**Prelúdium** (názov je odvodený od latinského slova *"Praeludere"*, ktoré znamená "hrať pred niečím") bolo pôvodne myslené ako predohra k vokálnym skladbám: piesňam, motetám, madrigalom, alebo chorálom. Bolo určené väčšinou pre lutnu, čembalo alebo organ. Neskôr sa rozšírilo aj ako úvod inštrumentálnych skladieb, najčastejšie fúg. V 19. storočí sa osamostatnilo ako voľná charakteristická skladba. Dnes je chápané aj ako voľná improvizácia výkonného hudobníka.

Prelúdium v hudbe renesancie
----------------------------

Prelúdiá vznikali najčastejšie voľnou improvizáciou hudobníka a nemali iný účel, ako uviesť nasledujúce hudobné dielo. Tým, že neboli viazané žiadnymi formálnymi predpismi, stali sa vlastne prvými skladbami inštrumentálnej hudby. Medzi prvé zaznamenané prelúdiá patrí napr. *Ileborgova organová tabulatúra* z roku 1448. Prelúdiá boli označované rôznymi názvami ako: preambulum, intonatio, capriccio, toccata, intrada, fantasia, ricercar, tiento a pod. medzi týmito názvami väčšinou nebol väčší formálny rozdiel. Iba fantasia, ricercar a tiento sa vyznačujú tým, že obsahujú imitačnú alebo priamo fúgovú časť. Výnimku tvorí toccata, ktorá prešla samostatným vývojom a napr. u Dietricha Buxtehudeho a Johanna Sebastiana Bacha sa stala samostatnou viacdielnou formou.

Prelúdium v hudbe baroka
------------------------

Vrcholnou formou barokovej hudby bola fúga. Stalo sa ustáleným spojením, že inštrumentálnu fúgu komponovanú v prísnej polyfónii predchádzalo voľne komponované prelúdium. Uvoľnila sa však tematická väzba medzi prelúdiom a fúgou. Téma použitá v prelúdiu nemusí nutne byť totožná s témou fúgy. Príkladom je *Dobre temperovaný klavír* Johanna Sebastiana Bacha, ktorý je zbierkou prelúdií a fúg vo všetkých 24 durových a molových tóninách.

Chorálové predohry
------------------

Vznikli ako úvody k spoločnému spevu v chráme alebo medzihry oddeľujúce rôzne chorály alebo časti Omše. Vyvinulo sa niekoľko typov chorálových predohier:

1. Organová chorálová predohra – melódia nasledujúceho chorálu je použitá v jednom z hlasov, najčastejšie v base; ostatné hlasy ju imitujú.
2. Chorálový ricercar – chorálová melódia je imitovaná vo všetkých hlasoch.
3. Chorálová fúga – obsahuje jednotlivé úseky chorálovej melódie spracovanej vo forme fúgy.
4. Chorálová partita – chorálová melódia je uvedená ako téma a následne spracovaná vo forme variácií.
5. Chorálová fantázia – voľná fantázia na hlavnú tému chorálu alebo jeho časti.

Chorálové predohry doviedol k dokonalosti Johann Sebastian Bach. Často sa hrávajú samostatne bez následného chorálu.

Prelúdium v hudbe romantizmu a v súčasnosti
-------------------------------------------

V období klasicizmu sa, ak neberieme do úvahy jednotlivé skladby, na prelúdium pozabudlo. Až Felix Mendelssohn-Bartholdy, ktorý sa zaslúžil o znovuobjavenie diela Johanna Sebastiana Bacha znovu oprášil aj formu prelúdia a fúgy. Podobne komponoval i Robert Schumann. Nasledujúci vývoj dospel k oddeleniu oboch zložiek a prelúdium sa stalo samostatnou hudobnou formou. Z pôvodného účelu uviesť následnú skladbu sa stala krátka samostatná skladba s jedným hlavným motívom.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Preludium na českej Wikipédii.*