recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ilustrácia buniek v kostnej dreni
Punkcia kostnej drene
**Kostná dreň** (lat.  *medulla ossium*) vyplňuje dutiny vo vnútri kostí – konkrétne dreňovú dutinu v tele dlhých kostí a všetky priestory medzi kostnými trámčekmi spongióznej kosti. Je to mäkké tkanivo, ktoré má pri pohľade voľným okom rôzny vzhľad.

Červená kostná dreň
-------------------

Latinský názov: *medulla ossium rubra*. Je orgánom krvotvorby. Skladá sa zo siete retikulárneho väziva, ktoré je pretkané hustou sieťou širokých vlásočníc. V jej okách sa nachádzajú kmeňové bunky pre tvorbu červených a väčšinu bielych krviniek (časť lymfocytov a granulocyty). Rovnako je to miesto vzniku krvných doštičiek.

Žltá kostná dreň
----------------

Latinský názov: *medulla ossium flava*. Vzniká z červenej kostnej drene. Počas obdobia rastu postupne zaniká krvotvorba v dreni, ktorá sa nachádza v dreňových dutinách dlhých kostí. Retikulárne tkanivo je postupne infiltrované tukovými bunkami. Vo veku 20 rokov je už vo všetkých dutinách dlhých kostí, s výnimkou hornej časti ramennej a stehennej kosti. Červená kostná dreň sa udržuje v spongióznej kosti kĺbnych častí dlhých kostí, v krátkych a plochých kostiach.

Sivá kostná dreň
----------------

Latinský názov: *medulla ossium grisea*. Má želatínovitú konzistenciu a polopriesvitný vzhľad, vzniká zo žltej drene stratou tuku. Je typická pre pokročilý vek.

Vyšetrenie kostnej drene
------------------------

Pristupuje sa k nemu pri poruchách krvotvorby. Vzorka sa odoberá punkciou, najčastejšie z hrudnej kosti – tzv. sternálna punkcia.

Pozri aj
--------

* kosť

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostná dreň**
**Theano** alebo **Theanó** (starogr. *Θεανὼ* – *Theano/iný prepis: Theanó*, lat. *Theano*) je v gréckej mytológii dcéra tráckeho kráľa Kissea a jeho manželky Télekleie.

Theano, trójska kňažka bohyne Atény, bola manželkou Anténora, radcu trójskeho kráľa Priama. Manželom sa narodilo niekoľko synov a dcéra Krino. Po únose krásnej Heleny, Anténor a Theano presadzovali mier a Trójanom odporúčali, aby ju spartskému kráľovi Menelaovi vrátili. Napriek svojmu úsiliu však vojne nezabránili. Achájci ale pri dobývaní Tróje túto skutočnosť zobrali do úvahy, ich životy ušetrili a dovolili im odísť.

Podľa rímskej tradície Anténor a Theano odišli potom do Itálie, kde založili mesto Patavium (dnešná Padova)

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 11,221-224.
2. ↑   zo schólia Euripida, *Hekabé* 3.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 6,297-300.
4. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 54-55.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,27,4.
6. ↑  Lucius Septimius, *Dictys Cretensis, Posthomerica*, 5,5.
7. ↑  Vergílius, *Aeneida*, 1,223.
**Kalliades** alebo **Kalliadés** (starogr. *Καλλιάδης* – *Kalliades*, iný prepis: *Kalliadés*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v 4. stor. pred Kr.

Značne poškodený epigrafický nález (z dvoch fragmentov) *FD III 1:510* a *FD III 1:510[2]* (Regions: Central Greece (IG VII-IX) Delphi) objavený v archeologickej lokalite starovekých Delf (datovaný do 4. stor. pred Kr.) uvádza, že Kalliades (jeho domovskú krajinu nápis neuvádza) dosiahol v jazdeckých pretekoch víťazstvá na panhelénskych hrách v Delfách, Isthmii a aj v Olympii (jeho olympijské víťazstvo je uvedené na fragmente *FD III 1:510[2]*).

Kalliades si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 110. hrách v roku 340 pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 30.
2. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 1:510*
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 1:510[2]*
4. ↑  James Lynch, *The Ancient Olympiads*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Iaia, miniatúra z knihy *De Claris mulieribus* od Giovanniho Boccaccia, 15. stor.
**Iaia** (starogr. *Ιαία*) bola grécka maliarka v 1. storočí pred Kr.

Iaia, grécka maliarka z Kyziku, podľa rímskeho spisovateľa Plínia tvorila najmä v Ríme a v Neapole počas rokov mladosti rímskeho vzdelanca M. Varona (narodeného v roku 116 pred Kr.), teda približne na konci 2. a v 1. polovici 1. stor. pred Kr. Okrem maľovania obrazov na vybielené tabule (boli zavesené na stenách v súkromných domoch alebo vo verejných budovách.) zhotovovala aj umelecké rytiny (obrazy) na slonovine.

Maľovala hlavne portréty žien, medzi ktorými vynikal jej veľký obraz znázorňujúci starú neapolskú ženu, alebo autoportrét realizovaný pred zrkadlom. Hovorilo sa, že zarábala viac ako jej mužskí konkurenti (Sopolis a Dionysios), lebo maľovala rýchlejšie a lepšie ako oni.

Predpokladá sa, že jej meno nebolo správne zaznamenané, mohla sa volať aj Lala, Laia alebo Maia, čo sa ale nedá dokázať z dôvodu nedostatku iných písomných zdrojov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Giovanni Boccaccio, De Claris mulieribus
2. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Iaia*
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 451. (po nemecky)
4. 1 2 3  Plínius, *Naturalis Historia*, 35,147-148.
5. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 396.
6. ↑  George Sarton. *Hellenistic Science and Culture in the Last Three Centuries B.C.*. New York : Courier Corporation, 1993. ISBN 978-04-8627-740-0. S. 518.
**Plagát** je verejné oznámenie v podobe papiera veľkých rozmerov, určené na upútanie pozornosti a propagáciu.je podobe bilborda

Dejiny
------

Najväčší vývoj plagátov bol zaznamenaný v 19. storočí v období secesie. Plagátová tvorba sa vtedy stala módnou záležitosťou s vlastnými zberateľmi a vlastnými galériami, kde sa dôraz kládol na komerčný aspekt a umeleckú úroveň. Túto situáciu vyvolalo priekopnícke dielo Julesa Chéreta v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch 19. storočia. Chéret odmietal tradičný typ plagátu, ktorý sa sústredil na písanú informáciu, príležitostne oživenú kresbou. Namiesto toho sa koncentroval na veľkú, farebne nápadnú plochu podopretú jednoduchou informáciou o podujatí. Chéret sa sústredil na maximálne možný dosah, pretože vedel, že jeho plagát bude súperiť o priazeň so všetkými rozptýleniami okolitej ulice. Vynútilo si to určité zjednodušenia - farby sa stali sýtymi, tvary jednoduchými a plochými. Chéretove obrazy živých, veselých tancujúcich dievčat, ktoré obdivovali maliari a dizajnéri, boli zjednodušenou formou secesie.

Medzi predstaviteľov, priekopíkov a pokračovateľov Chéretovej plagátovej tvorby patrí Eugéne Grasset a Alfons Mucha.

Zdroj
-----

* William Hardy: *Sprievodca secesiou*, INA, s.114

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Plagát**
**I Luciferi** alebo **Danzig 777: I Luciferi** je siedmy radový album americkej skupiny Danzig. Vyšiel v roku 2002. 

Po experimentoch s industriálnym metalom na predchádzajúcich dvoch dlhohrajúcich platniach predstavuje návrat ku koreňom skupiny. Na jednej strane sa stretol s nadšením fanúšikov odmietajúcich industriálne vplyvy, ktorí ho prirovnávali ku prvému albumu *Danzig* a ku tvorbe predošlej skupiny Glenna Danziga Samhain. Na druhej strane sa objavili názory považujúce ho za pokračovanie úpadku v produkcii a skladaní pesničiek. 

Natočené boli dva videoklipy. Prvý pre pesničku „Wicked Pussycat", druhý pre „Kiss the Skull".

Zoznam skladieb
---------------

1. „Unendlich" – 1:51
2. „Black Mass" – 4:58
3. „Wicked Pussycat" – 4:03
4. „God Of Light" – 3:39
5. „Liberskull" – 5:45
6. „Dead Inside" – 5:16
7. „Kiss The Skull" – 4:11
8. „I Luciferi" – 3:15
9. „Naked Witch" – 3:55
10. „Angel Blake" – 3:35
11. „The Coldest Sun" – 3:59
12. „Halo Goddess Bone" – 4:29
13. „Without Light, I Am" – 5:32
**Mayerova rovnica** alebo **Mayerov vzťah** opisuje vzťah merných tepelných kapacít pri konštantnom tlaku {\displaystyle p} a pri konštantnom objeme {\displaystyle V}, čiže molárnych tepelných kapacít {\displaystyle C\_{p}} a {\displaystyle C\_{V}}.

Rovnica
-------

Mayerova rovnica sa zapisuje v tvare

| {\displaystyle C\_{p}-C\_{V}=R} |
| --- |

kde {\displaystyle R} je univerzálna plynová konštanta (molárna konštanta).

Zo vzťahu pre izobarický dej možno získať tvar

{\displaystyle C\_{p}={\frac {\mathrm {d} U}{n\mathrm {d} T}}+{\frac {p\mathrm {d} V}{n\mathrm {d} T}}},
kde {\displaystyle n} je látkové množstvo, {\displaystyle U} je vnútorná energia, T je termodynamická teplota a {\displaystyle p} je tlak plynu.

Podobne možno zo vzťahu pre izochorický dej v plynoch získať tvar

{\displaystyle C\_{V}={\frac {\mathrm {d} U}{n\mathrm {d} T}}},
kde {\displaystyle n} je látkové množstvo, T je termodynamická teplota plynu a {\displaystyle U} je vnútorná energia plynu.

Z predchádzajúcich vzťahov dostaneme

{\displaystyle C\_{p}=C\_{V}+{\frac {p\mathrm {d} V}{n\mathrm {d} T}}}
Podobný vzťah možno získať aj pre merné tepelné kapacity

{\displaystyle c\_{p}=c\_{V}+{\frac {p\mathrm {d} V}{\mathrm {d} T}}}
Práca *1* mólu plynu pri izobarickom zvýšení teploty o jeden stupeň sa podľa stavovej rovnice rovná

{\displaystyle A\_{m}=p\mathrm {d} V\_{m}=R},
kde {\displaystyle R} je molárna plynová konštanta.

Dosadením do vyššie uvedených výrazov dostaneme Mayerovu rovnicu

{\displaystyle C\_{p}-C\_{V}=R}

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portál |

* Merná tepelná kapacita
* Termodynamika
* Termodynamický dej
**Filozofický romantizmus** bolo filozofické učenie, ktoré sa šírilo v Európe od poslednej tretiny 18. storočia do polovice 19. storočia a ktoré v reakcii proti osvietenskej filozofii znevažuje racionálne hodnoty (podobne ako neskôr Friedrich Nietzsche) a obhajuje obrazotvornosť, intuíciu, spontánnosť a vášeň.

Romantizmus nachádza potešenie v analógiách spájajúcich človeka s vesmírom zvlaštnymi zhodami, ktorým je cudzí princíp sporu: ľudská bytosť sa tu chápe ako *odlesk Boha alebo vesmírnej duše* (C. Pichois), a ak existuje romantické vedenie (ktoré treba odlišovať od vedy), je pramálo zlučiteľné s hľadaním prísnej účelovosti a zákonitosti.

Filozofický romantizmus, ktorý udeľuje významné miesto citu pre prírodu (Jean-Jacques Rousseau) a určitej forme zbožnosti, sa vyvíjal predovšetkým v Nemecku, najmä pôsobením Schlegelovým, Fichteho a Schellingovým.

Pozri aj
--------

* Romantizmus

Externé odkazy
--------------

FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
OnePlus X
**OnePlus X** je smartfón čínskej spoločnosti OnePlus, celkovo ich tretí model, nasledujúci po OnePlus One a OnePlus 2. Vo svojej dobe už neobsahoval najvýkonnejší hardvér na trhu, pričom používal podobné vybavenie ako OnePlus One, s tým rozdielom, že displej mal uhlopriečku iba 5 palcov na rozdiel od 5,5, rozlíšenie ostalo rovnaké, 1080 x 1920 bodov, technológia sa však zmenila na AMOLED. Čipset ostal starší Qualcomm Snapdragon 801, procesor štvorjadrový 2,3 GHz Krait 400, 3 GB RAM, 16 GB úložisko, 2 sloty na SIM kartu a batéria s kapacitou 2525 mAh.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku OnePlus X na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
OnePlus |
| --- |
| Mobilné telefony | 
* OnePlus One
* OnePlus 2
* OnePlus X
* OnePlus 3
* OnePlus 3T
* OnePlus 5
* OnePlus 5T
* OnePlus 6
* OnePlus 6T
* OnePlus 7
* OnePlus 7 Pro

 |
| Softvér | 
* OxygenOS

 |
| Ľudia | 
* Pete Lau
* Carl Pei
* Duan Yongping

 |
**2-Oxoglutarát** alebo **α-ketoglutarát** je jedna z ústredných látok biochemických cyklov. Je intermediátom Krebsovho cyklu. Zúčastňuje sa na Coriho cykle, alanínovom cykle, degradácii aminokyselín (deaminácii) a nepriamo (cez vzniknutý L-glutamát) aj na močovinovom cykle. Je výsledným produktom degradácie niektorých aminokyselín.

Deaminácia aminokyselín
-----------------------

*Pozri aj: transaminácia a oxidačná deaminácia*
Prvým krokom odbúravania aminokyselín je ich deaminácia – zbavenie sa aminoskupiny. Aminoskupina väčšiny aminokyselín sa prenáša na 2-oxoglutarát za vzniku L-glutamátu a 2-oxokyselín. Tento dej sa nazýva transaminácia. L-glutamát potom podstupuje oxidačnú deamináciu, pri ktorej vzniká amoniak a späť 2-oxoglutarát. Amoniak je potom fixovaný do močoviny v močovinovom cykle.

transaminácia
oxidačná deaminácia

Degradácia aminokyselín
-----------------------

Po deaminácii sú vzniknuté 2-oxokyseliny ďalej degradované na niektoré základné metabolity, ktoré môžu byť využité k zisku energie. Arginín, prolín, glutamín, glutamát a histidín dávajú vzniknúť 2-oxoglutarátu, ktorý môže byť ďalej využitý k zisku energie v Krebsovom cykle, popr. po premene na oxalacetát môže slúžiť ako prekurzor pre syntézu glukózy v procese glukoneogenézy.

Krebsov cyklus
--------------

*Pozri aj: Krebsov cyklus*
2-oxoglutarát vzniká v Krebsovom cykle z dehydrogenácií a dekarboxylácií izocitrátu pomocou izocitrátdehydrogenázy. 2-oxoglutarát potom podstupuje oxidačnú dekarboxyláciu za vzniku sukcinyl-CoA (pomocou oxoglutarátdehydrogenázy).

Mimo to funguje všeobecne v metabolizme ako všeobecný akceptor aminoskupín z rôznych aminokyselín, pričom sa mení na glutamát, ktorý je zase východiskovým bodom pre syntézu iných aminokyselín.

Referencie
----------

1. ↑  VODRÁŽKA, Zdeněk. *Biochemie*. Praha : Academia, 2007. ISBN 978-80-200-0600-4.

Pozri aj
--------

* Citrátový cyklus
* Transaminácia
* Oxidačná deaminácia
* Degradácia aminokyselín
* Kyselina glutámová
* Močovinový cyklus
* Glukoneogenéza

Literatúra
----------

* Voet D. Voet JG, Pratt CW: *Fundamentals of biochemistry, life at molecular level* 2nd edition, 2006 John Wiley and Sons (Asia) Pte Ltd, ISBN 0-471-74268-6
* MURRAY, Robert K. et al.: *Harperova biochemie*. Z angl. 23. vyd. přel. Lenka Fialová et. al. 4. vyd. v Česku. Praha: H & H, 2002. ix, 872 s. ISBN 80-7319-013-3.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 2-oxoglutarát na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* e-kniha (v angličtine) *Biochemistry*, Stryer, 5th edition

| * z
* d
* u
Citrátový cyklus |
| --- |
| Intermediáty | 
* Citrát
* Izocitrát
* 2-Oxoglutarát
* Sukcinyl-CoA
* Sukcinát
* Fumarát
* Malát
* Oxalacetát

 |
| Enzýmy | 
* Citrátsyntáza
* Akonitáza
* Izocitrátdehydrogenáza
* 2-Oxoglutarátdehydrogenáza
* Sukcinyl-CoA-syntetáza
* Sukcinátdehydrogenáza
* Fumaráza
* Malátdehydrogenáza

 |
**Harmanecká dolina** oddeľuje Veľkú Fatru od Kremnických vrchov. V hornej časti ňou preteká potok Harmanec a v dolnej riečka Bystrica. Ležia v nej obce Horný Harmanec, Dolný Harmanec a Harmanec.

Ochrana prírody
---------------

Dolina sa nachádza v ochrannom pásme Národného parku Veľká Fatra. V jej hornej časti sa nachádza národná prírodná rezervácia Harmanecká tisina s najväčším porastom tisu v strednej Európe. V južnom úbočí údolia sa nachádza sprístupnená Harmanecká jaskyňa s bohatou kvapľovou výzdobou.

Doprava
-------

Prechádza ňou železničná trať Horná Štubňa – Banská Bystrica, na ktorej sa nachádza najdlhší tunel na Slovensku (4 697 m), a cesta I/14.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

Súradnice: 48°47′58″S 19°03′34″V﻿ / ﻿48,7995°S 19,059317°V﻿ / 48.7995; 19.059317

| * z
* d
* u
Doliny Veľkej Fatry |
| --- |
| 
* Belianska dolina
* Blatná
* Blatnická dolina
* Bystrá dolina
* Bystrická dolina
* Dedošová dolina
* Gaderská dolina
* Harmanecká dolina
* Hornojasenská dolina
* Hradská dolina
* Jasenská dolina
* Kantorská dolina
* Komjatnianska dolina
* Ľubochnianska dolina
* Mača
* Necpalská dolina
* Nižné Matejkovo
* Rakytov
* Revúcka dolina
* Selenec
* Skalné
* Sklabinská dolina
* Suchá dolina
* Šindeľná
* Škútova dolina
* Teplá dolina
* Trlenská dolina
* Vyšná Štefanová
* Vyšné Matejkovo
* Zalámaná dolina
* Zelená dolina
* Žarnovická dolina

 |
**Kallikles** alebo **Kalliklés** (starogr. *Καλλικλῆς* – *Kallikles*, iný prepis: *Kalliklés*) bol víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion v roku 57.

Kallikles zo Sidónu bol korunovaný vencom na 209. olympijských hrách v roku 57 za víťazstvo v behu na jedno stadion. Na olympijských hrách bol beh na jedno stadion (192,27 metra) najstaršou súťažnou disciplínou, zavedenou už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr. a jedinou do roku 720 pred Kr. keď do programu hier zaradili aj beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj po zavedení ďalších súťažných disciplín vždy považoval za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,6.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**DJ Company** bolo nemecké tanečné eurodance trio založené v roku 1993, Paulom Strandom, Stefanom Benzom, a Louisom Laskym.

Biografia
---------

Skupina mala celkovo 4 populárne hity ktoré dosahovali hudobné priečky v hitparádach najmä v Spojených štátoch. Išlo o hity ako „Rhythm of Love", „Forever Young", „Hey Everybody" a „I Can Be Your Lover". Za celé pôsobenie skupina vydala celkovo 2 albumy. Od roku 1994 sa zapojila do spolupráce na rôznych hudobných kompiláciách kde sa objavili aj ich hity, išlo o kompilácie ako Dance Pool Vol. 3 (1994), Mr Music Hits 6/94 (1994), The House of Trance (1994), Larry Präsentiert: Musketier Hits 94 (1994), Dance Now! (1994), Supersonic Megadance Vol 1 (1995), Dance Now! Vol. 8 (1994), Shark Attack Five (1994), Deep Magic Dance 30 (1994), Euro Dance Pool (1995), Dancin Floor (1995), If You Love Dance (1996), All Stars Dance Hits 97 (1997), Utopia (1997), Welcome To The Epidrome (1998), Dance Now! 9 (1998), Dance Now! 11 (1995) a Dancemania 9 (1998).

Diskografia
-----------

### Albumy

* 1995 *The Album* – Dance Pool, Jam!, CD
* 1997 *Rhythm Of Love* – Crave

### Single

* 1994 „Rhythm Of Love"
* 1994 „Hey Everybody (Out Of Control)"
* 1995 „Holiday In The Land Of Love"
* 1995 „Cybersex Lovegame"
* 1995 „Fly Away"
* 1997 „Forever Young"

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku DJ Company na anglickej Wikipédii.*
**Sýkorkovité** (lat. Paridae) je čeľaď vrabcotvarých vtákov. 

Všetky rody tejto čeľade v užšom zmysle (ale okrem rodu Pseudopodoces) sa v slovenčine nazývajú **sýkorka**, čo vyplýva z toho, že sa v minulosti tieto rody (okrem rodov Sylviparus a Melanochlora) všetky zaraďovali pod rod Parus (po slovensky sýkorka) a len nedávno boli z neho vyčlenené.

**V širšom zmysle** zahŕňa čeľaď sýkorkovité aj čeľade kúdeľníčkovité a/alebo čiernonôžkovité (sýkorkovité v užšom zmysle potom tvoria podčeľaď *Parinae*, kúdeľníčkovité podčeľaď *Remizinae* a čiernonôžkovité podčeľaď *Stenostyrinae*).

Charakteristika
---------------

Čeľaď zahŕňa asi 50 druhov. Sýkorkovité sú väčšinou drobnejšie (merajú 9 - 20 cm a vážia 6 - 50 g), majú pomerne veľkú hlavu, takmer priamy špicatý zobák a silné nohy a pazúry. Krídla majú krátke a zaoblené, chvost stredne dlhý. V potrave prevláda hmyz, ktorý zbierajú na stromoch, preto sú hojnými pomocníkmi v boji s hmyzími škodcami. Krídla majú desať ručných letiek, z ktorých prvá je silno skrátená. Operenie je veľmi husté a kontrastne a pestro sfarbené, u oboch pohlaví veľmi podobné.

Systematika (sýkorkovité v užšom zmysle)
----------------------------------------

* rod Poecile - sýkorka
* rod Periparus - sýkorka
* rod Lophophanes - sýkorka
* rod Baeolophus - sýkorka
* rod Parus - sýkorka
* rod jakárka (Pseudopodoces) - jediný druh jakárka krivozobá (Pseudopodoces humilis), rod predtým mylne uvádzaný v čeľadi krkavcovité
* rod Cyanistes - sýkorka
* rod Sylviparus - sýkorka; jediný druh sýkorka olivová (Sylviparus modestus)
* rod Melanochlora - sýkorka; jediný druh sýkorka sultánska/sýkorka nádherná (Melanochlora sultanea)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sýkorkovité**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Sýkorkovité**
**Plameniak menší** (iné názvy: **plameniak malý**, **plameniak červenozobý**, **plameniak červený**, *lat. Phoeniconaias minor*) je jeden z afrických druhov plameniakovitých.

Rozšírenie
----------

Najviac plameniakov menších žije vo východnej Afrike v oblasti Východoafrickej priekopovej prepadliny v Keni a okolitých štátoch. Ich celková populácia sa odhaduje na viac ako 2,5 milióna jedincov. Nie sú viazaní na jednu oblasť - migrujú na vzdialenosti až tisícov kilometrov. Okrem Afriky sa vyskytujú ešte v severozápadnej Indii v oblasti Kaččhských močiarov.

Spôsob života
-------------

Dospelé jedince sa vyznačujú sýto ružovou farbou, majú pri koreni široký zahnutý zobák červenej farby s čiernym koncom, farba očí je žltooranžová. Vo veku 3 až 4 rokov dosahujú pohlavnú zrelosť. Doba hniezdenia je nepravidelná a závisí na vhodnosti podmienok. Vtáci stavajú hniezdne kolónie v stojatej vode, na stavbu hniezd kupolovitého tvaru využívajú najmä bahno. Samice kladú zvyčajne jedno vajce; mláďatá sa liahnu po štyroch týždňoch, sú šedivej farby a skoro opúšťajú hniezdo. Zostávajú spoločne s ostatnými mláďatami v skupinách v kolónii a rodičia ich strážia spoločne; kŕmia ich kašovitým výlučkom z vlastného tráviaceho traktu (natrávená potrava). Hniezdiská ležia najmä vo východnej Afrike - k najväčším patrí silne alkalické Sodné jazero a jeho okolie. Bolo doložené, že vo voľnej prírode sa môžu vtáci dožiť veku až 35 rokov. Mimo obdobia hniezdenia sú prelietaví, preletujú spravidla v noci a lietajú rýchlosťou až 60 km/h.

Potrava
-------

Potravu plameniaka menšieho tvorí najmä jazerný fytoplanktón - sinice rodu *Modularia* a druhu *Spirulina platensis*. Potravu si obstaráva buď pri brehoch jazier, alebo počas plávania priamo z hladiny. Vodu filtruje zobákom, pričom používa jazyk ako piest, ktorým ju nasáva.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Plameniak menší**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Plameniak menší**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Plameňák malý na českej Wikipédii.*
**L-karnozin** je organická látka prirodzene sa vyskytujúca v ľudskom tele, konkrétne v kostrových svaloch, srdci a mozgu. Tvoria ju dve aminokyseliny – alanín a histidín. Ako silný antioxidant chráni bunkové membrány pred škodlivými vplyvmi prostredia.

História
--------

Karnozín objavil ruský vedec W. S. Gulevič na začiatku 20. storočia. Prvotné výskumy sa zaoberali jeho štruktúrou, distribúciou a vlastnosťami. Priamy vplyv karnozínu na mozog, svaly a ich odolnosť voči únave preukázal S. E. Severin. Odvtedy je známy tzv. „Severinov fenomén", ktorým sa označuje proces rýchlej svalovej regenerácie. Tento ruský vedec odhalil, že karnozín tlmí účinky kyseliny mliečnej na svaly, zvyšuje ich sťahovateľnosť (kontraktilitu) a regeneruje svaly.[chýba zdroj] Okrem využitia v športe sa v minulosti používal aj na liečbu žalúdočných vredov.[chýba zdroj] Výskum austrálskych a britských vedcov potvrdil schopnosť karnozínu spomaliť proces starnutia.[chýba zdroj] V roku 2002 tím vedcov na čele s Dr. Michaelom G. Chezom priniesol informácie o pozitívnom vplyve karnozínu u autistických detí, podľa ktorého sa zlepšilo ich správanie, komunikácia a socializácia.[chýba zdroj] V súčasnosti je publikovaných viac ako 900 štúdií o karnozíne.[chýba zdroj]

Charakteristika
---------------

Karnozín je dipeptid tvorený dvoma aminokyselinami- alanínom a histidínom. Jeho výrazné antioxidačné účinky chránia bunkové membrány, bielkoviny, DNA a lipidy. Karnozín výrazne prispieva k zvýšeniu svalovej sily a vytrvalosti, redukuje poškodenie buniek vplyvom alkoholu.[chýba zdroj] Prirodzene sa nachádza v ľudskom tele, kde si ho každá bunka vytvára podľa potreby. Od určitého veku však schopnosť jeho produkcie klesá a znižuje sa i úroveň ochrany buniek pred oxidačným stresom. Záujem o jeho výskum sa neustále zvyšuje, v súčasnosti prebieha množstvo štúdií po celom svete. Mohol by pomôcť spomaliť proces starnutia kože a buniek, či uplatniť sa ako pomocná látka pri ochoreniach nervového, kardiovaskulárneho systému, cukrovke, svalovej dystrofii.[chýba zdroj] Zlepšenia sa predpokladajú pri autistickom spektre, poruchách učenia a správania.[chýba zdroj] Preventívne by mohol zamedziť rozvoju Alzaheimerovej a Parkinsonovej choroby.[chýba zdroj]

Referencie
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portálBiologický portál |

1. ↑  PROKOPIEVA, V. D.; YARYGINA, E. G.; BOKHAN, N. A.. Use of Carnosine for Oxidative Stress Reduction in Different Pathologies. *Oxidative Medicine and Cellular Longevity*, 2016, roč. 2016. PMID: 26904160
PMCID: PMC4745351. Dostupné online [cit. 2019-10-14]. ISSN 1942-0900. DOI: 10.1155/2016/2939087.
**Aipytos** (starogr. *Αἴπυτος* – *Aipytos*) je v gréckej mytológii syn Kresfonta a Kypselovej dcéry Meropy, bol kráľ Messénie.

Aipytos bol syn Kresfonta z rodu Héraklovcov, ktorý spolu so svojimi bratmi Temenom a Aristodémom velil vojsku Dórov počas dobývania Peloponézu. Keď zvíťazili, krajinu si rozdelili žrebom a Kresfontes sa po žrebovaní stal kráľom Messénie.

Kresfontes sa potom oženil s Meropou, dcérou arkádskeho kráľa Kypsela a mal s ňou niekoľko synov. Aipytos bol z jeho synov najmladší. Keďže vláda kráľa Kresfonta bola podľa antického autora Pausania vo veľkej miere zameraná v prospech obyčajného ľudu, bohatí Messénčania sa nakoniec vzbúrili a kráľovský palác napadli. Zatiaľ čo Kresfontes a takmer všetci jeho synovia padli v boji, mladý Αipytos ako jediný osudu svojich bratov unikol, lebo ho matka Meropé v poslednej chvíli zachránila a poslala do Arkádie, kde ho potom vychovával starý otec Kypselos.

Keď Aipytos dosiahol mužný vek, Messéniu za pomoci arkádskeho vojska, Héraklovcov z Argu a Sparty obsadil a zasadol na kráľovský trón. Vrahov svojho otca a ich spojencov dal ihneď popraviť a pomery v krajine skonsolidoval. Jeho spravodlivá a múdra vláda si získala u ľudu takú popularitu, že potomkovia toto obdobie nenazývali vládov Héraklovcov, ale Aipytovcov.

V inej verzii od Apollodora z Atén, Messénčania Kresfonta po krátkej vláde s jeho dvoma synmi zabili a vlády sa zmocnil Héraklovec Polyfontes, ktorý Meropu donútil, aby sa za neho vydala. Aipytos sa zachránil, neskôr Messéniu dobyl a následne ako kráľ Messénie vrahov svojho otca potrestal.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,6.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,8.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,5.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,3,7-8.
5. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
Zrno pagioklasu vo výbruse - veľká šedá plocha približne v strede výbrusu (fotografia z polarizačného mikroskopu pri skrížených nikoloch).
**Plagioklas** je označenie radu triklinických živcov s koncovými členmi albitom (NaAlSi3O8) a anortitom (CaAl2Si2O8). Sodík a vápnik v plagioklasoch sú neobmedzene miešateľné. Medzi jednotlivými koncovými členmi sú definované viaceré medzistupne, tieto však nie sú uznané ako samostatné minerálne druhy.

Plagioklasy sa bežne vyskytujú vo vyvretých horninách, kde sú jedným z prvotných identifikátorov chemizmu horniny: so zvyšovaním obsahu SiO2 stúpa podiel albitovej zložky, s jej klesaním naopak stúpa podiel anortitovej zložky. Teda kyslé horniny – alkalické granity, pegmatity obsahujú prevažne albit, intermediátne (granity, diority, syenity, andezity) oligoklas a andezín a bázické horniny (s najnižším obsahom SiO2 – gabrá a bazalty) labradorit, bytownit až anortit. Plagioklasy sa vyskytujú aj v sedimentoch a metamorfitoch.

Tabuľka
-------

| Názov | NaAlSi3O8(% albit) | CaAl2Si2O8(% anortit) |
| --- | --- | --- |
| albit | 100 – 90 | 0 – 10 |
| oligoklas | 90 – 70 | 10 – 30 |
| andezín | 70 – 50 | 30 – 50 |
| labradorit | 50 – 30 | 50 – 70 |
| bytownit | 30 – 10 | 70 – 90 |
| anortit | 10 – 0 | 90 – 100 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **plagioklas**.
**Vecné bremeno** predstavuje obmedzenia vlastníka nehnuteľnosti voči inej osobe tak, že je povinný niečo strpieť, zniesť alebo konať, pričom sú čiastočne obmedzené jeho vlastnícke práva.

Vznik vecného bremena
---------------------

Vecné bremeno vzniká spísaním osobitnej zmluvy, ktorá je následne vkladaná do katastra. V prípade, že o vzniknutí vecného bremena rozhoduje štátny orgán, zápis do katastra sa neuskutočňuje.

K vzniku vecného bremena najčastejšie dochádza v dedičských konaniach, či v prípadoch, ak vlastník stavby nie je vlastníkom priľahlého pozemku, a okrem neho neexistuje k stavbe iná prístupová cesta. Predmetom vecného bremena môže byť aj osoba, pričom toto bremeno zväčša zaniká až jej smrťou.

Možnosti zrušenia vecného bremena
---------------------------------

V prípade prevodu vlastníckeho práva nehnuteľnosť s vecným bremenom, je toto bremeno aj naďalej zachované. Ak však vznikne hrubý nepomer medzi bremenom a výhodami oprávneného, je možné toto bremeno za primeranú náhradu obmedziť, zrušiť alebo namiesto neho poskytovať trvalú finančnú náhradu.

Zdroje
------

* §151n 60/1964 Zb.
* §151o 60/1964 Zb.
* §151p 60/1964 Zb.
Ilustrácia družice Vanguard 1 na obežnej dráhe Zeme
Štart rakety Vanguard TV4 s družicou Vanguard 1, 17. marec 1958
Videozáznam z príprav a štartu družice
**Vanguard 1** (po slovensky *Predvoj*) bola v poradí druhá americká umelá družica, skonštruovaná v roku 1957 a vypustená 17. marca 1958. Pôvodne mala byť prvou družicou Zeme, avšak predbehol ju sovietsky Sputnik 1. Mala veľkosť grapefruitu a hmotnosť 1,475 kg. Slúžila ako technologická družica.

Technické parametre družice
---------------------------

Bola to hliníková guľa s priemerom iba 162,5 mm, z ktorej vyčnievalo 6 antén. Na povrchu družice sa nachádzali slnečné batérie. Vnútro družice obsahovalo vysielač napájaný slnečnými článkami, chemické (ortuťové) batérie, vysielač napájaný chemickými batériami a dva termistory na sledovanie teploty družice.

Prvý štart, prvý neúspech
-------------------------

Prvý štart programu Vanguard s označením Vanguard TV3 bol ohlásený na 3. decembra 1957. Avšak pre nepriaznivé počasie bol štart odložený na 6. decembra. Po odpočítaní posledných sekúnd sa však raketa vzniesla do vzduchu len niekoľko metrov nad zemou a potom sa zrútila v plameňoch a oblakoch dymu. Tento neúspech sledovala celá Amerika na obrazovkách svojich televízorov a novinári dali neúspešnej družici prezývku "Kaputnik". 

Na obežnú dráhu sa dostala družica Vanguard až 17. marca 1958 ako v poradí štvrtá družica na svete. Jej prístroje sa odmlčali až v roku 1965. Za svoju dlhú životnosť sa môže poďakovať práve fotovoltickým článkom.

Zaujímavosti
------------

* Je to prvá družica, ktorá získavala elektrickú energiu aj pomocou fotovoltických článkov, dodávali jej 1W elektrickej energie. Primárnym zdrojom boli ortuťové články, tie však po pár mesiacoch prestali fungovať.
* Je to najstarší kozmický odpad vo vesmíre, dodnes obieha okolo Zeme a predpokladá sa, že zanikne za 300 rokov. Môže za to jej vysoká eliptická dráha (654 x 3 969 km).

Pokračovatelia
--------------

USA vypustili do vesmíru aj ďalšie družice typu Vanguard.

* Vanguard 2 – bola vypustená 17. februára 1959, mala tvar gule o hmotnosti 10 kg. Slúžila na skúšanie fotočlánkov
* Vanguard 3 – bola vypustená 4. októbra 1959, mala tvar gule o hmotnosti 23 kg. Slúžila na meranie magnetického poľa, RTG žiarenia a mikrometeoritov.

Referencie
----------

1. ↑  ČÍŽEK, Jakub. Americký „sputnik" Vanguard 1 oslavil 60 let ve vesmíru. Je to první satelit se solárními články. *VTM.cz*. Dostupné online [cit. 2018-03-19]. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vanguard 1**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálKozmonautický portál |

* Vanguard 1
**2.5G** je štandard bezdrôtovej telefónnej technológie mobilného telefónu, na pol ceste medzi 2G a 3G štandardmi. Pojem "dva a poltá generácia" sa používa na opísanie systému 2G, ktorý je rozšírený o dátovú komunikáciu používajúcu prepínanie paketov.

Pojmy "2G" a "3G" sú oficiálne, zato "2,5G" nie je. Začal sa používať na účely marketingu, ale je možné sa s ním stretnúť aj v odbornej literatúre. Poskytuje čiastočnú podporu 3G (používa prepínanie paketov) a môže používať niektorú z existujúcich 2G infraštruktúr v GSM a CDMA sieťach.

Všeobecne známou technológiou 2,5G je GPRS. Niektoré protokoly, ako napr. EDGE pre GSM a CDMA2000 1x-RTT pre CDMA sa síce oficiálne zaraďujú do služieb "3G" (pretože majú prenosovú rýchlosť väčšiu ako 144 kbit/sekundu), ale v praxi sa väčšina z nich považuje za služby 2,5G (občas sa v spojitosti s EDGE stretnete s označením 2,75G), a to pretože sú niekoľkokrát pomalšie ako služby 3G.

V praxi teda existujú dve siete - hlasová GSM a dátová GPRS. To je rozdiel oproti sieťam tretej generácie (3G), v ktorých existuje jediná sieť používaná pre prenos hlasu i dát.

Pozri aj
--------

* General Packet Radio Service (GPRS)
* Universal Mobile Telecommunications System (UMTS)
* IMS
* VoLTE

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 2.5G na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Štandardy mobilnej komunikácie |
| --- |
| 0G | 
* PTT
* MTS
* IMTS
* AMTS
* AMR
* **0.5G**: Autotel/PALM
* ARP

 |
| 1G | 
* NMT
* AMPS
* Hicap
* CDPD
* Mobitex
* DataTac

 |
| 2G | 
* GSM
* cdmaOne
* iDEN
* D-AMPS
* PDC
* CSD
* **2.5G**: GPRS
* EDGE/EGPRS
* **2.75G**: CDMA2000 1xRTT

 |
| 3G | 
* W-CDMA
* UMTS
* FOMA
* CDMA2000 1xEV
* TD-SCDMA
* **3.5G**: HSDPA
* **3.75G**: HSUPA

 |
| 4G | 
* WiMAX (IEEE 802.16e)
* LTE (E-UTRA)
* **4G (IMT-Advanced)**:
* WiMAX-Advanced (IEEE 802.16m)
* LTE Advanced

 |
| 5G | 
* 5G NR

 |
Kresba sondy Fobos
**Program Fobos** (po rusky *Программа Фобос*, v západných prameňoch prepisované ako *Phobos*) je označenie série dvoch automatických planetárnych sond určených na prieskum planéty Mars a jej mesiaca Fobos, po ktorom bol celý program pomenovaný.

Sondy boli vypustené z kozmodrómu Bajkonur v júli 1988 a mali doraziť k svojmu cieľu koncom januára 1989. V dôsledku chyby operátora bola na sondu Fobos 1 ešte počas letu medziplanetárnym priestorom v auguste 1988 vyslaná chybná povelová sekvencia, ktorá spôsobila, že sa úplne vypol riadiaci systém sondy a pozemné riadiace stredisko s ňou stratilo spojenie, ktoré sa už nepodarilo obnoviť. Druhá sonda, Fobos 2, bola 29. januára 1989 úspešne navedená na obežnú dráhu okolo Marsu. Počas ďalšieho letu sonda skúmala z obežnej dráhy povrch a atmosféru planéty a postupne sa približovala k mesiacu Fobos, ale ešte pred jeho dosiahnutím bolo s ňou tiež stratené spojenie.

Hlavnými úlohami týchto sond bolo:

* skúmať medziplanetárne prostredie;
* pozorovať Slnko;
* študovať chovanie plazmy v okolí planéty Mars;
* skúmať povrch a atmosféru planéty Mars;
* skúmať chemické, mechanické a magnetické vlastnosti povrchu mesiaca Fobos.

Na projekte Fobos sa podieľalo množstvo zahraničných vedeckých inštitúcií, vrátane česko-slovenských.

Pokračovateľom programu bola sonda *Fobos Grunt* (*Фобос-Грунт*), ktorá mala na mesiaci Fobos pristáť, odobrať vzorky pôdy z jeho povrchu a dopraviť ich na analýzu späť na Zem. Po štarte v roku 2011 sa však sonde nepodarilo opustiť parkovaciu dráhu okolo Zeme a začiatkom ďalšieho roka zanikla v zemskej atmosfére.

Pozri aj
--------

* Fobos 1
* Fobos 2

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Program Fobos**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaKozmonautický portál |

* 1988-058A Fobos 1. - SPACE-40 (po česky)
* 1988-059A Fobos 2. - SPACE-40 (po česky)
**Tartaros** alebo **Tartar** (po grécky *Tartaros*, po latinsky *Tartarus*) bol v starovekom Grécku boh rovnomennej bezodnej priepasti večnej tmy (pozri Tartaros (priepasť)), kam putovali duše najhorších spomedzi ľudí, aby v nekonečných mukách pykali za svoje viny. 

Pojem boha Tartara a priepasti Tartaros v mytológii splýva.

Boh Tartaros mal s bohyňou noci Nyktou synov Thanata a Hypna a dcéru Létu. Prvý z nich bol bohom smrti a druhý bohom spánku; podľa niektorých autorov ich však Nyx zrodila sama zo seba bez otca. Léta bola bohyňou rovnomennej podsvetnej "rieky zabudnutia".

Tartaros splodil s matkou zeme Gaiou hrozného stohlavého obra Tyfóna, ktorý mal Dia pre potrestanie Titanov zahubiť. Zeus ho však premohol a zhodil takisto do Tartaru, ale na rozdiel od Titanov ho tam ponechal navždy.

Tartaros splodil s Gaiou okrem Tyfóna aj Gigantov, dvanásť obrov s hadími nohami, každý mal za úlohu zabiť jedného z dvanástich olympských bohov.

Pozri aj
--------

* Zoznam postáv gréckej mytológie
**Ares I-X** bol prvý test rakiet radu Ares z programu Constellation, ktoré by mali nahradiť raketoplány, tie majú odísť do výslužby v roku 2010. Test bol úspešne vykonaný 28. októbra 2009. Raketa testu Ares I-X v mala podobné rozmery ako rakety Ares I, ktoré sú určené ako nosné rakety pre Orion, ktorý by mal doniesť človeka opäť na Mesiac a na Mars. Štart misie bol pôvodne naplánovaný na 27. októbra 2009, v ten deň uplynulo 48 rokov od prvého štartu rakety Saturn I. Štart však musel byť odložený kvôli zlému počasiu.

Ciele
-----

Ares I-X ide na odpaľovaciu rampu.
Hlavným cieľom tejto skúšky bolo overenie funkčnosti motorov. Skúška tiež zistila, ako náročné bude pre organizmus kozmonautov oddeľovanie rôznych častí rakety. Sekundárne ciele boli: zisťovanie efektívnosti raketových motorov počas oddeľovania a aerodynamické vlastnosti rakety. Táto skúška, ktorá stála 445 miliónov dolárov (302 miliónov eur), by mala byť "základným kameňom" pre návrat ľudí na Mesiac. Tento kontroverzný projekt začal v roku 2004 George W. Bush.

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ares I-X na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

1. ↑  Edition.cnn.com. *NASA scrubs launch of Ares IX rocket - CNN.com* [online]. [Cit. 2009-10-28]. Dostupné online.
2. ↑  NASA. *Constellation Program: Ares IX Flight Test Vehicle* [online]. máj 2009. Dostupné online.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Syagriova ríša*Syagriovo kráľovstvo***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Západorímska ríša | **457 – 486** | Neutria → Franská ríša → |

|  |
| --- |
| Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Soissons (476 – 486) |
| **Obyvateľstvo** |
| Národnostné zloženie | Rimania, Galorimania, Germáni |
| Jazyky | Latinčina, Galština |
| Náboženstvo | latinské kresťanstvo, Pohanstvo |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | monarchia |
| Vznik | 457 |
| Zánik | 486 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Západorímska ríša | Západorímska ríša |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Neutria | Neutria |
| Franská ríša | Franská ríša |

 |

 |

**Syagriova ríša** alebo **Syagriovo kráľovstvo** bol štát, ktorý sa rozkladal medzi riekou Somma a Loira v dnešnom Francúzsku v druhej polovici 5. storočia.

Vznikla z rozpadajúcej sa Západorímskej ríše v roku 457. Spočiatku v ríši vládol Aegidius a neskôr jeho syn Syagrius. Ríša vydržala do roku 486, keď bola dobytá Franskou ríšou a rozdelila sa na dve časti. Väčšia časť patrila Franskej ríši a menšia Vizigótskej ríši, ktorá bojovala proti Syagriovej ríše popri Franskej ríše.

Referencie
----------

1. ↑  HONZÁK, František; PEČENKA, Marek; VLČKOVÁ, Jitka. *Evropa v proměnách staletí*. 1. vyd. Praha : Libri, 1995. 589 s. ISBN 80-85983-00-1. S. 482. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Syagriova říše na českej Wikipédii.*
**Filozofický romantizmus** je filozofické učenie, ktoré sa šíri v Európe od poslednej tretiny 18. storočia do polovice 19. storočia a ktoré v reakcii proti osvietenskej filozofii znevažuje racionálne hodnoty (podobne ako neskôr Nietzsche) a obhajuje obrazotvornosť, intuíciu, spontánnosť a vášeň.

Romantizmus nachádza potešenie v analógiách spájajúcich človeka s vesmírom zvlaštnymi zhodami, ktorým je cudzí princíp sporu: ľudská bytosť sa tu chápe ako *odlesk Boha alebo vesmirnej duše* (C. Pichois), a ak existuje romantické vedenie (ktoré treba odlišovať od vedy), je pramálo zlučiteľné s hľadaním prisnej účelovosti a zákonitosti.

Filozofický romantizmus, ktorý udeľuje významné miesto citu pre prírodu (Rousseau) a určitej forme zbožnosti, sa vyvíja predovšetkým v Nemecku, najmä pôsobením Schlegelovým, Fichteho a Schellingovým.

Pozri aj
--------

* romantická filozofia
* romantizmus

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Arenit** je typ pieskovca, ktorý obsahuje menej ako 15 % základnej hmoty bez ohľadu na typ prevládajúcich zŕn. Prevládajúca zložka tohto typu pieskovcov sú psamitické zrná. Označenie *arenit* sa používa s prívlastkom definujúcim prevládajúce zloženie zŕn, napr. kremenný arenit tvorený hlavne zrnami kremeňa, alebo preponou, napr. kalkarenit, ktorý tvoria hlavne zrná vápencov, či iných karbonátov.

Arenit možno rozoznať podľa neprítomnosti základnej hmoty (matrix) aj pri pozorovaní lupou. Možno ho preto charakterizovať ako „čistý pieskovec". Aj termín arkóza je podľa niektorých názorov nevhodný termín pre živcové arenity.

Termín arenit pochádza z latinčiny a znamená piesok. Ako prvý termín použil roku 1903 A. W. Grabau. V pozmenenej forme ako synonymum termínu psefit používa termín Pettitjohn.

Arenity vznikajú hlavne eróziou iných hornín, alebo redepozíciou piesku zo šelfu gravitačnými prúdmi. Niektoré arenity obsahujú premenlivé množstvo karbonátových častíc. Bežne predstavujú masívne, alebo lavicovité, strednozrnné pieskovce so širokými medzivrstvovými špárami a výraznou odlučnosťou.

Referencie
----------

1. ↑  Tucker, M. 2003, *Sedimentary Rocks in the Field.* John Wiley & Sons, Chichester, 234 s.
2. ↑  Mial, A. D. 2003, Sands, gravels, and their lithified equivalents. in Middleton, G. V. (Editor), Encyclopedia of Sediments and Sedimentary Rocks. Kluwer Scientific Publishers, Dordrecht, s. 588 – 592
3. ↑  Levinson-Lessing, F. J. Struve, E. A. 1963, *Petrografičeskij slovar.* Gosgeoltechizdat, Moskva, s. 29
4. ↑  Pettijohn, F. J. 1975, *Sedimentary Rocks* Harper & Row, 718 s.
*Vákuová pumpa môže byť aj iný názov vývevy, pozri výveva.*
**Vákuová pumpa** pre mužov ako erotická pomôcka, je zariadenie, ktoré sa skladá z podtlakového valca a odsávacieho zariadenia. Najbežnejšie modely majú akrylátový (väčšinou priehľadný) dutý valec, s tesniacou manžetou. Spojovacou hadičkou je pripojený odsávací balónik, ktorého stláčaním dochádza k znižovaniu tlaku vo vnútri valca. Valec sa nasadzuje na penis až k jeho koreňu s použitím lubrikačného gélu. Výrobcovia odporúčajú odstrániť ochlpenie pri koreni penisu, aby pumpa lepšie tesnila. Pri znížení atmosférického tlaku v okolí penisu dôjde automaticky k zvýšeniu tlaku v penise a tým aj k výraznejšiemu plneniu toporivých teliesok.

Vákuové pumpy sa môžu používať pri poruchách erekcie, ale používajú ich aj zdraví muži. Profesionálne vákuové pumpy majú podstatne vyšší výkon a sú používané súčasne so silnými erekčnými krúžkami. Po dosiahnutí erekcie sa pri koreni umiestni erekčný krúžok, ktorý udrží erekciu a umožní kopuláciu. Intenzívne stiahnutie je nutné konzultovať s lekárom a dodržať tlakové a časové pravidlá.

Lepšie vybavené vákuové pumpy majú výkonnejšie pákové vývevy, často vybavené tlakomermi. Niektoré modely sú vybavené aj integrovanými vibrátormi. Majú rôzne tesniace manžety, rôzne tvary a farby.

Výrobcovia uvádzajú, že vákuové pumpy zväčšujú penis. Teoreticky je to možné, pretože zvýšeným plnením toporivých teliesok sa zväčšuje aj ich objem, avšak lekári a sexuológovia tento fakt výrazne nepotvrdzujú a niektorí dokonca vyvracajú.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vákuová pumpa (erotická pomôcka)**
Arethousa obklopená delfínmi, syrakúzka dekadrachma, cca 400 pred Kr.
**Arethousa** (iné názvy: **Arethúsa, Arethusa**; starogr. *Ἀρέθουσα* – *Arethousa*/iný prepis *Arethúsa/Arethusa*, lat. *Arethusa*) je v gréckej mytológii nymfa z Arkádie.

Krásna Arethousa pochádzala z Arkádie, kde bola spoločníčkou bohyne lovu Artemis. Keď sa raz nahá kúpala v rieke Alfeios, svojou krásou očarila boha tejto rieky Alfeia, ktorý jej začal dvoriť. Arethousa však o neho nestála a pred jeho dotieravosťou utiekla až na ďaleký ostrovček Ortygia pri Syrakúzach a požiadala bohyňu Artemis, aby ju premenila na prameň. Bohyňa jej vyhovela, ale láska boha Alfeia nepoznala hranice a prekonala aj more. Aby ju získal pretiekol pod morskou hladinou a ich vody sa spojili.

V starovekom Grécku sa verilo, že medzi nimi skutočne existuje spojenie, a že keď niekto niečo vhodil do rieky Alfeios, mohol to opäť získať z prameňa pri Syrakúzach. 

Prameň Arethousy v Syrakúzach
Starogrécky historik a geograf Strabón navštívil ostrovček Ortygia a napísal, že ostrovček je s pevninou spojený mostom a nachádza sa na ňom prameň Arethusa, ktorý sa vlieva do mora. V historickom centre Syrakúz dodnes vyviera prameň Arethusy, ktorý je pomenovaný po nymfe Arethouse.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 309.
2. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 5,572-641.
3. ↑  Nonnos, *Dionysiaka*, 13,309-332.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,7,3.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,54,3.
6. ↑  Strabón, *Geographica* 6,2,4.
7. ↑  Plinius Secundus, *Naturalis Historia*, 3,89.
**Syagrius** († 486/87) bol posledný samostatný rímsky vládca na území Západorímskej ríše. Vládol v časti Galie a používal titul "Rímsky kráľ" (*Romanorum rex*) alebo "Rímsky patricius" (*Romanorum patricius*). 

Jeho otcom bol vojenský veliteľ Galie (*magister militum per Gallias*) Aegidius. V čase oslabenia moci západorímskych cisárov chránil územia Galie severne od rieky Loiry až po rieku Somnu. Ale ostro vystupoval proti de facto západorímskemu vládcovi, ktorým bol Germán Ricimer, čím tu vytvoril skoro samostatnú vládu. Jeho sídelným mestom bolo mesto Soissons. Nadviazal dobré vzťahy s kráľom sálskych Frankov Childerichom I. 

Po otcovej smrti (pravdepodobne 464 alebo 465 po Kr.) nastúpil jeho syn Syagrius. Naďalej využíval dobré vzťahy s Childerichom a pri dn. meste Bourges porazil Gótov a na jeho území prežívala rímska kultúra. Rímsky spisovateľ Gregorius píše, že Syagrius porazil Sasov. Pravdivosť tohto príbehu však určiť nevieme. V roku 486 zaútočil proti jeho kráľovstvu franský kráľ Chlodovik I. porazil ho pri meste Soissons a krátko potom bol Syagrius popravený. Jeho vojenské oddiely začlenil Chlodovik do svojho vojska.

Syagriovo kráľovstvo bolo posledným nezávislým a samostatným rímskym územím v období rozkladu Západorímskej ríše.

Literatúra
----------

* Alexander Demandt: *Geschichte der Spätantike*. Sonderausgabe, München 1998, S. 148f.
* John R. Martindale, John Morris: *The Prosopography of the Later Roman Empire II*. Cambridge 1980, S. 1041f.
* Konrad Vössing: *Syagrius*. In: *Reallexikon der germanischen Altertumskunde*. Bd. 30, S. 213f.
* Múcska, Vincent - Daniš, Miroslav - Ševčíková, Zuzana: *Dejiny európskeho stredoveku I. Raný stredovek. Od 5. storočia do 11. storočia.* Prešov 2006

Text je spracovaný na základe hesla z de:Wikipedia.org
**Areus II.** (iné názvy: **Áreus II. Areios II. Áreios II.**; starogr. Ἄρειος Β) bol kráľ Sparty od roku 262 pred Kr. do roku 254 pred Kr. Pochádzal z kráľovského rodu Agiovcov. Jeho spolukráľom z kráľovskej rodiny Eurypontovcov bol Eudamidas II. (275 – 244 pred Kr.).

Jeho otcom a predchodcom na tróne bol Akrotatos, ktorý ešte v mladom veku zomrel v roku 262 pred Kr. v bitke proti tyranovi Aristodemovi pri meste Megapolis. Matka Chilonis ho porodila až po smrti otca. Areus sa hneď po narodení z rozhodnutia eforov stal kráľom Sparty. Keďže bol kvôli veku nespôsobilý vládnuť, za jeho opatrovníka mu určili Leónida, aj keď ten bol synom zradcu Kleonyma, ktorý v roku 272 pred Kr. spolu s Pyrrhom napadli Spartu; bol to jeho posledný zostávajúci príbuzný z kráľovského rodu Agiovcov.

Areios vo svojich ôsmich rokoch vážne ochorel a chorobe podľahol. Spartský trón po ňom obsadil jeho opatrovník Leónidas.

Zdroj
-----

* Plutarchos, *Agis, 3*

  


|  |
| --- |
| Areus II.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Akrotatos** | **kráľ**262 pred Kr. – 254 pred Kr. | Nástupca**Leónidas II.** |