**Sófroniskos** (starogr. *Σωφρονίσκος*, \* asi 500 pred Kr. Atény – † asi 424 pred Kr. Atény) bol grécky kamenár alebo sochár, otec filozofa Sokrata.

Sófroniskos, kamenár (podľa iných zdrojov sochár) z aténskeho dému *Alópeké*, vlastnil malý majetok a žil so svojou manželkou Fainareté. Diogenes Laertios s odvolávaním sa na Platónovo tvrdenie v *Theaitétovi* uvádza, že kamenár Sófroniskos a pôrodná babica Fainareté boli rodičmi filozofa Sokrata (dom, ktorý po nich zdedil Sokrates, mohol byť jeho jediným majetkom, pretože toho viac nenadobudol). Sokrates sa v otcovej dielni zrejme vyučil sochárskemu umeniu, lebo niektoré jeho sochárske diela (možno aj Sófroniskove diela pripísané Sokratovi) spomína Pausanias: „*Aténčanom vytvoril sochy Charitiek Sófroniskov Sokrates pri vchode na Akropolu. Všetky tieto podoby majú odev. Len tí neskorší umelci zmenili, neviem prečo, ich vzhľad. Za mojej doby teda vytvárali a maľovali Charitky nahé.*" Podľa Platóna (v dialógu Lachés, ktorý patrí k jeho najstarším dialógom, cca 425 pred Kr. ) sa Sófroniskos priatelil s Lysimachom, ktorý bol synom slávneho politika Aristeida. Jeho syn Sokrates sa preto (zrejme) mohol zoznámiť s intelektuálmi z okruhu Perikla (Platón tu píše o Sófroniskovi v minulom čase, v roku 424 pred Kr. už možno niekoľko rokov nežil).

Fainareté ako vdova so synom mala v rámci aténskeho právneho poriadku dobré postavenie, mohla si totiš vybrať, či sa vráti do domácnosti svojho otca (alebo do domácnosti jeho dedičov), alebo zostane v dome Sófroniska pod vedením syna Sokrata ak bol plnoletý, alebo jeho poručníka, ak bol Sokrates ešte neplnoletý, keď jeho otec zomrel. V tom roku bol už však Sokrates určite dospelým mužom.

V Aténach sa našiel kamenný podstavec, na ktorom je vyryté meno *Sofroniskos* s dodatkom ..*ἀνέθεκεν* – anetheken („*ma postavil*") Nápis pochádza zo začiatku 5. stor. pred Kr. To, či tu ide o meno otca filozofa Sokrata, sa doposiaľ nepodarilo jednoznačne dokázať. Sófroniskos je mimochodom veľmi zriedkavým starogréckym menom. Ďalším známym nositeľom tohto mena bol jeho vnuk (Sokratov syn), alebo istý otrok v cisárskom Ríme.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Jean-Jacques Rousseau. *Emile oder Über die Erziehung*. Ditzingen : Reclam Verlag, 2019. ISBN 978-31-5961-534-9. S. 893.
2. ↑   *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 877.
3. ↑  Christiane Reitz, Anke Walter. *Von Ursachen sprechen. Eine aitiologische Spurensuche. Telling origins. On the lookout for aetiology*. Hildesheim : Georg Olms Verlag, 2014. ISBN 978-34-8715-190-8. S. 257.
4. ↑  John Hazel. *Who's who in the Greek World*. New York : Psychology Press, 2002. ISBN 978-04-1526-032-9. S. 221.
5. 1 2  Diogenes Laertios. *Životopisy slávnych filozofov*. Bratislava : Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, 2007. ISBN 978-80-8061-286-3. S. 81.
6. 1 2  Manès Sperber. *Sokrates*. Wien : Europaverlag, 1988. ISBN 978-32-0351-046-0. S. 137.
7. ↑  Lorenzo Perilli, Daniela P. Taormina. *Ancient Philosophy*. London : Taylor & Francis, 2017. ISBN 978-13-5171-603-1. S. 238.
8. ↑  C. D. C. Reeve, Plato, Aristophanes, Xenophon. *The Trials of Socrates*. Indianapolis : Hackett Publishing, 2002. ISBN 978-08-7220-589-5. S. 18.
9. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 246.
10. ↑  Gerald Alan Press. *Plato's Dialogues*. Lanham : Rowman & Littlefield, 1993. ISBN 978-08-4767-836-5. S. 88.
11. 1 2 3  Debra Nails. *The People of Plato*. Indianapolis : Hackett Publishing, 2002. ISBN 978-16-0384-027-9. S. 235.
12. ↑  Inscriptiones: Attica (IG I-III), *IG I³ 805*
13. ↑  Thomas Pekáry. *Imago res mortua est*. Stuttgart : Franz Steiner Verlag, 2002. ISBN 978-35-1508-248-8. S. 76.