**Vendelín Bohboj Kutlík** (\* 5. apríl 1834, Stará Pazova - † 4. jún 1904, Bratislava) bol slovenský advokát, básnik, publicista, národný buditeľ a organizátor kultúrneho života.

Životopis
---------

Narodil sa v Starej Pazove v dnešnej autonómnej oblasti Vojvodina na severe Srbska ako tretie dieťa (celkom mal sedem súrodencov) v evanjelickej, národne uvedomelej rodine. Vendelínovi rodičia - Ján a Jozefína Jaroslava, rod. Potocká - pochádzali z Oravy, resp. z Liptova. Medzi krajanov vo Vojvodine sa presťahovali potom, ako tu Vendelínov otec po skončení štúdií dostal miesto učiteľa. Tu malý Vendelín prežil prvých desať rokov života. V roku 1844 sa rodina presťahovala do juhomaďarského Pitvaroša. Tu sa spriatelil s Michalom Mudroňom a priateľstvo s neskorším známym advokátom vydržalo až do smrti.

Na mladého Vendelína malo nepochybne vplyv priateľstvo jeho otca s Ľudovítom Štúrom ako aj otcova osvietenecká činnosť.

Po skončení ľudovej školy študoval na gymnáziách v Sarvaši a v Banskej Štiavnici. Spolu s Michalom Mudroňom a Michalovým bratom Pavlom sa po maturite zapísal na štúdium práva v Prešporku. Právnickú akadémiu dokončil, s osemročným prerušením stráveným vo vojenskej službe, v roku 1862. Hneď nato nastúpil praxovať do advokátskej kancelárie svojho priateľa Michala Mudroňa a po zložení advokátskej skúšky v roku 1866 v Budapešti sa stal tajomníkom novovymenovaného liptovského župana Jána Francisciho.

Ešte počas advokátskej praxe u Michala Mudroňa začal vyvíjať národne orientovanú činnosť hlavne medzi slovenskými študentami. Tí ho navštevovali v jeho prešporskom byte, kde sa konali literárne schôdzky, historické besedy; tu aj, podľa vzoru štúrovcov, organizovali výlety mládeže na Devín.

Počas pôsobenia u Francisciho sa zoznámil so svojou neskoršou manželkou Boženou, rod. Hodžovou (1847 - 1936), dcérou jedného z najvýznamnejších štúrovcov Michala Miloslava Hodžu. 

V roku 1867 si Vendelín (Vendko) Kutlík otvoril advokátsku kanceláriu v Trnave. Počas nasledujúcich siedmich rokov (do roku 1874) sa nezmazateľne zapísal nielen do právnického ale aj kultúrneho života mesta. Medzi tunajšími obyvateľmi organizoval kultúrny život (napr. usporadúval divadelné predstavenia preslávené v širokom okolí, založil tu kultúrne združenie *Beseda slovenská* a pod.).

Roky pôsobenia v Trnave priniesli aj zmeny v jeho osobnom živote. Narodili sa mu tu tri z celkom piatich detí: 28. októbra 1869 najstarší syn Vladimír, 18. júla 1871 dcéra Elena a v roku 1874 druhá dcéra Viera (zvyšné dve deti - syn Igor (nar. r. 1876) a dcéra Mária (r. 1878) sa narodili už v Bratislave). Syn Vladimír bol úradníkom, dcéry Elena a Viera (rovnako ako aj najmladšia Mária) boli učiteľkami. Elena (vydatá Ivanková - v novembri 1904 sa vydala za advokáta dr. Milana Ivanku) bola navyše pomerne úspešnou spisovateľkou

V roku 1875 Vendelín Kutlík s rodinou presídlil do Bratislavy a nasťahoval na do bytu v nájomnom dome na Panenskej ulici (dnes Panenská č. 17). Byt sa stal miestom stretávania národne orientovaných študentov. Tieto stretnutia ako aj jeho národnobuditeľská a osvietenecká činnosť však spôsobili rodine veľké problémy. V čase síliaceho národnostného útlaku ho pre jeho aktivity obvinili z panslavizmu a zakázali mu ďalšiu advokátsku prax. Podobne ako jeho, opatrenia štátnej moci postihli aj Vendelínove deti (napr. syna Vladimíra, ktorý verejne vystúpil na otcovu obranu, vylúčili zo všetkých škôl v Uhorsku a dcéry, učiteľky Mária a Viera, sa nesmeli zamestnať na štátnych školách). 

Rodina bola zničená materiálne i morálne. Z tejto potupy sa Vendelín Kutlík nespamätal až do svojej smrti začiatkom júna 1904.

Telesné ostatky významného národovca spolu s ostatkami jeho manželky (svojho manžela prežila o tridsaťdva rokov, zomrela 10.4.1936) dnes odpočívajú pod jednoduchým náhrobkom v spoločnom hrobe na bratislavskom evanjelickom Cintoríne pri Kozej bráne. Nad jeho hrobom je vztýčený mramorový kríž nesúci úvodné slová hymnickej piesne od Andreja Sládkoviča *Hojže, Bože, jak to bolí...*. Hneď vedľa je pochovaná aj matka jeho manželky Cornélia Hodža-Kellnerová.

V bratislavskej Petržalke bola na počesť Vendelína Bohboja Kutlíka pomenovaná jedna z ulíc. Medzi jeho potomkov patril aj prírodovedec a zakladateľ slovenskej lichenológie Ivan Pišút.

Referencie
----------

1. ↑  Záznam o úmrtí v matrike maďarsko-slovenského evanjelického cirkevného zboru v Bratislave
2. ↑  Lackovičová A. Bérešová A.. Personalia: RNDr. Ivan Pišút, DrSc. (\*13. 3. 1935 – †14. 12. 2017) – náš učiteľ, priateľ a neúnavný terénny výskumník. *Bryonora*, 2018, s. 57-61. Dostupné online. (Slovak)

Zdroje
------

* V. Obuchová, Št. Holčík, *Cintorín pri Kozej bráne*, Albert Marenčin Vydavateľstvo PT, Bratislava, 2006, ISBN 80-88912-89-X
* Životopis V. B. Kutlíka (dostupné online)
* Elena Ivanková písala aj o divadle v Trnave (dostupné online) Archivované 2014-04-07 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * SNK: 167192
* VIAF: 9144156565738423500007