recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 30°25′55.02″S 30°14′48.76″V﻿ / ﻿30,4319500°S 30,2468778°V﻿ / 30.4319500; 30.2468778

**Wádí an-Natrún** alebo **Wádi 'n-Natrún** alebo zriedkavo **Skétska púšť** (po arabsky:وادي النطرون - *Wádí an-Natrún*/presnejší prepis *Wádi 'n-Natrún*/iný prepis: **Vádí an-Natrún, Vádi 'n-Natrún**/ prepis podľa egyptskej výslovnosti: **Wádi/Vádi en-Natrún, Wádi/Vádi el-Natrún**, *Wádi 'n-Natrún*; eg. výslovnosť [wäädinnatrún]; doslovný význam: "údolie/vádí nátronu/sódy"; po starogrécky: Σκητις - **Skétis** alebo Σκητη - **Skété**; po latinsky **Scetis**) je vádí a depresia v Egypte na severovýchode Líbyjskej púšte západne od delty Nílu. 

Od gréckeho názvu Skétis/Skété je odvodené slovo skit. Grécky názov Skétis/Skétska púšť sa niekedy v širšom vzťahuje aj na Nitriu alebo v ešte širšom zmysle na všetky monastické kolónie v púšti juhozápadne od delty Nílu, teda na Wádí an-Natrún a Nitriu a Kelliu.

Wádí an-Natrún sa nachádza 24 m pod úrovňou hladiny svetového oceána. Je približne 40 km dlhé a 3 až 8 km široké. Vzniklo v tektonickej trhline, ktorá bola prehĺbená v minulosti riečnou eróziou a defláciou.

Vo wádí sa nachádza vyše desať neveľkých slaných jazier (tzv. **Nátronové jazerá**, arab. **Miláhát Wádí an-Natrún**), ktorých voda obsahuje nátron (prirodzenú sódu), ktorý sa tu ťaží, a podľa ktorého je wádí pomenované.

Wádí patrí k najstarším monastickým centrám na svete. Niektoré kláštory založené v 3. storočí v ňom ešte dodnes existujú a sú funkčné.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Wádí an-Natrún**

Referencie
----------

1. ↑  ,
2. ↑  Efthymiadis: The Ashgate Research Companion to Byzantine Hagiography, 2011
3. ↑  Capuani, M.: *Christian Egypt: coptic art and monuments through two millennia*, 2002, str. 83
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Cody, Aelred, heslo *"Scetis"*, in: *The Coptic Encyclopedia* 7, 2102b-2106a.

Externé odkazy
--------------

* Natronova jezera in: *Ottův slovník naučný* Archivované 2013-01-20 na Wayback Machine

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vádí Natrun na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
* prekladaný článok uvádza ako zdroje:
	+ heslo Вади-Натрун in: *Boľšaja sovetskaja enciklopedija*
	+ Cody, Aelred, heslo *"Scetis"*, in: *The Coptic Encyclopedia* 7, 2102b-2106a.
**Záverečná správa** je písomná informácia o záveroch geologických prác, ako je mapovanie, geologický výskum, prieskum a podobne. Zhotovuje sa i v prípadoch, ak mali geologické práce negatívny výsledok alebo neboli dokončené. Je súčasťou geologickej dokumentácie, ktoré zdvôvodňujú výsledky geologických prác a vyhotovuje sa tak aby sa zachovala jej trvalá dokumentačná hodnota. Podľa slovenskej legislatívy sú záverečné správy súčasťou informácií o životnom prostredí a vzťahujú sa k nim osobitné právne predpisy.

Správa (report) s výpočtom zásob výhradného ložiska alebo s výpočtom množstiev vôd v hydrogeologickom celku sa musí posúdiť a odsúhlasiť do šiestich mesiacov od jej predloženia alebo sa v tejto lehote vráti na doplnenie. Doplnená záverečná správa sa musí posúdiť a odsúhlasiť do troch mesiacov od jej doplnenia. 

Na základe osobitnej vyhlášky musí mať záverečná správa predpísanú štruktúru a náležitosti.

Záverečné správy prác vykonaných na území Slovenska sú vytvárané vo viacerých kópiách, ktoré zostávajú zadávateľovi prác, ich zhotoviteľovi a 1 exemplár sa odovzdáva do archívu Geofondu Štátneho geologického ústavu Dionýza Štúra, kde zostáva prístupný odbornej aj laickej verejnosti.

Referencie
----------

1. ↑  S-EPI. *Zákon č. 569/2007 Z. z.Zákon o geologických prácach (geologický zákon)* [online]. zakonypreludi.sk, [cit. 2022-06-13]. Dostupné online.
2. ↑  Blišťan, P. Kondela, J. 2001: *Základy banskej geológie a výpočtu zásob.* 1. vyd. Košice : Elfa, 103 s.
3. ↑   *Vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 51/2008 Z. z. ktorou sa vykonáva geologický zákon* [online]. Bratislava: Úrad vlády SR, 2008-01-21, [cit. 2022-06-13]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Železničná trať Číčenice – Týn nad Vltavou** (v cestovnom poriadku bývala pre cestujúcich označená číslom **192**) je jednokoľajová regionálna trať. Prevádzka na trati bola zahájená 23. októbra 1898, osobná doprava bola ukončená 14. decembra 2013 osobným vlakom číslo 38215, vedeným jednotkou Regionova. Preložka Číčenice – Újezdec u Číčenice bola vybudovaná pri stavbe Jadrovej elektrárne Temelín v rokoch 1986-1989.

Nostalgické a zvláštne vlaky 2014
---------------------------------

* 19. apríla 2014 - Vlakom do Jadrové elektárny Temelín; Zahájenie cykloturistickej sezóny, doprava vlakom na akciu z Českých Budějovíc až na vlečku temelínskej elektrárne.
* 25. mája 2014 - S ​​Hurvínka na "Tejnce"; Nostalgický vlak, cestovný poriadok kopíruje pôvodné vlaky 18206, 18208, 18209 a 18211

Zavedenie špecifického spôsobu vybavovania cestujúcich
------------------------------------------------------

V roku 1996 bol pri osobných vlakoch zrušený sprievod vlakvedúcim. Na trať sa začali nasadzovať upravené vozidlá 809, kde lístky predával strojvodca. Neskôr, na ako jednej z prvých tratí v Česku, bol do motorových vozidiel dosadený automat na výdaj cestovných lístkov, označovače, vlakový rozhlas a tlačidlá zastávky na znamenie. V roku 2013 bol vo väčšine vozov dosadený nový systém, ktorý vyhlasoval zastávky pomocou GPS a nový automat, ktorý umožňoval platbu i InKartou.

Nadväzujúce trate
-----------------

### Číčenice

* Trať 190 České Budějovice – Dívčice – Číčenice – Protivín – Ražice – Strakonice – Horažďovice předměstí – Nepomuk – Nezvěstice – Plzeň hl. n.
* Trať 197 Číčenice – Prachatice – Volary

Zastavenie prevádzky
--------------------

Dlho sa uvažovalo o zastavení osobnej prevádzky, tak ako tomu bolo napríklad na trati 193 z Dívčic do Netolic. Spoločnosťou JIKORD bolo stanovené ukončenie na 11. júna 2011. V ten čas sa tak nestalo. V sobotu 14. decembra 2013 aj napriek nesúhlasu mnohých občanov vyšiel motorový osobný vlak na trať naposledy.

Následky zastavenia osobnej dopravy pre cestujúceho:

* Autobus nahrádzajúci vlak má 7 verzií trasy, neprehľadný cestovný poriadok
* Vyššia cena lístka pri prestupe z vlaku - neexistencia IDS
* Nie je dodržaný takt v cestovnom poriadku

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online.
3. 1 2  . Dostupné online.
4. ↑  . Dostupné online.
5. ↑  . Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční trať Číčenice – Týn nad Vltavou na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železničná trať Číčenice – Týn nad Vltavou**

Externé odkazy
--------------

* Profil trate na ZelPage.cz
**Železník** bol úspešný Anglický plnokrvník, valach, ktorý štyrikrát vyhral Veľkú pardubickú.

Narodil sa 29. apríla 1978 v Šamoríne. Matka bola Želatina a pochádzala zo Sovietskeho zväzu a otec Zigounersohn, nemecký plemenník. V októbri 1979 bol predaný za 120 000 Kčs do Agrochemického podniku v Slavkove u Brna.

Dostihová kariéra
-----------------

V troch rokoch začala jeho dostihová kariéra a v prvom roku získal 7800 korún. Za slabé výsledky mohlo najmä zranenie zadnej nohy, pre ktoré mu hrozilo i utratenie. Riaditeľstvo slavkovských stajní sa preto rozhodlo Železníka predať. Za 90 000 Kčs ho kúpil jazdecký klub Státního statku Světlá Hora. 

V roku 1983 sa Železník na bratislavskom závodišti zúčastnil prvej steeplechase. Kvôli zraneniu jeho stáleho jazdca ho osedlal Josef Váňa. Dostih však nedokončili a podobne dopadol i ďalší štart v Slušoviciach. Prvýkrát vyhral 5. júna 1983 na dráhe v Albertovci, na Veľkej cene Sliezska. V ďalšom roku zo siedmich štartov štyrikrát vyhral a dvakrát bol druhý. 

6. októbra 1985 sa Železník s Antonínom Novákom v sedle prvýkrát postavil na štart Veľkej pardubickej steeplechase, praskla mu však uzdečka a dostih nedokončil. V ďalšom roku po dvoch pádoch jazdca tiež dostih nedokončil. 4. októbra 1987 Železník s Váňom v sedle suverénne o dvanásť dĺžok vyhral a vytvoril i nový traťový rekord 9:56:13. Veľkú pardubickú vyhral i v nasledujúcich dvoch rokoch. V roku 1990 dostih nedokončil, ale v roku 1991 znovu vyhral, napriek kolízii na Poplerovom skoku. V roku 1992 na dráhe Veľkej pardubickej počas dostihu vnikli demonštranti a Železník mal kolíziu s policajtom.
Bodku za jeho dostihovou kariérou urobila terénna vychádzka, pri ktorej si na zadnej nohe zlomil korunkovú kosť a Železník odišiel do "penzie".

Za kariéru vyhral 58 dostihov (30x prvý, 9x druhý, 1x tretí, 1x štvrtý, 2x piaty) a na dotáciách zarobil 1 723 800 korún. V roku 2000 sa Železník do Pardubíc vrátil a bol uvedený do Dvorany slávy ČT.

Zvyšok života strávil v Světlé Hoře a na Malé Morávce. Zomrel 22. decembra 2004.

Externé odkazy
--------------

* Železník, kůň století[nefunkčný odkaz] – zdroj údajov tohoto článku
Súradnice: 49°39′29″S 3°12′25″V﻿ / ﻿49,65806°S 3,20694°V﻿ / 49.65806; 3.20694

**Villequier-Aumont** je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.

Poloha obce
-----------

Villequier-Aumont má rozlohu 12,34 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

História obce
-------------

Obec sa volala kedysi Genlis, bola zmieňovaná v 1173 v písomnej forme Genli. Jedná sa pravdepodobne o názov s koncovkou -acum, zložený s osobného galo-románskeho mena Genilius. Je ešte jedna obec toho istého mena - obec Genlis v Côte-d’Or.

Genlis bolo súčasťou markízstva v 1645 a vojvodstva d'Aumont de Villequier v 1774.

Prvá časť názvu pochádza z názvu obce „Villequier" v Seine-Maritime, názvoslovie anglo-škandinávske zložené zo starého anglického „wilig" (alebo weliġ, moderne willow) čo pochádza z názvu „Willitoft" v Británii a starého nórskeho „kjarr" (močiar).

V roku 1819 podľa kráľovského nariadenia z 2. júna boli spojené dve časti Guyencourt-et-Plessis (canton de Chauny, district de Genlis) a Plessis-Godain a nazvané Villequier-Aumont.

Obyvateľstvo
------------

Villequier-Aumont má 619 obyvateľov (2009).

Graf vývoja obyvateľstva:

Zdroje: INSEE

Referencie
----------

1. ↑   *Répertoire Géographique des Communes* [online]. Institut national de l'information géographique et forestière (IGN). Dostupné online. (po francúzsky)
2. ↑  Populations légales 2009 [online] Institut national de la statistique et des études économiques (Insee). Dostupné online. (po francúzsky)
3. ↑  Résultat du recensement de la population 2008 [online] Institut national de la statistique et des études économiques (Insee). Dostupné online. (po francúzsky)

Pozri aj
--------

* Zoznam obcí departementu Aisne

Externé odkazy
--------------

* Insee - departement Aisne - zoznam


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Želiezovská skupina** bola kultúrna skupina v neolite (cca 5000 – 4700 pred Kr. [prípadne pred 5000 pred Kr.] podľa novšieho datovania, resp. 4300 – 3900 pred Kr. podľa staršieho datovania) na juhozápadnom Slovensku, v západnom Maďarsku, v priľahlom Rakúsku, na južnej Morave, v južnom a juhovýchodnom Poľsku a na Spiši.

Pomenoval ju H. Mitscha-Märheim podľa nálezov vo Veľkom Peseku, ktorý je dnes časťou obce Sikenica (ktorá bola časťou Želiezoviec v rokoch 1986 – 1992). Archív vykopávok bol po objavení uložený v Želiezovciach.

Je priamym pokračovaním kultúry so západnou lineárnou keramikou (s podielom juhovýchodných vplyvov) a niekedy sa klasifikuje ako posledná fáza kultúry s lineárnou keramikou.

Delí sa na 4 chronologické stupne. V prvom vidno transformáciu techniky a tematiky výzdoby mladej lineárnej keramiky. V ďalších dvoch sa skupina vyhraňuje ako svojrázny útvar. V poslednej fáze (prelengyel) badať v želiezovskej skupine impulzy na vznik lengyelskej kultúry, dokazuje to napríklad hrob v Dvoroch nad Žitavou.

Dnes je známych vyše 1000 katastrov s lokalitami (väčšinou sídliskami) želiezovskej skupiny. Najvýznamenšie náleziská na Slovensku: Dvory nad Žitavou, Horné Lefantovce, Iža, Patince, Štúrovo, Šarovce, Sikenica.

Lineárna keramika želiezovskej skupiny sa vyznačuje tým, že má ornament rytý a maľovaný (červený, občas žltý) a lineárna ornamentika je veľmi bohatá. Tvar jej nádob bol väčšinou hruškovitý. Z tohto obdobia pochádzajú aj prvé vŕtané kamenné nástroje a obilné zásobné jamy. Nositelia želiezovskej skupiny budovali rozľahlé osady s veľkými kolovými domami (Štúrovo, Šarovce, Dvory nad Žitavou). Sídliská sú pri vodných tokoch v nížinatých úrodných oblastiach na terasách sprašových svahov a na pieskových dunách. Početné sú nálezy importov (vinčianska kultúra, szakálhátska skupina, bukovohorská kultúra a pod.)

Externé odkazy
--------------

* Archivované 2007-09-28 na Wayback Machine
Príslušníčky pechoty
Inštruktorky pechoty sa pripravujú na bojové cvičenie
**Ženy v izraelských obranných silách** sú plnohodnotnými príslušníčkami izraelských obranných síl (hebr. צְבָא הַהֲגָנָה לְיִשְׂרָאֵל‎ – Prehrať *Cva ha-Hagana le-Jisrael*; doslova: *Armáda obrany pre Izrael*; angl. *Israel Defense Forces*; skratka: *IDF*), pričom Izrael je tak jedinou krajinou na svete, ktorá má zavedenú všeobecnú brannú povinnosť aj pre osoby ženského pohlavia. Ženy, zastávajúce rozličné posty v armáde, vzdušných silách a vojenskom námorníctve, sú ich neoddeliteľnou súčasťou od vzniku samotného štátu Izrael v roku 1948 a v súčasnosti tvoria 33% z celkového počtu príslušníkov IDF a približne 51% z celkového počtu dôstojníkov. Novela zákona o vojenskej službe, vydaná v roku 2000, potvrdzuje rovnoprávnosť žien v IDF takto: „Práva žien, zastávajúcich akúkoľvek úlohu v IDF, sú ekvivalentné k právam mužov." V súčasnosti je 88 až 92% všetkých voľných armádnych pozícií otvorených pre ženské kandidátky.

Izraelské ženy predtým slúžili v tzv. Ženských armádnych zboroch (angl. Women's Army Corps), všeobecne známych pod akronymom „Chen". Po absolvovaní päťtýždňového výcviku slúžili ako úradníčky, vodičky armádnych vozov, sociálne pracovníčky, zdravotné sestry, riadiace letovej prevádzky, pracovníčky v zásobovaní, inčtruktorky výcviku a i.

Referencie
----------

1. 1 2   *Statistics: Women’s Service in the IDF for 2010* [online]. Israel Defence Forces, 25. august 2010. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Women in the IDF* [online]. Israel Defence Forces, 7. marec 2011. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *Integration of women in the IDF* [online]. Israel Ministry of Foreign Affairs, 8. marec 2009. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ženy v izraelských obranných silách**

Externé odkazy
--------------

* *Israel Defence Forces* [online]. Israel Defence Forces. Dostupné online. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ženy v Izraelských obranných silách na českej Wikipédii.*
Sídlo ZTE v Šen-čene
Logo firmy
**ZTE Corporation** (skôr Zhong Xing Telecommunication Equipment Company Limited) je čínska spoločnosť podnikajúca v odbore komunikačných technológií.

ZTE ponúka kompletné riešenie infraštruktúry pre káblové aj bezdrôtové počítačové siete, pevné aj mobilné telefónne siete, video konferencie, optický prenos signálu a podobne. Mimo to sa zaoberá aj vývojom sietí novej generácie (LTE) a stáva sa významným celosvetovým výrobcom mobilných telefónov. Momentálne patrí ZTE medzi 5 najväčších dodávateľov mobilných telefónov.

Spoločnosť bola založená v roku 1985 a dnes patrí k najväčším v Číne, jej sídlo sa nachádza v Šen-čene. V roku 2011 zamestnávala približne 70 000 ľudí. Spoločnosť zriadila niekoľko výskumných a vývojových pracovísk v Číne, USA, Francúzku, Švédsku, Indii a Pakistane. Spolupracuje s viac ako 500 operátormi vo viac ako 120 krajinách sveta.

Na Slovensku sa spoločnosť aktívne rozvíja v segmente mobilných telefónov od základnej kategórie až po kategóriu smartfónov. Dodáva veľké množstvo smartfónov spoločnosti Orange ktorá ich ďalej predáva pod svojou značkou. V poslednom období ZTE zbiera úspechy v predaji smartfónov s operačným systémom Android, (napr. ZTE Blade, ZTE Skate, ZTE Racer II), najnovšie ponúka smartfón s operačným systémom Windows Phone 7,5 (ZTE Tania). Taktiež patrí medzi prvých výrobcov ktorí začali vyrábať smartfóny s procesorom Intel (ZTE Grand X In).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **ZTE**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Mobilné telefóny ZTE Archivované 2013-02-05 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku ZTE na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 1757 3534
* LCCN: n2013032776
* VIAF: 294898789
* WorldCat: lccn-n2013032776
Ezechielova hrobka v Kifele
**Židovská komunita v Iraku** bola v minulosti jedna z najväčších, najstarších a najváženejších východných židovských komunít. Za jej pôvod sa pokladá Babylonský exil. Tunajšia židovská komunita sa v období antiky a stredoveku považovala za jednu z najbohatších a najkultúrnejších na svete. Najväčšieho rozkvetu v moderných dejinách sa tunajšia komunita dočkala po Prvej svetovej vojne, kedy nastalo obrodenie a Irackí Židia hrali často kľúčové úlohy v najväčších obchodných podnikoch národa. Mnoho z nich tiež bolo na dôležitých pozíciách v polícii a vládnych službách.

Negatívne skúsenosti prišli v 30. rokoch 20. storočia, kedy sa v Iraku zdvíha vlna nacionalizmu a xenofóbie podporovaná nemeckými agentmi. Tá vyvrcholila 1.-2. júna 1941 počas povstania Rašída Alího, počas ktorého boli podniknuté útoky na židovské obchody a domy a pri ktorých bolo zabitých na 200 Židov. Tento pronemecký režim však bol zanedlho zvrhnutý inváziou britskej armády. Tieto skúsenosti viedli irackých Židov k prvým malým odchodom do Palestíny.

Najhoršia situácia pre iracké židovstvo však začala po vyhlásení nezávislosti Štátu Izrael a počas Vojny o nezávislosť. Židia boli bagdadskou vládou organizovane prenasledovaní, prebiehali razie a lúpeže v židovských domoch. Mnoho Židov bolo zatknutých, uväznených a odsúdených za velezradu. Židovským lekárom a lekárnikom boli odobraté oprávnenia vykonávať prax, obchodníkom koncesie. Židia boli vyhnaní zo všetkých pozícii v štátnej správe a represie postihli aj židovských študentov univerzít.

Irackí Židia sa v svetle týchto udalostí rozhodli odísť z krajiny. Problémom bol spôsob odchodu, nakoniec bagdadská vláda súhlasila s leteckým transferom (Operácia Ezdráš a Nehemiáš), ktorý však nesmel byť priamy. Preto boli irackí Židia letecky prepravení prevažne na Cyprus, čiastočne potom do Iránu. V decembri 1951 z týchto presunov dorazilo do Izraela 113 000 Židov z Cypru, ostatných 8 000 z Iránu.

Po počiatočnej emigrácii poklesla židovská populácia v Bagdade zo 100 000 na 5 000. V roku 1968 potom už žilo v Bagdade len 2 000 Židov. V súčasnosti žije celá židovská populácia, majúca 100 Židov, v Bagdáde.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  SACHAR, Howard M. *Dějiny Státu Izrael*. Praha : Regia, 1999. ISBN 80-902484-4-6. S. 336-338.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židé v Iráku na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Irackí Židia z Bagdadu Archivované 2008-03-14 na Wayback Machine (po anglicky)
**Zaslúžilý umelec** je čestný titul, ktorý bol zriadený vládnym nariadením č. 55/1953 Zb. zo dňa 3. júna 1953, ako čestné uznanie pre zvlášť vynikajúcich a zaslúžilých umeleckých pracovníkov. Čestný titul „zaslúžilý umelec" udeľovala vláda na návrh príslušného ústredného úradu umelcom, ktorí svojou dlhoročnou vynikajúcou prácou v akomkoľvek odbore umenia získali zvláštne zásluhy. Umelci, ktorým vláda udelila tento titul, dostali o tom listinu (diplom). Vláda mohla zaslúžilému umelcovi čestný titul odobrať, ak sa stal „nehodným" tohto čestného uznania.

Titul zaslúžilý umelec bol predstupňom titulu Národný umelec, ktorý tiež udeľovala vláda. Na rozdiel od zaslúžilého umelca, národnému umelcovi prináležal aj čestný dôchodok.

Čestný titul bol zrušený zákonom č. 404/1990.

Referencie
----------

1. ↑   *Vládne nariadenie č. 55/1953 Zb. o zaslúžilých umelcoch* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 1953-06-03, [cit. 2019-05-17]. Dostupné online.
2. ↑   *Zákon č. 404/1990 Zb. o štátnych vyznamenaniach Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 1990-10-02, [cit. 2019-05-17]. Dostupné online. Archivované 2019-05-17 z originálu.
Synagóga v Ríme
**Židovská komunita v Taliansku** má nepretržitú, viac ako 2000 rokov trvajúcu históriu. V novoveku boli Židia aktívni vo všetkých sférach talianskeho života. Aj keď fašistická vláda zaviedla pod nacistickým nátlakom rasové zákony, značná časť židovskej populácie prežila. Po vojne sa stalo z Talianska útočisko pre Židov z Líbye a mnohých republík bývalého Sovietskeho zväzu. V súčasnosti žije v Taliansku zhruba 30 000 osôb židovského vyznania, z čoho približne polovica v Ríme. Medzi významné mestá so židovskou komunitou patrí Miláno a Benátky. Benátky sú veľmi bohaté na židovské pamiatky (dve getá, Židovské múzeum, päť synagóg rôznych typov).

Referencie
----------

1. ↑  The Virtual Jewish Library - Židovská populácia sveta (anglicky)
2. ↑  DE LANGE, Nicolas. *Svět Židů*. Praha : Knižní klub, 1996. ISBN 80-7176-325-X.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židé v Itálii na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Židovské Taliansko (po anglicky)
* Židovské Benátky (po anglicky)
Pohľad na cintorín
**Židovský cintorín v Dolních Kouniciach** sa nachádza asi 250 m juhozápadne od Masarykovho námestia, cez ulicu od miestneho kresťanského cintorína na svahu Šibeničnej hory. Od 3. mája 1958 je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky. Cintorín bol založený v roku 1680 má rozlohu 7 623 m² a najstarší dochovaný náhrobok pochádza z roku 1688.

Predtým viedla k cintorínu úzka a strmá cestička medzi domami a záhradami, neskôr sa chodilo cez celé mestečko po ceste na Trboušany a od nej po vrstevnici. Cintorín má charakter lúky, po ktorej je rozosiatych asi 1500 náhrobkov. Zachované náhrobky pochádzajú z obdobia od konca 17. storočia (1688) do 2. svetovej vojny (1940). Staršie sú sústredené v južnej časti, novšie predovšetkým na západnom okraji. Pôvodne jednoduchá výzdoba náhrobných kameňov sa rozhojňovaly, od polovice 19. storočia sa na nich rozšírila nemčina miesto pôvodnej hebrejčiny a vzhľad náhrobkov napodobňoval kresťanské.

Dolnokounická židovská komunita prestala existovať v roku 1940.

Referencie
----------

1. ↑   *Židovský hřbitov* [online]. Praha: Národní památkový ústav, [cit. 2012-12-24]. Dostupné online. (po česky)
2. 1 2 3   *Dolní Kounice* [online]. holocaust.cz, [cit. 2014-08-16]. Dostupné online. (po česky)
3. 1 2  HEŘMAN, Jan. *Jewish Cemeteries in Bohemia and Moravia*. Praha : Rada židovských obcí ČSR. S. 104. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam židovských cintorínov v Česku
* Zoznam židovských pamiatok v Juhomoravskom kraji
* Židovská štvrť (Dolné Kounice)
* Synagóga v Dolních Kouniciach
* Pohreb v judaizme

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židovský hřbitov v Dolních Kounicích na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Český portál |
**Ystad** je mesto v južnom švédskom regióne Skåne na pobreží Baltského mora. Región Skåne patril až do roku 1658 Dánsku, ale na základe podpísania tzv. roskildského mieru pripadol Švédsku. Mesto Ystad je hlavným mestom rovnomenného okresu.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1244, ale mesto Ysted bolo osídlené už skôr. Hlavný kostol mesta, kostol sv. Márie (Sancta Maria kyrka), pochádza z prvej polovice 13. storočia. Františkánsky kláštor sv. Petra (Gråbröderklostret) je jedným z najlepšie zachovaných stredovekých kláštorov vo Švédsku a dnes v ňom sídli mestské múzeum. V starej časti mesta je mnoho zachovalých domov zo 17. a 18. storočia. Ekonomickým základom pre rozvoj mesta bolo rybárčenie a obchodovanie so sleďmi. Slede sa v južných častiach Baltského mora v neskorom stredoveku vyskytovali vo veľkom množstve, ale ich stav sa náhle prudko znížil v roku 1500.

Doprava
-------

Do mesta Ystad sa dá pricestovať trajektom z dánskeho ostrova Bornholm a poľského Świnoujście. Ystad je tiež zastávkou na železničnej trati Malmö - Tomelilla - Simrishamn. Autobusom sa dá dôjsť do významného prístavného mesta Trelleborg, odkiaľ premávajú trajekty do Sassnitzu, Rostocku a Lübecku.

Ystad ako pútnické miesto pre fanúšikov detektívok
--------------------------------------------------

Do mesta Ystad umiestnil dej svojich detektívok spisovateľ Henning Mankell, ktorý vymyslel postavu policajta Kurta Wallandera. Námestie, ulice a reštaurácie, ktoré sú uvedené v knihách, existujú tiež v reálnom svete v meste Ystad. Napr. dom Kurta Wallandera, postavený z červených tehál, sa nachádza v ulici Mariagatan č. 10. Z tohto dôvodu sa stal Ystad od roku 1990 obľúbeným pútnickým miestom pre čitateľov detektívok spisovateľa Henninga Mankella.

Šport
-----

Ystad býval dejiskom pretekov v hode diskom, ktorých sa zúčastnili aj bývalí svetoví rekordmani a olympijskí medailisti Ricky Bruch a Jay Silvester, ktorí sa tu snažili o prekonanie svetových rekordov a dosiahli hodnotných výkonov. Jay Silvester tu 10. júna 1971 hodil 70,04 m a Ricky Bruch tu 27. októbra 1984 hodil 69,86 m. Ricky Bruch, ktorý neďaleko Ystad býval, v tunajšej nemocnici dňa 30. mája 2011 zomrel.

Významní rodáci
---------------

* Anna Q. Nilsson (1888 - 1974), herečka
* Ernst Hugo Järegård (1928 - 1998), herec
* Ivar Jacobson (\* 1939), počítačový odborník
* Lykke Li (\* 1986), speváčka

Referencie
----------

1. ↑  Inspector-Wallander.org

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ystad na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ystad**

Externé odkazy
--------------

* Ystads kommun - Oficiálne stránky mesta
* Fotogaléria mesta
* The Film about Ystad
**Živorodosť** (t.j. viviparia) je zoologický termín označujúci rodenie živých mláďat z tela samice bez vaječných obalov. Ide o protipól vajcorodosti (*oviparia* tiež *ovoparia*). Rovnakým termínom sa však tiež označuje špecifická schopnosť klíčenia semien rastlín priamo na materskej rastline.

**Živorodky** sú ryby, u ktorých dochádza k vnútornému oplodneniu ikier a následnému vývoju zárodkov vnútri tela samičky, ktorá potom rodí živé mladé rybky. Samčekovia majú ritnú plutvu premenenú v tzv. gonopodium, (resp. andropodium) pomocou ktorého dochádza k oplodneniu ikier vnútri tela samičky. Samičky majú ritnú (análnu) plutvu klasického tvaru, dorastajú do niečo väčších veľkostí ako samčekovia a majú inak tvarovanú chrbtovú alebo chvostovú plutvu.

Názov živo­rodky, ktorý sa bežne pou­žíva pre ozna­če­nie akváriových rýb je nepresný, lebo sku­pina rýb nazvaná „živo­rodky" je umelo vytvo­rená a nemá jasné taxo­no­mické odô­vod­ne­nie.

Za živorodky sú považované ryby týchto 4 čeľadí:

* *Anab­le­pi­dae* - z radu *Cyp­ri­no­don­ti­for­mes*
* *Hemiramphidae* - z radu *Belo­ni­for­mes*
* *Goode­i­dae* - z radu *Cyp­ri­no­don­ti­for­mes*
* *Poeciliidae* - z radu *Cyp­ri­no­don­ti­for­mes*

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

* Akvaristický portál Archivované 2016-10-02 na Wayback Machine
Čierna hora s najvyšším vrchom Roháčka. Pohľad od juhovýchodu
V roku 1989 starostovia dedín z povodia Svinky a Sopotnice si už v roku 1989 založili Združenie rozvoja cestovného ruchu Čierna hora. 

Do združenia patria obce Bajerov, Brežany, Bzenov, Janov, Klenov, Kvačany, Ľubovec, Miklušovce, Radatice, Rokycany, Sedlice, Suchá Dolina, Žipov. Za sídlo združenia bola zvolená obec Bzenov. Názov mikroregiónu vychádza od pomenovania dominantného pohoria Šarišskej vrchoviny s pohorím Čierna hora. Toto pohorie môžeme rozdeliť ešte na podcelky Roháčka, Bujanovské vrchy, Pokryvy, Sopotnické vrchy a Hornádske Predhorie. Čierna hora leží na rozhraní Šariša a Spiša na východnom Slovensku.

Referencie
----------

1. ↑  Združenie rozvoja cestovného ruchu Čierna hora

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Združenie rozvoja cestovného ruchu Čierna hora**

Súradnice: 48°56′53″S 21°09′54″V﻿ / ﻿48,94811°S 21,165118°V﻿ / 48.94811; 21.165118
*Tento článok pojednáva o pešom tuneli z Thámovej ulice na Tachovské námestie. O bývalom železničnom tuneli na trati Turnov – Praha pojednáva článok Starý vítkovský tunel.*
Pohľad tunelom od Žižkova ku Karlínu, tu s fotografickou výstavou Jiřího Turka
Karlínský portál tunelu
Vyústenie na Tachovské námestie na Žižkove
**Žižkovský tunel**, nazývaný tiež **Karlínský tunel**, je peší a cyklistický tunel pod kopcom Vítkovom v Prahe spájajúci Karlín (Thámovu ulicu) so Žižkovom (ústi do Tachovského námestia), katastrálne spadá celý tunel aj s kopcom na Žižkov. Bol slávnostne otvorený 21. apríla 1951 a dokončený 19. alebo 21. decembra
1953 (toho istého roku ako architektonicky príbuzný Letenský tunel pre automobily). Pôvodne bol Žižkovský tunel určený aj ako protiletecký kryt.

Dĺžka tunelu činí 303 m, šírka 4,4 až 4,8 m, maximálna výška 3,40 m, prevýšenie 28,89 m s priemerným stúpaním 8,1 %. Železničné tunely Nového spojenia od neho delí len 6 metrov horniny.

Tunel mal byť doplnený ešte vetvou pre cestné vozidla (mala v Karlíně ústiť do Šaldovej ulice), ale tá nebola nikdy realizovaná. Existuje domnienka, že jej stavba mohla byť započatá, ale tento predpoklad žiadne dôkazy nepotvrdzujú. 

Tunelom prechádza cyklotrasa A253.

Športové využitie
-----------------

Atletický klub SK Jeseniova usporadúva od roku 2008 každoročne v nedeľu v druhej polovici apríla, okolo dátumu výročia otvorenia, Beh tunelom. Prvého ročníka sa zúčastnilo 7 pretekárov, druhého ročníka 46 pretekárov za účasti regionálnej televízie Žižkov TV.

Referencie
----------

1. ↑  Kalendárium Knihovny Akademie věd ČR – prosinec 2001[nefunkčný odkaz] („21. 12. 1953 bol otvorený tunel pre chodcov pod vrchom Vítkov spájajúci Karlín so Žižkovom.")
2. ↑  Běh tunelem, SK Jeseniova

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žižkovský tunel pro pěší na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Žižkovský tunel pre chodcov**

Externé odkazy
--------------

* Jan Fischer, Ondřej Fischer: *Pražské mosty*. Praha: Academia, 1985, s. 195–197.
* Žižkovský tunel – 50 let
***Zelená vlna*** je názov dopravného spravodajstva Českého a Slovenského rozhlasu, ktorého začiatky siahajú do vysielania Česko-slovenského rozhlasu v 60. rokoch 20. storočia.

Dejiny
------

### Česko-slovenský rozhlas

Dopravné informácie sa začali objavovať vo vysielaní rozhlasu na prelome 60. a 70. rokov a ich cieľom bola organizácia premávky pri konaní spartakiád v Prahe. Prvé vysielanie pod názvom *Zelená vlna* sa konalo 29. septembra 1974, keď sa začala vysielať Zelená vlna pre Prahu a okolie, ktorú pripravoval rozhlas v spolupráci s Verejnou bezpečnosťou. Postupne sa Zelená vlna rozšírila sa celé Česko-Slovensko na stanici Hviezda ako *Zelená vlna Hviezdy*.
V roku 1989 po rozpade Armádnej a brannej redakcie Česko-slovenského rozhlasu skončilo dopravné spravodajstvo vo vysielaní. Obnovené bolo až v roku 1992 a pri delení Česko-slovenského rozhlasu získal práva na ochrannú známku *Zelená vlna* Český rozhlas.

### Český rozhlas

V rokoch 2000 – 2005 bolo v prevádzke spoločné dopravné stredisko rozhlasu v spoločnosti ABA v Prahe-Kobylisiach. Od roku 2005 sa redakcia presunula do budovy ČRo a vzniklo spoločné dopravné stredisko so spoločnosťou Global Assistance. Zelená vlna sa vysiela na celoštátnom okruhu Radiožurnál a na regionálnych okruhoch. Zdrojom informácií je Centrum dopravních informací Policie ČR a dobrovoľní spolupracovníci z radov vodičov – *Zpravodajové Zelené vlny*.

### Slovenský rozhlas (RTVS)

Na tradíciu federálneho vysielania Zelenej vlny nadviazal Slovenský rozhlas, ktorý získal licenciu na používanie názvu pre územie Slovenska a spustil vysielanie 1. septembra 2009 na okruhoch Rádio Slovensko, Rádio Regina, Rádio\_FM a Rádio Patria. Informácie pochádzajú od Polície SR, Národnej diaľničnej spoločnosti, Slovenskej správy ciest, Hasičského a záchranného zboru, z mestských dopravných podnikov, zo snímačov a sčítačov dopravy a od dobrovoľných dopravných informátorov (registrovaných účastníkov cestnej premávky) – *Zelených anjelov*. Od marca 2013 začala Zelená vlna testovať spoluprácu s navigáciou Waze. Bezplatné telefónne číslo do Zelenej vlny je 0800 900 800.

Logá
----

* Logo Zelenej vlny ČRoLogo Zelenej vlny ČRo
* Logo Zelenej vlny SRoLogo Zelenej vlny SRo

Referencie
----------

1. ↑   *Zelená vlna v Československom rozhlase* [online]. Rozhlas a televízia Slovenska, [cit. 2012-05-08]. Dostupné online. Archivované 2012-11-15 z originálu.
2. ↑   *ZELENÁ VLNA - ochranná známka, majitel Český rozhlas,* [online]. [Cit. 2012-05-08]. Dostupné online.
3. ↑   *O Zelené vlně a její historii* [online]. Český rozhlas, 2011-04-29, [cit. 2012-05-08]. Dostupné online.
4. ↑   *Zelená vlna štartuje 1. septembra. Rozhlas ju propaguje na väčšine okruhov* [online]. Medialne.sk, 2009-08-19, [cit. 2012-05-08]. Dostupné online. Archivované 2009-08-28 z originálu.
5. ↑  KOLLARČÍK, Michal. *Dopravný servis RTVS bude spolupracovať s navigáciou Waze* [online]. mobilmania.sk, 2013-03-26, [cit. 2013-04-25]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Pozor, zákruta!

Externé odkazy
--------------

* Zelená vlna Českého rozhlasu
* Zelená vlna Slovenského rozhlasu
Žlutický kancionál
**Žlutický kancionál** (**Žlutický graduál**) je rukopisný utrakvistický spevník z roku 1558. Dnes sa tento spevník charakterizuje ako graduál (odlíšenie graduálu a kancionálu nemusí byť vždy jednoznačné a oba výrazy sa bežne zamieňali). Je uložený v knižnici Památníka národního písemníctví (signatúra TR I 27). Od 1. januára 2016 je národnou kultúrnou pamiatkou ČR.

Spevník si objednala mestská obec Žlutice a tvorba bola zverená pisárskej dielni Jana Táborského z Klokotskej Hory. Pisársku prácu (vrátane notácie) odviedol Vavřinec Bílý a iluminoval Fabián Puléř. Kódex je pomerne rozmerný (63 × 40 × 16 cm) a váži 28 kg. Knižný blok je tvorený pergamenovými listami (pôvodne 494 listov, dnes dochovaných 471). Od Puléřa sa zachovalo 16 miniatúr s ilustráciami Nového zákona v iniciálach a tiež arabesky po stranách niektorých listov. 

Kancionál obsahuje celostránkové erby Žlutíc a šľachtického rodu Plavenských z Plavna a Gerowa, grófov z Meißenu a Hartenštejna.. Na 4. strane je v iniciále kráľ modliaci sa k bolestnému Kristovi, sv. Václav a v dolnej časti bojové scéna. V spodnej časti niektorých strán sú vyobrazení kľačiaci donátori s erbmi, väčšinou nižšia šľachta z okolia Žlutíc. Ďalšie ilustrácie tvoria aj scény z bežného života mešťanov. Počas rekatolizácie v 17. storočí boli poškodené listy s podobami Majstra Jána Husa a Hieronyma Pražského.

Referencie
----------

1. ↑  Malinovský, Anton František (2002), *Heraldika českých renesančních graduálů Litoměřického, Rakovnického a Žlutického*, Praha: Klub pro českou heraldiku a genealogii, ISBN  80-902907-4-4

Literatúra
----------

* Brodská, Petr, ed. Žlutický kancionál 1558-2008: 450 rokov Žlutického kancionáli. Sokolov: fornicata, 2008. 103 s. ISBN 978-80-87194-04-1.
* Čadík, Jindřich. O kancionáli Žlutická. In Plzeňsko, 1919, č. 3.
* Šarovcová, Martina. Fabián Puléř, Žlutický graduale. In HORNÍČKOVÁ, Kateřina, ed. Šroněk, Michal, ed. a Bartlová, Milena. Umenie českej reformácie: (1380-1620). Vyd. 1. Praha: Academia, 2010. 555 s. ISBN 978-80-200-1879-3. S. 466nn
* Jan Erazim Wocel: Žlutický kancionál. In: Pamiatky archaeologické a miestopisné. Diel. 3. Matice česká, Praha 1859

Externé odkazy
--------------

* Žlutický kancionál Archivované 2016-01-13 na Wayback Machine
* Digitalizované dielo na Manuscriptorium

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žlutický kancionál na českej Wikipédii.*
**Ólafur Ragnar Grímsson** (\* 14. máj 1943, Ísafjörður, Island) je islandský politik, v rokoch 1996 – 2016 islandský prezident.

Život a politická kariéra
-------------------------

Grímsson spoločne s ruským prezidentom Vladimirom Putinom v septembri 2011
Narodil sa v malom islandskom meste Ísafjörður, jeho rodičia sa volali Grímur Kristgeirsson a Svanhildur Olafsdottir Hjartar. Najskôr študoval v Reykjavíku, v roku 1962 začal študovať ekonómiu a politológiu na anglickej Manchesterskej univerzite. V roku 1970 toto štúdium dokončil a získal titul Ph.D. z politológie. V rovnakom roku začal prednášať politológiu na Islandskej univerzite a v roku 1973 sa stal prvým profesorom tohto odboru na škole.

Na konci 70. rokov 20. storočia sa začal intenzívne zaoberať politickou a ekonomickou činnosťou. V rokoch 1978-1983 bol poslancom islandského parlamentu za Ľudovú alianciu. V rokoch 1987-1995 bol predsedom tejto politickej strany, v rokoch 1988-1991 bol islandským ministrom financií vo vláde S. Hermannsson. V rokoch 1991-1996 znovu pôsobil ako poslanec parlamentu.

V roku 1996 bol zvolený islandským prezidentom, znovuzvolený bol celkovo štyrikrát (v rokoch 2000, 2004, 2008 a 2012, pričom v roku 2008 bol jediným kandidátom). V tejto funkcii bol aj počas veľkej islandskej finančnej krízy, ktorá prepukla v roku 2008.

V roku 1974 sa oženil s vyštudovanou sociologičkou a archeologičkou Gudrun Katrin Þorbergsdóttir, mali spolu dve dcéry. Keď jeho manželka v roku 1998 podľahla leukémii, o dva roky neskôr zo znovu oženil s podnikateľkou Dorrit Moussaieff. Jeho súčasná manželka pochádza zo židovskej rodiny a je zrejme najznámejšou členkou islandskej židovskej komunity.

V roku 2016 sa po úniku panamských dokumentov objavila informácia, že jeho manželka a niekoľko ďalších členov jej rodiny majú značnú časť svojho majetku uloženú v spoločnostiach v rôznych daňových rajoch.. V dôsledku toho Grímsson zmenil svoje pôvodné rozhodnutie a oznámil, že už nebude znovu kandidovať na funkciu prezidenta.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ólafur Ragnar Grímsson**

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6   *Ólafur Ragnar Grímsson* [online]. [Cit. 2016-06-01]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  BOWERS, Simon. *Iceland president's wife linked to offshore tax havens in leaked files* [online]. The Guardian, 2016-05-02, [cit. 2016-06-01]. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *Islandský prezident nebude znovu kandidovať* [online]. Aktuality.sk, 2016-05-09, [cit. 2016-06-01]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny profil (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ólafur Ragnar Grímsson na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Prezidenti Islandu |
| --- |
| 
* Sveinn Björnsson (1944 – 1952)
* Ásgeir Ásgeirsson (1952 – 1968)
* Kristján Eldjárn (1968 – 1980)
* Vigdís Finnbogadóttir (1980 – 1996)
* Ólafur Ragnar Grímsson (1996 – 2016)
* Gudni Jóhannesson (2016 – súčasnosť)

 | Štandarda prezidenta Islandskej republiky |

Autoritné údaje: * GND: 138616612
* ISNI: 0000 0000 6439 9381
* LCCN: n97074537
* VIAF: 90888506
* WorldCat: lccn-n97074537
Súradnice: 48°48′00″S 22°03′40″V﻿ / ﻿48,7999533°S 22,0609897°V﻿ / 48.7999533; 22.0609897

**Zemplínska šírava** je chránený areál v správe Štátnej ochrany prírody SR, Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.

Nachádza sa v katastrálnom území mesta Michalovce a obcí Kaluža, Hnojné, Klokočov, Zalužice, Kusín, Lúčky, Vinné a Jovsa v okrese Michalovce v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1968 a naposledy novelizované v roku 1983 na rozlohe 622,4876 ha. Ochranné pásmo má rozlohu 2037,7532 ha.

Predmetom ochrany je: *význačná migračná lokalita (jarného a jesenného ťahu) vodného a pri vode žijúceho vtáctva a hniezdičov na východnom Slovensku na vedeckovýskumné a náučné ciele.*

Referencie
----------

1. ↑   *Chránený areál Zemplínska šírava* [online].. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zemplínska šírava

Externé odkazy
--------------

* Zemplínska šírava v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zemplínská šírava na českej Wikipédii.*
Hrad Žovnek
**Žovnek** (nem. *Sanneck*) je jeden z najväčších hradov v Slovinsku stojaci na kopci pri Žovneckom jazere v nadmorskej výške 409 metrov. Miestni páni získali v apríli 1341 titul grófov z Celje.

Dejiny
------

Hrad je po prvýkrát zmieňovaný v listinách z obdobia okolo roku 1130, 1144 a 1173 v súvislosti s Gebhardom II. V roku 1278 sa hrad pripomína ako lat. *Castrum Sevnekke*. Aj ďalšie pomenovania hradu – Sannegg, Sonekke, Sonhec, Sanhek, Saunekke, Seunek, Sewnek, Sawnek – naznačovali súvislosť so Savinjou, prítokom Sávy. V roku 1333 presídlili miestni páni do Celje. Po vymretí rodu Celjských držali hrad v rokoch 1446 až 1600 Habsburgovci. Tí hrad predali Adamovi Schrattovi, po ktorom sa ďalší vlastníci rýchlo striedali. V čase sedliackych rebélií bol hrad poškodený. Opustený bol v roku 1816 a materiál z neho poslúžil k výstavbe zámku – *Novi Žovnek*. Rekonštrukcia trosiek hradu bola zahájená v roku 1993.

Externé odkazy
--------------

* Sannegg (Žovnek) Archivované 2012-02-12 na Wayback Machine (po nemecky), (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žovnek na českej Wikipédii.*
Pohľad na Žvahov (vľavo) a Hlubočepský viadukt z lávky nad železničnou zastávkou Praha-Žvahov.
**Žvahov** je kopec a vilová štvrť v Prahe v oblasti Smíchov. Leží v katastrálnom území Hlubočepy a obvykle je považovaná za súčasť Zlíchova.

Vilová štvrť Žvahov sa rozkladá na svahoch medzi električkovou traťou zo Smíchova na Barrandov a železničnou traťou Pražský Semmering, ktorá sa preslávila vďaka vysokým viaduktom.

Pre povahu štvrti je veľmi významná prítomnosť niekoľkých chránených území v blízkom okolí, v prvej rade prírodná rezervácia Prokopské údolie, ktorej súčasťou je aj vrch Děvín (310 m). Děvín a priľahlé chrbáty, súhrnne nazývané Dívčí hrady (s rovnomennou štvrťou na severnom okraji), sa nachádzajú priamo nad železničnou traťou naproti Žvahovu a tvoria charakteristickú kulisu štvrti.

Infraštruktúra
--------------

### Školstvo

Do septembra roku 2004 existovala v ulici *Pod Žvahovem* základná škola pre obyvateľov štvrtí Žvahov a Hlubočepy. Kvôli nízkemu počtu žiakov bola zlúčená zo ZŠ Barrandov na Chaplinovom námestí.

Od septembra 2005 sídlili v budove bývalej základnej školy Pod Žvahovem, ktorá je v majetku Mestskej časti Praha 5, v nájme dve školy: *Osemročné gymnázium Buďánka* (ktoré sa odtiaľ roku 2010 presťahovalo do Řep) a vo východnej polovici budovy *Tanečné centrum Praha - konzervatórium*.

### Zdravotníctvo

Štvrte Žvahov a Hlubočepy mali dokonca skôr aj vlastné zdravotné stredisko, v súčasnosti ale tieto lokality patria do spádovej oblasti polikliniky na Barrandove.

### Doprava

Žvahov sa vyznačuje obtiažnou dopravnou dostupnosťou. Štvrť je s okolitým svetom spojená dvoma ulicami, ani jedna z nich ale nie je prejazdná pre všetky vozidlá. Ulica *Nad Zlíchovem* je hneď u svojho začiatku preťatá nízkym viaduktom, ktorý znemožňuje napríklad aj vjazd bežných autobusov či veľkých smetiarskych áut, ulica *Pod Žvahovem* má zase v dolnej časti veľmi ostrú zatáčku, ktorá tiež sťažuje prejazd veľkých vozidiel.

Dopravné spojenie Žvahova a okolitých štvrtí so zvyškom Prahy zaisťuje električková trať vedúca k Smíchovskému nádraží. Do roku 2003 trať končila na slučke Hlubočepy, v roku 2003 bola ale predlžená o úsek Hlubočepy – Barrandov. Od septembra 2005 tiež funguje autobusová linka 128 priamo pre obsluhu samotnej štvrti Žvahov; linka začína aj končí pri električkovej slučke Hlubočepy a má 8 zastávok. Na linke jazdia midibusy kvôli zmieňovanému nízkemu zlíchovskému viaduktu.

Štvrť Žvahov má aj vlastnú železničnú zastávku, Praha-Žvahov, ktorá leží na trati 122 vedúcej zo severného nástupišťa Smíchovského nádraží do Hostivic. Kvôli riedkej prevádzke je ale vlakové spojenie málo využívané.

Referencie
----------

1. ↑  Útlum ZŠ Pod Žvahovem. *Pražská pětka* č. 9/2003. Dostupné online.
2. ↑  Základní škola na Žvahově znovu ožívá. *Pražská pětka* č. 9/2005. Dostupné online.
3. ↑  Trasa linky č. 128
4. ↑  Žvahov sa dočkal autobusového spojení. *Pražská pětka* č. 9/2005. Dostupné online.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žvahov na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Hlubočepy
* Praha 5
* Prokopské údolí
* Zlíchov

Externé odkazy
--------------

* Oblasť Žvahova na AMapách
* Železničná zastávka Praha-Žvahov
„**Roentgen 19'30**" je druhý singel brnianskej rockovej skupiny Progres II, jediná nahrávka vydaná pod variantom názvu s rímskou číslicou (inak sa používal názov Progres 2). Singel vyšiel v roku 1978 a tematicky nadväzuje na rockovú operu *Dialog s vesmírem*.

Obe skladby na singli sú inštrumentálne a obe zložil líder skupiny, bubeník Zdeněk Kluka. Pieseň „Roentgen 19'30" nepochádza z audiovizuálneho projektu *Dialog s vesmírem*, nenachádza sa v koncertnej ani v skrátenej štúdiovej verzii. B stranu singla zaberá skladba „V zajetí počítačů", ktorá je naopak úvodnou inštrumentálnou skladbou *Dialogu s vesmírem*.

Skladba „Roentgen 19'30" bola nahratá 21. mája 1978 v štúdiu Československého rozhlasu Brno, druhá skladba pochádza zrejme z toho istého obdobia a nejde teda o verziu vydanú na LP *Dialog s vesmírem*, ktorá bola natočená až na prelome rokov 1979 a 1980.

Skladba „Roentgen 19'30" vyšla ako jeden z bonusov na reedícii *Dialogu s vesmírem* v roku 1999 a v rámci kompilácie *Dialog s vesmírem /studio & live/* v roku 2010.

Zoznam skladieb
---------------

1. „Roentgen 19'30" (Kluka) – 2:18
2. „V zajetí počítačů" (Kluka) – 3:07

Obsadenie
---------

* Progres II
	+ Pavel Váně – elektrická gitara
	+ Miloš Morávek – elektrická gitara
	+ Pavel Pelc – basgitara
	+ Karel Horký – klávesy
	+ Zdeněk Kluka – bicie

Referencie
----------

1. ↑  BALÁK, Miroslav; KYTNAR, Josef. *Československý rock na gramofonových deskách: rocková diskografie 1960–1997*. Brno : Indies Records, 1998. ISBN 80-902475-0-4. S. 285. (český)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Roentgen 19'30 na českej Wikipédii.*
**Zamrznutá obežná dráha** (angl. **Frozen orbit***)* v orbitálnej mechanike je obežná dráha satelitu, ktorá minimalizuje prirodzený posun generovaný zemským tvarom prostredníctvom starostlivo zvolených orbitálnych parametrov. Zvyčajne sa jedná o obežnú dráhu, kde po dlhú dobu zostáva nadmorská výška v určitom bode na obežnej dráhe rovnaká. Zmeny sklonu obežnej dráhy, argumentu perigea a excentricity sa minimalizujú výberom počiatočných hodnôt tak, aby sa perturbácie navzájom rušili. To vytvára dlhodobo stabilnú obežnú dráhu so zníženými požiadavkami na palivo pre kompenzáciu porúch.

Referencie
----------

1. ↑  C. DAVID EAGLE:. *Frozen Orbit Design* [online]. [Cit. 2019-11-18]. Dostupné online. Archivované 2011-11-21 z originálu.
2. ↑  VLADIMIR A CHOBOTOV. *Orbital Mechanics (3rd Edition)* [online]. American Institute of Aeronautics and Astronautics, 2002, S. 221. [cit. 2019-11-18]. Dostupné online.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frozen orbit na nemeckej Wikipédii.*