recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Unikajúcno** je to, čo uniká, to, čo uchádza našej pozornosti, zostáva nepovšimnuté; transhorizontová realita. Zmieriť sa s existenciou unikajúcna je pre človeka veľmi ťažké, ako o tom svedčí doterajšie náboženstvo, veda i filozofia: podľahnutie sugescii pomenovania unikajúcna je ľahšie, než tejto sugescii nepodľahnúť, dokonca aj agnosticizmus je podliehaním tejto sugescii, pretože už vie, že to, čo nám uniká, je nepoznateľné. Keď však už vieme, že unikajúcno je nepoznateľné, už nejde o unikajúcno.

Unikajúcno nie je nadzmyslový svet, pretože o ňom nemôžeme vedieť, že je nepostihnuteľné zmyslami.

Pojem unikajúcna je kategória synkriticizmu.

Názory
------

Unikajúcno a Jung: *Pretože nevieme všetko, obsahuje prakticky každá skúsenosť, každý fakt alebo každý objekt niečo neznáme. Ak teda hovoríme o totalite nejakej skúsenosti, môže sa slovo* totalita *vzťahovať len na vedomú časť tejto skúsenosti. Pretože nemôžeme predpokladať, že naša skúsenosť zahrnuje totalitu objektu, je jasné, že jeho absolútna totalita musí nutne zahrňovať časť, ktorá nebola poznaná. To isté platí… o každej skúsenosti a tiež o psyché, ktorej absolútna totalita má v každom prípade podstatne väčší rozsah ako vedomie. Inými slovami - psyché nerobí žiadnu výnimku zo všeobecného pravidla, že podstatu univerza možno zistiť len do tej miery, pokiaľ to dovoľuje náš psychický organizmus.*

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Pozri aj
--------

* Synkriticizmus
Čelesta.
**Čelesta** (z tal. *celesta* – nebeská < lat. *caelestis*) je bicí hudobný nástroj. Podľa Sachsovho a Hornbostelovho delenia patrí čelesta medzi úderové idiofóny. Na jeho ovládanie sa používa klávesnica. Klávesy sú spojené s kladivkami, ktoré udierajú na sústavu kovových platničiek (najčastejšie oceľových), pod ktorými sa nachádzajú drevené rezonátory. Pedál sa používa na modifikáciu zvuku.

Nástroj vynašiel v roku 1886 parížsky výrobca harmónií Auguste Mustel. Prvý model však namiesto plechových platničiek mal kovové ladičky. Jej zvuk bol však príliš jemný na orchestrálne použitie.

Čelesta má podobný zvuk ako zvonkohra, no farba zvuku je omnoho jemnejšia. Kvalita zvuku teda dala nástroju aj meno, talianske slovo *celesta* znamená v slovenčine „nebeská". V súčasnosti používané čelesty majú rozsah štyri oktávy (francúzske) alebo päť oktáv (nemecké). Čelesta sa notuje vždy o jednu oktávu nižšie ako jej skutočný zvuk.

Je súčasťou symfonického orchestra. Napriek tomu, že je považovaná za bicí nástroj, hrá na ňu väčšinou pianista.

Čelesta v hudobných dielach
---------------------------

Ruský skladateľ Piotr Iľjič Čajkovskij hovoril o čeleste ako o svojom obľúbenom hudobnom nástroji. Je použitá v jeho poslednej symfonickej básni *Vojvoda* (1891) i v balete *Luskáčik* (1892). Čelesta sa objavuje aj v dielach iných skladateľov, ako sú Nikolaj Rimskij-Korsakov, Gustav Mahler, Dmitrij Šostakovič, Béla Bartók, Maurice Ravel a iní.

V súčasnej hudbe sa čelesta vyskytla v piesňach takých interpretov ako sú The Velvet Underground (skladba „Sunday Morning"), The Stooges, Björk (albumy *Selmasongs*, *Vespertine* a *Drawing Restraint 9*) a Sigur Rós (album *Takk*).

Pozri aj
--------

* vibrafón
* zvonkohra
* Rhodes Piano
* Hudobný nástroj
* Klávesové nástroje

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čelesta**

Externé odkazy
--------------

* Vienna Symphonic Library: Celesta; o nástroji (po anglicky)
**Kniha Mormónova** (iné názvy: **Kniha Mormon**, **Kniha Mormonova**) je pre prívržencov Cirkvi Ježiša Krista Svätých neskorších dní ďalším svedectvom o Ježišovi Kristovi, ktorá spoločne s Bibliou svedčí o Jeho úlohe Spasiteľa. 

Učenie vychádza zo Smithovho údajného nálezu zlatých dosiek popísaných egyptskými hieroglyfmi. So svojim spoločníkom Oliverom Cowderym Smith tieto zlaté dosky prekladal tak, že ich čítal pomocou zázračných kameňov, takže pod egyptskými hieroglyfmi videl písmo v angličtine. Jeho spoločník za závesom zapisoval to, čo mu Joseph Smith diktoval. Po skončení prekladu údajne anjel zlaté dosky odniesol do neba. Tento preklad tvorí základnú knihu mormonizmu, takzvanú knihu Mormon.

Kniha sa stala úspešnou pravdepodobne aj vďaka tomu, že Smith v nej dával čitateľom pocit dôležitosti Ameriky. Podľa knihy Mormon sú Indiáni potomkami izraelských kmeňov, Kristus sa zjavil v Amerike, staroegyptské spisy spomínajú Ameriku, všetko dôležité v histórii náboženstva sa odohralo v Amerike a podobne.

Kniha Mormon si získala podporu aj iných národov, ako sú Švajčiari, Angličania, ktorí prispeli k rastu prenasledovanej Cirkvi v 19. storočí.

vonkajšie odkazy
----------------

* Kniha Mormónova PDF
* Kniha Mormónova | LDS.org
**Kristopher Vida** (\* 23. jún 1995, Budapešť, Maďarsko) je profesionálny maďarský futbalista hrajúci za poľský klub Piast Gliwice. Jeho pozíciou je post útočníka, prípadne krídelníka.

Klubová kariéra
---------------

Kristopher Vida sa objavil v roku 2000, keď začal svoju futbalovú kariéru v mládežníckom tíme FC Goldball 94, keď mal len 4 roky. Zostal tam päť rokov a toto obdobie sa prelomilo, keď ho v roku 2007 podpísal Vasas SC Budapest. Hral tu už štyri roky a potom sa presunul do Budapešť Honvéd FC. Hral tu v rokoch 2009 a 2011, keď ho kúpil holandský FC Twente. Začal skúšobnou hrou a potom získal zmluvu od klubu a začala jeho zahraničná kariéra. Debutoval v druhom tíme klubu medzi profesionálmi v roku 2013 v druhej divízii. Na konci sezóny zmenil svoj klub a stal sa členom De Graafschapu v druhej divízii. V sezóne 2014/2015 ako jeden z kľúčových hráčov pomohol svojmu tímu dostať sa do holandskej prvej divízie, Eredivisie. Bohužiaľ, tím nehral dobre a v ďalšej sezóne vypadol naspäť do druhej ligy. Vida následne opustil klub. V letnom transferovom okne v roku 2016 ho podpísal slovenský prvoligový tím Dunajská Streda. Obdobie Dunaszerdahely začalo s určitými ťažkosťami, ale úloha a dôležitosť hráča sa zmenila k lepšiemu. Kristopher je v súčasnosti kľúčovým členom DAC 1904. Vo svojej prvej slovenskej sezóne vo Fortuna lige skóroval 5 krát v 29 zápasoch a svojimi víťaznými gólmi a asistenciou prispel k sérii 17 zápasov bez prehry.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kristopher Vida na anglickej Wikipédii.*
**Breakstep** alebo tiež **breakbeat garage** je štýl hudby, ktorý vznikol z UK garage scény, pričom výrazne ovplyvnil vývoj žánru dubstep.

História
--------

Breakstep vznikol zo zvuku žánru 2-step garage, ale obsahuje basové linky štýlu drum and bass. Prelom tohto štýlu nastal v roku 1999, kedy sa predalo 15 000 kópií skladby „I Don't Smoke" od britského prducenta Deekline, a ktorá sa dostala na 11. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart. Potom nasledovala skladba „138 Trek" od DJa Zinca, v ktorej experimentoval s drum and bassovou produkciou pri zachovanom tempe 138 úderov za minútu.

Významní interpreti
-------------------

* Deekline
* DJ Distance
* DJ Zinc
* Ed Solo
* Zed Bias

Referencie
----------

1. ↑   Guardian. "Long before dubstep became the popular fare of weed-addled students around the country, there was a genre that helped the transition from the sickly sweet sound of UK garage to the bass-drenched south London sound. That genre was breakbeat garage, now more popularly known as breakstep.". Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Breakstep na anglickej Wikipédii.*
**Ivan Basso** (\* 26. november 1977, Gallarate, Taliansko) je taliansky profesionálny cestný cyklista. Je známy pod prezývkou *Ivan Hrozný*. Štartoval na všetkých troch prestížnych cyklistických pretekoch série Grand Tour. V roku 1998 sa stal majstrom sveta do 23 rokov. Získal biely dres pre najlepšieho mladého jazdca na Tour de France v roku 2002. Jeho najväčšími úspechmi sú celkové víťazstvá na Giro d’Italia v rokoch 2006 a 2010. Momentálne je členom talianskeho Pro Tour tímu Cannondale Pro Cycling.

Najväčšie úspechy
-----------------

| Podujatie | Umiestnenie |
| --- | --- |
| Tour de France | 2004 (3.), 2005 (2.) |
| Giro d´Italia | 2006 (1.), 2010 (1.) |
| Vuelta a España | 2009 (4.) |

Referencie
----------

1. ↑  Víťazom Giro d´Italia sa stal Ivan Basso

Externé odkazy
--------------

* Životopis Ivana Bassa na Sports-Info
* Oficiálna stránka Ivana Bassa
* Ivan Basso na stránkach cyclingarchives.com

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 2304 4450
* LCCN: no2011102311
* VIAF: 172705846
* WorldCat: lccn-no2011102311
**Blue Ridge Mountains** (po slovensky doslova „Vrchy modrého hrebeňa") alebo len **Blue Ridge** sú pohorie a fyzickogeografická provincia Apalačských vrchov. 

Táto provincia pozostáva zo severnej a južnej fyzickogeografickej oblasti, ktoré sa rozdeľujú v blízkosti priepasti, ktorou preteká rieka Roanoke. Blue Ridge Mountains sa nachádzajú vo východnej časti Spojených štátov a ťahajú sa zo západu Georgie až po Pensylvániu. Západne od Blue Ridge leží Veľké apalačské údolie. Najvyšším vrcholom Blue Ridge je vrch Mount Mitchell vo výške 2 037 m nad morom.

Pohorie vzniklo počas Grenvillského vrásnenia a je geologicky tvorené žulami, rulami a vápencami. Svoj názov získalo podľa modrastej farby viditeľnej z väčších vzdialeností. Súčasťou pohoria Blue Ridge Mountains sú dva hlavné národné parky, a to Shenandoah National Park v jeho severnej časti a Great Smoky Mountains National Park v južnej časti. Pohorím prechádza aj 755 kilometrov dlhá cesta Blue Ridge Parkway.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Blue Ridge Mountains**
* Blue Ridge Mountains cestovný sprievodca z Wikivoyage

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Blue Ridge Mountains na českej Wikipédii.*
**Róbertovci**, franskí predchodcovia rodu Kapetovcov. Patrili medzi najvyššiu šľachtu počas éry Karolovcov, dokonca uzatvárali manželstvá s členmi kráľovskej rodiny. Časom sa niektorí príslušníci rodu sami stali franskými kráľmi – Odo, Róbert I. a Hugo Kapet. Títo Róbertovci vládli v Západofranskej ríši. Hugo Kapet je známy ako „posledný franský kráľ" a prvý „kráľ Francúzska". Je zakladateľom rodu Kapetovcov, ktorí vládli vo Francúzsku až do Francúzskej revolúcie.

Pôvod
-----

Najstarší známi Róbertovci pravdepodobne pochádzajú z grófstva Hesbaye v dnešnom Belgicku. Prvý historicky doložený predok je Róbert Silný, gróf z Paríža. Jeho dvaja synovia Odo a Róbert I. sa stali Zápodofranskými kráľmi a panovali v dobe Karolovcov. Za vlády Oda rodina získala parížske grófstvo a za vlády Róberta I. sa stali „vojvodami Frankov". Vlastnili veľké časti starej Neustrie. 

Po smrti Ľudovíta V. skončila vláda rodu Karolovcov. Po jeho smrti bol za kráľa Frankov zvolený Hugo Kapet, vnuk franského kráľa Róberta I.. Stal sa známy ako prvý kráľ Francúzska. Korunovali ho 3. júla 987 v Noyone. S Hugovou korunováciou nastala nová éra pre Francúzsko a rod jeho potomkov bol pomenovaný po ňom – Kapetovci.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Robertians na anglickej Wikipédii.*
**Kleoptolemos** (starogr. *Κλεοπτόλεμος* – *Kleoptolemos*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 684 pred Kr.

Kleoptolemos zo Sparty zvíťazil v behu na jedno stadion na 24. olympijských hrách. Beh na vzdialenosť jedného stadia, t. j. 192,27 metra, bol na hrách jedinou súťažnou disciplínou od založenia hier (podľa tradície od roku 776 pred Kr.) do roku 724 pred Kr. keď sa zaviedol aj beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj naďalej považoval za hlavnú disciplínu, menom víťaza tejto disciplíny sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Knihobežník** je knižná geocachingová hra. Je postavená na myšlienke *Prečítaj ma a pošli ďalej*. Úlohou hráčov - čitateľov zapojených do Knihobežníka, je nájsť voľné knihy, prihlásiť ich na web, napísať tak ich príbeh, a po prečítaní ich zase uvoľniť pre ďalších čitateľov. Hra vznikla na Slovensku v roku 2010.

História
--------

Hra vznikla v lete v roku 2010, keď internetové kníhkupectvo Martinus rozmiestnilo po Slovensku viac ako 500 kníh.[1] V októbri 2010 bola pridaná možnosť, aby do hry mohli pridávať knihy aj samotní čitatelia. Na konci roku 2010 bolo v hre viac ako 1300 kníh. V marci 2012 je do hry zapojených takmer viac ako 3500 kníh, prevažne slovenských.

Knihy v Knihobežníku
--------------------

V Knihobežníku je zapojených takmer 3000 kníh rôznych žánrov, ale prevažuje beletria. Väčšina kníh je v slovenskom jazyku. 
Každá kniha zapojená do Knihobežníka má cez obal prelepenú výraznú červenú nálepku. Vnútri obsahuje ďalšiu nálepku - s inštrukciami, jedinečným ID a heslom knihy. Pomocou ID a hesla čitateľ prihlási knihu na web hry. Na webe má každá kniha svoj vlastný profil, ktorý obsahuje denník knihy.

Autori
------

V Knihobežníku koluje aj viac ako 50 autorských kníh - kníh, ktoré venovali s podpisom samotní spisovatelia. Prvou autorkou, ktorá do projektu venovala vlastné knihy, bola v októbri 2010 slovenská spisovateľka Tamara Heribanová, ktorá do Knihobežníka vložila svoju knihu Predavačky bublín.[2]
Ďalšími autormi zapojenými v projekte sú napríklad John Virapen, Hana Lasicová, Ľubomír Feldek, Oľga Feldeková, Rado Ondřejíček a ďalší.

Referencie
----------

1. ↑  Nový trend. Prečítaj knihu a nechaj ju v električke alebo v parku.
2. ↑  Tamara Heribanová - Som knihobežník! , 23. 8. 2011

Externé odkazy
--------------

Knihobežník web
**Kleomenes II.** alebo **Kleomenés II.** (starogr. Κλεομένης) bol kráľ Sparty od roku 369 pred Kr. do roku 309 pred Kr. Pochádzal z kráľovskej rodiny Agiovcov. Jeho spolukráľmi z kráľovského rodu Eurypontovcov boli Archidamos III. (360 – 338 pred Kr.), Agis III. (338 – 331 pred Kr.) a Eudamidas I. (331 – 305 pred Kr.)

Na trón nastúpil po svojom bratovi Agésipolovi, ktorý zomrel bezdetný. Kráľom sa stal v čase, keď hegemónia Sparty v Grécku bola už len spomienkou. Túto pozíciu si výbojmi postupne vydobyla Macedónia. Po bitke pri Chaironei sa Macedónia na čele s kráľom Filipom II. stala pánom Grécka. O rok na zvolanom kongrese v Korinte pri účasti všetkých gréckych štátov (s výnimkou Sparty) vyhlásili program všeobecného usporiadania pomerov. Grécke štáty si na návrh Macedónie vytvorili voľnú federáciu a zachovali si úplnú nezávislosť vo veciach vnútorných. Ešte v tom istom roku na druhom zasadnutí súhlasili s návrhom kráľa Filipa na spoločnú vojenskú výpravu proti Perzii. Kráľ Filip II. bol onedlho zavraždený a úloha vedenia vojenskej výpravy proti Peržanom pripadla jeho synovi Alexandrovi. Grécke vojsko sa na výpravu vydalo v roku 334 pred Kr.

Nie je známe o žiadnych aktivitách kráľa Kleomena v týchto časoch ani počas jeho dlhého panovania, ale je známe, že Sparta sa spočiatku držala stranou, ale v roku 331 pred Kr. využila Alexandrovu neprítomnosť a povstala proti rastúcemu vplyvu macedónskej moci. Od Peržanov dostali finančnú pomoc, čím mali aj vojenskú podporu gréckych žoldnierov. K rozhodujúcemu stretnutiu protivníkov došlo pri meste Megalopolis. Podľa opisu starogréckeho historika Diodora Sicílskeho to bola veľmi krvavá bitka. Hoci mal nepriateľ početnú prevahu, Sparťania, ktorým velil Kleomenov spolukráľ Agis, bojovali zúrivo a dlho udržiavali svoje postavenie, ale nakoniec podľahli. V bitke padlo 6 000 Sparťanov aj s kráľom Agidom, ktorý zomrel hrdinskou smrťou. Nádeje Sparty o obnovenie svojho mocenského postavenia tým skončili a Sparta bola nútená uzavrieť mier.

Kleomenes vládol dlhých šesťdesiat rokov. Mal dvoch synov Akrotata a Kleonyma. Keď v roku 309 pred Kr. zomrel gerúzia po spore s eformi rozhodla, že jeho nástupcom sa stane Areus syn jeho staršieho už nebohého syna Akrotata.

Zdroje
------

* Diodoros Sicílsky: *Bibliotheca historia*
* Pausanias: *Periégésis tés Hellados*
* Vojtech Zamarovský: *Grécky zázrak*

  


|  |
| --- |
| Kleomenes II.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Agésipolis II.** | **kráľ**369 pred Kr. – 309 pred Kr. | Nástupca**Areus I.** |
Vlajka Vianočného ostrova
**Vlajka Vianočného ostrova** - vlajka je uhlopriečkou rozdelená na dve časti. V spodnej modrej sú umiestnené hviezdy zo súhvezdia Južného kríža, prevzaté z vlajky Austrálie, čo pripomína zväzky s týmto štátom. Modrá farba predstavuje Indický oceán, a zelená tropické lesy. V zelenej časti vlajky je umiestnená žltá silueta vtáka (Phaeton lepturus). V strede vlajky v žltom kruhu sa nachádza zelená mapa Vianočného ostrova.

Vlajka bola navrhnutá v roku 1986. Oficiálne bola prijatá v roku 2002.

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Austrálie a Oceánie |
| --- |
|  Austrália | 
* Austrália
* Vianočný ostrov
* Kokosové ostrovy
* Norfolk

 |
|  Melanézia | 
* Fidži
* Nová Kaledónia
* Papua-Nová Guinea
* Šalamúnove ostrovy
* Vanuatu
* Východný Timor

 |
|  Mikronézia | 
* Guam
* Kiribati
* Marshallove ostrovy
* Nauru
* Severné Mariány
* Mikronézia (štát)
* Palau

 |
|  Polynézia | 
* Americká Samoa
* Cookove ostrovy
* Francúzska Polynézia
* Nový Zéland
* Niue
* Pitcairnove ostrovy
* Samoa
* Tokelau
* Tonga
* Tuvalu
* Wallis a Futuna

 |
**Kleopatra** (starogr. *Κλεοπάτρα*  – *Kleopatra*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Polyxo.

Kleopatra bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa. Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Danaos mal dve dcéry, ktoré sa volali Kleopatry. Jej sestra Kleopatra bola podľa Apollodora dcérou Danaa a Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie, kým ona bola dcérou Polyxo.

O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Kleopatre za manžela vybrali Herma, syna Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Kleopatra a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich po smrti za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Ján Farkaš** (\* 30. apríl 1923, Modra – † 17. október 1999, Modra) bol slovenský enológ a výskumník, vedúci tímu vinárov, ktorý stvoril nealkoholický hroznový nápoj Vineu.

Život
-----

Ján Farkaš sa narodil v roku 1923 v Modre. Pochádzal zo starého vinohradníckeho rodu, ktorého počiatky siahajú cez rodinu jeho starej mamy Zuzany Kellenbergerovej až do trinásteho storočia. Ján Farkaš bol predstaviteľom starej poctivej vinárskej školy. Možno ho označiť za tvorcov modernej vinárskej školy. Po otcovi, ktorý bol správcom veľkostatku grófa Esterházyho zdedil organizačný talent. Ján Farkaš osirel v štyroch rokoch a jeho matka sa v rokoch veľkej hospodárskej krízy musela riadne obracať, aby rodina prežila. Sotva však zmaturoval na obchodnej škole v Bratislave, začal organizovať rodinný vinohradnícko-vinársky podnik. V pivnici rodičovského domu v polovici štyridsiatych rokov dvadsiateho storočia vybudoval prvé tri betónové cisterny obložené sklenými obkladačkami, čím zvýšil kapacitu výroby vína na 50 tisíc litrov. Dva roky po druhej svetovej vojne vyrábal 24-ročný muž už štvrť milióna litrov vína. Na povojnové časy to bolo obrovské zvýšenie výroby. Farkašovo modranské víno sa nepredávalo len na Slovensku, ale aj v Prahe. Zdalo sa, že Farkaša čaká skvelá kariéra, ale február 1948 všetko zmenil. Farkašovi rodinný podnik znárodnili a dovolili mu v ňom pracovať ako pivničnému majstrovi. Neskôr ho prepustili ako nadbytočnú pracovnú silu. Kým Ján Farkaš stvoril Vineu a napísal svoje vynikajúce odborné knihy, vyriešil množstvo praktických úloh, ktoré prinášala výroba vína. A tak keď Vinárske závody v Pezinku dostali štátnu zákazku, "vyrobiť zdravý a lacný nápoj z hrozna", Farkaš sa chopil svojej šance. Politická úloha pre výskumníkov znela, "aby nápoj konkuroval kolovým a citrusovým nápojom, šetril devízy a upevňoval hrdosť na socialistický výrobok." Farkaš na vynáleze nápoja nezbohatol, výskum hradil štát. Po privatizácii štátnych vinárskych závodov sa o patent na Vineu rozpútal tvrdý súboj. Farkašovi síce v rámci reštitúcie vrátili jeho vinárstvo, ale uznania autorského nároku na Vineu sa nedožil. Patent na najslávnejší slovenský nápoj zostal v cudzích rukách. 30. apríla 2008 v Modre odhalili Jánovi Farkašovi pamätnú tabuľu. Nápis na nej hlása, že tohto vynachádzavého muža, skvelého pedagóga a najmä znalca vína uznávala a rešpektovala svetová vinárska verejnosť.

Dielo
-----

* 1973 – Technológia a biochémia vína
* 1998 – Všetko o víne

Externé odkazy
--------------

* život a dielo Jána Farkaša

Autoritné údaje: * BnF: 12353157z
* GND: 126369216
* ISNI: 0000 0000 6157 2847
* LCCN: n85208254
* NK ČR: jx20071219004
* VIAF: 88054882
* WorldCat: lccn-n85208254
**Emil Frátrik st.** je uznávaný slovenský hráč na klávesové nástroje a spevák, ktorý patrí medzi predstaviteľov populárnej hudby 70. rokov 20. storočia. Emil Frátrik je otcom hráča na bicie nástroje, Emila Frátrika mladšieho.

Hudobná kariéra
---------------

Emil Frátrik počas základnej služby pôsobil vo vojenskom umeleckom súbore. Po jej skončení nastúpil do Slovenskej televízie, kde, okrem hrania, naspieval aj niekoľko pesničiek. Potom účinkoval v Tatra Revue v orchestroch, ktoré alternovali orchester Juraja Berczellera. V Tatra Revue začínala spievať aj jeho manželka. 

Po skončení fungovania Tatra Revue hrával Emil Frátrik starší v zahraničí, potom sa vrátil na Slovensko. Po návrate vystupoval v Revue Bratislava, kde napríklad hrával v roku 1973 aj v poslednom pódiovom programe Františka Krištofa Veselého nazvanom *Nečakaj ma už nikdy.* Po skončení na revuálnych pódiách Emil Frátrik účinkoval s vokálnou skupinou Bezinky, s Karolom Duchoňom, sprevádzal aj Hanu Hegerovú, či Janu Kocianovú. Spočiatku bezmenná skupina hudobníkov, ktorí týchto umelcov sprevádzala koncom roka 1974 dostala názov Prognóza. V tejto skupine účinkovali: Vladimír Kaššay, Emil Frátrik st. Ľubomír "Kyslík" Stankovský a Marián Oberth. Emil Frátrik v Prognóze hrával približne do konca roku 1979.

Emil Frátrik starší ako spevák je interpretom niekoľkých známych hitov 70. rokov 20. storočia: známe sú „Ešte aspoň krátkych desať minút" (v nej sa „ľudia tlačia v električke č. 6..."), „Mávnutie", „Kúzlo strieborného plátna", či „Šumí Dunaj" a ďalších.

Referencie
----------



1. ↑   *KOCIANOVÁ Jana* [online]. www.ezahorie.sk, [cit. 2023-05-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Prognóza* [online]. Discogs, [cit. 2023-05-08]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *Emil Frátrik (2)* [online]. Discogs, [cit. 2023-05-08]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Orchester Tatra Revue* [online]. Discogs, [cit. 2023-05-08]. Dostupné online. (po taliansky)
5. ↑  WWW.RADIA.SK. *Emil Frátrik, Bezinky, Tanecný Orchester Ceskoslovenského Rozhlasu - Ešte Aspoň Desať Minút - videoklip ku skladbe* [online]. www.radia.sk, [cit. 2023-05-08]. Dostupné online.
Barón **Emil Friedrich Johannes Hoenning O’Carroll** (\* 12. november 1833, Hildesheim, Nemecko – † 15. september 1894, Púchov) bol pôvodom nemecký amatérsky archeológ, ktorý sa v 19. storočí usadil na Slovensku. Kopal a skúmal v Ihrišti, Lednici, Vršatskom Podhradí, Dolnej Súči, v Sŕní a ďalších lokalitách. Preslávilo ho najmä (dnes už neexistujúce) bralo nad mestom Púchov – Púchovská skala. Podľa nálezov z tejto lokality neskôr nazvali jednu z najvýznamnejších kultúr včasnej doby dejinnej na území Slovenska – Púchovská kultúra.

Životopis
---------

Narodil sa v roku 1833 v Hildesheime neďaleko Hannoveru. Keď mal dva roky, rodičia kúpili panstvo v Bettmare pri Hannoveri, kde prežil (ako neskôr sám píše) šťastné detstvo. Neskôr sa stal vojakom, dotiahol to na poručíka hulánskeho regimentu. Ako vojak precestoval veľkú časť Európy.

V roku 1861 nadobudol (snáď kúpil, alebo vyhral v kartách) statok vo Vaske. Koncom 19. storočia Vaska zanikla, splynula s obcou Slavnica, ktorá leží na pravom brehu Váhu neďaleko Trenčína. V roku 1870 mu vo veku len 35 rokov zomrela prvá manželka Anna Agneša, grófka Deymová (Deym von Stritez), s ktorou mal štyri deti: Maria Gabriela (\* 1858), Zoe (\* 1860), Otto (\* 1862) a Ján Ľudovít (\* 1864). V roku 1876 sa druhýkrát oženil. Vzal si grófku Hermínu von Hatzfeldt z Trachenbergu, s ktorou mal ďalšie štyri deti (Emil, Maria, Hermína a Henrich).

V roku 1887 predal majetok vo Vaske pánovi Szilányimu za 125 000 zlatých, čo v tých dobách bola veľmi slušná suma (barón však zrejme nevedel hospodáriť, keďže po jeho smrti zostali iba dlhy). V roku 1888 sa presťahoval do Púchova, kde žil až do smrti. Tu vykopal svoje najdôležitejšie nálezy.

Podstatná časť jeho archeologickej zbierky je vo Viedenskom múzeu. Kúpou jeho pozostalosti (Andrejom Kmeťom) sa podarilo časť zachrániť aj pre Slovensko. 

Zomrel 15. septembra 1894 po dlhej chorobe. Jeho hrob je na púchovskom cintoríne. Mesto Púchov po barónovi Hoenningovi pomenovalo novovybudované námestie, kde stojí nová budova divadla.

Zdroj
-----

* DVOŘÁK, Pavel. *Podivný barón*. [s.l.] : Rak Budmerice, 1993.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5539 1767
* LCCN: n95009192
* NK ČR: jx20090227004
* SNK: 200323
* VIAF: 57420923
* WorldCat: lccn-n95009192
**Bellova nerovnosť** je nerovnosť, ktorú spĺňajú určité spinové korelácie v lokálne realistických teóriách. Je dielom írskeho fyzika J. S. Bella. Má tvar: 

{\displaystyle n(\alpha \_{+}\beta \_{+})\leq n(\alpha \_{+}\gamma \_{+})+n(\beta \_{+}\gamma \_{+})}.

Pozrime sa bližšie na jej odvodenie. 
Nech {\displaystyle N(+++)} je počet častíc v našom teste s hodnotami {\displaystyle \alpha \_{+}}, {\displaystyle \beta \_{+}}, {\displaystyle \gamma \_{+}} (a obdobne pre ďalšie kombinácie orientácií). Nech {\displaystyle N(\alpha \_{+}\beta \_{+})} označuje počet častíc s {\displaystyle \alpha \_{+}}, {\displaystyle \beta \_{+}} a s neurčenou hodnotou {\displaystyle \gamma } (a podobne). Potom platí

{\displaystyle N(\alpha \_{+}\beta \_{-})=N(+-+)+N(+--),N(\alpha \_{+}\gamma \_{-})=N(++-)+N(+--),N(\beta \_{-}\gamma \_{+})=N(+-+)+N(--+)}.

Pretože všetky {\displaystyle N} sú nezáporné (ide o počty prípadov), musí platiť

{\displaystyle N(\alpha \_{+}\beta \_{-})\leq N(\alpha \_{+}\gamma \_{-})+N(\beta \_{-}\gamma \_{+})}.

Ak si uvedomíme, že pokiaľ má jedna z častíc {\displaystyle \alpha \_{+}}, musí mať druhá častica z páru {\displaystyle \alpha \_{-}} atď. Veličiny {\displaystyle n} sú úmerné súčtom dvojíc {\displaystyle N}:

{\displaystyle {\frac {n(\alpha \_{+}\beta \_{+})}{N(\alpha \_{+}\beta \_{-})+N(\alpha \_{-}\beta \_{+})}}={\frac {n(\alpha \_{+}\gamma \_{+})}{N(\alpha \_{+}\gamma \_{-})+N(\alpha \_{-}\gamma \_{+})}}={\frac {n(\beta \_{+}\gamma \_{+})}{N(\beta \_{+}\gamma \_{-})+N(\beta \_{-}\gamma \_{+})}}}.

Potom zo zmienenej nerovnosti 

{\displaystyle N(\alpha \_{+}\beta \_{-})\leq N(\alpha \_{+}\gamma \_{-})+N(\beta \_{-}\gamma \_{+})}

a z podobnej nerovnosti so zamenenými symbolmi + a – vyplýva napokon vzťah pre Bellovu nerovnosť:

{\displaystyle n(\alpha \_{+}\beta \_{+})\leq n(\alpha \_{+}\gamma \_{+})+n(\beta \_{+}\gamma \_{+})}.
**Emil Helienek** (\* 26. september 1955, Čadca) je vysokoškolský pedagóg, ekonóm.

Životopis
---------

V roku 1974 ukončil Strednú hotelovú školu v Piešťanoch, 1979 Vysokú školu národohospodársku, Obchodnú fak. vo Varne (Bulharsko), 1980-1984 Interná vedecká ašpirantúra na VSN vo Varne, úspešne obhájená pred Najvyšsou atestačnou komisiou na Ekonomickej univerzite v Sofii (Bulharsko), 1987 Masarykova univerzita v Brne, 1993 Nottinghamská Trent Univerzita, titul MBA (Veľká Británia). Pracoval v riadiacich funkciách vo vysokoškolskom sektore, vrátane riaditeľa Domu Zahraničných Stykov Ministerstva školstva SR. Od roku 1992 pôsobil na Nottinghamskej Trent University (Veľká Británia) ako vysokoškolský pedagóg a neskôr ako garant vybraných medzinárodných študijných programov. Počas akademickej kariéry vo Veľkej Británii prednášal na mnohých univerzitách v Európe a vo svete. Na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici pôsobí vo funkcii prorektora UMB pre medzinárodnú kooperáciu od 2. marca 2006, pričom na Ekonomickej fakulte UMB pôsobil v roku 
1979-1990.

Literatúra
----------

* UMB Banská Bystrica

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2007377451
* VIAF: 84692423
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
**Rímsky Tref** (angl. „Roman" alebo „Roma Club") je taliansky bridžový licitačný systém, ktorý používali Walter Avarelli a Georgio Belladonna, hráči slávneho bridžového družstva Blue Team.

Otvorenia v tomto systéme sú nasledujúce:

1♣ 12-16 HCP pravidelná rozloha
21-22 HCP pravidelná rozloha
25-25 HCP pravidelná rozloha
17-20 HCP 4 trefy a bočná päťlistá farba
alebo ľubovoľný list forsujúci do celej hry
1♦ 12-20 HCP 4+ kára, canapé
1♥ 12-20 HCP 4+ srdcia, canapé
1♠ 12-20 HCP 4+ piky, canapé
1BT 17-20 HCP pravidelná rozloha
2♣ 12-16 HCP ľubovoľné 4-4-4-1 alebo 5-4-4-0
2♦ 17-20 HCP ľubovoľné 4-4-4-1 alebo 5-4-4-0
2♥ 12-16 HCP 5+ sŕdc a 4 trefy
2♠ 12-16 HCP 5+ pikov a 4 trefy
2BT 23-24 HCP pravidelná rozloha
Po otvorení 1♣ - 1♦ je umelým negatom po otvoreniach 1♦/♥/♠ (forsujúcich na jedno kolo) odpoveď na najbližšom stupienku je negatívna s 0-9 HCP.
Súradnice: 48°08′41″S 17°06′19″V﻿ / ﻿48,144697°S 17,105246°V﻿ / 48.144697; 17.105246

Sídlo na Klariskej 16 v Bratislave
**Tatran** je slovenské vydavateľstvo založené na jeseň v roku 1947 (sto rokov od vystúpenia Ľudovíta Štúra na uhorskom sneme). 1. januára 1953 bolo vydavateľstvo Tatran premenované na **Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry** (**SVKL**). 1. novembra 1965 sa vydavateľstvo vrátilo k pôvodnému názvu, pod ktorým funguje dodnes.[1]

**Edície Tatranu:**

* Výber
* Luk
* Hviezdoslavova knižnica
* Čítanie študujúcej mládeže
* Zlatá brána
* Svetoví klasici
* Svetová tvorba
* Prameň
* Meteor
* Pamír
* Slovenská tvorba
* Kvety
* Poézia
* Zlatá brána
* Panteón
* Osudy slávnych
* Korene
* Pamäti a dokumenty
* Ľudové umenie na Slovensku
* Okno

Referencie
----------

1. ↑  *Dvadsať rokov vydavateľstva Tatran: bibliografický súpis kníh 1947-1967*. Bratislava: Tatran, 1967

Externé odkazy
--------------

* Webstránka vydavateľstva Tatran
Prof. MUDr. **Emil Makovický** (\* 6. október 1910, Sirk– † 8. september 2002, Bratislava) bol lekár-internista, spoluzakladateľ sociálneho lekárstva.

Životopis
---------

Maturoval v roku 1928 v Rožňave. Lekársku fakultu ukončil v 1934 na Univerzite Komenského v Bratislave. Pracoval ako šéflekár v Revírnej bratskej pokladnici a od roku 1945 v Okresnej sociálnej poisťovni v Bratislave. Neskôr sa stal riaditeľom MÚNZu v Bratislave a vedúcim referátu zdravotníctva Bratislavského kraja pri KNV. Ako námestník povereníka zdravotníctva mal možnosť riadiť investičnú výstavbu zdravotníckych zariadení na Slovensku.

V povojnových rokoch pôsobil aj ako predseda Červeného kríža v Bratislave, spoluorganizátor výstavby červenokrížskej nemocnice v Bratislave a zriadenia I. transfúznej stanice na Slovensku v nej. 
Od roku 1960 pôsobil ako námestník riaditeľa a vedúci Katedry sociálneho lekárstva Inštitútu pre ďalšie vzdelávanie lekárov (dnešná Slovenská zdravotnícka univerzita), kde pôsobil externe už od roku 1957.

V roku 1962 obhájil habilitačnú prácu a v roku 1972 Hygienická fakulta Karlovej univerzity v Prahe schválila jeho menovanie za profesora sociálneho lekárstva.

Za jeho dlhoročnú činnosť v oblasti sociálneho lekárstva mu boli udelené viaceré vyznamenania (Medaila J. E. Purkyně, ČSLS J. E. Purkyně a iné).

Je autorom viac ako 120 odborných prác a spoluautorom 800 stranovej učebnice *Sociálne lekárstvo a organizácia zdravotníctva*. Učebnica bola určená lekárom a farmaceutom pri príprave na špecializované funkčné skúšky a riadiace miesta v zdravotníckych zariadeniach.

Rodina
------

* syn: Prof. RNDr. Emil Makovický, Ph.D – Mineralogický ústav univerzity v Kodani
* vnuk: Peter J. Makovický - Field Museum v Chicagu
* vnučka: Nicolleta Makovická - Oxford – Londýn

Zdroje
------

* *Slovenská zdravotnícka univerzita 2008*, Medicína – celoživotné štúdium (str. 252-253) (55 rokov inštitucionálneho vzdelávania zdrav. pracovníkov),
* *Lekársky obzor XXIX* č. 10/80 (str. 513-515) Emil Makovický sedemdesiatročný
* *Lekársky obzor XXXIX* č. str. 544-555 1/90 10/90 Prof. MUDr. Emil Makovický osemdesiatročný
* *Československé zdravotnícví 1990*, str. 507-509 (Osobní zprávy) Emil Makovický osemdesiatročný

  

Autoritné údaje: * NK ČR: nlk19990075734
* SNK: 161650
* VIAF: 84789071
Corpus iuris civilis. 1583
**Rímske právo** je právny systém starovekého Ríma, východisko moderných právnych systémov. Je to jedna z najdôležitejších zložiek rímskej kultúry. 

Vychádza z práva kviritského (ius populi Romani Quiritium) – starého súkromného práva pôvodnej obce, a z práva praetorského (ius praetorium), ktoré sa vyznačovalo menšou formálnosťou a pružne reagovalo na potreby vyvíjajúcej sa spoločnosti.

Zásady práva praetorského však časom prenikli aj do pôvodnej sústavy práva kviritského; to sa potom zmenilo na právo civilné, občianske (ius civile).

Podľa odboru pôsobnosti sa rozlišuje: ius civile (pre spory medzi občanmi) a ius gentium (platiace pôvodne pre styk medzi cudzincami na rímskom území, neskôr aj pre spory medzi cudzincami a občanmi); podľa obsahu: ius privatum (súkromné, *chrániace prospech jednotlivcov*) a ius publicum (verejné, *vzťahujúce sa na rímsky štát*); hranice medzi oboma nebola absolútna, boli tu vzájomné súvislosti (právo rímske trestné).

Súkromné rímske právo, zo všetkých najdôležitejšie pre históriu práva vôbec, má pôvod v práve obyčajovom a bolo kodifikované v 5. stor. pred Kr. v zákone dvanástich tabúľ (lex duodecim tabularum); v ďalšom vývoji spoločnosti bolo doplňované a formované najmä ediktami prétorskými. Vrchol dosiahlo v dobe tzv. klasickej jurisprudencie, v prvých dvoch až troch storočiach po Kr.

**Základné delenie práva**

**Ulpiánus** rozdelil právo tak dokonalo, že na lepšie delenie sa doposiaľ neprišlo:

* Súkromné –slúži na prospech jednotlivca
* Verejné háji záujmy štátu

Bolo postavené na štyroch princípoch:

1. rovnosť pred zákonom,
2. prezumpcia neviny (pokiaľ nie je obvinený právoplatne odsúdený, treba naň pozerať ako na nevinného),
3. pri pochybnostiach treba rozhodnúť v prospech obžalovaného (Ak nie sú jednoznačné dôkazy o vine obžalovaného, treba sa prikloniť k oslobodzujúcemu rozsudku),
4. neznalosť zákona neospravedlňuje (Ak niekto z neznalosti prestúpil zákon, nemôže svoju neznalosť zákona použiť ako poľahčujúcu okolnosť).

Významné osobnosti
------------------

* Domitius Ulpianus
* Tiberius Coruncanius
* Gnaeus Flavius
* Aelius Paetus
* Quintus Mucius Scaevola Augur
* Quintus Mucius Scaevola Pontifex
* Servius Sulpicius Rufus
* Antistius Labeo
* Ateius Capito

Literatúra
----------

* Rebro, K.: *Latinské právnické výrazy a výroky*, 1986
* Rebro, K. – Blaho, P.: *Rímske právo*, 1991
* Gregor, M.: Základy rímskeho práva: Historický úvod, pramene a subjekty, 2022
* Gábor Hamza, *Das römische Recht und die Privatrechtsentwicklung in Russland im modernen Zeitalter* In: Journal on European History of Law, London: STS Science Centre, Vol. 1, No. 2, pp. 20 – 26, (ISSN 2042-6402).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rímske právo**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Kráľovnina krajková šatka** (***Das Spitzentuch der Königin***) je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 1. októbra 1880 v Theater an der Wien. Libreto napísal riaditeľ Bratislavského divadla Heinrich Bohrmann-Riegen, a na hudobnú scénu ho prispôsobil Richard Genée. Pôvodne chcel Bohrman-Riegen svoje libreto odovzdať Franzovi von Suppé, ten však práve pracoval na operete Donna Juanita a o ďalšie nemal v tej chvíli záujem. Ponúkol ho teda Straussovi. Na libreto pomerne slabej kvality zložil Johann Strauss veľmi dobrú hudbu, ktorej dominujú valčíkové melódie a veľmi pôsobivé je 2. finále. Vďaka kvalitnej hudbe sa opereta dočkala veľmi slušného úspechu.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Fiktívny dej sa odhráva v roku 1580 na portugalskom kráľovskom dvore. Vládne kráľ Sebastián I. ale vyžíva sa len v ľúbostných dobrodružstvách a skutočnú moc má v rukách jeho minister. Sebastiánova manželka naňho hľadí s nevôľou a bola by rada, keby sa ujal vlády. Pošle mu teda krajkovú šatku s nápisom: „Kráľovná ťa miluje, ale Ty nie si kráľ". Šatku stratí a tá sa dostane k básnikovi Cervantesovi. O šatke sa dozvie kráľ a myslí si, že nápis na nej je určený Cervantesovi a preto ho pošle pred súd. Súd básnika uzná za nešťastného blázna a pošle ho do vyhnanstva. Dobrosrdečný básnik skôr než odíde, dokáže kráľovský pár zmieriť a priviesť kráľa k tomu, aby sa vyhlásil za plnoletého a ujal sa konečne vlády.
Členovia kolégia VČK v roku 1921, zľava: Jakov Peters, Józef Unszlicht, Abram Belenkij (stojí), Felix Dzeržinskij a Viačeslav Menžinskij
**Čeka** – (rus. ЧК, ВЧК СНК РСФСР; celým názvom: *Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем при Совете народных комиссаров РСФСР*), **Vserossijskaja črezvyčajnaja komissija** po borbe s kontrrevoljucijej i sabotažem pri Sovete narodnych komissarov RSFSR (**VČK**), (po slov. **Všeruská mimoriadna komisia pre boj s kontrarevolúciou a sabotážou pri soviete národných komisárov RSFSR**) bola oficiálne označovaná ako orgán diktatúry proletariátu pre zabezpečenie štátnej bezpečnosti v RSFSR. V podstate sa jednalo o prvú zo sovietskych štátnych bezpečnostných služieb, tajnú políciu. Od svojho založenia bola dôležitou vojenskou bezpečnostnou zložkou sovietskeho režimu. V jej radoch slúžilo v roku 1921 až 200 000 ľudí. Tieto jednotky boli zodpovedné za ochranu a riadenie pracovných táborov (gulagov), zodpovedali za konfiškáciu potravín a boj proti nepriateľom Komunistickej strany. Príslušníci a vedenie Čeky boli zodpovední za prenasledovanie, zatýkanie aj mučenie odporcov režimu, potlačenie roľníckych aj robotníckych vzbúr a povstaní, ako aj za likvidáciu dezertérov červenej armády.

Vznik VČK
---------

Čeka bola prvá zo série tajných polícií v Sovietskom Rusku, teda predchodca NKVD a KGB. Bola založená Felixom Dzeržinským na popud Lenina (20. decembra 1917). V roku 1922 bola preorganizovaná v GPU. Päťročná existencia organizácie Čeky stála život odhadom 200 až 500 tisíc občanov. Táto bezpečnostná služba zavraždila na príkaz V.I.Lenina[chýba zdroj] aj ruskú cársku rodinu v Jekaterinburgu.

Štáb Čeky sa nachádzal v Moskve, v ulici Boľšaja Ľubianka, v dome č. 11, kde predtým sídlila poisťovňa Jakor a londýnska spoločnosť Lloyds. Neskôr sa Čeka presťahovala do domu č. 2, kde sa nachádzala ruská poisťovacia spoločnosť Rossija. Ulica bola neskôr premenovaná po prvom predsedovi – ul. Dzeržinského / Dzeržinská.

Zánik VČK
---------

V roku 1922 bola Čeka zrušená a namiesto nej bolo vytvorené Štátne politické riaditeľstvo (Государственное политическое управление, skr. ГПУ, slov. GPU) ako súčasť NKVD RSFSR.

Referencie
----------

1. ↑  Federal Research Division. *Glossary - Soviet Union* [online]. lcweb2.loc.gov, [cit. 2011-08-13]. Dostupné online.
2. ↑  Werth, N. Bartošek, K. Panné, J.L. Margolin, J.L. Paczkowski, A. Courtois, S. *The Black Book of Communism: Crimes, Terror, Repression.* Harvard University Press, 1999, 858 s.
3. ↑   *Всероссийская чрезвычайная комиссия* [online]. megabook.ru, [cit. 2023-05-11]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* KGB
* NKVD

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čeka**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Čeka na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 4283858-7
* ISNI: 0000 0001 0740 6140
* LCCN: n50077985
* NK ČR: ko2002105969
* VIAF: 132461267
* WorldCat: lccn-n50077985
**Rímskokatolícka teológia** uznáva právo i hranice rozumu, ktorý i napriek tomu, že nemôže získať nijaký dokonalý vhľad do tajomstva viery, môže predsa len dosiahnuť určitý vhľad prostredníctvom porovnania s prirodzenými poznatkami, s odkazom na suvislosť právd viery medzi sebou navzájom a s existenčným cieľom človeka. Vaticanum II sa zasadzuje za slobodu teologického bádania, požaduje ekumenické zameranie, teológiu biblicky orientovanú, zasadzuje sa za casový výklad viery a podáva predovšetkým náčrt štúdia teológie s osobitným zreteľom na filozofiu.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Literatúra
----------

* BEINERT, Wolfgang, a kol. *Slovník katolické dogmatiky*. Preklad Michal Altrichter, Leo Hipsch. V Matici cyrilometodějské vyd. 1. Olomouc : Matice cyrilometodějská, 1994. 477 s.
* FIORENZA, Francis S.; GALVIN, John P. eds. *Systematická teologie I : římskokatolická perspektiva*. Preklad Petr Dvořák et al. 1. vyd. Brno; Praha : Centrum pro studium demokracie a kultury; Česká křesťanská akademie, 1996. 285 s. ISBN 80-85959-07-0.
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
**Magister** je bridžová konvencia, otázka hláškou 2♣, ktorou sa pýtame na trojlistú podporu v drahej farbe, zároveň ňou ukazujeme 5 list v už licitovanej drahej farbe. Pri odpovedi na Magister možno upresniť silu a rozlohu otvárajúceho. Ak má pár v licitačnom systéme konvenciu Magister, priame opakovanie drahej farby ukazuje šesťlist.

Príklady sekvencií, ktoré sú magistrom:

1♣-1♥-1♠-2♣ - otázka na trojlist srdcový
1♣-1♥-1BT-2♣ - otázka na trojlist srdcový
1♦-1♥-1♠-2♣ - otázka na trojlist srdcový, umožňuje vypnúť na 2♦
1♦-1♥-1BT-2♣ - otázka na trojlist srdcový
1♣-1♠-1BT-2♣ - otázka na trojlist pikový
1♦-1♠-1BT-2♣ - otázka na trojlist pikový
1♥-1♠-1BT-2♣ - otázka na trojlist pikový
1♥-1♠-1BT-2♣ - otázka na trojlist pikový

Ďalšia dražba
-------------

Magister možno hrať v zjednodušenej verzii, v ktorej iba odpovedáme či máme alebo nemáme trojlistý fit. Fit ukážeme licitovaním drahej farby partnera, inak dražíme 2♦.

Sofistikovanejšia verzia Magistra ukazuje nielen fit-nefit v drahej farbe, ale zároveň upresňuje silu otvárajúceho.

2♦ - minimum bez fitu
2♥ - ak drahá farba boli srdcia, fit srdcový - minimum s fitom, ak to boli piky, maximum s fitom
2♠ - ak drahá farba boli piky - minimum s fitom, ak drahá farba boli srdcia, maximum s fitom
2BT - maximum bez fitu
3♣ - maximum s dobrým 5 listom trefovým
Čo je maximum a minimu záleží od licitačného systému a od predtým špecifikovanej sily. Ak už otvárajúci rebidoval 1NT, limitoval sa na (11)12-14(15) FB, takže minimum je (11)12-13 FB a maximum je 13-14(15) FB. Čiže 13 FB možno zaradiť do mimima i maxima, je na zhodnotení hráča, kam list zaradí. Ak má body v krátkych farbách mal by ho pokladať za slabý, ak v dlhých za silný, ...
Pokiaľ otvárajúci dražil po odpovedi na otvorenie 1♠, silu otvorenia neupresnil a tak minimum je dolná polovica z celého rozpätia otvorenia a maximum horná polovica. Napríklad v systéme SAYC sa vo farbe otvára so silou 12-21 FB, minimum je 12-14. maximum 16-21 FB, 15 FB znova možno zaradiť do mimima i maxima. V poľskom trefe sa otvára so silou 12-17, minimum je 12-14, maximum 16-17 a 15 je na pomedzí. V systéme Precision sa otvára na 11-15, minimum je 11-12, maximum 14-15 a 13 je na pomedzí.

Zdroj
-----

* Magister na poľskej stránke Bridge forum
Štruktúra molekuly chitínu, zobrazuje dve jednotky *N*-acetylglukozamínu, ktoré pokračujú vo formovaní dlhej reťaze
**Chitín** (C8H13O5N)n je mikrokryštalický polysacharid s obsahom dusíka, ktorý sa nachádza v organizme mnohých bezstavovcov – hlavne hmyzu a z ktorého je vybudovaná vonkajšia kostra hmyzu. Nachádza sa aj v niektorých hubách, pavúkoch a morských živočíchoch, ako napr. v kraboch. 

Chitín je prírodným fibrínom, je netoxický a nemá vedľajšie účinky. Jeho molekula a štruktúra je veľmi podobná celulóze, pretože chitín obsahuje N-acetyl-glukozamínové zvyšky, ktoré sú navzájom pospájané β(1-4) glykozidovými väzbami. Táto látka sa od celulózy odlišuje tým, že každá hydroxylová skupina na druhom uhlíku glukózy je nahradená acetamidovou skupinou. Chitín sa nerozpúšťa v alkohole, slabých kyselinách ani zásadách. Tráviace enzýmy živočíchov ho nedokážu rozštiepiť. Pri niektorých potravinárskych technológiách (spracovanie morských krabov) sa získava veľa odpadového chitínu, ktorý sa môže využiť ako substrát na čistenie odpadových vôd, pri liečení popálenín i hojení rán. Bunková stena buniek húb tiež obsahuje chitín v minoritnom množstve, ktorý sa však nevyskytuje v bunkách vyšších rastlín.

Referencie
----------

1. ↑  REICHHOLF-RIEHM, Helgard. *Hmyz : s dodatkom o pavúkoch*. Bratislava : Ikar, 1997. 287 s. ISBN 80-7118-489-6. S. 280.
2. ↑  RITTNER, Don; Timothy Lee McCabe. *Encyclopedia of Biology*. [s.l.] : Facts On File, Incorporated, 2004. 400 s. ISBN 978-0-8160-4859-5. S. 64. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chitín**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Leoninus**, alebo aj **Magister Leoninus** alebo **Léonin** (\* 1163 – † 1190) bol významný francúzsky hudobný skladateľ. 

Magister Leoninus stal pri zrode takzvanej Notredamskej školy, ktorá bola základom pre obdobie rozkvetu stredovekej hudby Ars antiqua. Pôsobil ako kapelník katedrály Notre-Dame v Paríži. Vytvoril skladobnú techniku organum, čím významne prispel k rozvoju viachlasu. 

Je autorom prvej verzie zbierky *Magnus liber organi*, ktorá reprezentuje začiatok moderného výkladu hudobnej kompozície a podstatný rozvoj hudobného zápisu.

Pozri aj
--------

* Perotinus
* Stredoveká hudba

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Magister Leoninus**

Externé odkazy
--------------

* Public domain sheet music


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Hudobný portálFrancúzsky portálBiografický portál |

Autoritné údaje: * BnF: 13896561v
* GND: 123386098
* ISNI: 0000 0001 1850 7860
* LCCN: n87807575
* NK ČR: mzk2004248659
* VIAF: 265152270
* WorldCat: lccn-n87807575
**Kráľ smrekov** bol najväčší zo smrekov v národnej prírodnej rezervácii Boubínský prales na západnom svahu hory Boubín. Približne 440 ročný smrek obyčajný (*Picea abies*) stál v 1 000 m n. m. mal meraný obvod kmeňa 508 cm pri priemere 162 cm, výšku 57,6 m a objem necelých 30 m³, v špici koruny bol vychýlený od osi o 11 metrov. V starobe bol strom napadnutý podpňovkou a vyhnitý, hniloba bola príčinou rozšírenia kmeňa pri päte. Prvé živé vetvy rástli vo výške 25 m, najdlhšie 6,5m až vo výške 39 m.

K populárnemu stromu viedol chodník, nápor turistov na koreňový systém sa však podpísal na stabilite stromu. Smrek uschol v roku 1969 a 4. decembra 1970 padol pri víchrici. Pri páde sa vrchol prelomil na tri časti. Pád Kráľa smrekov prispel k uzatvoreniu jadra pralesa pred verejnosťou. 

Pozostatky velikána je možné vidieť na náučnom chodníku (samotný spadnutý rozkladajúci sa kmeň ale nie je z chodníka vidno), výrez je vystavený v informačnom stredisku Lesov ČR v Zátoni, výrez z výšky 12 m potom v loveckom zámčeku Ohrada pri Hlubokej nad Vltavou. Za života stromu boli odobraté vrúble a rastie tak niekoľko desiatok jeho potomkov.

V susedstve vývratu Kráľa rástol Nástupca kráľa smrekov.

Stromy v okolí
--------------

* Vidlicový smrek
* Chadtov smrek
* Nástupca kráľa smrekov
* Krížový smrek

Externé odkazy
--------------

* Král smrků – podrobnejšie informácie

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Král smrků (Boubín) na českej Wikipédii.*