recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Floraleda Sacchi** (\* 14. jún 1978, Como, Taliansko) je talianska harfistka, hudobná skladateľka a muzikologička.

Kariéra
-------

Vyštudovala konzervatórium v Como. Hrá na klasickej, keltskej, elektrickej, ako aj na historických harfách.

Okrem spoločných koncertov s inými interpretmi vystupovala samostatne v Carnegie Hall, Weill Recital Hall a Paláci Organizácie spojených národov (New York), Gewandhaus-Mendelssohn Saal (Lipsko), Konzerthaus-Kleiner Saal (Berlin), Auditorium Binyanei Hauma (Jeruzalem), Klang-Bogen (Viedeň), Teatro Bibiena (Mantova), Sala Verdi (Milano), Teatro Valle (Rím), Matsuo Hall (Tokyo), Prefectural Hall Alti (Kyoto), Salle Varèse (Lyon), Gasteig (Mníchov), Concerts de la Croix Rouge (Ženeva), Theatre Bellevue (Amsterdam), Gessler Hall (Vancouver), CBC-Glenn Gould Studio (Toronto), Emilia Romagna Festival, Festival Pontino, Festival Musica no Museo (Rio de Janeiro), Rosegart Stiftung (Lucern), a ďalších.
V repertoári má diela skladateľov ako Nicola Campogrande, John Cage, Arvo Pärt, Michael Nyman, Paolo Castaldi, David Clarck Little, Dimitri Nicolau, Gianluca Cangemi, Jean Chatillon, Luis Berenguer, Gianluca Podio, Philip Glass, Giacomo Manzoni.

Spolupracuje aj so slovenským hudobným skladateľom Petrom Machajdíkom, ktorému nahrala skladby na albumoch *Namah* [SF 00542131], Minimal Harp a Inside The Tree.

V rokoch 1997 až 2003 získala ocenenia na 16 medzinárodných súťažiach: Concorso UFAM (Paríž), Gioventù Musicale Italiana, Rovere d’oro, T.I.M. (Rím), Concorso F. Schubert, Toronto Concerto Competition, Premio Galbiati (Miláno).

Za svoju knihu *Elias Parish Alvars* získala na knižnom veľtrhu v Prahe v roku 1999 cenu *Harpa Award*, od roku 2006 je umeleckou riaditeľkou LakeComo Festival.

Ocenenia (výber)
----------------

* 1997 -
	+ Viglianoviva Wettbewerb (Vigliano, Biella): 1. cena
	+ IV A.Gi.Mus. Wettbewerb (Varenna, Lecco): 1. cena
* 1998 - VII TIM – Torneo Internazionale di Musica (Rom): 1. cena
* 1999 - Harpa Award Pris - World Harp Society, International Harp Centre (Basel, Schweiz)
* 2002
	+ TIM - Torneo Internazionale di Musica (Rome), 1. cena (Diploma d'Onore)
	+ Galbiati-Beltrami Prize (Mailand), 1. cena s Allegro Ensemble (Ravel: Introduction et Allegro, Debussy: Prélude à l'après midi d'un faune)
	+ XI "Riviera della Versilia" Wettbewerb: 1. cena s Æolian Harp Duo

Knihy
-----

* *Elias Parish Alvars, Life, Music, Documents: annotated catalogue of his works for harp, piano, orchestra and voice*, Odilia Publishing, 1999 - ISBN 3-9521367-1-9. 220 pag, 40 ill.
* "Specchio", Pulcino Elefante Editions, 2004
* "Violette", Pulcino Elefante Editions, 2004

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Floraleda Sacchi na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 166173373
* GND: 141922249
* ISNI: 0000 0000 8265 2803
* LCCN: nb2007010832
* VIAF: 73380029
* WorldCat: lccn-nb2007010832
**Sociálna sieť** je množina sociálnych subjektov (uzly siete, spravidla jednotlivci či organizácie), ktoré sú prepojené jedným, alebo viacerými špecifickými druhmi vzájomnej závislosti, ako sú zásoby, vízie, nápady, priateľstvo, príbuzenstvo, odpor, konflikt, výmena, obchod a pod. 

Analýza sociálnych sietí ukazuje sociálne príbuzenstvo medzi uzlami a väzbami. Uzly sú individuálni účastníci v rámci počítačových sietí a väzby sú vzájomné vzťahy medzi týmito účastníkmi. Existuje množstvo rôznych druhov závislostí medzi uzlami daných sociálnych sietí. Výskum ukázal, že sociálne siete operujú v mnohých rovinách, od rodín až po rovinu spoločnosti, a zohrávajú kritickú rolu pri stanovovaní ciest riešenia problémov, vývoji organizácií a sú stupňom pre jednotlivcov ako uspieť pri dosahovaní svojich cieľov.

Vo svojej najjednoduchšej forme sú sociálne siete mapou všetkých možných, dostupných závislostí medzi jednotlivými uzlami. Počítačová sieť môže byť takisto využitá na stanovenie sociálneho kapitálu individuálnych účastníkov. Tieto systémy sú často znázornené prostredníctvom diagramu sociálnych sietí, kde daní účastníci, čiže uzly sú body spojené čiarami, čiže vzájomnými závislosťami.

Analýza sociálnych sietí vystupuje napríklad ako základná technika v rámci modernej sociológie, antropológie, sociálnej lingvistiky, geografie, sociálnej psychológie, ekonómie a biológie rovnako ako populárna téma pre špekulácie a štúdium. Ľudia využívajú pojem sociálne siete, už viac ako storočie na vyjadrenie komplexnej množiny vzájomných vzťahov medzi členmi sociálneho systému vo všetkých svojich rozmeroch či už interpersonálnych, medziľudských alebo medzinárodných.
**Adamantium** je fiktívny kov, ktorý sa objavuje v komiksoch vydavateľstva Marvel. Adamantium sa najviac preslávilo ako kov, ktorý obaľuje kostru Wolverina, jedného z X-Menov.

Výroba a vlastnosti
-------------------

Adamantium sa pokladá za nezničiteľný kov. Jeho výroba je však extrémne náročná a veľmi drahá. Adamantium sa vyrába zmiešaním niekoľkých chemikálií: presný recept je tajomstvom vlády Spojených štátov amerických. Po zmiešaní je možné tvarovať kov maximálne 8 minút, pokiaľ teplota zmesi ostáva okolo 815 stupňov Celzia. Potom stuhne a jeho extrémne stabilná molekulárna štruktúra zachováva jeho tvar aj potom čo sa znova zahreje nad teplotu tavenia. Adamantium bolo vyrobené v rámci výskumu štítu Kapitána Ameriky (ten je ale zložený z iného materiálu). Adamantium vydrží aj priamy zásah jadrovou zbraňou, existujú ale silnejšie prostriedky schopné ho poškodiť. Adamantium je feromagnetické – rozhodne silne reaguje na magnetizmus.

### Typy adamantia

Okrem „pravého" adamantia sa vyskytujú aj nepravé varianty, vytvorené napríklad chybou pri výrobe. Nepravé adamantium môže byť stále veľmi odolné (odolnejšie než titanová oceľ), ale nemá odolnosť a nezničiteľnosť pravého adamantia. Nepravé adamantium bolo vymyslené hlavne preto, aby autori vysvetlili zničenie alebo poškodenie predmetov z adamantia v niektorých komiksoch.

Adamantium ako kľúčová zložka
-----------------------------

Adamantium je použité ako kľúčová zložka vybavenia niektorých postáv, vrátane nasledujúcich predmetov:

* Gambitova teleskopická tyč
* Sabertoothova kostra a pazúry
* Wolverinova kostra a pazúry
* drápy (pazúre) X-23
**Adam Tomčáni** (\* 4. december 1755, Kamanová – † 24. júl 1831, Pešť) bol fyzik a pedagóg.

Narodil sa 4. decembra 1755 v Kamanovej (dnes okres Topoľčany) v zemianskej rodine Adama Tomčáni a jeho manželky Rosiny.

Od roku 1778 študoval na univerzite a neskôr matematiku a fyziku na zememeračskom inštitúte v Budíne. Spočiatku bol asistentom na zememeračskom inštitúte, neskôr na Katedre mechaniky a prírodovedy v Pešti (1790–1791), ako aj profesorom fyziky na akadémii vo Veľkom Varadíne ( 1791–1798). Na Kráľovskej akadémii v Bratislave prednášal fyziku (1799–1801) a napokon bol profesorom na Katedre fyziky a mechaniky strojov na peštianskej univerzite, kde bol tiež dekanom ( 1804– 1805) a rektorom ( 1823–1824). Jeho nástupcom bol ďalší významný vedec pôvodom zo Slovenska Štefan Anián Jedlík. Tomčáni je autorom viacerých vysokoškolských učebníc. Napríklad v diele *Institutiones physicae* (1821–1822) zreteľne diferencoval jednotlivé oblasti fyziky a po prvý raz od nej oddelil astronómiu a fyzický zemepis. V knihe sa prejavila skutočnosť, že A. Tomčáni bol prvým svetským profesorom fyziky na Slovensku. 

Najvýznamnejším jeho spisom je monografia o galvanizme *Dissertatio de theoria phaenomenorum electricitatis galvaniae* (1809), prvá svojho druhu nielen na Slovensku, ale i v celom Uhorsku. V tejto 355-stránkovej knihe skúmal fyzikálne a chemické vlastnosti elektrického článku, galvanizmus v jednoduchých vodičoch a v organických látkach. Význam diela vystúpi do popredia, keď si uvedomíme, že šlo o novú vednú oblasť. Tomčáni sa tiež podieľal na výskume následkov zemetrasenia v Uhorsku. 

Spolu s ďalšími učencami v roku 1802 navrhol, aby sa založila uhorská prírodovedecká a lekárska spoločnosť. Táto iniciatíva sa nestretla s porozumením. Zomrel 24. júla 1831 v Budapešti.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Záznam o narodení a krste v matrike - farnosť Prašice

Autoritné údaje: * BnF: 114954663
* GND: 104106115
* ISNI: 0000 0001 0962 9882
* LCCN: n85827979
* VIAF: 31006967
* WorldCat: lccn-n85827979
Profesor **Benjamin Mazar** (hebr. : בנימין מזר, rodným menom **Binjamin Zeev Maizler**; 28. jún 1906 – † 9. september 1995) bol izraelský archeológ, historik a priekopník syntézy biblického výskumu a historickej geografie. V 50. rokoch bol rektorom a prezidentom Hebrejskej univerzity v Jeruzaleme. Medzi jeho najvýznamnejšie archeologické práce patria vykopávky pozdĺž západného a južného múru Chrámovej hory v Jeruzaleme.

Život
-----

Narodil sa v mestečku Ciechanowiec v cárskom Rusku (dnešné Poľsko) a študoval na nemeckých univerzitách v Berlíne a Giessene. Po ukončení štúdií imigroval v roku 1929, ako 23 ročný do britskej mandátnej Palestíny, kde sa stal členom Židovskej palestínskej prieskumnej spoločnosti. V 30. rokoch riadil archeologické vykopávky v Ramat Rachel (1932) a Bejt Šearim (1936-40), pri ktorých boli odhalené pozostatky Herodovskej dynastie (zhruba 55 pred Kr. – 93 po Kr.). Vykopávky v druhom spomínanom mieste patrili medzi jedny z prvých, ktoré organizovala židovská inštitúcia a okrem pozostatkov Herodovskej dynastie pri nich odkryli veľké židovské katakomby, datované do 2. až 4. storočia po Kr. známe ako pohrebné miesto židovského predstaviteľa rabiho Jehudu ha-Nasiho.

V roku 1943 sa stal akademickým pracovníkom Hebrejskej univerzity, kde neskôr pôsobil ako profesor (1951-77), rektor (1952-61) a nakoniec ako prezident (1953-61).

Medzi jeho najvýznamnejšie archeologické práce patria vykopávky pozdĺž západného a južného múru Chrámovej hory v Jeruzaleme, ktoré umožnilo až izraelské dobytie východného Jeruzalemu počas šesťdňovej vojny v roku 1967. V priebehu archeologických prác trvajúcich desať rokov, sa našli predmety z čias Prvého chrámu z 8. až 7. storočia pred Kr.

V roku 1968 mu bola udelená Izraelská cena za prínos v oblasti židovských štúdií a ocenenie Jakir Jerušalajim (doslova „Úctyhodný občan Jeruzalema").

Časť jeho rodiny patrí medzi uznávaných odborníkov izraelskej archeológie. Ide predovšetkým o vnučku Ejlat Mazarovú a synovca Amichaja Mazara. Švagrom Benjamina Mazara bol druhý izraelský prezident Jicchak Ben Cvi.

Dielo
-----

Benjamin Mazar vytvoril rozsiahle dielo o izraelskej archeológii, s obsahom viac ako 300 titulov. Radia sa medzi ne:

* *Israel in Biblical Times* (1941)
* *The Mountain of the Lord* (1975)
* *Biblical Israel: State and People* (1992)

Referencie
----------

1. 1 2 3  GREENBERG, Joel. *Benjamin Mazar, 89, Israeli Biblical Archaeologist* [online]. The New York Times, 1995-09-11, [cit. 2014-04-14]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2   *Benjamin Mazar* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2014-04-15]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Recipients of Yakir Yerushalayim award* [online]. mesto Jeruzalem, 2012-00-0, [cit. 2014-04-15]. Dostupné online. (po hebrejsky)

Pozri aj
--------

* Archeológia v Izraeli

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Benjamin Mazar na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 119880113
* GND: 123773687
* ISNI: 0000 0001 0934 8781
* LCCN: n50010314
* VIAF: 110670495
* WorldCat: lccn-n50010314
**Sociálne trhové hospodárstvo** alebo **sociálna trhová ekonomika** je hospodárstvo (ekonomický systém), ktoré sa vyznačuje týmito črtami: ochrana a podpora súkromného vlastníctva, konkurencia bez monopolov, voľná tvorba cien a stabilita penažného obehu, ekonomická samostatnosť a zodpovednosť podnikateľov, obmedzené ekonomické funkcie štátu. 

Súkromné vlastníctvo je predpokladom konkurencie a voľnej tvorby cien, ako aj samostatnosti podnikateľov a ich zodpovednosti za výsledky hospodárenia. Zospoločenštenie výroby vedie k poklesu efektívnosti hospodárstva, k nehospodárnemu využívaniu výrobných činiteľov a k oslabovaniu podnikateľskej aktivity. 

Koordinujúcu funkciu plní voľná tvorba cien, pričom sú však možné obmedzené zásahy štátu. Predpokladom fungovania sociálneho trhového hospodárstva je stabilita peňažného obehu, ktorú má zabezpečovať peňažná a úverová politika. Odmieta sa inflácia, osobitne politika deficitného financovania a plnej zamestnanosti. Dôležitým princípom sociálneho trhového hospodárstva je vymedzenie funkcií a právomoci štátu v hospodárskej oblasti. Hospodárska činnosť štátu sa orientuje na podporu trhových foriem organizácie hospodárstva, a nie na riadenie jeho procesov. Nástroje štátneho regulovania nemajú narúšať pôsobenie trhových síl. Priebeh reprodukčného procesu by mal štát regulovať predovšetkým nástrojmi peňažnej a úverovej politiky. V rámci toho by mal predovšetkým ovplyvňovať vytváranie optimálnych národohospodárskych proporcií, stanovovať potrebné a zároveň reálne tempo ekonomického rastu a usilovať sa v rámci možností štátu o spravodlivé rozdeľovanie. Touto činnosťou má štát zabezpečiť dostatočný priestor samoregulujúcim silám v hospodárstve, voľnú tvorbu cien a ekonomickú rovnováhu. 

Model sociálneho trhového hospodárstva vychádza z koncepcie ordoizmu.

Pozri aj
--------

* trhové hospodárstvo

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 49°50′19.36″S 13°54′33.51″V﻿ / ﻿49,8387111°S 13,9093083°V﻿ / 49.8387111; 13.9093083

**Nový zámok** v meste Hořovice je pôvodom rano barokový objekt. V roku 2001 bol zámok vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

História
--------

Zámok bol budovaný od 3. štvrtiny 17. storočia do roku 1709. V rokoch 1737-1756 bol prestavaný a rozšírený. Ďalšie prestavby prebehli pred rokom 1839, v rokoch 1856-1868, na konci 19. storočia a v roku 1922. Známa je *Slnečná brána* do zámockého parku so sochárskou výzdobou z dielne Matyáša Bernarda Brauna z doby okolo roku 1735.

Nový zámok mal niekoľko majiteľov, medzi ktorých partil napr. Jan František z Vrbna a Friedrich Wilhelm von Hanau, ktorého smrťou zanikla hořovická vetva rodu a zámok pripadol štátu. Roku 1922 získal zámok späť jeho pravnuk Jindřich Schaumburg. Po druhej svetovej vojne bol na základe Benešových dekrétov znárodnený. Teraz je zámok v správe pamiatkového úradu stredných Čiech.

V Hořoviciach existuje ešte takzvaný Starý zámok na mieste tvrdze z 13. storočia, renesančne prestavanej, ktorý vznikol v 2. polovici 17. storočia a bol niekoľkokrát upravovaný.

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nový zámok (Hořovice)**

Externé odkazy
--------------

* zámok Hořovice
* zámok Hořovice na hrady.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nový zámek (Hořovice) na českej Wikipédii.*
Deti hrajú Paperboy na Amstrad CPC
**Domáci počítač** bol druh osobných počítačov, ktorý sa začal predávať v roku 1977 a rozšíril sa v osemdesiatych rokoch. Pre zákazníkov to bol dostupnejší variant osobných počítačov, zároveň však výkonnejší ako vtedajšie herné konzoly. Takéto počítače typicky stáli oveľa menej ako podnikové a vedecké počítače, mali menej pamäte a nemali toľko možností rozširovania, ale mali lepšie zobrazenie grafiky a zvuku. Typicky sa kupovali pre výučbu, hranie hier a ako textový editor.

Reklamy na domáce počítače bežne uvádzali také možnosti použitia v domácnosti ako katalóg receptov, domáce účtovníctvo a automatizácia domácnosti, ale také sľuby sa nikdy nenaplnili. Domáce počítače často vyžadovali od používateľov naučiť sa základy programovania, čo mnohých odradilo. Napriek tomu sa takto mnohým ľuďom ponúkla prvú skúsenosť s programovaním. Rozdiel medzi podnikovými počítačmi a domácimi počítačmi sa zotrel, pretože väčšinou používali rovnaký operačný systém, architektúru procesora, aplikácie a periférie.

Počítače dostupné v Česko-Slovensku
-----------------------------------

* Atari XL
* Commodore 64
* ZX Spectrum a jeho klon Didaktik
* PMD 85
* IQ 151

Referencie
----------

1. ↑  Home of the home computer website

Pozri aj
--------

* Osobný počítač

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Domáci počítač**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Domácí počítač na českej Wikipédii.*
**Listéria** (lat. *Listeria*) je rod baktérií čeľade *Listeriaceae*. Pomenovaný je na počesť anglického chirurga Josepha Listera. 

Ide o tyčinkovité grampozitívne baktérie. Druh *Listeria monocytogenes* je pôvodcom závažného ľudského ochorenia, listeriózy.

Druhy
-----

Rod zahŕňa 23 druhov (stav 2021), príklady druhov sú:

* *Listeria fleischmannii*
* *Listeria grayi*
* *Listeria innocua*
* *Listeria ivanovii*
* *Listeria marthii*
* *Listeria monocytogenes*
* *Listeria seeligeri*
* *Listeria welshimeri*

Ďalších 9 druhov (napr. *Listeria rocourtiae* a *Listeria weihenstephanensis*) sa dnes už niekedy zaraďuje do samostatného rodu Listeria A.

Opis
----

Listérie sú pravidelné, krátke tyčinky s rozmermi asi 0,4 – 0,5 × 0,5 – 2,0 mikrometrov, v starších kultúrach, alebo ak rastú v R-fáze tvoria vlákna dlhé 6 – 20 mikrometrov. Netvoria puzdro ani spóry. Expresia proteínov tvoriacich bičík je závislá na teplote, listérie tvoria bičíky len v teplotnom rozmedzí 20 – 25 °C.

Listérie sú mezofilné, ich teplotné optimum leží medzi 25 – 37 °C, sú ale odolné aj voči pôsobeniu nižších teplôt, prežívajú mráz a sú schopné sa pomaly množiť aj pri teplote 4 °C.

Výskyt
------

Sú to odolné baktérie, vyskytujú sa v pôde, fekáliách, vo vode, na rastlinách alebo aj v siláži z nich vyrobených. Izolované boli z 37 druhoch cicavcov, 17 druhov vtákov a tiež v rybách, kôrovcoch, mäkkýšoch alebo muchách. Možným zdrojom listérií môžu byť potraviny, najmä mliečne výrobky vyrobené zo surového mlieka, šaláty, mäso a pod. Všeobecne ide o nekyslé potraviny.

Listérie sú schopné tvoriť biofilmy, ktoré môžu byť zdrojom kontaminácie v potravinárskom priemysle (najmä v mliekárňach). Niektoré štúdie naznačujú, že až u 10% ľudskej populácie hosťuje v črevách *Listeria monocytogenes* bez toho, aby sa u hostiteľa prejavili akékoľvek príznaky ochorenia.

Pôvodca ochorenia
-----------------

Väčšina druhov rodu *Listeria* je neškodná. Potenciálne patogénne sú dva druhy, *Listeria monocytogenes*, ktorá spôsobuje listeriózu ľudí aj zvierat a *Listeria ivanovii*, ktorá spôsobuje listeriózu oviec.

Referencie
----------

1. 1 2
2. ↑  Listeria ivanovii is capable of cell-to-cell spread involving actin polymerization.
3. ↑  Listeria monocytogenes and Listeriosis
4. ↑  USA/FDACFSAN - Bad bug book: Listeria monocytogenes

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Listéria**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Listéria**

Externé odkazy
--------------

* Taxonomy of the genus Listeria (anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Listérie na českej Wikipédii.*
**Sun d'Or** (hebrejsky: **סאן דור**) je izraelská charterová letecká spoločnosť, ktorá má hlavnú základňu na medzinárodnom letisku Bena Guriona v Tel Avive. Ide o dcérsku spoločnosť spoločnosti El Al. Sun d'Or prevádzkuje pravidelné sezónne charterové lety, lietadlami prenajatými od El Al. Letecká spoločnosť je oprávnená na komerčnú prepravu osôb a nákladu na charterové lety, a od Izraela vlastní osvedčenie leteckého prevádzkovateľa prevádzkovať dve prenajaté lietadlá, ktoré sú plne zabezpečené spoločnosťou El Al. Spoločnosť prevádzkuje spojenia hlavne medzi Tel Avivom a európskymi destináciami. Sun d'Or lietal aj do Bratislavy na linke Tel Aviv – Bratislava – Tel Aviv, 3× týždenne. Dňa 1. apríla 2011 spoločnosť ukončila činnosť z dôvodu odobratia licencie kvôli nesplneniu medzinárodných predpisov. V tom čase mal Sun d'Or vo flotile tri lietadlá Boeing 757-200. Spoločnosť v súčasnosti existuje ako značka úplne začlenená do spoločnosti El Al bez právnej subjektivity.

Flotila
-------

Flotila spoločnosti Sun d'Or (stav z mája 2015):

| Lietadlo | V prevádzke | Fotografia | Objednávky | Sedadiel | Poznámky |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Boeing 737-800 | 2 |  | – | 189 |  |

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sun d'Or na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Sundøybrua** je jeden z najdlhších mostov na svete vybudovaných technológiou letmej betonáže. Preklenuje morskú hladinu Leirfjordu v maximálnej výške 43,5 m a spája dedinu Sundøy na lofotskom ostrove Alsta s nórskou pevninou v kraji Nordland.

História a charakteristika stavby
---------------------------------

Ostrov Alsta je rozdelený pohorím De syv søstre (Sedem sestier) na dve časti bez možnosti ich prepojenia. Potom, čo bol v roku 1991 vybudovaný most Helgelandsbrua na jednu časť ostrova Alsta, pristúpila nórska vláda v roku 1999 k projektu mostu spájajúceho s pevninou aj druhú časť ostrova.

Most je dlhý 538 m a má tri polia s hlavným rozpätím dĺžky 298 m. Je podopretý dvoma dvojicami štíhlych pilierov, založených na skalnom podloží v hĺbke 16 – 19 m. Hlavné pole letmo betónového mosta (po jednotlivých lamelách) je zhotovené z vysokopevnostného ľahkého betónu (LC 60) a obe bočné polia sú z vysokopevnostného betónu bežnej hustoty (C65). Použitím ľahkého kameniva (Stalite) do betónu hlavného poľa sa ušetrilo 2,5 mil. NOK pri zachovaní požiadaviek na únosnosť konštrukcie.

Referencie
----------

1. ↑  NILSSKOG, Jan-Eirik, Jana Margoldová *Čerpaný vysokohodnotný lehký beton pro most Raftsundet, severní Norsko*. *Beton*, december 2012, roč. 12, čís. samostatná príloha *Betonové konstrukce 21. století*, s. 131. (čeština/angličtina)

Externé odkazy
--------------

* Sundoya Bridge v databáze *Structurae*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Most Sundøy na českej Wikipédii.*
**Le Monde** je francúzsky denník založený v 1944 Hubertom Beuve-Mérym. Možno ho považovať za večerník, pretože vychádza vždy poobede v Paríži s dátumom nasledujúceho dňa a distribuuje sa do provincií nasledujúce ráno. Sú to noviny referenčného typu už niekoľko desaťročí. Kolportujú sa aj do zahraničia v počte 40 tisíc exemplárov. Editori novín si ctia princípy zodpovednosti a etiky čo sa týka výberu informácií a ochrany informačných zdrojov žurnalistov.

*Le Monde* stojí na pozícii ľavého stredu francúzskej politiky a jeho čitatelia sú politicky rôznorodí, no v zásade ľavičiari. Le Monde vlastní skupina „Le Monde", ktorej spoluvlastníkmi sú od roku 2010 politici Xavier Niel, Pierre Bergé a Matthieu Pigasse. 

Le Monde vychádza v papierovej aj elektronickej verzii.

Založenie
---------

Prvé číslo vyšlo 18. decembra 1944 datované na 19. decembra na jedinej strane. Noviny boli nasledovníkom časopisu „Le Temps", ktorý bol obvinený z kolaborácie s fašizmom a prevzali od neho formát a prezentáciu, osadenstvo redakcie, pracovníkov a zamestnancov a tiež sídlo na rue des Italiens. Ich založenie inicioval prezident Charles de Gaulle, ktorý si želal darovať Francúzsku prestížny denník zameraný aj na zahraničnú politiku a ktorý mal byť oficiálnym vládnym denníkom.

Georges Bidault, predseda *Conseil national de la Résistance* navrhol de Gaullovi osobu Huberta Beuve-Méryho. Tento dlhšie váhal, pretože chcel riadiť nezávislý denník tvárou v tvár politickej, ekonomickej a náboženskej moci. Beuve-Méry založil 11. decembra 1944 spoločnosť s ručením obmedzeným s názvom „Le Monde" s kapitálom 200 tisíc frankov rozdeleným na 200 zamestnaneckých podielov, jeho prvá redakčná rada mala členov ako René Courtin, profesor práva, a Christian Funck-Brentano, bývalý tlačový tajomník v kabinete generála de Gaulla. Denník vychádzal každý deň a bol určený podobne ako Le Temps elite. V roku 1945 vychádzalo 150 tisíc exemplárov jedného vydania. Hoci denník sa zrodil v tieni štátnej moci, postupne sa emancipoval vďaka osobe Huberta Beuve-Méryho, ktorý prejavil svoju vydavateľskú nezávislosť počas studenej vojny a vojny v Indočíne.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Le Monde**

Externé odkazy
--------------

Le monde - web

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Le Monde na francúzskej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

Autoritné údaje: * BnF: 118704901
* GND: 4040040-2
* LCCN: n79065890
* NK ČR: unn2006375093
* VIAF: 176193079
* WorldCat: lccn-n79065890
Pierez ľudským embryom keď už vznikla mezoderma (vystiela Žĺtkový vačok)
**Mezoderma**  (iné názvy: **mezoderm** , **stredný zárodkový/zárodočný list**) je stredný zárodočný list vznikajúci brázdením oplodneného vajíčka pri embryogenéze (vzniku a vývoji zárodku). 

Pri embryogenéze v druhej etape opolodnené vajíčko brázdi - jeho bunky sa neustále mitoticky delia až vytvoria mnohobunkový útvar - morula. Bunky vnútri moruly vycestujú k okraju a tak vytvoria blastocel (a teda fakticky prvotnú telovú dutinu), do ktorého sa invaginujú bunky zvonka blastuly, a tak dajú vzniknúť gastrule. Z buniek preliačených do blastocelu sa vyformujú zárodočné listy - ektododerma (vonkajší), mezoderma (stredný), endoderma (vnútorný). Z mezodermy vzniká célom a vylučovacia sústava, pohlavné orgány, cievna sústava, vnútorná kostra, svaly a ďalšie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mezoderma (bunka)**

Zdroj
-----

1. 1 2  Pozri zdroje v článku mezoderma
**Žiarenie** alebo **radiácia** je mechanizmus prenosu tepla, ktorý spočíva v emisii a absorpcii tepelného žiarenia (teda elektromagnetického žiarenia z objektu, ktoré je spôsobené teplotou tohto objektu, teda tepelným pohybom jeho častíc). Sálanie je jediný spôsob prenosu tepla, pri ktorom nie je potrebné sprostredkujúce látkové prostredie.

Teleso s nenulovou teplotou vyžaruje elektromagnetické žiarenie podľa Planckovho zákona. Celkové množstvo energie vyžiarenej z jednotky plochy rastie s teplotou povrchu. Od tejto teploty závisí aj spektrum žiarenia, ktoré sa pri jej náraste posúva ku kratším vlnovým dĺžkam. Príkladom je prevažne infračervené žiarenie z povrchu radiátora a viditeľné svetlo vyžarované (spolu s ďalšími typmi elektromagnetického žiarenia) z povrchu Slnka či vláknom žiarovky zahriatym na vysokú teplotu.

Každé teleso okrem vlastného vyžarovania zachytáva fotóny vyžiarené okolitými predmetmi. Výsledná energetická bilancia procesu je daná rozdielom vyžiarenej a prijatej energie. Keďže množstvo vyžarovanej energie rastie s teplotou, výsledkom sálania je prenos energie z teplejších telies na telesá chladnejšie.

Vzťahy
------

Vyžarovanie telesa na rôznych vlnových dĺžkach je popísané Planckovým zákonom. Z toho sa dá odvodiť celkový výkon vyžarovaný telesom na všetkých frekvenciách. Výsledný vzťah (Stefanov-Boltzmannov zákon) má tvar

{\displaystyle P=\sigma ST\_{}^{4},}
kde *S* je povrch telesa, *T* je povrchová teplota a \sigma  je Stefan-Boltzmanova konštanta, ktorá má veľkosť

{\displaystyle \sigma =5,67\cdot 10^{-8}\,\mathrm {Wm^{-2}K^{-4}} .}
Tento vyťah platí presne pre dokonale čierne teleso, predmety odrážajúce časť dopadajúcej energie (teda nie čierne) vyžarujú sálaním menšie množstvo energie. Ak teleso odrazí časť {\displaystyle \eta <1} dopadajúceho žiarenia ľubovoľnej vlnovej dĺžky, jeho vyžarovanie je v porovnaní s predchádzajúcim vzťahom {\displaystyle (1-\eta )}-krát menšie.

Ak povrch predmetu odráža rôznu časť dopadajúceho žiarenia na rôznych vlnových dĺžkach, je potrebné skúmať energetickú bilanciu na každej vlnovej dĺžke osobitne. Príkladom môžu byť radiátory natreté bielou farbou, tie odrážajú väčšinu žiarenia viditeľných vlnových dĺžok. To však ešte neznamená, že rovnako dobre odrážajú infračervené žiarenie – to by bolo totiž nežiaduce, keďže by sa tým výrazne znížilo ich sálanie.

Pozri aj
--------

* Absolútne čierne teleso
* Infračervené žiarenie
* Stefanov-Boltzmannov zákon
* Šírenie tepla


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portál |
**Landskrona** je mesto v provincii Skåne na juhu Švédska. Žije tu asi 29 000 obyvateľov.

Dejiny
------

Citadela v Landskrone
Mesto Landskrona (v tom čase patrilo pod Dánsko) bolo založené ako prírodný prístav. Kráľ Eric Pomoranský ho využil ako mesto s protihanzovskou politikou, ktorej cieľom bolo konkurovať dánskym mestám pod kontrolou Hanzy. Anglickí kupci dostali privilégiá kráľovským rozhodnutím z roku 1412 a mesto dostalo kráľovské práva v roku 1413. Landskrona bola vypálená Hanzou v roku 1428. V roku 1410 tu bol založený karmelitánsky kláštor. 

Keď bola Skåne postúpená Švédsku v roku 1658, tak prístav a pevnosť boli dôvodom pre to, aby sa Landskrona stala obchodným centrom nadobudnutých území. Hrad bol posilnený baštami, oblasť vo vnútri priekopy bola rozšírená na 400 × 400 metrov. Hrad bol považovaný za najväčší a najmodernejší v Škandinávii, ale bol dočasne stratený, keď ho Dáni získali po krátkom obliehaní 8. júla – 2. augusta 1676. Veliteľ plukovník Lindeberg Hieronymus bol následne odsúdený na smrť ako vlastizradca. 

Akékoľvek ďalšie plány presadiť Landskronu za najdôležitejšie mesto juhu sa nenaplnili. Pokračujúce švédsko-dánske vojny uprednostňovali mesto Karlskrona, ktoré sa nachádzalo v bezpečnejšej vzdialenosti od Dánska, a nahradilo Landskronu ako vojenskú základňu. Malmö zostalo najdôležitejším obchodným mestom, aj keď opevnenia Landskrony boli medzi rokmi 1747 a 1788 značne rozšírené. Vojenská posádka tu bola zrušená v roku 1869. Múry a priekopy z opevnenia sú dnes využívané ako rekreačná oblasť, bežne známa ako Landskronská Citadela.

Doprava
-------

Trolejbus
Od januára 2001 má Landskrona novú stanicu na hlavnej trati medzi Malmö a Göteborgom pozdĺž západného pobrežia Švédska. 27. septembra 2003 bola nová železničná stanica spojená s centrom mesta trolejbusovou dopravou. Landskrona je jediným mestom vo Švédsku, ktoré trolejbusy prevádzkuje.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Landskrona**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Landskrona na českej Wikipédii.*

  

Súradnice: 55°52′00″S 12°50′00″V﻿ / ﻿55,866667°S 12,833333°V﻿ / 55.866667; 12.833333
**Mezzotinta** alebbo **škriabaná rytina** je grafická technika patriaca pod tlač z hĺbky. V medzinárodnom označení má symbol C7.

Pri mezzotinte sa vytvára modelovacia kresba vyškrabávaním, čiže zosvetľovaním tmavej plochy medenej alebo mosadznej husto ozrnenej dosky. Na túto techniku sa najlepšie hodí medená doska hrúbky 1,5 až 2 mm, na ktorej sa vytvorí potrebná zrnitosť pomocou kolísky alebo skobliny. Je to oceľový polkruhový nôž s ostrím vybrúseným do jedného či viac radov zubov. Kolískou sa najprv rozbrázdi celá plocha dosky v štyroch základných smeroch a v brázdení sa pokračuje dovtedy, kým sa celý povrch dosky nejaví ako rovnomerne tmavý. Táto práca je pomerne namáhavá a zdĺhavá. Na urýchlenie práce možno použiť tzv. kotúčový zrnič. Ozrnený povrch sa potom pretrie slabým nánosom riedkej farby a to buď čiernej tempery, alebo tlačovej černe zmiešanej s lojom. Vybudovanie mezzitintovej kresby prebieha opačne ako pri ostatných hlbokotlačových technikách – začína sa od tmavej cez poltóny k svetlejším partiám. Praktizujeme to väčšinou zoškrabovaním a vyhladzovaním zrna v miestach, ktoré sa majú tlačiť svetlejšie. Čím nižšie je zrno, tým menej farby udrží. Zrno sa zoškrabáva trojhrannou oceľovou škrabkou, ktorú držíme naplocho, takmer vodorovne, aby sa príliš nezarezávala do hĺbky. Opravy chybných miest sa robia opätovným rozdrvením skoblinou.
**RD-180** je dvojkomorový raketový motor na kvapalné palivo ruskej konštrukcie, využívajúce uzavretý cyklus. Bol vyvinutý zo štvorkomorového motora RD-170, používaného na raketách Zenit. Je vybavený jednou turbočerpadlovou jednotkou, ktorá obsluhuje obe spaľovacie komory. Práva na používanie motora zakúpila na začiatku 90. rokov spoločnosť General Dynamics (neskôr ich získala spoločnosť Lockheed Martin) pre projekt pokročilej nosnej rakety a program Atlas. V súčasnosti sa vyrába v spoločnom podniku firiem NPO Energomaš a Pratt & Whitney, nazývanom RD AMROSS.

História
--------

RD-180 je zmenšenou verziou motora RD-170, ktorý vyvinul legendárny konštruktér Valentin Petrovič Gluško a ktorý bol najsilnejším kvapalinovým raketovým motorom vôbec. S motorom RD-170 má identických až 70 % všetkých súčastí a jediná časť, ktorá si vyžadovala výraznejšie prestavbu, bola jednotka turbočerpadiel. Motor má len dve komory a niektoré súčasti boli upravené pre potreby rakiet Atlas III a Atlas V. Vývoj motora bol relatívne rýchly, trval 42 mesiacov a stál len zlomok ceny oproti bežným nákladom na vývoj nového motora. Najprv bol použitý na rakete Atlas IIA-R (R ako Rusko), kde nahradil hlavný motor RS-56 OSA. Atlas IIA-R bol neskôr preznačený na Atlas III. RD-180 bol upravený pre použitie na prvom stupni CCB (Common Core Booster) rakety Atlas V.

Technické špecifikácie
----------------------

Motor spaľuje kvapalný kyslík a RP-1 (petrolej). Pre pohon turbočerpadiel je využitý vysokotlakový uzavretý cyklus, ktorý poskytuje vyšší ťah a špecifický impulz. Zmes, ktorá sa spaľuje v spaľovacej komore hnacej turbíny turbočerpadiel je veľmi bohatá na kyslík, čo zvyšuje výkon v pomere k hmotnosti hnacej jednotky a dáva dostatočný tlak pre vstrekovanie paliva do hlavných spaľovacích komôr. Palivový systém využíva jednohriadeľové usporiadanie s jednou spaľovacou turbínou. Palivové turbočerpadlo je dvojstupňové a turbočerpadlo kvapalného kyslíka je jednostupňové. Systém nakláňania motora je riešený pomocou štyroch hydraulických ovládacích prvkov. Hydraulický systém využíva ako tlakovú kvapalinu palivo RP-1 hnané do systému priamo z palivového turbočerpadla. Motor disponuje systémom snímania svojho stavu a dokáže určiť predpokladanú životnosť. Predletová príprava je plne automatizovaná a zážihový systém je zabezpečený proti nežiaducim únikom nespáleného paliva. Ťah môže byť regulovaný v rozsahu 50 – 100 %. Dýza a spaľovacia komora sú chladené regeneratívne.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Raketový motor na kvapalné pohonné látky
* Atlas V
* Atlas III

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **RD-180**

Externé odkazy
--------------

* (po anglicky)
* (po anglicky)
* http://www.pw.utc.com/vgn-ext-templating/v/index.jsp (po anglicky)
* RD-180 page (in Russian) at NPO Energomash
* RD-180 specifications and design (in Russian)
* The Engines That Came In From The Cold!

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku RD-180 na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Panamerické majstrovstvá v cyklokrose 2014** boli prvé majstrovstvá amerického kontinentu v cyklokrose, konané 2. novembra v americkom Cincinnati. Súťažilo sa v dvoch mužských a dvoch ženských kategóriach. Podobne ako na Majstrovstvách Európy, aj na panamerickom šampionáte v kategórii dospelých Elite súťažili iba ženy. Zvláštnosťou bol štart dvoch pretekárov pod vlajkami európskych štátov: Yannick Eckmann (Nemecko) a Luke Mullis (Spojené kráľovstvo)

Účasť podľa kategórii
---------------------

Na majstrovstvách štartovalo 99 pretekárov, z toho 55 mužov a 44 žien. Drvivá väčšina štartujúcich v počte 92 bola z USA: 51 mužov a 41 žien.

| Kategória |  Spolu  | Podľa krajín |
| --- | --- | --- |
| USA | Kanada | Argentína | Nemecko | Spojené kráľovstvo |
| Ženy Elite  | 33 | 31 | 1 | 1 | – | – |
| Ženy do 23 rokov  | 11 | 10 | 1 | – | – | – |
| Muži do 23 rokov  | 26 | 24 | 1 | – | 1 | – |
| Muži do 19 rokov  | 29 | 27 | 1 | – | – | 1 |
| **Celkom** | **99** | **92** | **4** | **1** | **1** | **1** |

Medailové umiestenia
--------------------

Z dvanástich medailí jedenásť získali domáci pretekári a pretekárky. Jedinou neamerickou medailistkou bola Kanaďanka Maghalie Rochetteová, ktorá za sebou v cieli nechala všetkých desať amerických súperiek.

| Kategória |  Poradie  | Meno |
| --- | --- | --- |
| Ženy Elite  | 1Prvé miesto | USA Katie Comptonová |
| 2Druhé miesto | USA Meredith Millerová |
| 3Tretie miesto | USA Georgia Gouldová |
| Ženy do 23 rokov  | 1Prvé miesto | Kanada Maghalie Rochetteová |
| 2Druhé miesto | USA Allison Arensmanová |
| 3Tretie miesto | USA Laurel Rathbunová |
| Muži do 23 rokov  | 1Prvé miesto | USA Curtis White |
| 2Druhé miesto | USA Logan Owen |
| 3Tretie miesto | USA Andrew Dillman |
| Muži do 19 rokov  | 1Prvé miesto | USA Gage Hecht |
| 2Druhé miesto | USA Gavin Haley |
| 3Tretie miesto | USA Christopher Blevins |

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  *les-sports.info:* Panamerické majstrovstvá v cyklokrose 2014 – ženy (po francúzsky)
2. 1 2 3 4  *les-sports.info:* Panamerické majstrovstvá v cyklokrose 2014 – muži (po francúzsky)
**Pan Ku** (čín. 班固, pchin-jin: *Bān Gù*; \* 32 – † 92), zdvorilostné meno **Meng-ťien** (čín. 孟堅, pchin-jin: *Mèngjiān*), bol čínsky historik a básnik chanskej doby, autor knihy *Chan šu*, ktorá zachytáva dejiny dynastie Chan.

Život a dielo
-------------

Pan Ku sa narodil roku 32 pred. Kr. pochádzal z Fu-fengu (扶風, pri Sien-jangu v čínskej provincii Šen-si). Jeho otcom bol Pan Piao, konfuciánsky učenec, úradník a historik. Aj Pan Ku získal konfuciánske vzdelanie a od roku 47 študoval na Vysokom učení (*Tchaj-süe*) v hlavnom meste.

Po smrti otca roku 54 sa vrátil domov. Tu preštudoval dielo otca, ktorý po roku 36 začal písať pokračovanie *Zápiskov historika* od S'-ma Čchiena, všeobecných dejín Číny, končiacich vládou chanského cisára Wu-tiho (panoval v rokoch 141–87 pred nl). Pan Ku otcovo pokračovanie *Zápiskov* rozvinul do dejín Číny od roku 206 pred nl do 25 nl, tj. históriu dynastií skorý Chan a Sin. Svoje dielo nazval *Chan šu* (doslova *Kniha Chanov*).

Po skončení trojročného smútku za otca sa vrátil do štátnej služby, bol menovaný cisárskym družiníkom (*lang*), neskôr povýšený na miesto veliteľa stráže brány Süan-wu (*süan-wu s'-ma*, 玄武司馬). Cisár Čang (vládol 75-88) si cenil vzdelanosti a znalosti Pan Kua a využíval jeho schopnosti, ako v skladaní básní (vrátane popisných básní fu), tak pri posudzovaní politických otázok.

Roku 89 bol Pan Ku pridelený do štábu generála Tou Siena na ťažení proti Siung-nuom, ťaženie bolo úspešné, ale keď roku 92 upadol generál do nemilosti, bol Pan Ku zatknutý a vo väzení zomrel. *Dejiny Chanov* dokončila Pan Kuova sestra Pan Čao. Dielo bolo, ako prvé z nich, vzorom pre neskoršie dynastické histórie. Mladší brat Pan Kua, Pan Čchao, vojvodca a diplomat, v službách chanských cisárov ovládal „Západný kraj", pričom jeho vojaci došli až ku Kaspickému moru .

Referencie
----------

1. 1 2  PAN KU. In: LIŠČÁK, Vladimír. *Konfuciánství od počátků do současnosti : dějiny, pojmy, osobnosti*. Vyd. 1. Praha : Academia, 2013. 464 s. (Orient; zv. 17.) ISBN 978-80-200-2190-8. S. 263.
2. 1 2 3 4 5   *Chinaknowledge - a universal guide for China studies* [online].. Dostupné online. (anglicky)

Ďalšia literatúra
-----------------

* SŁUPSKI, Zbigniew; LOMOVÁ, Olga. *Úvod do dějin čínského písemnictví a krásné literatury*. 1. vyd. Diel II. – Dynastie Qin a Han. Praha : Karolinum, 2009. 190 s. ISBN 978-80-246-1727-5. S. 38, 101 – 103.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pan Ku**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pan Ku na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12405142j
* GND: 118932667
* ISNI: 0000 0000 7976 4118
* LCCN: n50053855
* NK ČR: jo20221142793
* VIAF: 61634089
* WorldCat: lccn-n50053855
**Jakub Fábry st.** (\* 8. máj 1740, Kežmarok, Uhorsko – † 1817, Kežmarok, Uhorsko) bol kežmarský obuvník, baník a horský vodca, spišský Nemec. Najznámejší z dynastie tatranských zlatokopov Fábryovcov.

Počas jeho života bol považovaný za najlepšieho sprievodcu po Vysokých Tatrách. So svojimi synmi doloval pod Lomnickým štítom v Medenej kotline meď s nádejou, že nájde aj zlatú rudu. Nepodarilo sa mu to. Dobre poznal Tatry, bol informátorom a sprievodcom domácich i zahraničných bádateľov. V čase medzi rokmi 1760 – 1790 prvý vystúpil na Lomnický štít.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike – evanjelická farnosť; pokrstený ako Jacob Fabri

Referencie
----------

1. ↑  BOHUŠ, Ivan. *Od A po Z o názvoch Vysokých Tatier*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : ŠL TANAPu, 1996. ISBN 80-967522-7-8. S. 457.
2. ↑   BARÁTHOVÁ, Nora. *Nad Kežmarkom vietor veje*. 1. vyd. Bratislava : Tatran, 1990. ISBN 80-222-0131-6. Kapitola Kežmarčania boli prví, s. 95.
**Jakub Gierszał** (\* 20. marec 1988, Krakov) je poľský herec. Debutoval v roku 2009 rolou Kazika vo filme *Všetko čo milujem* (*Wszystko, co kocham*). Za jeho najvýznamnejší film je považovaný film *Miestnosť samovrahov* (*Sala samobójców*), v ktorom si zahral hlavnú rolu Dominika Santorskeho, tínedžera s psychickými problémami.

Gierszał sa na narodil v Krakove v Poľsku. Jeho otec, Marek Gierszał, je divadelný režisér pracujúci hlavne v Nemecku. Keď mal Jakub len pár mesiacov, jeho rodina sa presťahovala do Hamburgu v Nemecku. Keď mal 11 rokov, presťahovali sa späť do Poľska, do mesta Toruń.
V súčasnosti Gierszał žije v Krakove, kde študuje na Štátnej vyššej divadelnej škole (*Państwowa Wyższa Szkoła Teatralna*).

V roku 2012 Jakub získal cenu Poľskú filmovú cenu (*Polskie Nagrody Filmowe*) za rolu Dominika v *Miestnosti samovrahov*. V tom istom roku obdržal aj cenu Shooting Stars Award.

Filmografia
-----------

* *Všetko čo milujem* (*Wszystko, co kocham*) – 2009 – ako Kazik
* *Miestnosť samovrahov* (*Sala samobójców*) – 2011) – ako Dominik Santorski
* *Yuma* – 2012 – ako Zyga
* *Nieulotne* – 2013 – ako Michał
* *Finsterworld* – 2013 – ako Maximilian Sandberg
* *Hiszpanka* – 2013 – ako Krystian Ceglarski
* *Dracula: Neznáma legenda* (*Dracula Untold*) – 2014 – ako Acemi
* *Vábenie sirén (Córki dancingu)* – 2015 – ako Mietek

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jakub Gierszał na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1062247906
* ISNI: 0000 0003 7069 6448
* LCCN: no2012063161
* NK ČR: xx0181954
* VIAF: 250035681
* WorldCat: lccn-no2012063161
**Jakub Buchholtz** alebo **Jakob Buchholtz** (\* 29. december 1696, Kežmarok – † 14. máj 1758, Kežmarok) bol ihlársky majster v Kežmarku, samouk - mineralóg, hľadač pokladov, zberateľ prírodných zvláštností vo Vysokých Tatrách. Je syn Juraja Buchholtza (1643 – 1725) a jeho manželky Zuzany. Zhotovil prvú známu plastickú mapu Vysokých Tatier.

Životopis
---------

Vyučil sa v Bardejove a v pruskom Elbingu. Po tom, ako ho do Vysokých Tatier priviedol jeho starší brat Juraj, ktorému pomáhal sprevádzať študentské exkurzie, začal sa amatérsky zaoberať mineralógiou a prírodnými zvláštnosťami horstva.

V roku 1746 zostavil rozsiahlu zbierku niekoľko tisíc nerastov a daroval ju cisárskemu viedenskému dvoru. Zaujala cisára Františka I. ktorý do Vysokých Tatier vyslal v roku 1751 mineralogickú komisiu, aby preskúmala mineralogické ložiská tohto horstva a možnosť ťažby drahých kovov. Jakub Buchholtz bol presvedčený o rentabilite tatranského baníckeho podnikania. Svoju cestu podrobne opísal v publikácii *Historischer Geslechts-bericht*. Zúčastnili sa na nej dvaja dvorní matematici páni Nagel a Johann Ludwig de Baillon, páter Spoločnosti Ježišovej, profesor na košickej univerzite a prírodovedec Jozef Liesganig, správca kremnických kráľovských baní a hút Ernest Rez, inžinier poručík František Langer a štyria baníci. Do Kežmarku prišli 26. júla 1751. Okrem Vysokých Tatier navštívili okolité usadlosti, medzi inými aj šuňavský chotár. Cesta komisie po prieskumoch pod Gerlachovským štítom a na iných miestach sa skončila fiaskom. Cisár bol však presvedčený o Buchholtzovom talente a poveril ho v roku 1746 mineralogickým prebádaním hôr v Sedmohradsku.

Jakub Buchholtz v roku 1746 zhotovil prvú známu plastickú mapu Vysokých Tatier, ktorú predal vacovskému biskupovi, grófovi Althanovi. Inú mapu, zhotovenú z pôvodných tatranských minerálov, daroval v roku 1752 viedenskému cisárskemu dvoru. Obsiahly popis Vysokých Tatier s bohatým zemepisným názvoslovím uverejnil v diele *Beschreibung des wundervollen Karpatischen Schnee-gebirges* v roku 1752, ktoré bolo uverejnené v roku 1783. (Ungarisches Magazin III, odtlačok, Kežmarok, 1904).

Cestu neúspešnej cisárskej mineralogickej komisie vo Vysokých Tatrách opísal v článku *Reise auf die Karpathischen Gebirge* (Ungarisches Magazin IV, 1787, odtlačok, Kežmarok, 1905). Buchholtzov denník je uložený v Národnom múzeu v Budapešti.

Referencie
----------

1. ↑  KOLLÁROVÁ, Zuzana a kolektív. *Šuňava 1298  –  2001*. Šuňava : Obecný úrad v Šuňave, 2001. 271 s. ISBN 80-968536-5-1.
2. ↑  BOHUŠ, Ivan. Kto bol kto vo Vysokých Tatrách. *Vysoké Tatry*, 1970, roč. IX. čís. 3, s. 29.

Externé odkazy
--------------

* Životopis v poľskom jazyku
* Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická cirkev v Kežmarku; pokrstený ako Johann Martin Slovenszky
***Harucuki*** (jap. 春月) bol deviaty torpédoborec triedy *Akizuki* imperiálneho loďstva počas druhej svetovej vojny. Bol dokončený v decembri 1944 - teda príliš neskoro nato aby mohol byť zapojený do bojov, po vojne bol odovzdaný Sovietskemu zväzu 28. augusta 1947.

Opis
----

*Harucuki* bol špeciálne konštruovaný ako protilietadlový torpédoborec, ktorého hlavnou výzbrojou bolo 8 nových diel kalibru 100 mm, s veľmi dobrými balistickými vlastnosťami. Bol tretím torpédoborcom podtriedy Šimocuki-Fujuzuki. Lodný kýl bol položený na výstavbu 23. decembra 1943 v Sasebe – námorných lodeniciach, a loď vstúpila do služby 28. decembra 1944. Názov, rovnako ako u ostatných torpédoborcov v sérii, bol spájaný s Mesiacom a znamenal „Jarný Mesiac".

Služba
------

Po uvedení do prevádzky v decembri 1944, jeho posádka cvičila vo vodách Japonska a jej jediným veliteľom sa stal *Satoru Kohama*. *Harucuki* bol zaradený do 11. eskadry torpédoborcov a bola aj jej vlajkovou loďou. Od marca sa zúčastňoval eskortných povinností vo vodách Japonska, ale nikdy nenatrafil na boj. Od augusta 1945 do konca vojny, sa pohyboval vo Vnútornom mori. Po vojne slúžil ako repatriačné plavidlo.

Dňa 5. októbra 1945 bol *Harucuki* vyškrtnutý zo zoznamu lodí japonského námorníctva a následne po vojne, bol „Harucuki" odovzdaný Sovietskemu zväzu v rámci reparácií a 7. júla 1947 bol už na zozname sovietskej flotily. 28. augusta 1947 ho prevzala nová posádka, a na stožiari začal nosiť sovietsku vlajku. 25. septembra bol premenovaný na *Vnezapnyj* (Внезапный), a bol pridelený do 63 divízie torpédoborcov pod správou 5. loďstva. Nie je jasné, akú výzbroj niesol v sovietskych rukách, najmä či to bola pôvodná výzbroj, alebo ju Sovieti vymenili za novú. Od 15. apríla 1948 do 28. apríla 1949 sa loď nachádzala v rezerve, potom sa vrátila do služby, aby slúžila ako školská loď *Oskol* (Оскол).

1. januára 1955 bol premenený na kasárne Hulk PKK-65. Vyčiarknutý zo zoznamu flotily bol až 4. júna 1969 a následne ho zošrotovali.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Haruzuki na poľskej Wikipédii.*