recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anaxagoras** (starogr. *Ἀναξαγόρας*) bol grécky sochár z prvej polovice 5. stor. pred Kr.

Anaxagoras, sochár (bronziar) z Aiginy, podľa Pausania zhotovil bronzovú sochu Dia v Olympii (desať lakťov vysokú ) na objednávku gréckych mestských štátov, ktoré zvíťazili nad Peržanmi v bitke pri Platajách (479 pred Kr.): „*Keď prejdeme okolo vchodu do rokovacej sály, uvidíme sochu stojaceho Dia bez nápisu a potom, keď sa otočíte na sever, uvidíme inú sochu Dia. Tento je otočený smerom k vychádzajúcemu slnku a venovali ho tí Gréci, ktorí bojovali proti Peržanom pod vedením Mardonia. Na pravej strane podstavca sú napísané mestá, ktoré sa zúčastnili na boji..."* Po vymenovaní rôznych miest Pausanias ďalej zaznamenal: „*Sochu umiestnenú Grékmi v Olympii zhotovil aiginský Anaxagoras. Ale tí, ktorí píšu históriu o Platajách, na neho zabúdajú."*

Základy mramorového podstavca (cca 3 m × 1,90 m) sa zachovali juhovýchodne od Diovho chrámu (medzi chrámom a Bouleutérionom, 5 m severne od starovekej steny Altidy). Rovnako ako mnohé iné kolosálne votívne sochy Dia v Olympii, ani táto socha sa nezachovala, ale podlhovastý tvar základne naznačuje, že to mohol byť typ tzv. 
„kráčajúceho Dia", možno vrhajúceho blesky, teda podobného ako je Zeus Keraunios (Ζεύς Κεραυνός – „Zeus Hromovládny" ).

Ďalšie dielo od Anaxagora je známe z epigramu zachovaného v zbierke gréckych epigramov zv. *Anthologia Palatina*. Bola to votívna socha, ktorú venoval bohom Praxagoras, syn Lykaia. Diogenes Laertios uvádza Anaxagora ako umelca, ktorého spomína Antigonos vo svojich spisoch o dejinách umenia, preto musel nepochybne patriť medzi významnejšie osobnosti sochárskeho umenia.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Jean Charbonneaux, Roland Martin, François Villard. *Classical Greek Art (480-330 B.C.)*. New York : G. Braziller, 1972. ISBN 978-08-0760-627-8. S. 727.
2. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Anaxagoras 1*
3. ↑   *Herodotovy dějiny*. Praha : Dr. Jullia Grégra a Frant. Šimáčka, 1863. S. 234.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 414.
5. 1 2  Judith M. Barringer. *Olympia*. Princeton : Princeton University Press, 2021. ISBN 978-06-9121-047-6. S. 113.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 563.
7. ↑  Rudo Brtáň. *Barokový slavizmus*. Liptovský Sv. Mikuláš : Tranoscius, 1939. S. 35.
8. ↑   *The Greek Anthology*. Cambridge : Harvard University Press, 1969. ISBN 978-06-7499-074-6. S. 139.
9. ↑  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 81.
**Sliznatky** (*Myxinoidea, Myxini, Hyperotreti*) sú skupina (nadtrieda, trieda, podtrieda) kruhoústnic. Jediný žijúci rad je rad **sliznatkotvaré** s jedinou čeľaďou sliznatkovité.

Charakteristika
---------------

Sliznatky nemajú pravé ústa a majú veľmi zachovanú chrbtovú strunu (chordu), ktorá je na niektorých miestach nahradzovaná základmi stavcov. 

Namiesto pravých úst, vyskytujúcich sa u čeľustnatcov, majú otvorený kruhovitý disk vyzbrojený rohovitými zubmi. Ústa všetkých kruhoústnic, teda aj sliznatiek, sa nedajú zavrieť.

Koža sliznatiek obsahuje veľa slizových žliaz, z ktorých vychádza veľa lepkavého slizu, ktorý sa používa predovšetkým na obranu. Keď sa sliznatky potrebujú zbaviť slizu, skrútia telo do slučky a napomáhajú tým tak rýchlemu úniku pred predátormi.

Sliznatky žijú a rozmnožujú sa len v mori, kladú veľké vajíčka chránené tuhým obalom, v ktorých sú už nové mláďatá, ktoré sa podobajú dospelým jedincom a neprechádzajú žiadnym larválnym štádiom. Keď sa mláďatá odhodlajú vyjsť z vajca, otvorí sa obal v časti, kde je obal zoslabnutý.

Sliznatky konzumujú v Japonsku a v Kórei sa z nich používa koža.

Rozšírenie
----------

Sliznatky žijú v hlbokých moriach tropického pásma a v plytkých moriach na chladných miestach mierneho pásma.

Sliznatky nikam nemigrujú, sú na stálom mieste.

Sliznatka morská
----------------

Najznámejší člen sliznatiek je sliznatka morská (*Myxine glutinosa*). Žije parazitickým spôsobom, je dlhá 40 cm, má hmotnosť až 750 g a je rozšírená na severe Atlantického oceána a v Stredozemnom mori. Stav ochrany je lokálne bežný druh.

Systematika
-----------

### Zaradenie

Molekulárne analýzy zo začiatku 21. storočia definitívne dokázali, že patria medzi stavovce. Predtým sa zaraďovali často na jednu úroveň so stavovcami a spolu tvorili skupinu „Craniata".

Pokiaľ ide o zaradenie v rámci stavovcov, zaraďujú sa na rovnakej úrovni s ostatnými podtriedami (v iných systémoch označovaných triedy) stavovcov, konkrétnejšie medzi skupiny tradične súhrnne značované ako kruhoústnice.

Ukážky minulých diskusií o zaradení sliznatiek (dve alternatívne zaradenia) : podľa :

  !-------Hyperotreti (sliznatky)
  !---Cyclostomi--!

```
 ---Vertebrata----!               !-------Hyperoartia (mihule)
                  !-----------------------Gnathostomata (čeľustnatce)
```

  !-----------------Hyperotreti (sliznatky)

```
 ----Craniata--!            !----Hyperoartia (mihule)
               !-Vertebrata-!
                            !----Gnathostomata (čeľustnatce)
```

  

### Delenie (po úroveň čeľade)

Sliznatky:

* ?rod †Gilpichthys
* ?rod †Myxinikela Bardack, 1991
* rad sliznatkotvaré (Myxiniformes)
	+ čeľaď sliznatkovité (Myxinidae, Bdellostomatidae)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sliznatky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Sliznatky**
**Pygmalion** (po anglicky takisto *Pygmalion*) je pravdepodobne najúspešnejšie dielo Shawa. Je to dráma – komédia v 5 dejstvách. Podľa nej vznikol aj úspešný muzikál F. Loewa My Fair Lady a bola aj sfilmovaná.

Námet je z Ovídiových Premien (cyperský umelec Pygmalión vytvoril krásnu sochu dievčaťa, do ktorej sa zamiloval, a Afrodita ju na jeho prosby oživila, dievčina jeho lásku opätovala).

Londýnsky profesor fonetiky, starý mládenec Higgins uzatvorí s priateľom Pickeeringom stávku, že urobí z jednej veľmi nekultivovanej, nevzdelanej pouličnej predavačky kvetín vyberanú dámu s kultivovaným prejavom. Eliza Doolitlová sa skutočne stane civilizovanou dámou, za pol roka s dokonalým spisovným vyjadrovaním a výslovnosťou. Svojím prirodzeným a kultivovaným pôvabom predbehne skostnatené vystupovanie a správanie Higginsa. Obľúbi si ju profesorova matka, ktorá ju prijme do svojho domu. Higgins po odchode dievčaťa plne ocení jej osobnostné kvality a navrhuje, aby u nich zostala. V epilógu, ktorý nie je súčasťou hry, Líza ponuku odmieta a dáva prednosť chudobnému mládencovi Fredymu.
Slnečná pec
**Slnečná pec** alebo **solárna pec** je druh pece napájanej energiou slnečných lúčov. Má sférický tvar pokrytý zrkadlami sústreďujúcimi lúče v ohnisku na malej ploche. Lúče dopadajúce na sústreďujúcu časť sú smerované zo skupín rovných zrkadiel stojacich oproti sférickej časti a pomocou nich je riadený výkon pece. Teplota v ohnisku môže dosahovať 3 000 °C (5 430 °F). Vďaka tak vysokej teplote môže byť využívaná na tavenie ocele, generovania elektrického prúdu alebo na produkciu vodíkového paliva. Vzhľadom na veľkú závislosť od podmienok počasia má malé praktické využitie. Do súčasnej doby bola najväčšia slnečná pec postavená v južnom Francúzku v horskej obci Odeillo v Pyrenejách.

Pozri aj
--------

* Slnečná energia
* Slnečná pec v Odeillo

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálHviezdny portálPortál slnečná sústava |

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Piec solarny na poľskej Wikipédii.*
**Irtyš** (rus. Иртыш, čín. Kcha-la-e-er-čchi-S'-che – Čierny Irtyš) je rieka v centrálnom Rusku, severovýchodnom Kazachstane a v severozápadnej Číne. Odvodňuje 1 640 000 kilometrov štvorcových územia a jej dĺžka je 4 248 kilometrov. Irtyš sa vlieva do rieky Ob, ako jej ľavostranný prítok.

Opis
----

Irtyš pramení v zaľadnených častiach juhozápadného úbočia Mongolského Altaja v mongolsko-čínskom pohraničnom pásme. Ako Čierny Irtyš tečie cez severný okraj Džungárskej panvy a vlieva sa do jazera Zajsan, ktoré leží v rozsiahlej kotline medzi vysokými chrbátmi Tarbagataja (2 991 m n. m.) a Altaja (4 506 m). Od jazera Zajsan preteká Irtyš cez stepnú oblasť a potom pokračuje úzkou skalnou tiesňavou cez západné výbežky pohoria Altaj. Od mesta Semipalatinsk až po vyústenie do Obu pri meste Chanty-Mansijsk tečie v širokom a pomerne plytkom koryte cez rozsiahlu močaristú Západosibírsku nížinu. Až po Omsk jeho tok prechádza cez typické stepné územie (Kulundská a Barabinská step) s bylinno-trávnatými spoločenstvami, potom vstupuje do lesnej stepi a severne od mesta Toboľsk až po ústie tečie cez močaristé územie s hustými lesmi sibírskej tajgy. 

Významnejšie prítoky sprava sú Om, Tara a Demjanka, zľava Išim, Tobol a Konda. Dolina rieky Irtyš je na strednom toku široká 6 – 8 km, na dolnom toku 20 – 35 km.

Vodný režim
-----------

Vodný režim Irtyša podlieha veľkým dlhodobým výkyvom vodných stavov. Odtokový režim sa v určitých charakteristických úsekoch líši. Na hornom toku je Irtyš horská rieka s prudkým spádom koryta; najvyššie vodné stavy tu pripadajú na apríl. Voda z roztápajúcich sa ľadovcov a snehu vplýva na vyrovnávanie odtoku na strednom toku, v ktorom maximum vodných stavov sa posúva na máj až jún. Asi 70 % odtečeného množstva vody za rok pripadá na máj až august. Priemerný ročný prietok pri Usť-Kamenogorsku je 615 metrov kubických za sekundu, pri meste Toboľsk 2 240 m³/s a pri ústí 3 000 m³/s. Maximálne prietoky počas povodní sú v meste Omsk 3 010 m³/s, v meste Toboľsk 7 060 m³/s a v ústí 8 300 m³/s. V zime poklesne odtok na minimum koncom marca (pri meste Toboľsk 225 m³/s). Na dolnom toku je Irtyš od novembra do apríla zamrznutý (asi 170 dní).

Hospodárske využitie
--------------------

Pravidelná lodná doprava je na rieke možná od apríla do októbra, keď rieka nie je zamrznutá, na úseku dlhom 3 750 km. Prepravuje sa najmä drevo z bohatých lesov priľahlej tajgy, ďalej obilie, kamenné uhlie, stavebné materiály, ropa a niektoré rudy. Rieka Irtyš je bohatá na ryby. Veľké množstvo vodnej energie sa využíva v dvoch hydroelektrárňach, pri Buchtamirskej nádrži s rozlohou 5 500 km² [676 megawatov] a pri meste Usť-Kamenogorsk s plochou úzkej nádrže asi 1 200 km² (320 MW). Vodný kanál Irtyš-Karaganda privádza vodu do suchých kazachstanských stepí.

Referencie
----------

1. ↑  Pravidlá slovenského pravopisu, 2013, ten Irtyš, mužský rod; prístup 04. november 2014

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Irtyš**
**Pylaimenes** alebo **Pylaimenés** (starogr. *Πυλαιμένης* – *Pylaimenes/iný prepis Pylaimenés*) je v gréckej mytológii syn Bilsata z Paflagonie. Bol vládca v paflagonskom meste *Enetoi*.

V desiatom roku trójskej vojny priviedli do Tróje svoje vojská panovníci z okolitých i ďalekých krajín, aby pomohli trójskemu kráľovi Priamovi zdolať početné achájske vojsko. So svojim vojskom prišiel aj paflagonský kráľ Pylaimanes, ktorého sprevádzal syn Harpalión. Pylaimena neskôr zabil v boji mykénsky kráľ Menelaos. O jeho smrti sa zmieňuje piaty spev Homérovej Iliady. V trinástom speve Iliady zomiera jeho syn Harpalión rukou Mólovho syna Mériona. Homér tu uvádza, že na pohrebe Harpalióna je prítomný aj jeho otec Pylaimanes, ktorého smrť zaznamenal v piatom speve. Je to známa chyba v Iliade, ktorú si už všimli v staroveku.

Niektorí odborníci zaoberajúci sa Homérovou Iliadou sa pokúsili odstrániť tento rozpor predpokladom, že Pylaimenes, ktorý zomrel v piatom speve Iliady, bol starší syn paflagonského kráľa Pylaimena.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,3,34.
2. ↑  Homér, *Iliada*, 2,851-852.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 13,643.
4. ↑  Homér, *Iliada*, 5,576-579.
5. 1 2  Homér, *Iliada*, 13,643-659.
6. 1 2  John Murray, *Commentary, mythological, historical, and geographical on Pope´s Homer*
**Méstor** alebo **Méstór** (starogr. *Μήστωρ* – *Méstor*/iný prepis *Méstór*) je v gréckej mytológii syn Pterelaa, kráľa ostrova Tafos.

Méstor a jeho bratia Chromios, Tyrannos, Antiocha, Chersidamas a Euéres pochádzali z ostrova Tafos. Keďže ich starý otec Méstor bol brat mykénskeho kráľa Élektryóna, domnievali sa, že si môžu nárokovať podiel na mykénskom kráľovstve. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ale ich nároky zmietol zo stola.

Bratov premohol hnev a dohodli sa, že mu ukradnú dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania ale dobytok nakoniec predsa len odviedli a predali ho élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,5.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,6.
**Anaxagoras** (starogr. *Ἀναξαγόρας* – *Anaxagoras*, lat. *Anaxagoras*) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Argea.(podľa inej verzie Megapentha).

Za panovania Anaxagora sa v argejskom kráľovstve šírilo medzi ženami šialenstvo zoslané hnevom boha Dionýza. Anaxagoras preto požiadal svojho brata presláveného veštca a lekára Melampouda, aby ich vyliečil.

Melampous súhlasil a liečil ich, ale liečba bola náročná a zdĺhavá a jeho nároky za vyliečenie žien rástli, až nakoniec požadoval od brata dve tretiny kráľovstva, tretinu pre seba a tretinu pre ich brata Bianta. Anaxagoras spočiatku odmietol, ale keď boli ženy ešte divokejšie, chtiac nechtiac musel súhlasiť. Keď ich následne vyliečil, Argos rozdelili na tri nezávislé kráľovstvá. Nástupcom Anaxagora sa stal jeho syn 
Alektor.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,18,4.
2. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,68,4.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,18,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Argu
Anaxareté a Ifis, rytina, autor:Virgil Solis 1581
**Anaxareté** alebo **Anaxareta** (starogr. *Ἀναξαρέτη* – *Anaxareté*) je v gréckej mytológii cyperské dievča z rodiny hrdinu Teukra.

Do Anaxarety, ktorá pochádzala z urodzenej rodiny, zahorel láskou mladík Ifis. Dlho bojoval s horúcou vášňou, ktorá sa ho zmocnila, kým sa nakoniec odvážil uchádzať sa o jej ruku. Anaxareté ho však s opovrhnutím odmietala a správala sa k nemu povýšene a kruto. Keď už nešťastný Ifis urobil všetko, aby si jej priazeň získal, prišiel k nej a obesil sa na jej dvere. Anaxaretiným kamenným srdcom, ale ani to nepohlo.

Keď prechádzal okolo jej domu smútiaci pohrebný sprievod, ktorý niesol Ifidovo telo na márach, krutá Anaxareté si ešte ani v tej chvíli neodpustila pohŕdavé poznámky a tlačila sa k oknu, aby uvidela jeho bezvládne mŕtve telo. Sotva sa však na neho pozrela, zasiahla bohyňa lásky Afrodita a Anaxareté sa začala meniť na kameň. Z posledných síl sa pokúsila od okna odstúpiť, ale už nemohla, lebo jej srdca, končatín a potom aj celého tela sa nenávratne zmocnil studený kameň.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Ovidius, *Metamorphoses*, 14,698-771.
**Rozdeľuj a panuj** alebo **rozdeľ a panuj** alebo (po latinsky) **divide et impera** je výrok znamenajúci: snaž sa protivníkov rozdeliť a medzi sebou znepriateliť, o to ľahšie získaš nad nimi nadvládu. Ide o stratégiu najmä v zahraničnej aj vnútornej politike a vojenstve.

Slovné spojenie pochádza pravdepodobne až od N. Machiavelliho (rok 1532). Stratégia je však staršia, prvýkrát je doložená v starovekej Číne (Sun-c’ asi 500 pred Kr.) a používali ju aj v starovekom Ríme či Filip II. Macedónsky. V slovenských dejinách sa vyskytuje nepriamo v legende o Svätoplukovi, keď mocný vladár odovzdáva svojim trom synom zväzok prútov, ktoré keď budú držať pokope, tak ich ľahko nerozlomia.

Pozri aj
--------

* Agent provokatér
* Argumentum ad hominem
* Nenávistný prejav

Zdroje
------

* divide et impera. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2003. 702 s. ISBN 80-224-0761-5. Zväzok 3. (Č – Eg).
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku divide et impera na nemeckej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Albano Carrisi** (\* 20. máj 1943, Cellino San Marco) je taliansky spevák, herec a vinár. Jeho umelecké meno je **Al Bano** alebo **Al Bano Carrisi**.

Narodil sa v mestečku Cellino San Marco, v apulskej provincii Brindisi, kde stále žije. Jeho matka ho pomenovala Albano, pretože keď sa za druhej svetovej vojny narodil, jeho otec bojoval v Albánsku v talianskej armáde. Debutoval v roku 1966 ako spevák, na festivale delle Rose a v televízii. Čoskoro nato začal hudobnú spoluprácu s Rominou Power (dcéra amerického herca Tyrona Powera), ktorú si vzal v roku 1970. Spievali ako duo Al Bano & Romina Power takmer tridsať rokov, ich pesničky boli populárne najmä v Taliansku, Rakúsku, Francúzsku, Španielsku, Rumunsku, Nemecku a vo východnej Európe. Po prvom hite „Sharazan" sa v roku 1982 zúčastnili na festivale v San Reme s piesňou „Felicità", ktorá skončila druhá. Prvú cenu vyhrali v roku 1984 s piesňou „Ci sarà". Medzi ich najväčšie hity patria: „Nostalgie canaglia" a „Libertà!". 

Al Bano sa v roku 1996 vydal na sólovú dráhu a v roku 1999 sa s Rominou Power rozviedol. V roku 2000 sa Al Bano vrátil na pódium Eurovízie. Počas kariéry predal viac ako 165 miliónov albumov po celom svete.

S Rominou Power má syna (Yari) a tri dcéry. (Ylenia, Cristel a Romina Jr) Al Bano má ešte jedného syna (Albano Giovanni) a jednu dcéru (Jasmine Caterina) z nemanželského vzťahu s herečkou Loredana Lecciso, ktorý sa v roku 2005 rozpadol.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Albano Carrisi**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* Albano Carrisi v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Albano Carrisi na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13938513d
* GND: 132693917
* ISNI: 0000 0001 0800 8187
* LCCN: n92086314
* NK ČR: xx0025150
* VIAF: 61735857
* WorldCat: lccn-n92086314
Súradnice: 49°12′15″S 19°37′09″V﻿ / ﻿49,2041667°S 19,6191667°V﻿ / 49.2041667; 19.6191667

**Suchý vrch** (iné názvy: **Homôľka**; poľ. *Suchy Wierch Sielnicki*) je vrch v Západných Tatrách na Slovensku s nadmorskou výškou 1 477 m n. m..

Polohopis
---------

Nachádza sa v západnej rázsoche Ostrej (1 764 m), ktorá oddeľuje Suchú dolinu na severe a Huňovú dolinu na juhu. Samotná Ostrá je oddelená sedlom Suchá priehyba (1 451 m). Na Suchom vrchu sa rázsocha delí na dve vetvy (kratšiu severozápadnú a dlhšiu juhozápadnú nazývanú Suchý grúň), ktoré klesajú do Suchej doliny. Obe vetvy sú navzájom oddelené Javorovou dolinou. Suchý grúň ďalej oddeľuje Javorovú dolinu od doliny Pod Homôľkou. Suchý vrch je pokrytý vysokým lesom. Keďže tadiaľto nevedú žiadne turistické trasy a celá oblasť je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Suchá dolina je vrchol v súčasnosti turisticky neprístupný. V minulosti viedla neznačená turistická cesta zo sedla Predúvratie do sedla Suchá priehyba.

Referencie
----------

1. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-12-30]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam vrcholov v Západných Tatrách

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Suchý vrch (Západní Tatry, 1477 m) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 43°38′47″S 40°19′56″V﻿ / ﻿43,64639°S 40,33222°V﻿ / 43.64639; 40.33222

**Roza Chutor** (rus. Роза Хутор) je lyžiarske stredisko alpského lyžovania na Kaukaze. Leží v Krasnodarskom kraji v Rusku, neďaleko Krasnej Poľany a zhruba štyridsať kilometrov od pobrežia Čierneho mora a mesta Soči. 

Zjazdovky a lanovky tu boli už v deväťdesiatych rokoch 20. storočia, avšak zásadný stavebný rozvoj nastal v rámci prípravy na zimné olympijské hry 2014. Jadro areálu je na plošine Roza (*Роза плато*  – *Roza plato*) vo výške 1 170 m n. m. kam vedú lanovky z doliny Roza (*Роза долина*) v údolí Mzymta vo výške 560 m n. m. Najdlhšia zjazdovka je dlhá 3 495 metrov, začína vo výške 2 320 metrov (tesne pod vrcholom Rozy) a končí vo výške 960 metrov.

S rozširovaním strediska sa začalo ešte predtým, než sa rozhodlo, že v Soči bude olympiáda. Z významných športových udalostí sa v stredisku Roza Chutor konali dva preteky Svetového pohára v alpskom lyžovaní v ročníku 2011/2012. Od 7. februára 2014 sa tu konali Zimné olympijské hry 2014, po ktorých nasledovali Zimné paraolympijské hry 2014.

Dolná stanica lanovky

Iné odkazy
----------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Roza Chutor**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Roza Chutor na českej Wikipédii.*
**Sobôtka** je mestská časť mesta Rimavská Sobota, 2 km severozápadne od jeho centra. 

Leží v Rimavskej kotline, na pravom brehu Rimavy. Nachádza sa na križovatke ciest I. triedy č. 16 a II. triedy č. 531. Na hlavnej ceste zastavujú autobusy linky č. 3 MHD Rimavská Sobota. 

Za Sobôtkou sa nachádza hrad, lepšie povedané jeho zvyšky. Ide o najsevernejšie položenú tureckú pevnosť z čias Osmanskej ríše. 

Občianske združenie Fundament dokončilo práce na časti tureckého hradu Sobôtka, kde realizuje svoj zámer na obnovu a využitie tejto zaujímavej lokality. V okolí najviditeľnejšieho objektu, pravdepodobne časti veže sa odstránil porast a krovie, vyzbierali smeti, odviezol odpad a upravil terén. Torzo časti opevnenia sa očistilo a zakonzervuje sa, aby sa ochránilo do začatia prác.

  

Súradnice: 48°23′26″S 19°59′20″V﻿ / ﻿48,390642°S 19,988852°V﻿ / 48.390642; 19.988852

| * z
* d
* u
Mestské časti Rimavskej Soboty (11) |
| --- |
| 
* Bakta
* Dúžava
* Kurinec
* Mojín
* Nižná Pokoradz
* Sabová
* Sobôtka
* Tomášová
* Včelinec
* Vinice
* Vyšná Pokoradz

 |
**Ján Zigmundík** (\* 1. apríl 1846, Vrbové – † 26. február 1938, Pezinok) bol slovenský pedagóg, spisovateľ, publicista a prekladateľ.

Pseudonym: Laicus, Ľudomil, Rovný, Ján Rovný
Antivaxer

Životopis
---------

Študoval na nemeckom reálnom gymnáziu v Bratislave, matematiku a fyziku na polytechnickom inštitúte vo Viedni, nedokončil, na učiteľskej preparandii v Banskej Bystrici (1866 – 1867). Učiteľ na ľudovej škole v Trenčianskej Teplej, Trenčianskych Tepliciach, Pezinku. V roku 1904 – 1919 žil v Bratislave, kde sa venoval iba literárnej činnosti a publicistike, neskôr pôsobil aj ako bankový úradník. Pedagogickej vede sa začal venovať v Banskej Bystrici, z poverenia učiteľského zboru v Banskej Bystrici napísal a vydal svoju pedagogickú prvotinu *Úryvky z výchoslovia*. Autor učebníc, učebných textov a cvičebníc, ktoré aj upravoval a prekladal. Popri pedagogike študoval aj problematiku prírodných vied, botaniky, medicíny, živých jazykov, literárnej histórie, dejepisu a zemepisu. Pozornosť si zasluhuje jeho propagácia zdravotníckej osvety (zásady domáceho liečenia, prírodoliečby, prevencie, alopatickej liečby). V publicistike písal úvahy, state, úvodníky, v ktorých písal o politickom dianí, hospodárstve, sociálnej práci, literatúre, biografii a histórii. Agilný národný, osvetový a ľudovýchovný pracovník, člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti a Spolku svätého Vojtecha, vynikajúci hudobník, dirigent spevokolu, organista, huslista i tenorista v hudobných spolkoch v Pezinku i v Bratislave. Organizátor ochotníckeho divadla a Mestskej verejnej knižnice v Pezinku. Politickú aktivitu vyvíjal v intenciách Slovenskej národnej strany.

Pamiatky
--------

* pamätná tabuľa na dome, v ktorom žil, a pomenovanie ulice v Pezinku
* korešpondencia v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* Úryvky z výchoslovia (Paedagogie), Banská Bystrica roku 1867
* Škola reči slovenskej, Skalica roku 1881
* Škola reči maďarskej, Skalica roku 1882
* "Učme naše deti rátať" čili malý počtovníček, Ružomberok roku 1898
* Počiatky domáceho liečenia čili základy vodo- a prírodoliečby, Bratislava roku 1919
* Smierenie náboženstva s vedou, Trnava roku 1926

### Dielo v elektronickej podobe

* *Škola reči slovenskej*. Trnava: Fr. Urbánek, 1923. 47 s. - dostupné online v Digitálnej knižnici UKB

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: nlk20010097844
* VIAF: 84827894
**Falkes** alebo **Falkés** (starogr. *Φάλκης* – *Falkes*/iný prepis *Falkés*, lat. *Phalces*) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Temena, nástupca (spolukráľ) sikyónskeho kráľa Lakestada.

Osemdesiat rokov po trójskej vojne viedol otec Falka a jeho bratia Kresfontes a Aristodémos piaty a tentokrát už víťazný útok Dórov na mykénsky Peloponéz. Svoj podiel na tomto vojenskom úspechu mal aj Falkes, ktorý sa presadil prekvapivým nočným útokom s oddielom svojich vojakov na Sikyón. Po obsadení mesta, vzhľadom na to, že jeho vládca Lakestades pochádzal takisto ako on z rodu Heraklovcov, jeho život ušetril a po prevzatí moci mu dokonca umožnil zastávať vládny post spolu s ním. Na počesť tohto víťazstva dal Falkes potom v Sikyóne vybudovať chrám zasvätený bohyni Hére.

Keď sa jeho otec Temenos stal kráľom Argu a funkciou veliteľa vojsk v Argu nemenoval ani jedného zo svojich synov, ale uprednostnil Déifonta, manžela svojej dcéry Hyrnéthy, uniesol spolu s bratom Kerynom Hyrnéthu, aby tak Deifonta donútili vzdať sa svojej funkcie. Déifontes sa následne pokúsil svoju manželku oslobodiť, ale v zápale boja bola nešťastnou zhodou okolností svojim bratom Falkom usmrtená.

Po smrti Falka nastúpil na trón v Sikyóne jeho syn Rhégnidas.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,7.
2. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 32.
3. ↑  Strabón, *Geographica* 10,5,10.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,11,2.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,19,1.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,28,3-6.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,13,1.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
**Sobčákov potok** je potok na horných Kysuciach, v západnej časti okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Kornianky, meria 4,1 km a je tokom VI. rádu.

Preteká Turzovskou vrchovinou, kde aj pramení v podcelku Zadné vrchy na juhovýchodnom svahu Konečnej (865,3 m n. m.) v nadmorskej výške cca 700 m n. m. Od prameňa tečie severojužným smerom, preteká územím obce Korňa (časť Vyšná Korňa), najprv osadou Sobčákovci, esovito sa stáča a sprava priberá najprv prítok z južného svahu Konečnej, potom z juhozápadného svahu Konečnej a v osade Boháčovci prítok prameniaci severovýchodne od kóty 874,8 m. Následne priberá ďalší pravostranný prítok (605,3 m n. m.) z východného svahu vrchu Bobek (871,2 m n. m.), stáča sa juhovýchodným smerom, v centrálnej časti Vyšnej Korne priberá zľava prítok prameniaci západne od kóty 830,2, sprava dva prítoky z oblasti osady Škorňov grúň a opäť zľava prítok prameniaci juhozápadne od kóty 830,2 m. Napokon sa stáča opäť severojužným smerom, preteká ústredím obce Korňa, kde sa v nadmorskej výške 544,1 m n. m. vlieva do Kornianky.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-03-13]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-03-13]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Predmieranky** |
| --- |
| *Predmieranka* → *Kysuca* → *Váh* → *Dunaj* |
| Banský potôčik · Dáždený potok · Chajdov potok · Klokočovanka · Korduliakov potok · Kornianka · Kornica · Marcovský potok · Polkovský potok · **Predmieranka** · Riečanský potok · Sobčákov potok · Srubáňov potok · Sučíkovský potok · Škorov potok · Študentov potok · V Dolinách · Zelienkovský potok · Žihľavná ráztoka · Živčák |
Boxer z Quirinalu, Museo Nazionale Romano v Ríme, odborníci sa túto sochu boxera s mnohými zraneniami pokúsili (je to hypotéza) identifikovať so známym starovekým boxerom Mysom z Tarasu.
**Mys** (starogr. *Μυς* – *Mys*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 336 pred Kr.

Mys z Tarasu zvíťazil v boxe na 111. olympijských hrách v roku 336 pred Kr. V Olympii sa box (pygmé) zaradil do programu na 23. hrách v roku 688 pred Kr. V starovekom Grécku mal box voľnejšie pravidlá a bol tvrdší ako dnešný. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal remencami ovinuté päste a zápasil vo vyhradenom priestore. Boj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Podľa starovekých paremiológov Zénobia a Diogeniana si boxer Mys (starogr. *Μυς*, ποντίκι/μυς „Myš") vybojoval olympijské víťazstvo po mnohých utŕžených ranách. Jeho bolestné utrpenie sa v antike stalo podnetom k vzniku príslovia: zúbožený *„ako myš v ihrisku"*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 107.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. S. 145-146.
6. ↑  Suda, *Mys*, 1466.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Hrob o. Myrona Podhajeckého pri grkat. cerkvi v Čirči. Foto z r. 1997
**Myron Podhajecký** (\* 16. jún 1911, Brusnica – † 3. september 1995, Klenov) bol slovenský gréckokatolícky kňaz, v období komunizmu vysvätený za tajného biskupa, za čo bol štátom prenasledovaný a väznený.

Život
-----

### Mladosť a štúdium

Narodil sa v dedine Brusnica. v okrese Stropkov, ako najmladší zo štyroch detí gréckokatolíckeho kňaza. Navštevoval Štátne reálne gymnázium v Prešove, teologické štúdia absolvoval v Prešove, v Olomouci a v Prahe a napokon študoval na Karlovej univerzite v Prahe.

### Pôsobenie

Sviatosť kňazstva sa rozhodol prijať v celibáte. Kňazskú vysviacku prijal dňa 28. júla 1935 z rúk prešovského biskupa Pavla Petra Gojdiča, OSBM.

Po vysviacke pôsobil ako kaplán v Drienici a v Prahe, neskôr ako prefekt v prešovskom kňazskom seminári. Krátko bol administrátorom farnosti Medzilaborce a následne profesorom náboženstva na Štátnom reálnom gymnáziu a Evanjelickom kolégiu v Prešove.

V roku 1940 ho prešovský biskup Pavol Peter Gojdič, OSBM menoval za svojho osobného tajomníka. Od roku 1941 bol špirituálom prešovských bohoslovcov. A v roku 1945 ho menovali aj za profesora biblických vied na Vysokej škole bohosloveckej v Prešove.

### Roky útlaku

V čase rastúcej nenávisti a obmedzovania slobody gréckokatolíckej cirkvi v Československu bol tajne vysvätený za biskupa.

Otec Myron počnúc 21. marcom 1950 bol väznený v rôznych väzniciach a táboroch (Trenčín, Nováky, Ilava, Hlohovec, Podolínec, Želiv, Osek u Duchcova), kde prežil sedem a pol roka.

Po prepustení do roku 1968 pracoval ako pomocný robotník.

O svojich utrpeniach, prenasledovaniach ako aj biskupskej hodnosti nikdy nerozprával. Nemal rád, keď sa o ňom pochvalne rozprávalo. Zvykol hovorievať: *Kto mene chvalit, tot mene neľubit*.

### Roky Po

Po štátnom obnovení gréckokatolíckej cirkvi v Československu bol vymenovaný za správcu farnosti Veľká Poľana, neskôr pôsobil vo farnosti Fulianka a od roku 1972 ako správca farnosti Čirč.

### Otec Myron

Ešte v roku 1969 ho Mons. Ján Hirka, apoštolský administrátor prešovského biskupstva, vymenoval za súdneho vikára, v roku 1971 za člena liturgickej komisie, za synodálneho examinátora a v roku 1977 za defensora vinculi – obhajcu manželského zväzku na cirkevnom súde.

Otec Myron bol ctiteľom presvätej Bohorodičky. V roku 1991 bol prešovským sídelným biskupom vymenovaný za člena komisie na skúmanie údajných mariánskych zjavení v Litmanovej.

Vo farnosti Čirč pôsobil až do konca svojho života, najprv ako správca farnosti, neskôr, keď mu už ubúdalo síl, ako výpomocný duchovný. Týždeň pred smrťou odišiel k svojej neteri na faru do Klenova (okres Prešov), kde jeho statočné srdce dotĺklo 3. septembra 1995. V roku 2006 bolo v Čirči sprístupnené *Gréckokatolícke farské múzeum ThDr. Myrona Podhajeckého*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Myron Podhajecký**
**Ján Nepomuk Bobula** (\* 15. marec 1844, Dovalovo - † 15. november 1903, Budapešť) bol stavebný veľkopodnikateľ v Budapešti, vydavateľ, spoluzakladateľ a vedúci politik Novej školy slovenskej.

Život
-----

### Život staviteľa

Pôvodne murár z Dovalova zložil maturitu a staviteľskú skúšku v Pešti r. 1863, r. 1867 bol absolventom techniky. S podporou bohatého svokra továrnika J. Pozdecha vybudoval veľkú stavebnú a projekčnú firmu a získaval významné objednávky v Pešti. Staviteľstvu a architektúre sa venoval aj ako odborný publicista a spisovateľ.

### Život politika

Výraznejšie sa politicky angažovať začal po rakúsko-uhorskom vyrovnaní r. 1867, keď sa orientácia slovenskej politicky na Viedeň ukázala ako iluzórna. V r. 1868 založil Slovenský národnodemokratický spolok Pesti Nemzeti Demokrata Tót Kört. Vydával i slovenské noviny a v r. 1872 neúspešne kandidoval do Uhorského snemu. V roku 1892 bol zvolený za poslanca Uhorskému snemu vo volebnom obvode Stará Ľubovňa na Liberálnu stranu. V duchu politickej orientácie Novej školy zastával stanovisko pozitívnej spolupráce s maďarskými politickými elitami na báze uhorského ústavného a zemského vlastenectva a štátnej lojality. Po r. 1875 sa vzdal účasti v slovenskom verejnom živote a budoval si novú politickú kariéru mimo slovenského politického kontextu

Rozpor
------

Časť slovenskej historiografie ho vidí ako predstaviteľa liberálnej politickej moderny, časť ako odpadlíka / maďaróna.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 42.
2. ↑

Literatúra
----------

* FRANKOVÁ, Libuša: Ján Nepomuk Bobula (K občiansko-národným postojom na pôde Novej školy). In: *Dejiny - internetový časopis Inštitútu histórie FF PU v Prešove*, č. 1, 2018, s. 58  –  69. Dostupné on-line
* KAČÍREK, Ľuboš: *Uhorský staviteľ a politik : Životopis a korešpondencia Jána Nepomuka Bobulu.* Békešská Čaba : Výskumný ústav Slovákov v Maďarsku, 2022. 289 s. ISBN 978-615-5330-22-3

Autoritné údaje: * abART: 107246
* GND: 1079295615
* ISNI: 0000 0000 7912 281X
* LCCN: n2011068766
* NK ČR: xx0094834
* PIM: PIM47787
* VIAF: 86423332
* WorldCat: lccn-n2011068766
**Ján Mistrík** (\* 3. august 1942, Bratislava) je slovenský herec. Mladší brat herca Ivana Mistríka.

Biografia
---------

V roku 1963 absolvoval štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. Od roku 1963 hral v divadlách vo Zvolene a v Martine. Od roku 1973 člen Novej scény v Bratislave. Stvárnil divadelné roly Miška (*Ženský zákon*, 1964), Biffa (*Smrť obchodného cestujúceho*, 1967), Claudia (*Mnoho kriku pre nič*, 1967), Michala (*Hájnikova žena*, 1976) alebo Alaina (*Škola žien*, 1981). Hral aj vo filmoch, v početných filmových inscenáciách, vystupoval aj v rozhlase (napr. v relácii *Čo nového, Bielikovci?*). 
Je otcom troch dcér: Jany Petrikovičovej, Zuzany Mistríkovej a Ľubice Orechovskej.

Filmografia
-----------

* 1962: Poslední etapa (Medák)
* 1963: Kto si bez viny (Vinco Šarközi)
* 1972: Letokruhy (Homola)
* 1974: Cesta ženy (Ondrej Havran)
* 1974: Do zbrane, kuruci! (Gašpar)
* 1974: Ohnivé križovatky (Šimon Beluš)
* 1974: Veľká noc a veľký deň (Laco Peška)
* 1975: Cirkus v cirkuse (Ind)
* 1977: Súkromná vojna
* 1979: Rosnička (rebelant)
* 1982: Kočka (mladík)
* 1982: Lukáš (Lukášov otec)
* 1983: Mŕtvi učia živých (Vágner)
* 1997: Tábor padlých žien (muž v montgomeráku)
* 2023: Dunaj, k vašim službám

Referencie
----------

1. ↑  *Kto je kto na Slovensku? 1991.* Bratislava 1991, s. 118.

Autoritné údaje: * SNK: 168276
* VIAF: 10150030461810960264
O súčasnom politikovi pozri *Ján Mičovský (politik).*

**Ján Mičovský** (\* 9. august 1920, Slovenská Ľupča  –  † 30. august 1988, Banská Bystrica) bol slovenský knihovník, osvetový pracovník a pedagóg.

Životopis
---------

Vyštudoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (do roku 1940). Od roku 1950 okresný osvetový inšpektor v Banskej Bystrici, riaditeľ Krajskej ľudovej knižnice v Banskej Bystrici (1952 – 1969), zaslúžil sa o rozvoj knihovníctva v Banskej Bystrici a stredoslovenskom regióne. Prvý riaditeľ Štátnej vedeckej knižnice (ŠVK) v Banskej Bystrici (1969 – 1973). Pre účely ŠVK získal objekt Župného domu v Lazovnej ulici. Spoluautor monografie o Krajskej knižnici v Banskej Bystrici.

V období normalizácie z politických dôvodov musel odísť z funkcie riaditeľa ŠVK (31.12.1973), stal sa pracovníkom Literárneho a hudobného múzea v Banskej Bystrici (1974 – 1983). Člen Slovenskej knižničnej rady v Bratislave, Ústrednej knižničnej rady v Prahe. Člen redakčnej rady časopisu *Čitateľ*. Funkcionár kultúrnych a spoločenských organizácií.

Ocenenie
--------

* Zaslúžilý pracovník kultúry

Dielo
-----

* *Príručka knihovníka malých knižníc*

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Štátna vedecká knižnica v Banskej Bystrici

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5634 7004
* NK ČR: mzk2004261205
* SNK: 160195
* VIAF: 84598102
**Myofibrila** je fibrilárny proteínový komplex, ktorý predstavuje funkčnú podstatu svalového vlákna.

Štruktúra
---------

Schematické znázornenie štruktúry myofibrily (svetlejšia časť je žltá, tmavšia červená)
Sú usporiadané pozdĺžne a majú osobitú štruktúru. Základom každej myofibrily sú čiastočne sa prekrývajúce svetlejšie izotropné aktínové a tmavšie anizotropné myozínové myofilamenty. Aktínových je približne 3000, myozínových 1500. K štrukturálnym proteínom myofibríl ďalej patria titín a nebulín, k regulačným tropomyozín a troponín. Pozdĺžne usporiadanie aktínových a myozínových myofilamentov vytvára charakteristické priečne pruhovanie, viditeľné v svetelnom mikroskope. Dôvodom je striedanie ich vzájomne sa prekrývajúcich a neprekrývajúcich úsekov.
  
Svetlejší úsek je tvorený iba aktínovými myofilamentmi a označuje sa ako *I-prúžok* (izotropný v polarizovanom svetle). Tmavší úsek, tzv. *A-prúžok* (anizotropný v polarizovanom svetle), je tvorený centrálne samotnými myozínovými myofilamentmi (*H-prúžok*), ktoré sa na okrajoch čiastočne prekrývajú s aktínovými. Myozínové filamenty sú ukotvené v tzv. *M-línii*, z ktorej sa rozbiehajú na obe strany. Podobné ukotvenie aktínových filament sa označuje ako *Z-línia* alebo *telofragma*. Z-línia prestupuje všetkými myofibrilami a upevňuje sa na sarkolemu. Úsek medzi dvomi Z-líniami tvorí základnú funkčnú jednotku svalu, označovanú ako *sarkoméra*. Pri kontrakcii svalového vlákna sa skracuje dĺžka sarkoméry a dĺžka úsekov tvorených neprekrývajúcimi sa aktínovými a myozínovými myofibrilami (I-prúžok a H-prúžok). Tam, kde sa aktínové a myozínové myofibrily prekrývajú, je jedna myozínová myofibrila obklopená šiestimi aktínovými.

V myofibrilách je prítomný tretí systém filament, tvorený vláknom obrovskej molekuly bielkoviny pomenovanej ako titín. Jednotlivé molekuly titínu siahajú od Z-línie až po M-líniu a prepájajú tak myofibrilu po celej dĺžke.

Externé odkazy
--------------

* Radovan Malina: Všeobecná zoológia – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* KITTNAR, Otomar a kol. *Lékařská fyziologie*. Praha : Grada, 2011. ISBN 978-80-247-3068-4. (po česky)
**Ján Missuth** (\* 11. február 1902, Donovaly-Mistríky – † 5. január 1966, Banská Bystrica) bol lesnícky odborník.

Jeho otec Móric Missuth, matka Anna rod. Longauerová, manželka Etela rod. Thomková.

Životopis
---------

V roku 1915-1923 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1923-1928 na lesníckom odbore VŠZ v Brne. Od roku 1946 prevádzkový inšpektor, plánovač a vedúci prevádzky na podnikovom riaditeľstve štátnych lesov v Banskej Bystrici. Zameriaval sa na obnovu a ochranu lesov, zužitkovanie dreva a pridružené výroby v lesnom hospodárstve, najmä včelárstvo. Autor publikácií a článkov v odborných časopisoch.

Dielo
-----

* *Uskladňovanie a urovnávanie dreva*, Bratislava, 1953
* *Vietor a les*, Bratislava, 1957
* *Trhaviny v lesnom a poľnom hospodárstve*, Bratislava, 1963

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5807 2040
* NK ČR: mzk2004261248
* VIAF: 84598435
**Ján Mocko** (\* 26. január 1843, Senica - † 16. november 1911, Senica) bol evanjelický kňaz, cirkevný historik, literárny historik.

Rodina
------

* otec Štefan Mocko
* matka Alžbeta rod. Štetková
* manželka Oľga rod. Braxatorisová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Modre, v Bratislave, 1864 v Banskej Bystrici, teológiu v Bratislave, Rostocku a v Erlangene, 1870 vysvätený za kňaza. Cirkevný a literárny historik. Spracoval biografie viacerých predstaviteľov st. slovenskej literatúry. Objavil vzácne pamiatky z konca 16. a začiatku 17. storočia - Turolúcky a Senický kancionál. Zaslúžil sa o vykonanie štúdií evanjelických náboženských piesní v ktorých sa usiloval o objasnenie literárno estetických princípov duchovnej poézie 17. - 18. storočia. Zozbieral piesne, ktoré neboli prijaté do Tranoscia. Zberateľ vzácnych kníh čs. cirkevného písomníctva ktoré usporiadal v Tranovského knižnici a daroval ju spolku Tranoscius v Liptovskom Mikuláši. Zakladateľ a člen spolku Tranoscius, predseda pastorálnych konferencií, 1891 účastník 6. Všeobecnej konferencie lutheránskej v Hannoveri, kde predniesol referát o evanjelických cirkevných pomeroch v Uhorsku.

Dielo
-----

* *Eliáš Láni prvý superintendant cirkve e.a.v. v Uhrách*, Liptovský Mikuláš roku 1902
* *Veniec náboženských piesné*, Liptovský Mikuláš roku 1910 (zostavovateľ)

### Dielo v elektronickej podobe

* *Život Juru Tranovského, velehlasného cirkevného pevca slovenského : k 300-ročnej pamiatke jeho narodenia*. Senica: Ján Bežo, 1891. 96 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
* *História posvätnej piesne slovenskej a história kancionálu*. Liptovský Sv. Mikuláš: Tranoscius, 1909. 128 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Imatrikuláciu z Ján Mocko v Rostocker Matrikelportal
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1023334569
* ISNI: 0000 0000 5702 5912
* NK ČR: mzk2004261230
* SNK: 160537
* VIAF: 84598295
**Outdoorová animácia** je samostatnou oblasťou animácie voľného času. Zaoberá sa organizáciou voľnočasových programov, ktoré sa vykonávajú predovšetkým vonku na čerstvom vzduchu, v prírode.

Tento druh animácie je veľmi významný najmä pre vnútrozemské krajiny, akou je aj Slovensko, ktoré disponuje rozsiahlym prírodným bohatstvom. Jeho využitie v kombinácii s historickými a kultúrnymi pamiatkami prináša jedinečnú ponuku rekreačných a dovolenkových možností, ktoré možno do animačných programov zahrnúť, čím zohráva významnú rolu pri rozvoji cestovného ruchu.

Dôležitou úlohou outdoorovej animácie je aj oživenie už existujúcich statických atrakcií, ako napríklad detských ihrísk, lanových centier, lezeckých stien a podobne, ktoré spojením ich hlavnej činnosti s ďalšími prvkami získajú ďalšiu dôležitú pridanú hodnotu.

Možnosti outdoorových animácií
------------------------------

Programov, ktoré možno v outdoorovom prostredí zrealizovať, je nepreberné množstvo, najčastejšou bude kombinácia viacerých možností, ktoré vychádzajú z týchto hlavných oblastí:

* Športové aktivity – Nordic walking, slackline, lanové dráhy, ...
* Rekreačné aktivity – turistická vychádzka, prechádzka náučným chodníkom, výlet na hrad, ...
* Vzdelávacie aktivity – osobnostný rozvoj, teambuilding, zážitková pedagogika, ...
* Hry a aktivity v prírode – drobné pohybové hry, hry na rozvoj spolupráce, komunikácie, kreativity, ...
* Kombinácie aktivít – nočný orientačný beh, šifrovacie aktivity, outdoor adventure races, survival, ...

Možnosti uplatnenia outdoorových animátorov
-------------------------------------------

* Hotely a ubytovacie zariadenia
* Horské strediská cestovného ruchu a lyžiarske strediská
* Lanové centrá a umelé lezecké steny
* Zariadenia organizujúce školy v prírode, školské výlety a letné detské tábory
* Mládežnícke organizácie
* Eventové agentúry

Zdroj
-----

Babiar, M. - Baczek, J. B. - Kompán, J. *Outdoorové animácie v cestovnom ruchu. Organizácia voľného času v prírode.* Vydavateľstvo : STAGEMAN. Bratislava, 2013.
Epitrachil.
**Epitrachélion** alebo **epitrachil** (gr. ἐπιτραχήλιον - *to, čo je okolo krku*) je jeden z bohoslužobných odevov kňaza a biskupa v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Epitrachil nosia kňazi a biskupi pri všetkých bohoslužbách (biskupi pod sakosom a omoforom). Zobrazenia epitrachilu nie sú staršie ako z 10. storočia, písomne je ale zachytený už v 8. storočí.

Symbolizuje Kristovo jarmo, ktoré kňaz prijíma vysviackou. Podľa sv. Symeona Solúnskeho symbolizuje vyliatie milosti Svätého Ducha, ktorého dostáva k slúženiu svätých tajomstiev (sviatostí).

Na epitrachile by mali byť spredu vyšité tri páry krížov, siedmy kríž je vyšitý na mieste, ktoré obopína krk.

Pendantom v latinskom obrade je štóla. Podobný kňazský odev existuje aj v iných východných cirkvách.

Referencie
----------

1. 1 2  epitrachélion. In: ŠALING, Samo; IVANOVÁ-ŠALINGOVÁ, Mária; MANÍKOVÁ, Zuzana. *Veľký slovník cudzích slov*. 5. revid. a dopl. vyd. Bratislava – Prešov : SAMO, 2008. 1184 s. ISBN 978-80-89123-07-0. S. 321.
2. ↑  EPITRACHELION. In: KAZHDAN, Alexander P. ed. *The Oxford Dictionary of Byzantium*. New York : Oxford University Press, 1991. 2232 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 725.

Externé odkazy
--------------

* Miroslav Iľko: Epitrachil (na www.zoe.sk)
**Miroslav Abrahám** (\* 4. jún 1931, Repište – † 10. január 2007) bol slovenský ekonóm, diplomat, publicista a spisovateľ.

Životopis
---------

V rokoch 1937-1943 navštevoval ľudovú školu v Repišti, v Banskej Štiavnici a v Kozárovciach, 1943-1950 študoval na gymnáziu v Zlatých Moravciach a v Leviciach, 1950-1954 absolvoval štúdium na VŠE v Bratislave, 1979 CSc. 1983 doc. Pracoval na KNV v Bratislave, v Stredoslovenskej cementárni v Banskej Bystrici, na VŠE v Bratislave ako odborný asistent (1956-1961). Od roku 1972 pôsobil na VŠE (dnes EF UMB) v Banskej Bystrici. Dva roky bol veľvyslancom Česko-Slovenska v Holandsku (1990-1991). Je autorom odborných monografií, publikoval množstvo učebných textov a štúdie v odborných časopisoch zo štatistických metód a demografie.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 1162865598
* NK ČR: jx20060205001
* VIAF: 84352269
Barón **Ján Radvanský** (*Radvánszky de Radvány et Sajókaza*; \* 5. júl 1854, Banská Bystrica-Radvaň - † 27. marec 1899, Budapešť) bol krajinský hodnostár, statkár.

Jeho otec Anton Radvanský (1807  –  1882), matka Mária rod. Podmanická (1831  –  1902), manželka Šarlota rod. Radvanská (1854  –  1943). Mal dvoch synov: Alberta (1880  –  1963) a Antona (1882  –  1933), a dcéru Karolínu (1884  –  1913).

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, kde absolvoval aj Právnickú akadémiu. Hospodáril na rodinnom majetku v Banskej Bystrici-Radvani, pôsobil v správe Zvolenskej župy, 1897-1899 jej župan, inšpektor zvolenského evanjelického a. v. seniorátu.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 51 - evanjelická cirkev v Radvani; pokrstený ako János-György-Dénes-Albert-Antal Radvanszky Radványi es Sajókazai