recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ján Jakub Stunder** (\* 5. november 1759, Kodaň – † 15. august 1811, Banská Bystrica) bol maliar.

Rodina
------

* otec Jacques Stunder (1733 - 1773), zlatník
* matka Anna Marie Fistaine
* manželka Alžbeta, rod. Adámiová (1763 - ???); mali spolu štyri deti

Životopis
---------

V rokoch 1775 - 1781 študoval na výtvarnej akadémii v Kodani (prof. Johan Edvard Mandelberg). Asi v rokoch 1784 a 1785 bol na študijnom pobyte v Taliansku. V rokoch 1791 – 1793 bol portrétistom vo Viedni. V roku 1793 navštívil Uhorsko a trvale sa tu usadil: pôsobil v Pešti a na Spiši, a v rokoch 1807 – 1811 v Banskej Bystrici. Patril k najvýznamnejším výtvarným osobnostiam na rozhraní 18. a 19. stor. Portrétoval popredných predstaviteľov uh. šľachty, v Banskej Bystrici sa venoval tvorbe portrétov v meštianskej línii osvietenského klasicizmu. Významné sú aj jeho diela sakrálneho charakteru, tvoril aj obrazy s mytologickou tematikou. Jeho diela sú v zbierkach SNG v Bratislave, v Maďarskej národnej galérii v Budapešti a v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.

Ocenenie
--------

* Roku 1780 vyznamenaný Veľkou striebornou medailou výtvarnej akadémie v Kodani

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*
* BEŇOVÁ, Katarína (ed.): *Ján Jakub Stunder (1759 - 1811) : Nikde cudzincom.* Banská Bystrica : Stredoslovenská galéria, 2021. 176 s. ISBN 978-80-88681-85-4

Externé odkazy
--------------

* Diela autora v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 52690
* GND: 1022754106
* ISNI: 0000 0000 6833 2125
* PIM: PIM168936
* SNK: 170575
* ULAN: 500059397
* VIAF: 96079955
* Web umenia: 10315
Súradnice: 48° 51′ 42″ s.š. 2° 20′ 24″ v.d.

Kostol Oratoire du Louvre
**Oratoire du Louvre** (*Oratórium Louvre*), celým názvom *Temple protestant de l'Oratoire du Louvre* (*Protestantský kostol Oratórium Louvre*) je protestantský farský kostol francúzskej reformovanej cirkvi v 1. obvode v Paríži medzi ulicami Rue Saint-Honoré a Rue de Rivoli.

Dejiny
------

Za vlády Henricha IV. sa francúzski protestanti (hugenoti) schádzali k bohoslužbám v Salle des Cariatides, ktorý bol súčasťou paláca Louvre, a kam sa vošlo až 1 500 osôb. Sála sa nazývala *Église de Madame*. Nantský edikt z roku 1598 síce priznal hugenotom obmedzené práva, ale parížski protestanti si mohli postaviť svoj kostol najbližšie 4 míle od Paríža, takže si vybrali mesto Charenton.

Stavba oratória začala v roku 1621 za vlády Ľudovíta XIII. ktorý ho v roku 1623 povýšil na kráľovskú kaplnku. V tomto kostole sa konali pohrebné obrady kardinála Richelieu, Ľudovíta XIII. kráľovien Anny Rakúskej či Márie Terézie Habsburskej a iných.

Za Francúzskej revolúcie bol kostol zrušený a premenený na sklad. Až Napoleon Bonaparte venoval v roku 1811 oratórium protestantom ako náhradu za kostoly zničené Ľudovítom XIII. a Ľudovítom XIV. Od tej doby sa tu konajú protestantské bohoslužby. V 19. storočí tu sídlilo protestantské konzistórium. Samostatná farnosť tu bola založená v roku 1882. Od 24. apríla 1907 je kostol chránený ako historická pamiatka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oratoire du Louvre**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Záznam v evidencii historických pamiatok

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Oratoire du Louvre na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portálArchitektonický portál |
**Etudy** Fryderyka Chopina sú 3 súbory sólových cvičení pre klavír publikované v roku 1830. Celkovo ich je 27: 12 v op. 10; 12 v op. 25 a 3 bez opusového čísla.
Sú to náročné diela a dnes patria k základnému klavírnemu repertoáru.

Charakteristika
---------------

Chopinove etudy tvorili základ pre to, čo bolo vtedy revolučným štýlom pre klavír. Sú to niektoré z najnáročnejších a najpozoruhodnejších skladieb všetkých diel v koncertnom klavírnom repertoári. Z tohto dôvodu je hudba naďalej obľúbená a často sa koná v koncertných aj v súkromných scénach. Niektoré sú tak populárne, že dostali prezývky. Pravdepodobne najpopulárnejšia etuda zo všetkých je Op. 10 č. 3, niekedy označená názvom „Tristesse" (Smútok); alebo „Revolučná" etuda (Op. 10 č. 12). Žiadne prezývky nie sú pôvodnou tvorbou Chopina.

Zoznam etúd
-----------

### Etudy, Op. 10

Prvý opus etúd bol publikovaný v roku 1833 (hoci niektoré boli napísané už v roku 1829). Chopin mal 23 rokov a bol už známy ako skladateľ a klavirista v salónoch v Paríži, kde sa zoznámil s Franzom Lisztom. Následne Chopin venoval celý opus „*à mon ami Franz Liszt*" (priateľovi Franzovi Lisztovi).

* Etuda Op. 10 č. 1 C dur „Vodopád"
* Etuda Op. 10 č. 2 a mol „Chromatická"
* Etuda Op. 10 č. 3 E dur „Smútok"
* Etuda Op. 10 č. 4 cis mol „Bystrina"
* Etuda Op. 10 č. 5 Ges dur „Čierne klávesy"
* Etuda Op. 10 č. 6 es mol „Nárek"
* Etuda Op. 10 č. 7 C dur „Tokáta"
* Etuda Op. 10 č. 8 F dur „Slnečný svit"
* Etuda Op. 10 č. 9 f mol
* Etuda Op. 10 č. 10 As dur
* Etuda Op. 10 č. 11 Es dur „Arpeggio"
* Etuda Op. 10 č. 12 c mol „Revolučná"

### Etudy, Op. 25

Fryderyk Chopin na fotografii z roku 1849
Chopinova druhá sada etúd bola zverejnená v roku 1837 a venovaná Marie d'Agoultovej, Lisztovej priateľke. Prečo práve jej venoval tieto etudy, nevieme.

* Etuda Op. 25 č. 1 As dur „Veterná harfa"
* Etuda Op. 25 č. 2 f mol „Včely"
* Etuda Op. 25 č. 3 E dur „Jazdec"
* Etuda Op. 25 č. 4 cis mol „Paganini"
* Etuda Op. 25 č. 5 e mol „Zlá nota"
* Etuda Op. 25 č. 6 ges mol „Tretiny"
* Etuda Op. 25 č. 7 cis mol „Violončelo"
* Etuda Op. 25 č. 8 Des dur „Šestiny"
* Etuda Op. 25 č. 9 Ges dur „Motýľ"
* Etuda Op. 25 č. 10 b mol „Oktáva"
* Etuda Op. 25 č. 11 a mol „Zimný vietor"
* Etuda Op. 25 č. 12 c mol „Oceán"

### Trois nouvelles études

„Trois nouvelles études" (v preklade Tri nové etudy):

* Etuda č. 1 f mol
* Etuda č. 2 As dur
* Etuda č. 3 Des dur

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Etudy (Chopin)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Études (Chopin) na anglickej Wikipédii.*
Rodový erb Turzovcov
**Ján (III.) Turzo** (staršie Thurzo; Thurzo de Bethlenfalva (z Betlanoviec); uvádzaný aj ako I. a podobne) (\* 30. apríl 1437, Levoča – † 10. október 1508, Baia Mare; pochovaný v Levoči) bol kremnický komorský gróf, obchodník, podnikateľ európskeho významu, znalec modernej dolovacej techniky, levočský, krakovský a banskobystrický mešťan, zvolenský župan, jeden z hlavných veriteľov uhorského panovníckeho dvora. Založil Turzovsko-fuggerovskú spoločnosť. Pôsobil na Slovensku, v Poľsku, Česku a Sedmohradsku.

Rodina
------

* rodičia:
	+ otec Juraj I. Turzo (?-pred 1458)
	+ matka Katarína (z neznámeho rodu)
* manželky:
	+ Uršula Bamová (Bem; + pred 1483), dcéra Jana Bema z Krakova
	+ Barbora Becková (Barbara Beck)
* 8 detí, napr.:
	+ Ján IV. Turzo
	+ Stanislav I. Turzo
	+ Juraj III. Turzo (1467 – 1521)
	+ Alexej I. Turzo (okolo 1490 – 1543)
	+ Ján VI. Turzo (okolo 1492 – 29.3.1558)

Životopis
---------

Narodil sa ako syn levočského mešťana a kupca Juraja Turzu, nebol teda šľachtického pôvodu napriek prívlastku "de Bethlenfalva", barónom sa stal až v roku 1505. Pôvodne sa mal stať kňazom.

Podnikal v baníctve a hutníctve. V Krakove založil roku 1465 filiálku turzovského podniku. V Mogile pri Krakove postavil hutu, v ktorej už okolo roku 1469 z medi dovážanej zo Slovenska odlučoval pomocou poľského olova striebro. Koncom storočia sústredil výrobu medi a striebra do stredoslovenskej oblasti do podniku, ktorý sa stal neskôr základom Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti.

V roku 1494 založil Turzovsko-fuggerovskú spoločnosť (prvú alebo jednu z prvých kapitalistických spoločností v Európe), a tým aj bohatstvo a slávu svojho rodu (Turzo).

V roku 1498 sa stal komorským grófom Kremnice (vďaka úverom, ktoré poskytol uhorskému kráľovi), v roku 1502 sa stal zvolenským županom.

### Vzťah k Banskej Bystrici

V roku 1494 – 1496 začal podnikateľsky prenikať do banskobystrického medeného revíru, postupne sa zmocnil všetkých baní. Roku 1495 založil šplajsovaciu medenú hutu a medený hámor v Banskej Bystrici; skoncentroval produkciu medi a striebra z tejto oblasti; hámor bol hlavným zdrojom ziskov Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti (90. roky 15. stor.).

Od roku 1496 sa stal banskobystrickým mešťanom, majiteľom komorského domu spolu s Fuggerovcami, vlastnil bane, hute, lesy a nehnuteľnosti v Banskej Bystrici, kde podporil aj vznik Bratskej baníckej pokladnice, jej mecén.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 119529696
* VIAF: 303275796
Rétiho koncovka

**Rétiho koncovka** je pozícia znázornená na diagrame vpravo, v ktorej biely na ťahu remizuje. Na prvý pohľad sa zdá, že biely jasne prehrá, pretože nestihne dobehnúť čierneho pešiaka na h stĺpci a čierny ľahko doberie bieleho pešiaka na c stĺpci. Biely však v tejto pozícii remizuje, a to tak, že sa bude naraz pohybovať k svojmu pešiakovi na c stĺpci a zároveň k čiernemu pešiakovi na h stĺpci. Hlavná myšlienka tohoto postupu tak neguje známy aforizmus Senecu: Kto súčasne naháňa dvoch zajacov, nielenže oboch nechytí, ale pravdepodobne nechytí žiadneho.

Richard Réti túto šachovú štúdiu publikoval 4. decembra 1921 v Ostrauer Morgenzeitung a patrí medzi jeho najslávnejšie šachové štúdie. Savielly Tartakower označil toto dielo ako šachovú kvadratúru kruhu. Správny postup bieleho je: **1. Kg7! h4 2. Kf6 h3 3. Ke5 Kb6 4. Kd6 h2 5. c7 h1D 6. c8D** remíza. Ak by čierny chcel najprv chytiť bieleho pešiaka na poli c a potom premeniť svojho na dámu, hra by vyzerala nasledovne: **1. Kg7 Kb6 2. Kf6 Kxc6 3. Kg5 h4 4. Kxh4** remíza alebo aj **1. Kg7 Kb6 2. Kf6 h4 3. Ke5!** (po **3. ... Kxc6**  by prišlo **4. Kf4 h3 5. Kg3 h2 6. Kxh2** remíza) **3. ... h3 4. Kd6 h2 5. c7** (alebo aj **5. ... Kb6 6. Kd7 h1D 7. c8D** remíza) **5. ... h1D 6. c8D** remíza.

Referencie
----------

1. ↑   *Šachová teorie relativity* [online]. , [cit. 2019-07-31]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Richard Réti na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Pasca Noemovej archy
* Najkratší mat
* Dusený mat


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Šachový portál |
Stíhačka F/A-18 Hornet US Navy pri štarte z lietadlovej lode pri zapnutom plnom prídavnom spaľovaní
Motor Pratt & Whitney J58 so zapnutým maximálnym prídavným spaľovaním
**Prídavné spaľovanie** alebo **forsáž** je súčasť niektorých prúdových motorov, prevažne v nadzvukových vojenských stíhačkách. Jeho úlohou je dočasné zvýšenie ťahu prúdového motora v situáciách, kde je požadované zväčša krátkodobé zvýšenie výkonu stroja. Sú to situácie ako vzlet, bojové manévre alebo nadzvukový let.

História
--------

Za predchodcu lietadiel s prídavným spaľovaním je možné považovať projekt lietadla Caproni-Campini N.1, navrhnutý v roku 1931 a postavený v roku 1940. Ten mal ale ešte prúd vzduchu vytváraný piestovým motorom. Pre turbínový motor bolo prídavné spaľovanie použité v projekte lietadla Miles M.52 počas posledných rokov druhej svetovej vojny.

Princíp
-------

Zvýšenie ťahu je dosiahnuté vstrekovaním paliva priamo do výtokovej trysky za turbínou. Palivo je zapálené horúcimi prúdiacimi plynmi a okamžite zvyšuje ťah prúdového motora približne o jednu tretinu. Z princípu je prídavné spaľovanie veľmi náročné na spotrebu paliva, preto sa používa iba v určitých situáciách a v obmedzenom čase. Výnimkou je motor Pratt & Whitney J58 použitý na pohon lietadla SR-71 Blackbird a Soloviov D-30F6 pre lietadlo MiG-31 ktoré boli konštruované na dlhé lety s režimom zapnutého prídavného spaľovania.

Použitie
--------

Jediné civilne lietadlá, vybavené motormi s prídavným spaľovaním, sú Concorde a Tupolev Tu-144. Tie používajú „wet" režim pri štarte a pre skrátenie času stráveného pri podzvukovom lete (na prekonávanie zvukovej bariéry), kedy je najväčší odpor vzduchu. Okrem týchto dvoch civilných výnimiek je možné nájsť motory s prídavným spaľovaním iba vo vojenských a experimentálnych lietadlách.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prídavné spaľovanie**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Přídavné spalovaní na českej Wikipédii.*
**RER** (fr.: ***R**éseau **E**xpress **R**égional*, IPA [ɛʀøɛʀ], "Regionálna expresná sieť") je sieť rýchlodráhy regiónu Île-de-France, presnejšie Paríža a jeho aglomerácie. 

RER je hybridný systém: spojenie moderného stredomestského metra a predchádzajúcej regionálnej železnice. V Paríži slúži RER ako expresná sieť ponúkajúca viacnásobné spojenia s parížskym metrom. Základ centrálnej časti RER bol dokončený za intenzívneho stavebného úsilia medzi rokmi 1962 a 1977, stanice RER sú situované hlbšie a sú priestrannejšie ako stanice metra. Od roku 2007 sieť zahŕňa päť liniek: A, B, C, D a E. RER sa dnes stále rozrastá - Linka E bola otvorená v roku 1999 a je pravdepodobne kandidátom na ďalšie rozširovanie.

RER má momentálne 256 zastávok a jazdí po dráhach s celkovou dĺžkou 587 km, z toho 76,5 km pod zemou. 33 zastávok sa nachádza vo vnútri samotného Paríža. Linky križujú mesto skoro výhradne pod zemou. Pre jeho hybridný charakter niektoré časti liniek RER prevádzkuje mestský dopravný podnik spravujúci metro (RATP) a ostatné národná železničná spoločnosť (SNCF). V roku 2004 bolo vykonaných 782,9 miliónov jázd na piatich linkách RER.*potrebná citácia*

Mapy
----

Centrálna sieť RER-u na geograficky presnej mape
Vektorová mapa siete.

Linky
-----

**Parížske RER linky**| Meno linky | Otvorená | Poslednérozšírenie | Obsluhovanéstanice | Dĺžka | Priemernámedzizastávka | Vykonaných jázd(ročne) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | Linka A | 1977 | 1994 | 46 | 108,5 km | 2 411 m | 272 800 000 |
| B | Linka B | 1977 | 1981 | 47 | 80,0 km | 1 739 m | 165 100 000 |
| C | Linka C | 1979 | 2000 | 86 | 185,6 km | 2 184 m | 140 000 000 |
| D | Linka D | 1987 | 1995 | 58 | 160,0 km | 2 807 m | 145 000 000 |
| E | Linka E | 1999 | 2003 | 21 | 52,3 km | 2 615 m | 60 000 000 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Réseau express régional (Île-de-France)**

Externé odkazy
--------------

* RATP.fr (po francúzsky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Abrahám Červený (z Hlohovca)** (iné názvy: **Abrahám Ryšavý, Abrahám Rúfus, Abrahám Rufus**; \* 1278 – † 1325) bol uhorský veľmož, pochádzajúci pravdepodobne z rodu hradných jobagiónov. Bol synom Menolda.

Životopis
---------

Abrahám bol familiárom svätojurskej vetvy rodu Huntovcov-Poznanovcov, od roku 1292 Matúša Čáka Trenčianskeho (od roku 1297 jeho taverník). V tom istom roku bránil Bratislavský hrad proti útoku Köszegiovcov (t. j. pánov z Kysaku) a podarilo sa mu dobyť Plavecký hrad. V rokoch 1292 – 1296 pôsobil ako bratislavský podžupan. Od uhorského kráľa Ondreja II. dostal hrad Holíč, neskôr aj hrad Branč s prislúchajúcimi panstvami. Keď mu Matúš Čák Trenčiansky siahol na majetky, prestal ho podporovať a prešiel na stranu Karola I. Róberta.

Zdroje
------

1. ↑   *Abrahám Rufus (Ryšavý), 1278-1325* [online]. Malokarpatská knižnica v Pezinku, [cit. 2012-02-04]. Dostupné online.

* Abrahám Červený. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 27.
Súradnice: 46°16′23″S 13°53′29″V﻿ / ﻿46,272933°S 13,891442°V﻿ / 46.272933; 13.891442

**Kostol svätého Jána Krstiteľa** (slovin. Cerkev svetega Janeza Krstnika) je budova stredovekého rímskokatolíckeho kostola z 13. storočia, nachádzajúca sa v osade Ribčev Laz na brehu Bohinjského jazera na území Triglavského národného parku v historickom tradičnom regióne Gorenjska v občine Bohinj v Slovinsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika a dejiny
------------------------

Kostol svätého Jána Krstiteľa bol postavaný ešte pred rokom 1300. Bol pôvodne postavaný v románskom slohu, ale po prestavbách v neskorších obdobiach sa na ňom objavili aj vplyvy gotiky a baroka. Zvonica a vstupná hala boli pristavané ku kostolu v priebehu 18. storočia. Zvonica je postavaná v barokovom slohu s dvojitou cibuľovitou strechou pokrytou šindľami. Veža kostola je vysoká až 35 metrov.

V kostole sú dochované fresky na stenách zo 14. storočia, na ktorých sú vyobrazené portréty až 72 svätých. Zaujímavou vzácnosťou je aj drevená busta svätého Jána Krstiteľa z roku 1380.

V interiéri kostola sa nachádzajú tri drevené oltáre z rôznych rokov 17. storočia.

Kostol tvorí spolu s kamenným mostom v jeho blízkosti jedinečný architektonický súbor na brehu Bohinjského jazera.

Zaujímavosti
------------

* V okolí kostola sa pri archeologických vykopávkach našli predmety z 1. - 5. storočia.
* Fresky v kostole patria k najstarším dochovaným freskám na území Slovinska.

Galéria
-------

* Kamenný most s kostolom svätého Jána Krstiteľa v pozadíKamenný most s kostolom svätého Jána Krstiteľa v pozadí
* Pohľad na kostol a kamenný most cez Bohinjské jazeroPohľad na kostol a kamenný most cez Bohinjské jazero
* Pohľad na vežu kostolaPohľad na vežu kostola

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  kraji.eu
2. 1 2 3 4 5 6 7  lepote-slovenije.si
3. 1 2 3 4 5 6  bohinj.si
4. 1 2 3 4 5 6 7  janez-krstnik-bohinj.si
**Résistance** (franc. la Résistance – Odpor) boli viaceré francúzske hnutia odporu proti nemeckej okupácii a kolaboračnej francúzskej vláde počas druhej svetovej vojny od 22. júna 1940 až do oslobodenia v roku 1944.

Vo Francúzsku bolo hnutie odporu podriadené výboru Slobodného Francúzska v Londýne, ktoré viedol generál Charles de Gaulle a ktorý pôsobil ako francúzska exilová vláda. Členovia tohto hnutia organizovali pomoc vojnový zajatcom, propagandu, sabotáže, diverzie a ozbrojené akcie za podpory spojeneckých štátov. Podobnú činnosť viedlo aj komunistické partizánske hnutie.

Hnutie odporu sa začalo organizovať prakticky ihneď potom ako maršal Philippe Pétain v roku 1940 uzavrel s nacistickým Nemeckom prímerie.

Akcie hnutia odporu
-------------------

V roku 1940 začali v Paríži prvé študentské demonštrácie proti nemeckej okupácii a vláde vo Vichy, ktorá bola ustavená ako orgán spolupráce s nemeckou vládou a v čele ktorej stál maršal Philippe Pétain.

V roku 1942 gaullisti z Londýna a členovia hnutia odporu koordinovali svoje akcie proti rastúcim nemeckým a vládnym represiám. Posilnenie organizácie nastalo po zjednotení politických síl hnutia odporu: delegát de Gaulla Jean Moulin, schopný organizátor, sa stal predsedom rady hnutia odporu, ktorého súčasťou boli aktívne politické sily: komunisti, socialisti, radikáli, kresťanskí demokrati. Až v roku 1944 vznikli Francúzske vnútorné sily. V poslednom roku okupácie prišlo k značnému nárastu bojových akcií, sabotáži a diverzie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Résistance**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Résistance na českej Wikipédii.*
Kostol svätého Jana na Skalke
**Kostol svätého Jana na Skalke** je kostol v Prahe, v Novom Měste, v ulici *Na Slupi* (pod Karlovým námestím neďaleko Albertova).

Dejiny
------

Barokový kostol bol postavený medzi rokmi 1730 – 1739 podľa Kiliána Ignáce Dientzenhofera. Významnou a neprehliadnuteľnou súčasťou stavby sú dve veže (tie však nie sú z pohľadu od Vltavy vidieť, lebo ich zatieňuje kláštor Emauzy). V interiéri je dôležitá hlavne nástropná freska *Apotheosy* svätého Jána Nepomuckého z roku 1748 a drevený model sochy taktiež sv. Jána Nepomuckého, ktorá je dnes umiestnená na Karlovom moste. Do kostola vedie schodisko, ktoré vzniklo vo veľmi stiesnenom priestore pred kostolom v roku 1776, sochy k nemu boli umiestnené o štyri roky neskôr.

Pozri aj
--------

* Zoznam pražských pamiatok

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Jána Nepomuckého na Skalke**

Súradnice: 50° 04′ 20.27″ s.š. 14° 25′ 06.81″ v.d.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kostel svatého Jana na Skalce na českej Wikipédii.*
**Ján Janík** bol slovenský amatérsky entomológ, člen prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline.

Pôsobil pracovne v Turčianskom Svätom Martine, ako pracovník štátnej ochrany prírody.
Bol prijatý za člena entomologickej spoločnosti v Žiline na riadnej členskej schôdzi v Žiline v miestnosti štátnej reálky dňa: 29. apríla 1941. O jeho aktivitách v tejto spoločnosti nie sú významnejšie záznamy. Skôr sú známe jeho ochranárske aktivity. Zaoberal sa zberom viacerých radov hmyzu. Pre slovenskú entmológiu má význam hlavne jeho zbierka hmyzu, ktorá obsahuje zbierkový materiál z okolia Martina.

Ján Janík zomrel pravdepodobne v Martine.

Jeho zbierky hmyzu boli pôvodne uložené v Turčianskom múzeu Andreja Kmeťa v Martine. Dnes sa nachádzajú v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave. Ide o zástupcov triedy Insecta v počte asi 3500 kusov, kde sú zastúpené rady: Coleoptera, Diptera, Orthoptera, Hymenoptera, Collembola a Homoptera.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Smutný, A. E.: 1941 – 1945, Zápisnice z činnosti Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline.
* Okáli, I.: 1984, Súpis entomologických zbierok v múzeách na Slovensku. ÚSMaG Bratislava, 58 pp: (Janík, J.: 32).
**Pantarkes** alebo **Pantarkés** (starogr. *Παντάρκης* – *Pantarkes* /iný prepis *Pantarkés*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch na koni v roku 228 pred Kr.

Pantarkes z Élidy zvíťazil na 138. olympijských hrách v jazdeckých pretekoch (kelés). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 33. hrách v roku 648 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Krauxidas z Krannónu.

Staroveký autor Pausanias uvádza, že pri návšteve Olympie videl aj sochu Pantarka s vytesaným nápisom, ktorý hlásal, že je darom Achájčanov, pretože tento muž zjednal mier medzi Achájčanmi a Éliďanmi. Na základe tejto dohody si tiež obe strany vrátili to, čo si vo vojne vzájomne ukoristili. Pantarkes pochádzal pravdepodobne z tej istej rodiny ako jeho menovec (Pantarkes z Élidy), olympijský víťaz v zápasení dorastencov z roku 436 pred Kr..

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,15,2.
2. ↑  Johann Heinrich Krause, *Alten Hellas*, str. 366.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 572 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Romulus a Rémus
**Rémus** (771 pred Kr. (?), Alba Longa – 753 pred Kr.?, Rím) bol brat – dvojča prvého rímskeho kráľa Romula, s ktorým súperil o to, kto z nich bude vládnuť Rímu.

Jeho matkou bola Rhea Silvia, dcéra kráľa Numitora z Alby Longy, otcom boh Mars. Keď Rhea Silvia otehotnela, strýko ju dal utopiť v rieke Tiber, narodené deti prikázal utopiť v rieke. Deti sa zachránili, odkojila ich vlčica a vychoval pastier Faustulus. Keď deti dospeli, dozvedeli sa o zločine voči ich matke, preto sa pomstili a rozhodli sa založiť nové mesto na mieste, kde ich zachránila vlčica a kde vyrastali.

Romulus a Remus súperili o to, kto z nich bude vládnuť novozaloženému mestu, rozhodnutie ponechali na vôli bohov – mali sledovať nebeské znamenia. Remus sa usadil na pahorku Aventíne, Romulus na Palatíne. Removi ako prvému priletelo šesť orlov, ale Romulovi o niečo neskôr až dvanásť, preto si robil nároky na vládu.

Romulus motykou naznačil pôdorys základov nového mesta. Keď vyhĺbil priekopu, ktorá mala symbolizovať obrannú priekopu, Remus mu s posmechom preskakoval cez ňu, preto sa Romulus nahneval a motykou ho zabil so slovami: "Tak nech zhynie každý nepriateľ, ktorý prekročí hradby Ríma".

Neskôr Réma uctievali spolu s bratom ako ochranných bohov mesta Ríma.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rémus**
**Mikuláš Michelčík** (\* 11. december 1912, Priechod  –  † 10. november 1966, Žilina) bol slovenský lesnícky a poľovnícky odborník.

Rodina
------

* otec: Ján Michelčík
* matka: Berta rod. Roštárová
* manželka: Hedviga rod. Bezačinská

Životopis
---------

V rokoch 1922 – 1930 študoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom, 1930 – 1935 na lesníckom odbore VŠZ v Brne. Pôsobil ako lesnícky odborník na viacerých lesných správach Slovenska. Zameriaval sa na rozvoj poľovníctva, ochranu prírody. Osobitne sa venoval chovu a výskumu jelenej a raticovej zveri.

Jeden z iniciátorov založenia TANAP-u (1949) a jeho prvý riaditeľ. Prispieval do časopisov *Les*, *Lesnická práce*, *Poľovníctvo a rybárstvo*. Do poľovníckej príručky napísal kapitoly o jelenej zveri na Slovensku a o chove jelenej, danielej a kamzíčej zveri.

Ocenenie
--------

* 1948 – Rad SNP II.tr. za pomoc partizánskemu hnutiu

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
*Pantera je aj slovenský názov rodu* Panthera*, pozri Panthera (rod).*

**Pantera** je vplyvná americká groove metalová skupina z Arlingtonu v Texase, založená v roku 1981. Aj keď zo začiatku hrala pod vplyvom Glam metal/hardrockových skupín, či už thrash metalových skupín ako Slayer a Metallica, ale aj tradičných skupín ako Black Sabbath a Iron Maiden dokázala svoj vplyv na významnú zmenu žánru, ktorý Panteru postihol na konci 80. rokov. Následne sa stala kľúčovým tvorcom groove metalu - podžánru heavy metalu.

Prvým komerčným úspechom Pantery po deviatich rokoch od založenia bol až album *Cowboys from Hell*. Odvtedy sa Pantera stala jednou z najznámejších heavy metalových skupín 90. rokov. Napriek celkovo chladnému prijatiu prvých štyroch albumov museli kritici potom štýl skupiny chváliť; Jason Birchmeier z All Music Guide Panteru považuje za „pravdepodobne najväčšiu metalovú skupinu 90. rokov... jednu z najväčších a najvplyvnejších metalových skupín vôbec." Televízia VH1 zaradila Panteru na 45. pozíciu v rebríčku *100 Greatest Artists of Hard Rock* a v rebríčku „Top 10 Greatest Heavy Metal Bands of All-Time" televízie MTV sa umiestnila na piatom mieste.

Kvôli dlhodobým vnútorným konfliktom bola Pantera roku 2003 rozpustená. V nasledujúcom roku bol jej gitarista "Dimebag" Darrell Abbott počas vystúpenia svojej novej skupiny Damageplan zastrelený na pódiu.

Diskografia
-----------

### Štúdiové albumy

* *Metal Magic* (1983)
* *Projects in the Jungle* (1984)
* *I Am the Night* (1985)
* *Power Metal* (1988)
* *Cowboys from Hell* (1990)
* *Vulgar Display of Power* (1992)
* *Far Beyond Driven* (1994)
* *The Great Southern Trendkill* (1996)
* *Reinventing the Steel* (2000)

### Výberové albumy

* *1990-2000: A Decade Of Domination* (2010)

Referencie
----------

1. ↑   *A short biography on Pantera* [online]. [Cit. 2005-10-17]. Dostupné online.
2. ↑   *100 Greatest Artists of Hard Rock (60-41)* [online]. [Cit. 2006-07-14]. Dostupné online.
3. ↑   *Top 10 Greatest Heavy Metal Bands of All-Time* [online]. [Cit. 2006-07-14]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pantera**

Externé odkazy
--------------

* officialpantera.com - Oficiálne stránky skupiny (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pantera na českej Wikipédii.*
**Mikuláš Mišík** (pseudonym: *Vystrkovčan*; \* 25. november 1907, Prievidza – † 29. december 1981, Bojnice) bol slovenský historik, publicista, rímskokatolícky kňaz.

Životopis
---------

Jeho otec bol Ján Mišík a matka Mária rod. Schnirczová. V rokoch 1926 – 1930 absolvoval teológiu v Banskej Bystrici. Pôsobil ako kaplán, neskôr kňaz na rôznych miestach Slovenska. Vedúci vydavateľského oddelenia Spolku svätého Vojtecha v Trnave. Člen Slovenskej historickej spoločnosti pri SAV. Zaoberal sa dejinami husitského hnutia na Slovensku, osídľovaním Hornej Nitry. Autor monografie, štúdií a článkov. Autor štúdie o zástoji banskobystrických bohoslovcov v slovenskom národnom hnutí.

Dielo
-----

* *Husiti na Slovensku*, Banská Bystrica roku 1928
* *Prievidza v dobách husitských*, Banská Bystrica roku 1930
* *Prievidza*, Banská Bystrica roku 1971

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 136401821
* ISNI: 0000 0000 5678 8571
* NK ČR: mzk2004261226
* VIAF: 80751730
**Mikuláš Vešeléni** - Wesselényi de Hadad (starším slovenským pravopisom **Wesselényi**, historickým pravopisom aj **Wesselini**; maď. *Wesselényi Miklós*) (\* 14. február Trenčianske Teplice – † 4. február 1666, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky duchovný, jezuita a pedagóg.

Životopis
---------

Erb rodu Vešeléni
Pochádzal z významného uhorského protestantského šľachtického rodu Vešeléniovcov, ktorý pochádzal z Novohradskej župy. Jeho otcom bol barón Štefan Vešeléni z Hadadu, kráľovský radca a župan Solnockej župy, matka Katarína, rodená Deršfi (*Derssfy*).
Jeho brat František Vešeléni bol významným uhorským vojvodom a politikom.

Od roku 1626 bol členom jezuitskej rehole, doktor filozofie. Vyučoval filozofiu, teológiu a fyziku na univerzite v Trnave. Bol rektorom bratislavského kolégia. Neskôr bol predstaveným Dómu sv. Alžbety v Košiciach. Bol členom predstavenstva jezuitskej školy v Trenčíne.

Je autorom viacerých filozofických dišpút.

Referencie
----------

1. ↑  Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra SAV. *Pravidlá slovenského pravopisu*. Redakcia M. Považaj. 3. upravené a doplnené vyd. Bratislava : Veda, 2000. [Cit. 2014-09-25]. Dostupné online. ISBN 80-224-0655-4. Kapitola 2. Písanie historických osobných mien z uhorského obdobia slovenských dejín.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Pansofia** alebo **vševeda** je pojem od J. A. Komenského znamenajúci univerzálnu vedu, sústavu všetkého poznania - učenie o všejednote sveta. 

J. A. Komenský považoval jej vybudovanie za jednu z najdôležitejších úloh. V reforme ľudského vedenia a vytvorení jednotného systému poznatkov o prírode, človeku a Bohu videl predpoklady pre reformu celej spoločnosti, jej všenápravy. 

Dejiny v čase J. A. Komenského mali celistvý a jediný význam, ktorý určovala a spravovala božia prozreteľná vôľa. Človek bol jej dejinným nástrojom. Ľudskému rozumu ostávala iba možnosť rekonštruovať univerzálny najvyšší poriadok (ordo ordinum). Pansofia predstavovala práve túto rekonštrukciu vo forme úplného, uceleného a encyklopedického systému ľudského poznania, vedenia a vied, ktoré zahŕňali vedy o neživej prírode, živej prírode, človeku, duchu i duši a Duchu. Bola teda teocentrická a teologická. 

Pansofia bola Komenského nová filozofia, ktorá spočiatku vychádzala z dobových potrieb zjednotiť množstvo poznatkov, ktoré vyplynuli z úspechov renesančnej vedy, a umožniť lepšie jazykové i vecné vzdelanie v školách bez akéhokoľvek formalizmu. Nebola nikdy len vševedou, ktorá by zhromažďovala poznatky, ale všemúdrosťou, ktorej cieľom bolo nájsť vo vedení to podstatné, čo slúži i morálnej a sociálnej náprave ľudí, čo vedie k životnej múdrosti. Pansofiu uplatňoval Komenský najprv didakticky, potom širšie vychovateľsky, neskôr však nadobúda aj široko sociálny význam. Stával sa filozofiou nového ľudstva, individuálneho i sociálneho. Týmto širokým záberom, v ktorom dominovala náprava človeka, a neskôr celej spoločnosti, mala v 17. storočí netypické postavenie.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 49°02′01″S 20°51′06″V﻿ / ﻿49,0337°S 20,8518°V﻿ / 49.0337; 20.8518

**Príkre** (935,0 m n. m.) je vrch v pohorí Branisko. Leží nad obcou Poľanovce, približne 7 km severovýchodne od Spišského Podhradia.

Poloha
------

Nachádza sa na západnom okraji strednej časti Braniska, v geomorfologickom podcelku Smrekovica. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a na katastrálnom území obce Poľanovce. Najbližšími sídlami sú na juhozápadnom úpätí situované Poľanovce, južne ležiace Korytné, západne Bijacovce a severne ležiaci Vyšný Slavkov.

Opis
----

Príkre leží v hlavnom hrebeni, ktorý vedie od sedla Branisko severným smerom na Petrovu horu (1 046 m n. m.) a dominantnú Smrekovicu (1 200 m n. m.). Severným smerom sa nachádza Petruška (859 m n. m.), Michalička (784 m n. m.), Petrova hora (1 046 m n. m.) a Smrekovica, východným vrch Nad Bučom (1 105 m n. m.), Homôľka (970 m n. m.) a Patria (1 171 m n. m.), južným Brezová (1 042 m n. m.), Rajtopíky (1 036 m n. m.) a Rudník (1 025 m n. m.) a západným Ostrá hôrka (706 m n. m.) a Skala (854 m n. m.). Masív patrí do povodia Hornádu, kde vodu z východnej časti hrebeňa odvádza riečka Svinka a zo západnej odteká potokom Branisko. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.

### Výhľady

Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Braniska, pri priaznivých podmienkach tiež Levočské vrchy, Vysoké a Belianske Tatry, východnú časť Nízkych Tatier, Hornádsku kotlinu, Slovenský raj a Volovské vrchy.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie značená trasa, no východným úbočím vedie údolím Svinky  modro značený turistický chodník od juhu zo sedla Branisko na Smrekovicu. Západným úpätím vedie  žltá značka od severu z Vyšného Slavkova do sedla Branisko.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-10-05]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2022-10-05]. Dostupné online.
3. ↑  *Šarišská vrchovina – Branisko. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s. 2000.
4. ↑   *Mapy.cz* [online]. sk.mapy.cz, [cit. 2022-10-05]. Dostupné online.
5. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2022-10-05]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Smrekovica (geomorfologický podcelok)
* Branisko
* Zoznam vrcholov v Branisku

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Branisko |
| --- |
| Podcelky | 
* Smrekovica
* Sľubica

 |
| Národné prírodné rezervácie | 
* Kamenná Baba
* Rajtopíky

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Na bani
* Salvátorské lúky
* Šindliar

 |
| Kultúrne a historické pamiatky | 
* Lipovský hrad

 |
| Vybrané vrcholy BraniskaZoznam vrcholov | 
* Smrekovica (1 199)
* Patria (1 170)
* Sľubica (1 129)
* Nad Bučom (1 104)
* Zvolanská (1 064)
* Petrova hora (1 046)
* Suchý hrb (1 045)
* Brezová (1 042)
* Kravcová (1 036)
* Rajtopíky (1 036)
* Rudník (1 024)

 |
| Sedlá v Branisku | 
* Branisko
* Lačnovské
* Humence
* Predky
* Smrekovica

 |
Gelská *tetradrachma* znázorňujúca pretekára na voze so štvorzáprahom koní, cca 480-470 pred Kr.
**Pantares** alebo **Pantarés** (starogr. *Παντάρης* – *Pantares*, iný prepis: *Pantarés*) bol olympijský víťaz v tethrippe v 6. stor. pred Kr.

Pantares, syn Menekratia z Gely, zvíťazil na 68. olympijských hrách v roku 508 pred Kr. v tethrippe (v pretekoch na voze so štvorzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 25. hrách v roku 680 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Pantara je zaznamenané (nápis: *IvO 142*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na bronzovej doske, ktorá bola kedysi súčasťou podstavca jeho sochy. Objavili ju pri južnom múre olympijskej Altidy. Socha olympionika Pantara stála pôvodne východne od Diovho chrámu. Na posvätné miesto Olympie bola venovaná pravdepodobne menom jeho syna, gelského tyrana Kleandra, aby pripomínala olympijské víťazstvo zdôrazňujúce prestíž jeho aristokratickej rodiny. Gela bola v dobe Pantarovho olympijského víťazstva chovom koní vychýrená.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *IvO 142*
2. 1 2  Supplementum Epigraphicum Graecum, *SEG 27:49*
3. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 128.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Macmillan Company, 1912, *American Journal of Archaeology*, str. 223
7. ↑  Herodotos, *História*, 7,154.
8. ↑  Trudy Ring, Robert M. Salkin, Sharon La Boda, *nternational Dictionary of Historic Places: Southern Europe*, str. 271

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Walter Burley Griffin** (\* 24. november 1876, Maywood – † 11. február 1937, Lakhnaú) bol americký architekt.

Preslávil sa najmä návrhom Canberry, od základov stavaného nového hlavného mesta Austrálie. Revolučná bola predovšetkým koncepcia parkovania v meste a použitia železobetónu. Je radený k tzv. prériovej architektúre. Jeho manželka Marion Mahony Griffinová bola tiež významnou architektkou a Griffin s ňou na väčšine návrhov spolupracoval, vrátane projektu Canberry. Spoznali sa v štúdiu Franka Lloyda Wrighta v Oak Park, kde obaja na začiatku 20. storočia pracovali. Spolu navrhli vyše 350 diel. Často išlo o krajinné diela. Architektúru vyštudoval na University of Illinois. On i jeho žena boli vyznávači antropozofie, kvôli ktorej tiež odcestovali do Indie, kde však Griffin čoskoro zomrel na zápal pobrušnice.

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Walter Burley Griffin**

Externé odkazy
--------------

* Heslo v encyklopédii Britannica (po anglicky)
* Heslo v Australian Dictionary of Biography (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Walter Burley Griffin na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13611985r
* GND: 119439964
* ISNI: 0000 0000 8349 3605
* LCCN: n80131515
* ULAN: 500001158
* VIAF: 213882115
* WorldCat: lccn-n80131515
**Ján Imro** (\* 24. marec 1897, Kovačica - † 17. február 1990, Brezno) bol generál, protifašistický bojovník.

Životopis
---------

Účastník protifašistického odboja počas 2. svet. vojny, dôstojník čs. légií v Taliansku. Povýšený do hodnosti brigádneho generála, hodnosti zbavený a preradený do výslužby, rehabilitovaný (1965). Veliteľ 2. školskej roty pre dôstojníkov pechoty v zálohe, pridelený k 26. pešiemu pluku v Banskej Bystrici (1936-1937). Po vzniku Slovenského štátu splnomocnenec vlády na veliteľstve VII. armádneho zboru v Banskej Bystrici; organizátor a veliteľ Vojenskej akadémie v Banskej Bystrici (november 1939). Prednosta odd. Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici (začiatkom 1944). Veliteľ 2. technickej divízie v júli 1944. Pracovník Múzea SNP v Banskej Bystrici (1965), kde písal svoje pamäti.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * Légie 100: 73106
* SNK: 174366
**Petri Vehanen** (\* 9. október 1977, Rauma, Fínsko) je fínsky profesionálny hokejový brankár, ktorý v súčasnosti hrá v klube HC Lev Praha v KHL.

Hokejová kariéra
----------------

### SM-liiga

Vehanenova kariéra začala v klube Lukko Rauma, nachádzajúcom sa v jeho rodnom meste. Po sezóne 2007/08 sa ako brankárska jednotka tímu Rauman Lukka pripojil k fínskej hokejovej reprezentácii. 

Tiež hral za tímy Jääkotkat a Forssan Palloseura.

### Kariéra v Európe

V Európe hral za ruský klub Neftechimik Nižnekamsk, nórsky Viking Hockey, kde bol vyhlásený za najlepšieho brankára ligy v sezóne 1998-99, taliansky HC Pustertal – Val Pusteria Wolves a švédsku Moru IK. V súčasnosti pôsobí v klube Ak Bars Kazaň, ktorému v roku 2010 pomohol k triumfu v Kontinentálnej hokejovej lige.

### Medzinárodné pôsobenie

Prvým veľkým medzinárodným turnajom bol pre neho Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2008, kde pomohol v zápase s Nórskom k výhre 3:2 v predĺžení. Zúčastnil sa aj MS 2010 a MS 2011.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Petri Vehanen**

Externé odkazy
--------------

* Kariérne štatistiky Petriho Vehanena na The Internet Hockey Database

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Petri Vehanen na anglickej Wikipédii.*
**Ján Ivanchich** (\* 25. november 1722, Komárno – † 17. júl 1784, Trnava) bol slovenský teológ a filozof.

Životopis
---------

Narodil sa v Komárne. Príslušník jezuitskej rehole, študoval na viedenskej a Trnavskej univerzite.  

Po ukončení štúdií krátko pôsobil ako učiteľ, resp. kazateľ, napokon bol profesorom filozofie na univerzite v Trnave ( 1755– 1761), od roku 1761 riaditeľom viedenského Pázmanea, o rok neskôr aj profesorom teológie na univerzite. Od roku 1770 pôsobil v rôznych cirkevných hodnostiach opäť v Trnave. Patril k prvej skupine profesorov trnavskej univerzity, ktorí po prvej tereziánskej reforme v roku 1753 sa pokúsili odpútať od scholastickej filozofie a eklekticky prijímali a sprostredkovali a rozvíjali najmä karteziánske teórie. 

Bol autorom najmä filozofických diel, napísal však aj učebnicu fyziky, ktorá sa nezachovala a pripisuje sa mu aj autorstvo veršovanej dizertácie o optike. Pravdepodobne bol jedným z autorov anonymne vydanej matematickej učebnice Universae matheseos brevis institutio (Trnava 1752– 1755), ktorú zostavili spolu s A. Reviczkým. Učebnica bola modernejšia najmä tým, že autori v duchu reforiem už zaradili do nej podstatne viac aplikácií, ako bolo zvykom u predchádzajúcich, ostatne nie príliš hojne vydávaných podobných diel. Zomrel 17. júla 1784 v Trnave.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 1042682771
* VIAF: 311140596
**Soidas** (starogr. *Σοΐδας*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Soidas, málo známy sochár z Naupaktosu, bol činný pravdepobne v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Podľa antického autora Pausania Soidas a jeho rodák Menaichmos zhotovili slávnu chryselefantínovú sochu (zo zlata a slonoviny) bohyne Artemidy pre chrám v Patrai.

Pausanias, ktorý túto sochu videl v druhom storočí, o jej minulosti zaznamenal: „*Patraičania majú na akropole svätyňu Artemidy Lafrie. Bohyňa má cudzie meno, a aj jej socha sem bola dopravená odinokiaľ. Cisár Augustus totiž zbavil aitólske územie i mesto Kalydón obyvateľstva, pretože sa i Aitólčania museli presťahovať do Nikopolisu na predhorie Aktionu, a tak dostali Patraičania sochu Lafrie. Iné sochy z Aitólie a od Akarnančanov dal cisár dopraviť do Nikopolisu, ale sochu Lafrie venoval Augustus Patraičanom okrem iného ako sučasť kalydónskej koristi. A ešte dnes bola na patraiskej akropole uctievaná. Hovoria, že Lafria bola pomenovaná akýmsi Fókom. Iní prehlasujú, že Kalydónčanom starobylú sochu Artemidy vytvoril Lafrios, syn Kastaliov, vnuk Delfov, druhí zase tvrdia, že sa bohyňa pohnevaná na Oinea stala časom ku Kalydónčanom vľúdnejšia (elafroteron) a to je dôvod jej pomenovania.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 430.
2. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 375.
3. ↑  Johann Joachim Winckelmann. *Dějiny umění starověku Stati*. Praha : Odeon, 1986. 01-519-86. S. 208-209.
4. ↑  Cambridge, 1854, *The Journal of Classical and Sacred Philology*, str. 240
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 50.
**Jean-Léon Gérôme** (\* 11. máj 1824, Vesoul, Francúzsko - † 10. január 1904, Paríž) bol francúzsky maliar a sochár 19. storočia, ktorého maliarske dielo tvoria prevažne historické scény a portréty.

Život a dielo
-------------

Narodil sa vo Vesoule (Haute-Saône) 11. mája 1824. O maľovanie sa zaujímal už od detstva a na základnej škole patril medzi najnadanejších žiakov. V roku 1841 začal študovať v Paríži a pracoval pod vedením Paula Delachora, ktorého neskôr sprevádzal do Talianska (1844-1845). Prvý väčší úspech získal pri svojom návrate do Francúzska, kedy vystavil v Parížskom salóne obraz *Kohúti zápas*, ktorý získal bronzovú medailu. Ďalšie skvelé diela vystavil v roku 1848 a to konkrétne obrazy *Panna s Ježišom, Svätý Ján a Anacreon* a *Bacchus a Cupid*. Medzi ďalšie vystavované diela patrila aj *Paestum* (1852) alebo *An idyla* (1853).

V roku 1854 sa Gérôme vydal na cesty po Turecku a po Dunaji, v roku 1857 navštívil Egypt.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jean-Léon Gérôme**

Externé odkazy
--------------

* Jean-Léon Gérôme na Artcyclopedii

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jean-Léon Gérôme na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 91519
* BnF: 12014496k
* GND: 119324695
* ISNI: 0000 0001 2123 607X
* LCCN: n50016499
* NK ČR: jo2002102715
* ULAN: 500115563
* VIAF: 22153153
* Web umenia: 3079
* WorldCat: lccn-n50016499
prof. RNDr. **Ján Ivan**, CSc. (\* 20. november 1924, Bardejovská Nová Ves – † 20. september 1993, Bratislava) bol slovenský matematik.

V roku 1945 zmaturoval na gymnáziu v Bardejove. V roku 1950 skončil štúdium na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave, odbor matematika-fyzika. Na tejto fakulte pôsobil ako výpomocný asistent od 1. júla 1949 do 31. augusta 1950. Od 1. septembra 1950 až do odchodu do dôchodku v roku 1989 bol nepretržite zamestnaný na SVŠT v Bratislave a to v rokoch 1950 až 1961 na Elektrotechnickej fakulte a od roku 1961 na Strojníckej fakulte. V roku 1957 získal vedeckú hodnosť kandidáta matematicko-fyzikálnych vied a v roku 1958 kandidoval na docenta (no z politických dôvodov bol menovaný až v roku 1964). Po odchode do dôchodku pracoval ešte na čiastočný úväzok na Katedre matematiky STU v Bratislave. V roku 1991 bol menovaný profesorom (hoci návrh na menovanie bol podaný ešte v roku 1985). 

Po celý čas pôsobenia na SVŠT a neskôr na STU vyučoval matematiku a matematickú štatistiku. Vo vedecko-výskumnej činnosti dosiahol významné úspechy hlavne v algebraickej teórii pologrúp. Výsledky z teórie pologrúp sú uvedené, resp. citované v zahraničných monografiách. Bol spoluriešiteľom vedecko-výskumných úloh na odborných katedrách SjF a Metrologickom ústave SAV. Bol tiež vedúcim katedry a prodekanom na SjF. Podieľal sa na výchove vedeckých pracovníkov, viedol a usmerňoval niekoľko desiatok vedeckých ašpirantov. Napísal päť titulov skrípt z matematiky resp. matematickej štatistiky pre poslucháčov vysokých škôl technických a hlavne vysokoškolskú učebnicu *Matematika I.*, ktorá vyšla v dvoch vydaniach v roku 1983 a 1986 a *Matematika II.* v roku 1989.

Externé odkazy
--------------

Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2003175133