov, víťazov z Olympie."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 10.
2. 1 2  Athénaios, *Deipnosofistai*, 13,42.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Gregory Bruce Jarvis** (24. august 1944, Detroit, Michigan, USA - 28. január 1986, Cape Canaveral, Florida) bol americký astronaut, ktorý zahynul pri tragédii raketoplánu Challenger v roku 1986.

Život
-----

V roku 1967 vyštudoval elektrotechniku na univerzite v Buffale (University at Buffalo, The State University of New York), ďalšie vzdelanie získal na Northeastern University (Boston) v roku 1969. Potom lietal ako pilot a kapitán u spoločnosti Air France. Odtiaľ sa vrátil do vlasti, kde nastúpil k leteckej spoločnosti Hughes. Oženil sa s Marcia C. Jarboe, ktorá prevzala jeho priezvisko - Jarvisová. Mali spolu dieťa, chlapca Richarda. V NASA bol od mája 1984, teda len dva roky až do svojej tragickej smrti vo svojich 41 rokoch.

Let do vesmíru
--------------

Bol vymenovaný do misie STS-51-L, ktorá skončila 73 sekúnd po štarte z Mysu Canaveral na Floride haváriou raketoplánu Chelleger. Celá posádka v zložení Francis Scobee, Michael Smith, Judith Resniková, Ellison Onizuka, Ronald McNair, Gregory Jarvis a Sharon McAuliffeová zahynula. Jarvis tu mal pôsobiť ako špecialista.

* STS-51-L Challenger - štart i zánik 28. januára 1986

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gregory Jarvis na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Havária raketoplánu Challenger

Externé odkazy
--------------

* Gregory Jarvis na SPACE 40 (po česky)
* Oficiální životopis na nasa.gov (po anglicky)
Anton Kaulbach: "Faust & Mephisto"
**Faust** je dráma od Johanna Wolfganga Goetheho.

Môžeme rozlíšiť niekoľko štádií vzniku tejto drámy: tzv. Faust v prvotnej podobe, teda scény, ktoré mal Goethe napísané okolo r. 1775 Prafaust (v nemčine *Urfaust*), *Faust I* bol vydaný v roku 1808 a *Faust II*, ktorý vyšiel až po Goetheho smrti. 

Goethe dokončil druhú časť tohto veľdiela rok pred smrťou v roku 1831. Povesť o Faustovi (historická postava žijúca v rokoch 1480-1540), ktorý zapredal svoju dušu diablovi, je oveľa staršia.

Kompozícia
----------

### 1. diel

Začína sa venovaním, Predohrou v divadle, a Prológom v nebi (Boh a diabol uzatvárajú stávku. Diabol vraví, že sa mu podarí dostať Fausta na svoju stranu, a Boh verí Faustovej viere.) 

* 1. diel nemá dejstvá, iba scény. Spolu ich je 25.

### 2. diel

5 dejstiev

1. dejstvo: 8 scén
2. dejstvo: 8 scén
3. dejstvo: 3 scény
4. dejstvo: 3 scény
5. dejstvo: 7 scén

Hlavné postavy
--------------

* Mefistofeles (Mefisto) - diabol, ktorý Faustovi ponúka odpovede na akékoľvek otázky, novú mladosť a radosti života výmenou za jeho dušu.
* Faust - moderný človek, vedec, mysliteľ, ktorý na začiatku diela dospeje k záveru, že celý život študoval (stal sa majstrom vo všetkých vtedy pestovaných vedách) a napriek tomu nepoznal podstatu stvorenia
* Margaréta - čisté a milujúce stvorenie, avšak pre nešťastnú lásku k Faustovi má podiel na smrti matky (podá jej lieky na spanie, lebo chce byť s Faustom, po ktorých sa matka neprebudí) a brata (umiera v súboji za sestrinu česť). Zabije vlastné nemanželské dieťa. Na konci prvého dielu umiera na popravisku, keď predtým odmieta útek zorganizovaný Faustom a Mefistom.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Vychádza zo stredovekej povesti o legendárnom učencovi Faustovi, ktorý nie je spokojný s výsledkami svojej vedy a túži po pravom poznaní. Uzavrie pakt s diablom Mefistofelom. Prežije lásku i sklamania, pozná vedu aj čiernu mágiu a nakoniec nachádza zmysel života v práci pre spoločnosť. Starý slepý Faust prichádza k záveru, že slobodu si zasluhuje len ten, kto o ňu denne bojuje. Faust zomiera, ale Mefistofeles stávku prehrá, lebo Faust sa zachráni zásahom vyššej moci. Prvý diel vyšiel v roku 1808 druhý dopísal Goethe v roku 1830 a zverejnený bol až po Goetheho smrti. Goethe do tohto diela zahrnul dejiny ľudstva, obsiahol minulosť, ale zamieril aj do budúcnosti.

Preklady
--------

Do slovenského jazyka preložil Fausta iba čiastočne P. O. Hviezdoslav. Komplexnejšie preklady sú dva:

* preklad Mórica Mittelmanna Dedinského z rokov 1966 (I. diel) a 1968 (II. diel)
* preklad Milana Richtera z roku 2010 (Faust I, II, réžia M. Čičvák, činohra Slovenského národného divadla) - režisérom vybrané scény z Fausta I a Fausta II.

Milan Richter preložil tiež Prafausta (Faust a Margaréta). Jeho preklad vyšiel v r. 2000 vo vydavateľstve Prístrojová technika ako bibliofílske vydanie. Prafausta v Richterovom preklade uviedli dve slovenské divadlá: Divadlo Jána Palárika v Trnave (premiéra máj 2006) a Divadlo a.ha (premiéra jún 2006).
**Dionysodóros** (starogr. *Διονυσόδωρος* – *Dionysodóros*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 380 pred Kr.

Dionysodóros z Tarentu si na 100. olympijských hrách v roku 380 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Záznam o olympijskom víťazstve Dionysodóra je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Dionysodóra zaznamenal aj historik Diodoros, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v starovekom Grécku, napr. úmrtia spartského kráľa Agésipolida I. a nástupu na trón jeho následníka Kleombrota I.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 15,23.
2. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2  La Società, 1967, *Atti e memorie della Società Magna Grecia*, str. 40
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
7. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Dionýz Kubík** (\* 23. júl 1749, Nitra – † 17. september 1811, Prievidza) bol slovenský básnik a zberateľ ľudovej slovesnosti.

Životopis
---------

Študoval na viacerých školách na Slovensku (Brezno, Krupina, Prievidza, Nitra, Trenčín, Banská Štiavnica, Sabinov), ale tiež v maďarskom Veszpréme. Pôsobil ako stredoškolský profesor v Banskej Štiavnici, no pre ťažké zdravotné problémy (reuma a srdcové problémy) napokon odišiel do kláštora v Prievidzi, kde aj zomrel.

Tvorba
------

Venoval sa zbieraniu latinských a slovenských ľudových piesní a básní. Z troch spevníkov, ktoré vydal, sa zachovali len dva (jeden slovenský a jeden latinský), pričom slovenský spevník je najúplnejším zachovaným spoločenským spevníkom z konca 18. storočia. Obsahuje žartovné, ironické, satirické, naturalistické piesne, menej tiež piesne na vážne témy a sociálne piesne. V latinskej zbierke piesní sú zozbierané najmä príležitostné básne a pijanské, študentské a zbojnícke piesne. Obe diela sa nachádzajú v Literárnom archíve Matice slovenskej v Martine.

Dielo
-----

* 1791 – *Slovenské piesne (Cantiones slavonicae)*, zbierka slovenských ľudových piesní a básní
* 1795 – *Knižočka piesní (Libellus cantionum)*, latinské piesne a básne

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5851 1437
* NK ČR: xx0055938
* SNK: 154017
* VIAF: 85661276
Markéta Davidová v pretekoch Svetového pohára
**Svetový pohár v biatlone** je vrcholová séria pretekov v biatlone trvajúca po celú sezónu. Prvýkrát sa pre mužov uskutočnila v sezóne 1977/1978, ženy prvý raz súťažili v sezóne 1982/1983. Ženská séria bola do sezóny 1986/1987 nazývaná *Európsky pohár*, aj keď účasť nebola vyhradená len pre Európanky.

Víťaz mužskej série v sezóne 2018/2019 je Nór Johannes Thingnes Bø. Medzi ženami zvíťazila v celkovom poradí v sezóne 2018/2019 Talianka Dorothea Wiererová. Najlepšia slovenská reprezantantka, Anastasyia Kuzminová, skončila celkovo tretia.

Formát
------

Svetový pohár zvyčajne trvá od novembra alebo decembra do konca marca. Preteky sa konajú každý týždeň na inom mieste okrem niektorých prázdnin a niekoľkých týždňov pred majstrovstvami sveta alebo olympiádou. Celkovo biatlonisti a biatlonstky absolvujú približne 9 až 10 podujatí Svetového pohára, v rámci ktorých pretekajú od stredy alebo štvrtka do nedele v jednotlivých discipínach. Štafetové preteky zvyknú byť uskutočnené štyri až šesť ráz za sezónu. 

Ako podujatie Svetového pohára sa počítajú aj majstrovstvá sveta, za výsledky na nich dostávajú súťažiaci body do celkového hodnotenia. Naopak olympijské hry sa za súčasť svetového pohára od ZOH 2014 formálne nepokladajú a body do celkového poradia za olympijské výsledky biatlonisti a biatlonistky nedostávajú. (Naposledy sa body prideľovali na ZOH 2010 v Kanade)

Súťažiaci s najväčším počtom bodov v celkovom hodnotení na konci sezóny získa Veľký kryštáľový glóbus. Víťazi v poradí jednotlivých disciplín sú ocenení malými kryštáľovými glóbusmi. Z toho dôvodu je možné, aby v jednej sezóne ten istý športovec získal ako Veľký kryštáľový glóbus, tak aj malé kryštáľové glóbusy.

Za každé preteky je nasledovné bodovanie:

1. miesto – 60 bodov
2. miesto – 54 bodov
3. miesto – 48 bodov
4. miesto – 43 bodov
5. miesto – 40 bodov
6. miesto – 38 bodov
7. miesto – 36 bodov
8. miesto – 34 bodov
9. miesto – 32 bodov
10. miesto – 31 bodov

Po desiatom mieste sa až do štyridsiateho miesta postupne po jednom mieste znižuje počet bodov o jeden.

Pozri aj
--------

* Majstrovstvá sveta v biatlone

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Biathlon World Cup na anglickej Wikipédii.*
**Jazero Úhorná** sa nachádza štyri kilometre juhozápadne od obce Smolník a jeden kilometer východne od obce Úhorná, vo Volovských vrchoch v doline Smolníckeho potoka. Je 8 metrov hlboké, 4 ha veľké a bolo postavené z lomového kameňa, bez použitia stmeľovacích hmôt. Pod jazerom je 35 m dlhá štôlňa.
Jazero bolo vybudované na potoku Smolník v 18. storočí ako zásobáreň vody pre banské zariadenia - Tajch. Jej úlohou bolo aj zachytávať dažďovú vodu z okolitých vrchov a tým zabrániť častým povodniam. Patrí k najstarším vodným stavbám na východnom Slovensku.

Na jazere je možnosť kúpania, člnkovania, rybolovu, turistické a cykloturistické trasy do Volovských vrchov. Jazero je obkolesené horskými lesmi a je domovom vodných vtákov, rýb a rakov čo svedčí o čistote vody. Obklopujú ho zachované smrekové lesy so vzácnou zverou (jelene, diviaky, srnčia zver, …). Pri jazere začína zelená turistická trasa, ktorá prechádza obcou Úhorná a končí v Krásnohorskom Podhradí.

Jazero je v správe Štátneho vodohospodárskeho podniku. Parkovisko je nestrážené a bez poplatku.

Na jazere sa od roku 2009 obcou Smolník každoročne organizuje "*Tajch Tag*" – Deň jazera; spojený so súťažou družstiev vo varení gulášu.

Ochranou jazera Úhorná a jeho propagáciou sa zaoberá komunita *Zachráňme jazero Úhorná*.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

Súradnice: 48°42′28″S 20°41′37″V﻿ / ﻿48,70764°S 20,693607°V﻿ / 48.70764; 20.693607
**Dionysios** (starogr. *Διονύσιος*) bol olympijský víťaz v zápasení v 2. storočí.

Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho bol Dionysios, syn Sóta zo Seleukeie, pravdepodobne víťaz olympijských hier v zápasení na 232. hrách v roku 149. Moretti k tomuto záveru dospel na základe analýzy Eusebiových textov (v knihe Kronika) o Dionysiovi v zozname olympijských víťazov uvedených v starogréčtine a aramejčine. V gréckej verzii posledné príbehy o atlétoch na konci Eusebiovej chronografie aktualizoval okolo roku 400 historik Panodoros a zrejme preto vznikli nezrovnalosti medzi gréckym a aramejským textom.

|  |  |
| --- | --- |
| **Σωκράτης πάλην καὶ παγκράτιον ἀπογραψάμενος ὐπὸ Ἡλεἱων παρεβραβεὐθη ὐπὸ Διονυσίου Σελευκέως** | preklad: *Sókratés vstúpil do súťaže o víťazstvo v zápasení a pankratiu, ale Éliďania (hellanodikovia) pripísali víťazstvá v prospech Dionysia zo Seleukeie.* |

- text v starogréčtine
Text aramejskej verzie (staršej) na rozdiel od gréckej napr. uvádza Dionysiovo meno patronymicky (Dionysios Sótov) a hlása, že Éliďania uznali Sókratovi jedno víťazstvo (druhé mu zrejme pre porušenie pravidiel neuznali) z dvoch uvedených súťažných disciplín.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 132 (861).
2. ↑  James Lynch. *The Ancient Olympiads*. London : Print, 2015. ISBN 978-1-98794-400-6. S. 1 - 469 .
3. ↑  Paul Christesen, *Olympic Victor Lists and Ancient Greek History*, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-86634-7, 2007. Pp. XVII, 580.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Pšurnovický potok** je potok na Hornom Považí, v centrálnej časti okresu Bytča. Je to pravostranný prítok Váhu, meria 6,1 km a je tokom III. rádu.

Opis toku
---------

Pramení v Javorníkoch, v podcelku Nízke Javorníky, v časti Púchovská vrchovina, na východoseverovýchodnom svahu Novín (565,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 485 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom do bytčianskej mestskej časti Pšurnovice, preteká sprvu jej hornou časťou, kde sa stáča na východ a postupne priberá niekoľko krátkych prítokov: najprv zľava prítok prameniaci južne od kóty 583,3 m, potom sprava prítok prameniaci západne od kóty 493,5 m, ďalej zľava prítok prameniaci východne od kóty 427,8 m, sprava prítok prameniaci severovýchodne od kóty 493,5 m a opäť zľava prítok z oblasti Podbelín. Následne sa stáča juhovýchodným smerom, z ľavej strany priberá prítok spod Dúbravy (508,6 m n. m.), preteká dolnou časťou Pšurnovíc a zľava ešte priberá prítok z južného svahu Dúbravy. Po opustení intravilánu mestskej časti preteká osadou Tomborov salaš, z pravej strany priberá prítok vznikajúci západne od osady a vstupuje do Bytčianskej kotliny. Zľava priberá posledný prítok, prameniaci na východnom svahu Ostrého vrchu, križuje sa s korytom Hričovského kanála, napokon mení smer toku na juhojuhozápad, podteká cestu II. triedy č. 507 a na území mesta Bytča ústi v nadmorskej výške približne 297 m n. m. do Váhu.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Váhu (od Kysuce a Rajčanky po Bielu vodu) |
| --- |
| 
* Beňovský potok
* **Biela voda**
* Boncovský potok
* Brancovský potok
* Čermanský potok
* Čierny potok
* Divina
* **Dlhopoľka**
* **Domanižanka**
* Drienovka
* Galanovec
* Hlbocký potok
* Hlinícky potok
* Hrabovčanka
* **Hradnianka**
* **Hričovský kanál**
* Jablonovský potok
* Kotešovský potok
* Lehotský potok
* Lúcky potok
* Manínsky potok
* Marčecký potok
* **Marikovský potok**
* Mlynský potok
* Mošteník
* Nimnický potok
* **Nosický kanál**
* **Papradnianka**
* **Petrovička**
* Prašnický potok
* Pšurnovický potok
* Rašovský potok
* **Rovnianka**
* Stolečniansky potok
* Súľovský potok
* **Štiavnik**
* Závadský potok
* Žarnovský potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Bielej vody
Vodné toky v povodí Domanižanky
Vodné toky v povodí Marikovského potoka
Vodné toky v povodí Papradnianky
Vodné toky v povodí Petrovičky
Vodné toky v povodí Štiavnika
Vodné toky v povodí Váhu (4. časť) a (6. časť)
 |
**The Chainsmokers** je americké DJ duo, ktorého členmi sú Andrew Taggart a Alex Pall. V roku 2014 zaznamenali prelom s piesňou „#Selfie", ktorá sa v množstve krajín dostala do top 20. Ich debutové EP s názvom *Bouquet* vyšlo v októbri 2015 spolu so singlom „Roses", ktorý dosiahol top 10 amerického rebríčku *Billboard* Hot 100. Pieseň „Don't Let Me Down" sa stala ich prvým singlom v top 5 a vyhrala Cenu Grammy za najlepšiu tanečnú nahrávku, zatiaľ čo skladba „Closer" sa stala ich prvým singlom číslo 1. Dostali tiež American Music Award a päť cien iHeartRadio Music Award. Ich druhé EP, *Collage* vyšlo v novembri 2016 a v apríli 2017 vydali svoj prvý štúdiový album s názvom *Memories...Do Not Open*.

Diskografia
-----------

* *Memories...Do Not Open* (2017)

Turné
-----

* Memories Do Not Open Tour (2017)
* Euro Memories...Do Not Open Tour(2018)

Referencie
----------

1. ↑   *The Chainsmokers Are Bad, but It’s Not for the Reason You Think* [online]. April 11, 2017, [cit. 2017-05-07]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Chainsmokers na anglickej Wikipédii.*
**Zoltán Klimo** (\* 23. december 1905, Banská Bystrica – † 19. január 1974, Košice) bol slovenský psychiater a univerzitný profesor. Nositeľ Radu práce.

Hrobka rodiny Klimovcov v Banskej Bystrici

Rodina
------

* otec Samuel Klimo
* matka Hermína rod. Ondrejová
* syn Ján Klimo, Vladimír Klimo
* manželka Mária Klimová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, neskôr v rokoch 1924 – 1930 medicínu na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Roku 1930 dosiahol titul MUDr. 1946 doc. a 1967 univerzitný profesor. V rokoch 1930 – 1936 pracoval ako asistent na psychiatrickej klinike v Prahe. Neskôr, v rokoch 1936 – 1938 ako pracovník neuropsychiatrickej kliniky v Bratislave. V rokoch 1938 – 1945 bol prednostom nemocnice v Martine. V rokoch 1946 – 1948 bol prednostom neuropsychiatrického oddelenia Štátnej nemocnice v Košiciach. V období rokov 1948 – 1972 pracoval ako prednosta psychiatrickej kliniky a vedúci katedry psychiatrie na Lekárskej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Počas Slovenského národného povstania bol vedúci neuropsychologického oddelenia v Banskej Bystrici. Zameriaval sa na problémy diagnostiky a terapie nervových chorôb a na protialkoholickú liečbu. Vypracoval novú koncepciu liečby delirium tremens.

Ocenenie
--------

* 1945 Rad SNP II. tr.
* Za zásluhy I. st.
* 1965 Medaila J.E.Purkyně,
* 1970 Rad práce

Dielo
-----

* Schizofrénia. – Bratislava 1959
* Niektoré psychiatrické problémy vo výchove mládeže. – Košice 1952
* Otázka vedomia apodvedomia. – Prešov 1965
* Úvod do medicínskej psychológie a všeobecnej psychológie. – Bratislava 1970

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5723 2225
* NK ČR: nlk20000084760
* SNK: 150027
* VIAF: 84796019
**Intenzita magnetického poľa** je vektorová veličina popisujúca mieru silových účinkov magnetického poľa. Na rozdiel od magnetickej indukcie nezahŕňa vplyv viazaných demagnetizačných prúdov prostredia, ale iba "vonkajších" zdrojov poľa, teda voľných elektrických prúdov.

Značenie a jednotka
-------------------

* Odporúčané značenie: ***H***
* Jednotka SI: ampér na meter, značka A / m.

Dôležité vzťahy
---------------

Základným všeobecným vzťahom pre intenzitu stacionárneho magnetického poľa budeného (ustáleným) voľným elektrickým prúdom *I*vol je Ampérov zákon:

{\displaystyle \oint \_{c}\mathbf {H} \cdot \mathrm {d} \mathbf {l} =I\_{\mathrm {vol} }}, kde integrácia prebieha podľa dĺžky *l* ľubovoľne zvolenej uzavretej krivky *c* obomykajícej voľný elektrický prúd.
V oblastiach priestore, kde možno považovať priestorové rozloženie elektrického prúdu za spojité (v makroskopickom zmysle), opísateľné hustotou elektrického prúdu, možno Ampérov zákon prepísať do diferenciálneho tvaru:
{\displaystyle \operatorname {rot} \,\mathbf {H} =\mathbf {j} \_{\mathrm {vol} }}.
V nestacionárnom poli potom platí prvá Maxwellova rovnica, ktorá je definičným vzťahom pre intenzitu magnetického poľa v sústave SI (***S***  je obsah plochy ohraničený krivkou *c*, ***D*** je elektrická indukcia):

{\displaystyle \oint \_{c}\mathbf {H} \cdot \mathrm {d} \mathbf {l} =\int \_{S}(\mathbf {j} \_{\mathrm {vol} }+{\frac {\partial }{\partial t}}\mathbf {D} )\cdot \mathrm {d} \mathbf {S} }
Resp. v diferenciálnom tvare:
{\displaystyle \operatorname {rot} \,\mathbf {H} =\mathbf {j} \_{\mathrm {vol} }+{\frac {\partial \mathbf {D} }{\partial t}}}.
Vzťah k magnetickej indukcii ***B***:

{\displaystyle \mathbf {H} ={\frac {\mathbf {B} }{\mu \_{0}}}-\mathbf {M} }, kde ***M*** je magnetizácia, charakterizujúca účinky viazaných demagnetizačných prúdov.
Intenzitu stacionárneho magnetického poľa vytvoreného lineárnym vodičom pretekaným prúdom udáva Biotov-Savartov zákon:

{\displaystyle \mathbf {H} (\mathbf {r} )={\frac {I}{4\pi }}\int \mathrm {d} {\mathbf {r} '}\times {\frac {(\mathbf {r} -\mathbf {r} ')}{\vert \mathbf {r} -\mathbf {r} '\vert ^{3}}}\;}, kde integrácia prebieha cez všetky body {\displaystyle \mathbf {r} '\,} krivky prúdovodiča,
Resp. pre spojito rozložený prúd s hustotou {\displaystyle \mathbf {j} \,}:
{\displaystyle \mathbf {H} (\mathbf {r} )={\frac {1}{4\pi }}\iiint \mathbf {j} (\mathbf {r} ')\times {\frac {(\mathbf {r} -\mathbf {r} ')}{\vert \mathbf {r} -\mathbf {r} '\vert ^{3}}}\;\mathrm {d} ^{3}{\mathbf {r} '}}, kde integrácia prebieha cez všetky body {\displaystyle \mathbf {r} '\,} oblasti pretekanej prúdom.

Referencie
----------

1. 1 2 3  ČSN ISO 31-5 Veličiny a jednotky: Elektřina a magnetismus, Český normalizační institut, Praha 1994

Pozri aj
--------

* Magnetické pole
* Magnetická indukcia
* Magnetizácia (veličina)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Intenzita magnetického pole na českej Wikipédii.*