recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mestská športová hala Topoľčany** je športová hala v Topoľčanoch. V hale sa hrá najmä hádzaná a domovským klubom je HK agro Topoľčany a ŠKP Topoľčany.V roku 2020 prešla kompletnou rekonštrukciou. Kapacita haly je 2 050 miest na sedenie. Hala sa nachádza medzi ulicami Bernoláková, Šafaríkova a Janka Kráľa.

Pôvodná športová hala
---------------------

Pôvodná športová hala bola postavená v roku 1980 na Bernolákovej ulici v Topoľčanoch. Hala pozostávala z parketovej palubovky s čiarami na hádzanú. Kapacita hľadiska bola tisíc sediacich osôb. Hala počas svojej existencie prešla pár drobnými rekonštrukciami. Zásadnejšou rekonštrukciou bola výmena palubovky v roku 2012 za mäkčenú Gerflorovú podľahu.

Rekonštruovaná športová hala
----------------------------

Pôvodná komplexná rekonštrukcia športovej haly bola plánovaná už v apríli roku 2017, ktorá kvôli vysokým nákladom na rekonštrukciu – 5 mil. €, prekračovala maximálny rozpočet mesta na rekonštrukciu vo výške 3,2 mil. €. Po komunálnych voľbách 2018 sa nové vedenie mesta rozhodlo projekt rekonštrukcie športovej haly kompletne prepracovať tak, aby bolo možné rekonštrukciu vykonať v rámci rozpočtu.

22. januára 2020 mesto Topoľčany uverejnilo nový návrh športovej haly. Rekonštrukcia športovej haly bude pozostávať z vybudovania ďalších dvoch tribún a rozšírenia hracej plochy, tak aby spĺňala normy na medzinárodné hádzanárske ligy. Fasádu vynovenej haly mala tvoriť šachovnicová modro-biela fasáda. Táto farebná kombinácia sa nestretla s pochopením verejnosti pretože patrí najväčšiemu súperovi domáceho hádzanárskeho klubu, a mesto Topoľčany sa rozhodlo farebnú koncepciu prerobiť. V súčasnosti prebiehajú práce na rekonštrukcií, kompletná rekonštrukcia mala byť hotová v októbri 2020.

Rekonštrukcia športovej haly pokračuje aj v roku 2021, aj keď oficiálny termín odovzdania mal byť október 2020, ale z dôvodu Pandémie COVID-19 sa termín dokončenia predĺžil. Hala bola skolaudovaná a odovzdaná do užívania dňa 9. júna 2021 čo predstavuje omeškanie o 253 dní oproti plánovanému termínu.

Referencie
----------

1. ↑  ŠOMODI, Ondrej. Projekt topoľčianskej hádzanárskej haly prepracujú. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2019-08-08. Dostupné online [cit. 2021-11-09]. ISSN 1335-4418.
2. ↑  Global24 s.r.o.. *VIZUALIZÁCIE: Športová hala sa dočká rekonštrukcie, zvýši sa aj jej kapacita* [online]. topolcany.dnes24.sk, [cit. 2021-11-09]. Dostupné online.
3. ↑  VEVERKA, Mário. Začali s investíciou desaťročia. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2020-02-12. Dostupné online [cit. 2021-11-09]. ISSN 1335-4418.

Zdroje
------

* Týždenník MY Topoľčianske noviny
* Webstránka Slovenského zväzu hádzanej Archivované 2019-07-26 na Wayback Machine
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Milan Polák* pozri *Milan Polák*.

**Milan Polák** (\* 16. január 1932, Lenartovce – † 15. marec 2022) bol slovenský teatrológ, novinár, spisovateľ, scenárista, dramatik a pedagóg.

Podľa Literárneho informačného centra sa zaoberal „predovšetkým divadelnou kritikou a novšou divadelnou históriou i jej výraznými osobnosťami".

Životopis
---------

Po maturite na gymnáziu v Topoľčanoch (v roku 1951) študoval na vojenskej akadémii Litoměřiciach, v rokoch 1962 až 1967 dramaturgiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a neskôr v rokoch 1969 až 1972 teóriu a dejiny filmu, divadla, rozhlasu a televízie na Masarykovej univerzite v Brne.

O divadle písal od roku 1960. V období rokov 1961 až 1970 pracoval ako redaktor týždenníka Život a denníka Pravda. Neskôr v rokoch 1970 až 1974 pracoval v mesačníku *Film a divadlo*. Následne bol do roku 1988 pracovníkom Slovkoncertu. Odborným pracovníkom Ústavu umeleckej kritiky a divadelnej dokumentácie bol v rokoch 1988 až 1990. Potom bol bol v období 1990 až 1993 zástupcom šéfredaktora denníka *Slovenská republika*. Od roku 1995 do roku 1996 bol riaditeľom dramaturgie a programu Slovenskej televízie, následne do roku 1999 odborným pracovníkom Národného divadelného centra v Bratislave. Od roku 1998 bol pedagógom Fakulty masmediálnej komunikácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave.

Dielo
-----

Bol autorom scenárov televíznych dokumentárnych filmov aj dramatizácií literárnych diel pre rozhlas. Písal pod pseudonymom Marián Petrík.

Medzi jeho knižné diela patrili:

* *Divadlo – jeho cesta dejinami*
* *Mária Kráľovičová – portrét herečky*
* *Krátke dejiny divadla*
* *Frontové divadlá slovenskej armády 1943*
* *Bol raz jeden kabaret – Tatra revue*
* *Z dejín ochotníckeho divadla na Liptove*

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  TASR. Vo veku 90 rokov zomrel teatrológ a divadelný kritik Milan Polák. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2022-03-17. Dostupné online [cit. 2022-03-18].
2. 1 2 3 4   *Milan Polák* [online]. Bratislava: Literárne informačné centrum, [cit. 2022-03-18]. Dostupné online.
3. ↑  Polák Milan. In:  *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*. 1. vyd. Zväzok 2, M – Ž. Bratislava : Veda, 1990. 712 s. ISBN 80-224-0001-7. S. 199.
4. ↑  POLÁK, Milan. In: MAŤOVČÍK, Augustín, et al. *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*. 2. dopl. opr. a rozšír. vyd. Bratislava; Martin : Literárne informačné centrum; Slovenská národná knižnica, 2008. 576 s. ISBN 978-80-89222-48-3,  978-80-89301-12-6. S. 382.
5. 1 2  TASR. Vo veku 90 rokov zomrel teatrológ a divadelný kritik Milan Polák. *Pravda* (Bratislava: OUR MEDIA SR), 2022-03-17. Dostupné online [cit. 2022-03-18]. ISSN 1336-197X.

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Literárneho informačného centra

Autoritné údaje: * GND: 1264242204
* NK ČR: ola2002152857
* SNK: 150956
* VIAF: 279369108
Súradnice: 49°18′07″S 20°42′07″V﻿ / ﻿49,302°S 20,702°V﻿ / 49.302; 20.702

**Ľubovnianska kotlina** je geomorfologický podcelok Spišsko-šarišského medzihoria. Leží na severnom Spiši a jej centrálnu oblasť zaberá mesto Stará Ľubovňa. Stredom kotliny preteká rieka Poprad.

Vymedzenie
----------

Podcelok leží na severozápadnom okraji Spišsko-šarišského medzihoria a zo severu a juhu je obklopený pohoriami. Na severe je to Ľubovnianska vrchovina a Pieniny, západným smerom nadväzuje Spišská Magura s podcelkom Veterný vrch. Južným smerom vystupujú Levočské vrchy s podcelkom Levočská vrchovina a juhovýchodným smerom pokračuje Spišsko-šarišské medzihorie podcelkami Jakubianska brázda, Hromovec a Ľubotínska pahorkatina.

Osídlenie
---------

V centrálnej časti kotliny leží okresné mesto Stará Ľubovňa, menšie sídla sú v údoliach potokov. Osou územia je rieka Poprad, v údolí ktorej vedú dopravné komunikácie. V okresnom meste sa križujú cesty I/77 (od Popradu) a I/68 (Prešov – Mníšek nad Popradom). Údolím vedie i železničná trať Poprad-Tatry – Plaveč.

Chránené územia
---------------

V Ľubovnianskej kotline leží maloplošné chránené územie, prírodná pamiatka Litmanovský potok. Významnou turistickou atrakciou je Ľubovniansky hrad.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-06-19]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-08-18]. Dostupné online.
**Útvar zásahovej jednotky a kynológie**, skrátene **ÚZJaK**, je útvar Mestskej polície Bratislava (MsP BA). Sídlo útvaru sa nachádza na Obchodnej ulici v Bratislave.

Vznik
-----

Útvar vznikol zlúčením dvoch samostatných útvarov, a to zásahovej jednotky a Stanice jazdeckej polície a kynológie Mestskej polície Bratislava. Tým, že sa zrušila jazdecká polícia a kynológia ostala ako samostatný útvar, pristúpilo sa k zlúčeniu a vzniku nového útvaru, ktorý komplexne pokryje problematiku verejného poriadku na území celého hlavného mesta SR Bratislavy. K zlúčeniu došlo 1. júna 2021 schválením organizačnej zmeny Mestskej polície Bratislava.

Delenie
-------

Útvar je rozdelený na tri časti:

* Zásahová jednotka
* Kynologická jednotka
* Environmentálna jednotka

Útvar má celomestskú pôsobnosť ako jediný v organizačnej štruktúre Mestskej polície Bratislava. Hliadky zasahujú na celom území hlavného mesta podľa potreby občanov a bezpečnostnej situácie.

Výkon útvaru
------------

Základnou úlohou podľa zákona o obecnej polícii je chrániť život, zdravie, majetok a dohliadať na verejný poriadok ako aj životné prostredie počas bežného ale aj mimoriadneho výkonu služby. Medzi bežný výkon služby patrí napríklad ochrana života, zdravia a majetku občanov, správanie sa občanov na verejne prístupných miestach, znečisťovanie verejného priestranstva, konzumácia alkoholu na verejne prístupných miestach alebo konzumácii alkoholu mladistvými či drobné krádeže. Útvar takisto pracuje s ľuďmi bez domova a dohliada na dodržiavanie všeobecne záväzných nariadení.

V rámci mimoriadneho výkonu dohliada útvar na verejné zhromaždenia (protesty, pochody), športové podujatia (futbalové zápasy), kultúrne podujatia (festivaly, koncerty), pomáha pri živelných pohromách (napríklad povodniach) a iné bezpečnostné situácie súvisiace s bezpečnostnou situáciou vo svete.

Spolupráca a súčinnosť
----------------------

ÚZJaK spolupracuje s rôznymi útvarmi policajného zboru na Slovensku, hasičským a záchranným zborom, zdravotnou záchrannou službou, ozbrojenými silami Slovenskej republiky a s obecnými a mestskými políciami na Slovensku ale i v Česku.

Referencie
----------

1. ↑   *Mestská polícia pozýva fanúšikov: Čakajú vás hybridné policajné autá, zásahová jednotka či ukážky práce so psami | Samospráva | Bratislavské noviny* [online]. www.bratislavskenoviny.sk, [cit. 2023-11-22]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Bratislavský portál |

* Na stránke Mestskej polície
**Protoliterate period** alebo **Protoliterate phase** (doslova "protogramotné obdobie/protogramotná fáza") je anglické označenie obdobia v dejinách starovekých štátov Predného východu, najmä Mezopotámie. Názov má znamenať "obdobie začiatkov písma". Termín sa nepoužíva len v súvislosti s dejinami písma, ale ako všeobecné označenie dejinného obdobia. Niektorí autori v súvislosti s Mezopotámiou uprednostňujú termín **preddynastické obdobie** alebo **ranohistorické obdobie**  alebo úplne iné periodizácie (napr. na stredné a neskoré obdobie uruckej kultúry a džemdetnasrskú kultúru). 

Obdobie sa dá veľmi zhruba charakterizovať ako obdobie predchádzajúce ranodynastickému obdobiu (ktoré začína podľa rôznych datovaní 2900/3000 alebo menej často 3100 pred Kr.) a zároveň charakterizované začiatkami písma.

Pôvodne termín zaviedol Delougaz v roku 1942 ako označenie pre počiatočné obdobie mezopotámskej civilizácie zodpovedajúce podľa neho obdobiam:

* stredné urucké obdobie (t.j. od Uruk VI, t.j. asi od 3400 pred Kr.) - tzv. "Protoliterate period a"
* neskoré urucké obdobie - tzv. "Protoliterate period b"
* džemdetnasrské obdobie (t.j. asi do 2900 pred Kr.) - tzv. "Protoliterate period c a d"

V súčasných textoch sa v súvislosti Mezopotámiou uvádza buď, že "Protoliterate period" začína Urukom IVa, teda celkovo trvá zhruba 3300/3200 - 3000/2900/3100 pred Kr. alebo že začína už skôr - 3500/3400 pred Kr. (čo by sa dalo chápať ako viac v súlade s Delougazovou definíciou termínu).

Viaceré texty pojem aplikujú nielen na Mezopotámiu, ale analogicky aj na Egypt a iné susedné územia.

Referencie
----------

1. ↑  BRIGHT, J. *A history of Israel*. [s.l.] : [s.n.], 2000. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  WHITCOMB, Donald. *The Proto-Elamite Period at Tall-I Ghazir, Iran* [online]. Emory University, 1966, [cit. 2012-05-08]. Dostupné online. (anglicky) Pozn.: Najmä str. 42
3. ↑  pozri napr. NEMET-NEJAT, Karen Rhea. *Daily Life in Ancient Mesopotamia*. [s.l.] : Greenwood Publishing Group, 1998. Dostupné online. S. 19. (anglicky);  
  *Mesopotamian art and architecture - Sumerian period* [online]. Encyclopaedia Britannica, [cit. 2012-05-08]. Dostupné online. (anglicky);   
 *Mesopotamian art and architecture* [online]. [Cit. 2012-05-08]. Dostupné online. (anglicky);  
SHELMERDINE, Cynthia W.. *NEAR EASTERN CHRONOLOGY* [online]. REV. 2004-01-02, [cit. 2012-05-08]. Dostupné online. Archivované 2005-11-23 z originálu. (anglicky)
**Fudžimi 2-čóme Kokjogakudan** (jap. 士見二丁目交響楽団) je súbor japonských románov, ktoré napísal Akizuki Kó a podľa ktorých neskôr vyšla aj manga séria, CD a OVA anime. Žánrovo sa zaraďuje do jaoi.

Anime
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Jednodielne OVA je vytvorené podľa prvého príbehu (nazvaného v románe *Cold Front Conductor*), v ktorom sa *Kei Tonoin* a *Júki Morimura* stretnú a udalosti sa dajú do pohybu. Anime je pre Júkiho perspektívou, ako je to v románoch a väčšine CD a potom, čo sa začne niečo diať, tak Júki vysvetľuje situáciu v retrospektíve.

Extrémne plachý Júki Morimura hrá v amatérskom orchestri Fudžima Orchestra. Nový dirigent Kei Tonoin sa mu nepáči a žiarli na neho pre svoju lásku ku spoluhráčke *Kawašime*. Tej sa totiž zapáči nový dirigent, no on sa jej však prizná, že sa zaľúbil do Júkiho. Keď vyzvedá, či medzi nimi dvoma niečo je, Kawašima mu povie, že vzhľadom na to, že Júki sa jej ani nedotkol počas troch rokov strávených spolu v orchestri, si myslí, že je gay. Tieto slová privedú Keia do situácie, ktorá vyústi do hrozného nedorozumenia. Keď sa dozvie, že Júki ľúbil Kawašimu a chcel sa s ňou oženiť, iba sa jej to ešte neodvážil povedať, je už neskoro a Júki chce z orchestra odísť.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Postavy
-------

* Júki Morimura – *hlas:* Rjotaro Okiaju, Rjo Horikawa a Soičiro Hoši
* Kei Tonoin – *hlas:* Jasunori Masutani, Kunihiko Jasui, Ken Narita a na dódžinši CD Tošijuki Morikawa
* Kawašima – *hlas:* Masako Kacuki
* Igaraši – *hlas:* Akira Išida
* Išida – *hlas:* Hidejuki Umezu
* Takane – *hlas:* Kazuki Jao
* Sora – *hlas:* Kappei Jamaguči

Hudba
-----

Pre hudbu v anime Fudžimi Orchestra ako podklad slúži hudba mnohých skladateľov, hlavne európska klasická hudba. V anime bolo počuť skladby nasledovných hudobníkov: Richard Wagner, Wolfgang Amadeus Mozart, Johann Sebastian Bach, Ludwig van Beethoven, Antonio Vivaldi, Felix Mendelssohn, Johannes Brahms, Johann Strauss mladší, Maurice Ravel, Antonín Dvořák, či Erik Satie. Pôvodnú hudbu skomponovanú pre Fudžimi Orchestra napísal Takano Fudžio a je vydaná na rôznych CD spoločnosťou *Sony Music* (Liner Notes Music).

Externé odkazy
--------------

* otakuland.cz Archivované 2007-10-29 na Wayback Machine
* bluelove.wz.cz Archivované 2007-12-18 na Wayback Machine
**Ján Valentini** (Valentiny, Valentinyi; \* 10. november 1756, Turčiansky Michal – † 4. apríl 1812, Kláštor pod Znievom) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, básnik, historik, prírodovedec.

Životopis
---------

Jeho otec Ján Valentini a matka Žofia Valentiniová. Roku 1776 – 1782 študoval filozofiu a teológiu na gymnáziu a v kňazskom seminári v Budíne, 1782 vysvätený za kňaza. Roku 1782 rímskokatolícky kaplán v Slovenskej Ľupči, 1783 – 1787 v Prievidzi, v Bojniciach, od 1787 správca fary, 1788 farár v Kláštore pod Znievom. Príslušník staršej generácie v bernolákovskom hnutí. Autor historickej latinskej klasicistickej príležitostnej poézie. Zaoberal sa aj balneológiou a fyzikou, špeciálne elektrostatikou, ktorú využíval ako liečiteľ. Od 1795 člen Slovenského učeného tovarišstva, ústredná osobnosť v jeho pobočnom stánku v Banskej Bystrici.

Dielo
-----

* Onomasticon... Gabrieli Zerdahelyi episcopo Neosoliensi, Banská Bystrica roku 1803
* Elegia salutans... dnum Josephum regni Hungariae palatinum... Banská Bystrica (1806)

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike; pokrstený ako Joannes Valentini
* Záznam o úmrtí - uvedeny ako farár v Kláštore pod Znievom

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5764 5767
* NK ČR: jx20080103019
* SNK: 169227
* VIAF: 84399228
**Slovenské učené tovarišstvo** alebo **Tovarišstvo literného umenia** alebo staršie **Učené slovenské tovarišstvo** (pôvodne *Slowenské učené Towarišstwo* alebo *Towarišstwo litterného umeňá*) bol spolok, ktorý združoval prívržencov bernolákovcov na celom Slovensku a šíril slovenský jazyk a literatúru. Bol založený v roku 1792 v Trnave ako výsledok národných snáh o kultúrne a osvetové pozdvihnutie Slovákov. Medzi členov a hlavné osobnosti spolku patrili Anton Bernolák, Juraj Fándly, Jozef Ignác Bajza, Ján Hollý, Alexander Rudnay a iní.

Anton Bernolák a Juraj Fándly sa snažili o vytvorenie takej spoločnosti, ktorá by vydávala aj osvetové a ľudovýchovné diela. Takou sa stalo Slovenské učené tovarišstvo, ktorého úlohou bolo hlavne organizovať a viesť národné hnutie a pomáhať sproletarizovanej inteligencii v ľudovýchovnej a osvetovej činnosti. Preto boli založené i podobné „stánky" Tovarišstva v Nitre, v Banskej Bystrici, v Jágri, vo Veľkom Rovnom a na východnom Slovensku v Solivare, v Rožňave a v Košiciach. Na konci tretieho roku svojej existencie malo už Tovarišstvo na území celého Slovenska do 450 členov.

Členovia Tovarišstva prejavovali veľký záujem aj o zakladanie slovenských novín a časopisov, pretože v nich videli dôležitý nástroj ovplyvňovania verejnej mienky a posilňovania slovenskej myšlienky. Vo viedenskom "pobočnom stánku" Tovarišstva, chceli vydávať noviny v bernolákovskej slovenčine, nakoľko v hlavnom meste monarchie bolo možno získať aj najdôležitejšie a najaktuálnejšie vnútropolitické spravodajstvo. Hlavným cieľom ich vydávania bolo "našej slovenskej reči očiščení, krásu a vivíšení", no tieto plány sa napokon nerealizovali.
**Mai Jamaneová** (po japonsky 山根麻衣, 山根麻以 / *Jamane Mai*, po anglicky tiež *Mai Yamane*, \* 9. október 1958, Izumo (出雲市), Japonsko) je japonská džezová a bluesová speváčka, ktorá vytvorila spolu s Joko Kannoovou soundtrack k anime *Cowboy Bebop*.

Pôsobí od roku 1980. Začínala v japonskej súťaži pre mladých spevákov a šesť mesiacov po nej vydala prvý album. Istý čas účinkovala v japonskej popovej kapele *Fence of Defense*. Hosťovala na mnohých albumoch rôznych umelcov. V roku 1993 vydala s Kubotom Haruom spoločný album s názvom *Yamane Mai & Kubota Haruo Unit*. Do roku 1995, kedy vznikla formácia *New Archaic Smile*, vydala albumy ako *The Day Before Yesterday* (1984), *Flying Elephants* (1985), *Embassy* (1986), *Woman Tone* (1988) a *1958* (1989). 20. 6. 2007 vystúpila Mai Jamaneová v Soule, Kórea, ako členka tímu Joko Kannoovej. Bol to jej prvý zahraničný koncert po piatich rokoch od jej posledného vystúpenia v Paríži (2002).

New Archaic Smile
-----------------

Kapela *New Archaic Smile* je japonská hudobná skupina, kde pôsobí Mai Jamaneová ako vokalistka. Filozofiou tejto skupiny je priniesť trocha úsmevu do sveta 21. storočia.[chýba zdroj] Okrem Mai tu účinkujú aj ďalší dvaja členovia rodiny Jamaneovcov, Maiina sestra Eiko Jamaneová a brat Satoru Jamane. Zvyšok kapely tvoria bratia Satoši a Acuši Sanovci. V roku 1997 vznikol projekt *Fucuu no Uta* v spolupráci s Džun Čikumaovou (po japonsky 竹間淳 / Čikuma Džun). Po ňom vznikli ešte ďalšie tri projekty: *Kin no himo* (2001), *Jasašii kimoči* (2003) a *Jakitori no uta* (2004).

Vokály (anime)
--------------

Cowboy Bebop OST:

* Want It All Back
* Pushing The Sky
* The Singing Sea
* Rain (Demo verzia)
* Don't Bother None
* See You Space Cowboy
* Blue Záverečná pieseň poslednej epizódy
* Mushroom Hunting LIVE verzia
* Gotta Knock a Little Harder
* The Real Folk Blues Záverečná pieseň

Black Jack OST:

* Invisible Love

Mirage of Blaze OST:

* Vision of Flames
* Tears of Indigo so Suzi Kim
* Blaze 2002

Macross Plus OST:

* After in the dark - Torch song s Gabrielou Robin

Vision of Escaflowne OST:

* If You

Elegant World OST:

* Look It Up
* Bad Boyz
* Time Doing Time

  

Mai Jamaneová vystupovala v roku 2002 v Paríži a tiež na NGO Global Village počas Expo 2005 v Aiči, Japonsko.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka Mai Jamaneovej (po japonsky)
* Interview s Mai Jamaneovou (po anglicky)
Olympijské striebroOlympijské striebro
**Dárius Rusnák** (\* 2. december 1959, Ružomberok) je bývalý slovenský hokejový útočník. Odchovanec ŠaHK Banská Bystrica neskôr krátko pôsobil v tíme Spartak BEZ Bratislava. Od roku 1976 do roku 1989 bol hráčom HC Slovan Bratislava s výnimkou sezóny 1987/88 keď hral za HC Dukla Jihlava. Od roku 1989 do konca kariéry bol hráčom KalPa Kuopio vo fínskej lige. V lige odohral 436 zápasov a dal v nich 186 gólov. Draftoval ho tím Philadelphia Flyers v roku 1987 v 11. kole ako 230. v poradí.
Po skončení kariéry trénoval HC Slovan Bratislava. Jeho syn Ondrej je tiež hokejista. V roku 2009 ho uviedli do Siene slávy slovenského hokeja.

Od 1. apríla 2000 pôsobil v Kancelárii prezidenta SR ako vedúci oddelenia pre styk s verejnosťou. V roku 2014 bol obvinený z výtržnosti v kaviarni Prezidentka, kde mal pod vplyvom alkoholu vulgárnymi výrokmi napadnúť dve ženy za to, že sa medzi sebou rozprávali po maďarsky a následne mal fyzicky napadnúť dvojicu mladých mužov, ktorí sa ich zastali. Po tejto afére Kanceláriu prezidenta SR opustil.

Je členom výkonného výboru SZĽH.

Reprezentácia
-------------

Je držiteľom striebornej medaily zo ZOH 1984, Majster sveta 1985, strieborný z MS 1982 – 83. V česko-slovenskom drese zaznamenal **156** štartov dosiahol v nich **68** gólov. Na Majstrovstvách sveta 1985 prispel významným spôsobom k zlatej medaile ako kapitán tímu.
Reprezentoval Československo na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov v rokoch 1978 a 1979, a tiež na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji v rokoch 1981, 1982, 1983, 1985 a 1986.

Spolupráca s ŠtB
----------------

Podľa registračných protokolov ŠtB archivovaných Ústavom pamäti národa bol v rokoch 1982 – 1983 vedený ako agent ŠtB s krycím menom *Daro*. Priebehu a charakteru spolupráce Rusnáka aj ďalších vrcholových športovcov sa venuje športový historik Ján Grexa v článku *Šport v tieni ŠtB* (2013) aj epizóda *ŠtB na lade* dokumentárneho cyklu RTVS *ŠtB: Prísne tajné* (2021).

Referencie
----------

1. ↑   Dárius Rusnák urážal Maďarov a vyvolal bitku v krčme. *domov.sme.sk*. Dostupné online [cit. 2018-03-18].
2. ↑  HARAKSIN, Dárius. Dárius Rusnák pohoršil národ, u prezidenta skončil. *Noviny.sk*. Dostupné online [cit. 2018-03-18].
3. ↑  25337 : Daro : Dárius Rusnák : 2.12.59. In:  *KS ZNB – Správa ŠtB Bratislava (Séria: II)* [online]. Bratislava: Ústav pamäti národa, [cit. 2023-09-19]. S. 43. Dostupné online.
4. ↑  GREXA, Ján. Šport v tieni ŠtB. *Pamäť národa* (Bratislava: Ústav pamäti národa), 2013, roč. IX, čís. 3, s. 53 – 78. Dostupné online [cit. 2023-09-19].
5. ↑   *Televízny archív : ŠtB: Prísne tajné : ŠtB na lade* [online]. Bratislava: Rozhlas a televízia Slovenska, 2023-01-25, [cit. 2023-09-19]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Biografické informácie a štatistiky na NHL.com, alebo Eliteprospects.com, alebo Eurohockey.com, alebo The Internet Hockey Database

Autoritné údaje: * SNK: 168269
* VIAF: 3532156565693023500007
Súradnice: 41°41′04″S 23°49′35″V﻿ / ﻿41,684444°S 23,826389°V﻿ / 41.684444; 23.826389

**Chrám svätého Mikuláša** (bulh. Църквата „Свети Николай" alebo „Свети Никола" – *Cărkvata „Sveti Nikolaj"* alebo *„Sveti Nikola"*) je pravoslávny chrám v dedine Kovačevica v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

Charakteristika
---------------

Chrám je celokamenný z neobrobeného kameňa, postavený miestnymi majstrami vo východnej časti dediny v rokoch 1841 – 1847 ako trojkorábna pseudobazilika s veľkou polkruhovou apsidou obrátenou na východ. Chrám bol postavený, aby nahradil kaplnku svätej Petky, ktorá na mieste chrámu pôvodne stála, pričom niektoré z ikon z kaplnky boli premiestnené do novopostaveného chrámu. K chrámu patrí ešte zvonica s budovou školy, ktoré boli postavené v roku 1893, a budova pôvodnej školy (ktorá je ešte z 18. storočia). Všetky tieto budovy sú ohradené spoločnou kamennou stenou. Vnútorné rozmery chrámu sú: dĺžka - 19,8 metra a šírka - 12,1 metra, hrúbka stien je 1 meter. Súboru budov je priznaný štatút architektonická, umelecká a kultúrna pamiatka národného významu.

Galéria
-------

* Chrám svätého Mikuláša - zvonicaChrám svätého Mikuláša - zvonica
* Chrám svätého MikulášaChrám svätého Mikuláša
* Chrám svätého MikulášaChrám svätého Mikuláša
* Chrám svätého MikulášaChrám svätého Mikuláša
* Chrám svätého Mikuláša - detailChrám svätého Mikuláša - detail
* Chrám svätého MikulášaChrám svätého Mikuláša

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Свети Никола (Ковачевица) na bulharskej Wikipédii.*
Plodnice hľuzovky

Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *hľuzovka a lanýž* pozri *hľuzovka (rozlišovacia stránka)*.
**Hľuzovka** (iné názvy pozri nižšie; lat. *Tuber*) je rod vreckatých húb z čeľade hľuzovkovité (Tuberaceae) z radu čiaškotvaré (Pezizales). Je známych veľa druhov, väčšina z nich sa považuje za kulinársku pochúťku.

Názvy
-----

Názov tohto rodu, resp. v užšom zmysle hľuzovky letnej (*Tuber aestivum*), bol od 17. stor. do 30. rokov 20. storočia **lanýž**/**lanyž**(), **jelenia huba**, **jelenia hubka**, **jelení hríb**, **jelenica**, **jelienka**, **tryfla**, **homolica** a **homôlka**. Uvedené názvy sú zároveň ľudové názvy tohto rodu (resp. hľuzovky letnej); ďalšie ľudové názvy sú **hubka**, **trifľa** a **trifeľ**. Slovo lanýž (lanyž) je bohemizmus (čes. lanýž), slová na trif- (tryf-) sú germanizmy (nem. Trüffel).

Rozšírenie a výskyt
-------------------

Hľuzovky sa vyskytujú najmä v Stredomorí, napríklad v Talianskom Piemonte, vo francúzskom Périgorde alebo v oblasti Istrijského polostrova. Hľuzovky rastú prevažne v dubových a iných listnatých lesoch. Väčšine druhov sa darí vo vápnitej pôde s mierne zásaditou reakciou pôdneho roztoku.

Na Slovensku do prvej polovice 20. storočia rástla pomerne hojne predovšetkým hľuzovka letná (*Tuber aestivum*), ale aj iné druhy. V súčasnosti sa však u nás hľuzovky takmer nevyskytujú.

Opis
----

Plodnice sú typu tuberotécium, čo je druhotne uzavreté apotécium. Bývajú nepravidelne guľovitého až zemiakového tvaru, hrboľaté až bradavičnaté, belavé, žltohnedej alebo sivočiernej farby. Nachádzajú sa pod zemou v hĺbke približne 15-20 cm, čo sťažuje ich hľadanie a vyžaduje pomoc svine alebo vycvičeného psa, *makrozmatických* živočíchov, čiže živočíchov s čuchom citlivejším než má človek. Hľuzovky v krajine identifikujú tak, že cítia chemikáliu dimetylsulfid produkovanú plodnicou.

Zdroj
-----

1. ↑  Slovenské odborné názvoslovie. [s.l.] : Vyd. SAV, 1954. 444 s. S. 294.
2. ↑  lanýž čierny. In:  *Slovenský náučný slovník*. Ed. Pavel Bujnák. Diel II. E – M. Bratislava–Praha : Litevna, 1932. 379 s. S. 287.
3. 1 2  POLÍVKA, F. DANĚK, G. Rastlinopis a náuka o Zemi. 1935. S. 162
4. ↑  MAJTÁNOVÁ, M. Názvy húb v slovenských učebniciach do roku 1918. In: Kultúra slova 5 1974 S. 156 a nasl.
5. ↑  Josef Loos. *A magyar, német és tót nyelv szótára*. [s.l.] : [s.n.], 1870. 666 s. S. 527.
6. ↑  BENEDIKOVÁ, D. Rámcová metodika Národného programu ochrany genetických zdrojov rastlín pre výživu a poľnohospodárstvo.
S. 91
7. ↑  MAJTANOVÁ, M. Z vývinu slovenskej mykologickej terminológie. In: Kultúra slova č. 5 1969, S. 152 a nasl. 159
8. ↑  huba. In:  *Historický slovník slovenského jazyka*. 1. vyd. Zväzok I A – J. Bratislava : Veda, 1991. 536 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0228-1.  (pozri aj dolnú časť hesla „-ka")
9. ↑  hubka1. In:  *Slovník slovenských nárečí*. 1. vyd. Zväzok I A – K. Bratislava : Veda, 1994. 933 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0183-8. S. 636 – 637.
10. ↑   História hľuzoviek na Slovensku
11. 1 2  Tento odsek je čiastočný alebo úplný preklad článku "lanýž" na českej Wikipédii.
Vchod do St. James's Palace z ulice Pall Mall.
**St. James's Palace** je jedným z najstarších palácov v Londýne. Nachádza sa na ulici Pall Mall, na sever od St. James’s Parku. Palác bol postavený v rokoch 1531 až 1536 kráľom Henrichom VIII. na mieste pôvodnej nemocnice zasvätenej sv. Jakubovi mladšiemu (angl.: St. James the Less). Odtiaľ je odvodený aj názov štvrte St. James's i meno neďalekého parku. Budova bola postavená z červených tehál v tudorovskom štýle.

Od roku 1698, potom ako vyhorel Whitehall Palace, sa St. James's Palace stal hlavným londýnskym sídlom panovníka a administratívnym centrom celej monarchie. Počas Cromwellovej vlády bol palác využívaný ako kasárne a neskôr ho zrekonštruoval kráľ Karol II. Panovníci Hanoverskej dynastie využívali potom palác ako svoje sídlo až do roku 1809, keď bol zničený požiarom. Z pôvodnej stavby sa zachovala iba brána Henricha VIII.

Počas opráv St. James's Palace kráľovská rodina sídlila v Buckingham House (dnešný Buckinghamský palác). Formálne ustanovenie Buckinghamského palácu ako hlavného kráľovského sídla v Londýne bolo prevedené za vlády kráľovny Viktórie.

St. James's je využívaný dodnes, napríklad tu má svoje formálne sídlo kráľovský dvor a akreditujú sa tu zahraniční diplomati. Taktiež je londýnskym sídlom princeznej Anny a Alexandry, princeznej z Kentu. Palác tvorí komplex rôznych budov, okrem iného York House, bývalé sídlo princa Charlesa a jeho dvoch synov princov Williama a Harryho a Clarence House, domov zosnulej Kráľovnej Matky a súčasná rezidencia Princa z Walesu.

Kráľovnina kaplnka (angl.: Queen's Chapel) bola postavená architektom Inigom Jonesom a na rozdiel od paláca je prístupná pre verejnosť. St. James's Palace je taktiež jedným z troch miest, kde máte možnosť vidieť príslušníkov jazdnej stráže.

Dopravné spojenie
-----------------

Najbližšie stanice londýnskeho metra:

* **Piccadilly Circus**  (Piccadilly a Bakerloo Line)
* **Green Park** (Piccadilly a Victoria Line)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **St. James’s Palace**

Externé odkazy
--------------

* St. James's Palace na Royal Household; stránka palácu (po anglicky)
Mgr. art. **Michal Hudák** (\* 27. jún 1969, Prešov) je slovenský moderátor a herec.

Životopis
---------

Je rusínskej národnosti. Základnú školu i gymnázium absolvoval v ukrajinskom jazyku. V detstve pôsobil v rozhlase aj v amatérskom divadle. V čase dospievania hrával aj v Ukrajinskom národnostnom divadle v Prešove (dnešné Divadlo Alexandra Duchnoviča). 

Rozhodol sa pre štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. V roku 1987 úspešne absolvoval prijímacie pohovory, ale herectvo napokon odišiel študovať na Kyjevský inštitút divadelného umenia. Po štyroch rokoch sa vrátil ako divadelný a filmový herec. Angažmán získal v Divadle Alexandra Duchnoviča v Prešove. Pôsobil aj v prešovskom rádiu Flash.

V televízii sa po prvýkrát predstavil v súťažnej relácii Slovenskej televízie *Správny kľúč* a neskôr v relácii *Varím varíš varíme*. V súčasnosti pripravuje upútavky pre televíziu JOJ, pracuje v dabingu a číta komentáre k dokumentárnym filmom. V televízii JOJ moderoval relácie *Dievča za milión* a reality show *VyVolení*. V RTVS moderoval relácie Fenomén a Fenomén Junior. Vystupuje aj s country a bluegrassovou kapelou Žobráci, kde hrá na mandolíne. Je rozvedený, má synov Šimona a Huga a tiež dcéru Evu.

Hral v televíznych seriáloch *Profesionáli* a *Panelák*. V zábavnej šou *Cena* *je* *správna* nahradil moderátora Mateja Sajfu Cifru. V súčasnosti sa často objavuje v relácii *Inkognito* po boku ďalšieho priateľa i Rusína Mariána Čekovského.

Filmografia
-----------

* 2017: *Spievankovo a kráľovná Harmónia* réžia: Diana Novotná, účinkovanie: Mária Podhradská (Spievanka), Richard Čanaky (Zahrajko), Roman Pomajbo (Kocúr - kominár), Dominika Richterová (Ježica Evelína), Michal Hudák (Krtko), Ivan Vojtek (Slimák Kubo), Karol Čálik (Čmeliak), Lenka Košická (Čmeliacica), Marián Labuda ml. (Basový kľúč - hlavný radca), Ady Hajdu (Husľový kľúč - radca), Štefan Skrúcaný, Mária Čírová, Lucia Vráblicová, Anikó Vargová, Vladislav Plevčík, Silvia Donová.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Michal Hudák**

Referencie
----------

1. ↑   *SPIEVANKOVO A KRÁĽOVNÁ HARMÓNIA - Itafilm* [online]. www.itafilm.sk, [cit. 2018-12-07]. Dostupné online.
2. ↑   *Filmový muzikál SPIEVANKOVO a kráľovná Harmónia má vonku prvý trailer! | Infošky | Články* [online]. Mama a Ja, [cit. 2018-12-07]. Dostupné online.
3. ↑  MEDIALNE.SK. *Mediálne.sk - vedieť vidieť* [online]. medialne.etrend.sk, [cit. 2018-12-07]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * SNK: 147919
* VIAF: 4329156565753423500001
***Roniemoon*** je štúdiový album slovenskej speváčky Ronie, ktorý vyšiel 30. novembra 2023 bez hudobného vydavateľstva.

Na nahrávke hosťovali Monika Bagárová, Dominika Mirgová a Kali. Hlavným producentom albumu je Martin "Maxo" Šrámek, ktorý je aj speváčkin priateľ. Spolupracovali na ňom aj Maxo Mikloš, Adrián Líška, Miroslav "Horso" Horský a Erika Rein. Všetky texty na albume napísala samotná Ronie. Textovo na album v rámci spolupráce prispeli aj Kali a ADiss.

Turné k albumu je plánované na jar 2024.

Pozadie vzniku albumu
---------------------

Názov albumu vznikol spojením slov Ronie a moon. S mesiacom má speváčka podľa vlastných slov vnútorné puto už dlhodobo. 

> „Fascinoval ma od detstva. Mám ho dokonca aj vytetovaný. Vždy som bola viac nočný ako denný človek. Niekedy som si v noci písala priania na papier, popritom ako som sledovala mesiac a v hlave vymýšľala svoju najkrajšiu možnú budúcnosť. Nie náhodou je na albume 12 pesničiek. Je to paralela k dvanástim mesiacom v roku", hovorí Ronie o albume.
> 
>

Vydanie a predaj
----------------

​​​​​​​Predpredaj albumu odštartoval 20. októbra 2023 prostredníctvom internetového obchodu Spinaker. Prvých 100 predaných kusov bolo odoslaných aj s podpisom. Album vyšiel 30. novembra 2023.

Nahrané skladby
---------------

23. októbra 2023, týždeň pred vydaním albumu, vyšiel singel „Déjà vu" v spolupráci s Kalim. Speváčka sa na klipe podieľala aj ako scenáristka a pracovala aj na strihu.

Krst albumu
-----------

Krst albumu sa konal 10. novembra 2019 v bratislavskom HPK - Hopkirk Clube. Na krste vystúpili hostia ako Dominika Mirgová, Majk Spirit, Nina Janová, Yael a Monika Bagárová.

Zoznam skladieb
---------------

| # | Názov skladby | Zložil(i) | Dĺžka |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | „Aaliyah"   |   |   |
| 2. | „S kým si"   |   |   |
| 3. | „Mesiac" (feat. Monika Bagárová) |   |   |
| 4. | „Večné deti"   |   |   |
| 5. | „2004"   |   |   |
| 6. | „V búrke"   |   |   |
| 7. | „DNA"   |   |   |
| 8. | „Máš čo chcem" (feat. Dominika Mirgová) |   |   |
| 9. | „Love again"   |   |   |
| 10. | „Na čo sa hráme"   |   |   |
| 11. | „Déjà vu" (feat. Kali) |   |   |
| 12. | „Posledný song"   |   |   |

Referencie
----------

1. 1 2   *Speváčka Ronie pokrstila nový album vo veľkom štýle* [online]. partyportal.sk, [cit. 2023-12-03]. Dostupné online.
2. ↑   *Hudba: Speváčka Ronie pokrstila album Roniemoon* [online]. teraz.sk, [cit. 2023-12-03]. Dostupné online.
3. ↑   *Ronie sa dočkala vysnívaného songu s Kalim, fanúšici ho milujú.* [online]. aetter.sk, [cit. 2023-12-03]. Dostupné online.
Súradnice: 48° 51′ 12″ s.š. 2° 22′ 06″ v.d.

Bastila
**Bastila** (franc. Bastille) bola parížska pevnosť postavená v roku 1369 na obranu proti Angličanom v storočnej vojne, od 15. storočia používaná ako väznica. Skôr bola známa ako Bastille Saint-Antoine. Bastille znamená po francúzsky hrad alebo opevnenie.

Dobytie Bastily 14. júla 1789 znamenalo začiatok Veľkej francúzskej revolúcie. Bastilu napadli a dobyli francúzski občania, najmä Parížania, ktorí si mysleli, že z Bastily sú na Paríž namierené delá, ktoré môžu byť použité. Vtedy však už táto pevnosť nemala ako politické väzenie žiadny význam, predstavovala len symbol „Starého režimu". V posledných dňoch sídlili v nej len siedmi väzni: štyria falšovatelia (Jean de la Corrége, Jean Bechade, Bernard Laroche a Jean-Antonio Pujade), gróf zo Solages (ktorý bol obvinený z incestu) a zvyšní dvaja boli šialenci (jeden z nich bol Ír, známy ako major Whyte, ktorý vôbec nevedel, kde je, ale jasajúci dav ho vyniesol von na pleciach). Dobytie Bastily sa oslavuje ako francúzsky národný sviatok (franc. Fête Nationale).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bastila**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bastila na českej Wikipédii.*
**Západný front** bolo jedno z kľúčových bojísk prvej svetovej vojny. Nemecká armáda začala vojny inváziou do Luxemburska a Belgicka v auguste 1914. 20. augusta Nemci obsadili hlavné mesto Belgicka Brusel. Postupne získali vojenskú kontrolu nad dôležitými priemyselnými oblasťami vo severozápadnom Francúzsku. Počiatočný nemecký postup bol zastavený v bitke na rieke Marne a po nemeckom neúspechu v bitke pri Ypres sa frontová línia ustálila. Obe znepriatelené strany bojovali pozdĺž spletitej línie opevnených zákopov siahajúcich od Severného mora po švajčiarsko-francúzsku hranicu. Táto zákopová vojna zostala relatívne statická až do roku 1917 a 1918, kedy prešla menšími zmenami.

V rokoch 1915 až 1917 bol západný front svedkom početných ofenzív poznamenaných masívnym delostreleckým ostreľovaním a rozsiahlymi útokmi pechoty. Napriek tomuto úsiliu, zákopy, línie ostnatého drôtu, opevnené pozície kryté paľbou guľometov, a delostrelectvo spôsobili na oboch stranách ťažké straty, čo malo za následok minimálne územné zisky oboch strán vo väčšine bitiek. Medzi týmito ofenzívami boli významné hlavne: bitka o Verdun (1916) s ohromujúcim počtom 700 000 obetí, bitka na Somme (1916) s viac ako miliónom obetí a bitka pri Passchendaele (1917) so 487 000 obeťami.

Aby prekonali patovú situáciu v zákopovej vojne, obidve strany experimentovali s vtedy inovatívnymi vojenskými technológiami, ako sú chemické zbrane (hlavne jedovaté plyny), lietadlá a tanky. Vylepšená taktika spolu s postupným oslabovaním armád západného frontu vydláždila cestu k obnovenej mobilite v roku 1918. Postavenie Ústredných mocností uľahčila porážka Ruska vo vojne (Brestlitovský mier), vďaka čomu mohli stiahnuť svoje sily z východného frontu a nasadiť ich v plnej sile na západe. Nemecká jarná ofenzíva toho roku s využitím delostrelectva a tzv. infiltračné taktiky najskôr viedli k značnému postupu na západ, ale napokon v dôsledku vyčerpania ani táto nepriniesla Nemecku rozhodujúci obrat.

Neúnavný postup armád Dohody, hlavne príchod čerstvých síl z USA počas ofenzívy Dohody v roku 1918 spustil náhly kolaps nemeckých síl, čo prinútilo nemeckých veliteľov uznať nevyhnutnosť porážky. Nemecká vláda kapitulovala prímerím z 11. novembra 1918 a podmienky mieru následne určila Versaillská zmluva v roku 1919.

Referencie
----------

1. ↑  Banks, A. 2001, A Military Atlas of the First World War. Leo Cooper, Londýn, s. 14
2. ↑  LIDDLE, Peter. *Passchendaele in Perspective (The Third Battle of Ypres)*. [s.l.] : Pen and Sword, 2017. 544 s. ISBN 978-0-85052-588-5.
**Flavius Romulus Augustus**, často nazývaný **Romulus Augustulus** (Augustulus je zdrobnenina od Augustus = Vznešený), (\* asi 461 – 463 – † asi po 507) bol posledným cisárom Západorímskej ríše. Iróniou osudu sa volal Romulus ako legendárny zakladateľ Ríma a zároveň Augustus ako prvý rímsky cisár.

Jeho otec Orestes, pôvodom z Panónie, dávnejšie pôsobil v službách Atilu ako jeho tajomník a diplomat, potom bol dôstojníkom v rímskej armáde. Roku 475 ho západorímsky cisár Julius Nepos povýšil do hodnosti *magister militum* a patricija a urobil ho veliteľom germánskych žoldnierov – foederátov – v Itálii. Aby si Orestes získal ich podporu pri realizácii svojho úmyslu ovládnuť Západorímsku ríšu, sľúbil im tretinu územia Itálie. 

Orestes 28. augusta 475 prevzal moc v Ravenne, ktorá bola od roku 402 sídlom západorímskych cisárov, a prinútil Julia Nepota k úteku cez more do Dalmácie. Za cisára vyhlásil 31. októbra 475 svojho syna Romula. Keďže ten nebol plnoletý a nemohol sám vládnuť, skutočným panovníkom sa stal jeho otec. 

Necelý rok po uchopení moci predstúpila pred Oresta delegácia germánskych foederátov s požiadavkou o pridelenie sľúbeného územia. Keď to odmietol, foederáti sa vzbúrili. Svojho vodcu Odoakera 23. augusta 476 vyhlásili za kráľa. Oresta 28. augusta 476 pri Piacenze zajali a hneď aj popravili. 

Odoaker sa zmocnil Ravenny, Romula Augusta zajal a prinútil vzdať sa trónu. Odoaker nedosadil bábkového cisára, ani proti germánskej nadvláde už nikto nepovstal, preto sa touto udalosťou zo 4. septembra 476, alebo roku 1229 od založenia Ríma, ako sa vtedy počítalo, skončili dejiny Západorímskej ríše. V tom čase však neznamenala žiadny významný prelom. 

Odoaker ušetril život Romula Augusta a poslal ho do exilu k príbuzným do Kampánie; niektoré zdroje uvádzajú, že mu dokonca pridelil ročnú penziu. Ďalšie roky prežil Romulus Augustus v opevnenej vile Castellum Lucullanum na ostrovčeku v neapolskom prístave. Posledná zmienka, ktorá sa k nemu môže vzťahovať, je z roku 507.

Podľa niektorých historikov bol posledným právoplatným rímskym cisárom Julius Nepos, ktorý vládol v Dalmácii až kým ho roku 480 nezavraždili.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Romulus Augustus**

Autoritné údaje: * GND: 124521940
* ISNI: 0000000018776975
* LCCN: n79077166
* VIAF: 32932293
* WorldCat: lccn-n79077166
**Teodor Koriatovič** (\* 1331 – † 1414) bol knieža Podolia (v tom čase v Litve). Jeho titul znel: Theodorus Koriatovich, Dei gracia dux de Munkach.

Život
-----

Pochádzal z litovského rodu veľkokniežaťa Gedymina. V roku 1393 bol však prinútený opustiť svoje kniežatstvo v Podolí a nájsť si nový domov v Uhorsku. Žigmund, kráľ Uhorska (1387 – 1437) ho prijal veľmi ochotne a hneď mu daroval Mukačevské panstvo. Teodor na ňom vládol až do svojej smrti, teda do roku 1414. Veľmi sa pričinil o Mukačevský monastier. Jeho ľudia sa usídlili v redšie osídlených častiach severovýchodného Slovenska a Zakarpatskej Ukrajiny, ba aj v južnom Zemplíne. Novousadlíci, ktorí prišli s ním, založili vyše 300 osád. Koriatovič bránil Rusínov pred uhorskou šľachtou. Na Zemplíne dal raziť drobné strieborné mince s cyrilským písmom.

Podľa historika Joannika Baziloviča mal veľký význam pre Uhorsko a uhorských kresťanov byzantského obradu. Kedysi bol obyčaj, že silnejší a bohatší šľachtic sa snažil založiť pri svojom panstve monastier, aby sa za neho mnísi modlili. On sa staral o svetské veci – organizáciu panstva a podobne, v monastieri sa zatiaľ modlili za jeho dušu. Meno Teodora Koriatoviča sa dáva do súvisu s monastierom na Černečej hore pri Mukačeve ako aj so zriadením Mukačevskej eparchie.

Teodor Koriatovič zomrel v roku 1414. Po ňom držala hrad Palanok v Mukačeve do svojej smrti jeho vdova Valja.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2011-01-04]. Dostupné online. Archivované 2016-03-05 z originálu.
2. ↑
3. ↑  Juraj Gradoš: Teodor Koriatovič

Autoritné údaje: * NK ČR: js2015861977
* VIAF: 315534815
**Bitka pri Mikata ga Hare** (jap. 三方ヶ原の戦い – Mikata ga Hara no tatakai) bola jedna z najslávnejších bitiek ťažení Šingena Takedu a jedna z najlepších ukážok jeho taktiky založenej na využití jazdy. 

Ako Šingen Takeda zamieril na juh s cieľom zaútočiť na Iejasa Tokugawu v jeho pevnostiach v Hamamacu. Jeho vojská sa stretli s Tokugawom na rozsiahlej pláni nazývanej Mikata, severne od pevnosti. Podľa *Kójó Gunkan*, súdobej vojenskej histórie Takedu, Šingen prečíslil Iejasuho 3 ku 1 a rozostavil svojich mužov do útvaru *gjórin* (rybia šupina), lákajúc svojho protivníka do útoku. Vojská Iejasuho boli zoradené do línie, tak mohli lepšie využiť svojich  mušketierov.

Okolo štvrtej hodiny popoludní začalo snežiť a muškety boli s otvoreným ohňom. Strelné zbrane boli v tom čase v Japonsku novinkou, predpokladá sa, že to bol ten faktor, ktorý zapríčinil nerovnováhu. Iejasu očakával vyšší obranný účinok na Šingenov taktický pokus. Šingen dal príkaz svojej slávnej jazde; jeho jazdci cválali na strelcov a rozdrvili ich; niektorí z Tokugawových vojakov zostali na svojich pozíciách, ale veľa ich ušlo alebo bolo zabitých.

Šingen potom zastavil tieto predné jednotky a umožnil im oddýchnuť si; nový oddiel jazdcov vedený Kacujorim Takedom a Masamorim Obatom bol vyslaný na prenasledovanie. Rýchlo sa spojili s hlavnými silami Takedovej armády, ktoré prenasledovali nepriateľov pri úteku. Iejasu poslal jedného svojho veliteľa Tadaja Ōkuba s obrovskou zlatou vejúcou štandardou (*uma-džiruši*), ktorá slúžila ako orientačný bod. Následne videl, že pozornosť Takedovej armády sa obrátila a jeho obkľúčení generáli boli voľní. Nacume Jošinobu ho presvedčil aby ušiel; život Iejasuho bol príliš dôležitý. Jošinobu potom viedol útok na Takedové línie a bol zabitý.

Keď sa Tokugawa vrátil do pevnosti Hamamacu, mal podľa svedectva súčasníkov iba päť mužov; bitka dopadla zle. Napriek tomu nariadil, aby brána pevnosti ostala otvorená a nechal zapáliť ohne, aby naviedli utekajúcu armádu do bezpečia. Tadacugu Sakai bubnoval na veľký vojnový bubon, aby podporil morálku a česť vracajúcich sa mužov. Táto taktika sa volá "stratégia prázdnej pevnosti". Keď Takedov predvoj, vedený Nobuharom Babom a Masakagom Jamagatom, počul bubny, videl ohne a otvorenú bránu, domnieval sa, že Tokugawa naplánoval pascu a tak sa zastavil a utáboril na noc. Mal pokračovať a mohol obsadiť pevnosť.

V noci malá skupinka Tokugawových bojovníkov zaútočila na Takedov tábor, prinútili ich ustúpiť do rokliny, kde ostali bezmocní. Takeda ustúpil nasledujúce ráno.

Referencie
----------

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co.
**Nikolaj Nikolajevič Nosov** (rus. Николай Николаевич Носов; \* 23. november 1908 Kyjev, Ruské impérium – † 26. júl 1976 Moskva, ZSSR) bol populárny ruský prozaik, obľúbený autor kníh pre deti. Roku 1932 ukončil fakultu réžie Štátneho inštitútu kinematografie. V rokoch 1932–51 pracoval ako režisér kresleného filmu a výtvarník-animátor. Literárny debut Nikolaja Nosova sa uskutočnil roku 1938 v detskom časopise *Murzilka*. 
Počas Veľkej vlasteneckej vojny vytvoril kreslený film na tému bojovej techniky, za čo dostal vyznamenanie *Rád červenej hviezdy.*
Do povedomia čitateľov vstúpil ako detský spisovateľ svojou prozaickou prácou *Víťa Malejev v škole i doma*, ktorá vyšla roku 1951. Podľa tohto diela bol roku 1955 natočený celovečerný film *Dva druga* (Dvaja priatelia). Až do dnešných dní má mimoriadny ohlas u mladých čitateľov jeho trilógia, moderná rozprávka o Neznajke (Nevedkovi) – Prikľučenija Neznajky i jego druzej (Nevedkove dobrodružstvá), Neznajka v Solnečnom gorode (Nevedko v Slnečnom meste), Neznajka na Lune (Nevedko na Mesiaci). Prvá kniha vyšla roku 1954, posledná roku 1964. Podľa týchto rozprávkových príbehov vytvoril N. Nosov niekoľko úspešných animovaných filmov.

Dielo
-----

Vo všetkých svojich dielach (rozprávkach, poviedkach, divadelných hrách, filmových scenároch) prejavil Nikolaj Nosov mimoriadny zmysel pre humor a bohatú fantáziu detského života.

### Rozprávky

* Nevedkove dobrodružstvá, 1954, román, film
* Nevedko v Slnečnom meste, 1958, román a film
* Nevedko na Mesiaci, 1964, román a film

### Príbehy pre mládež

* Víťa Malejev v škole i doma, román, film
* Veselá rodinka, 1949
* Denník Koľju Sinicyna, 1950

Zdroj
-----

* Vyd. SOFA, SKK
* Krátky životopis rusky
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Nikolaj Nikolajevič Nosov na ruskej Wikipédii a Nikolaj Nikolajevič Nosov na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 169631959
* GND: 106847090
* ISNI: 0000 0001 1449 250X
* LCCN: n81127351
* NK ČR: jo2002100555
* SNK: 168475
* VIAF: 79290115
* WorldCat: lccn-n81127351