**Gottlob Christian Storr** (\* 10. september 1746, Stuttgart – † 17. január 1805, Stuttgart) bol nemecký protestantský teológ, zakladateľ tzv. *Staršej tübingenskej teologickej školy*.

Životopis
---------

Gottlob Christian Storr bol synom protestantského farára Johanna Christiana Storra (1712 – 1773) a Euphrosyny Margarethy rod. Röslin. Jeho mladší brat bol významný tübingenský prírodovedec Gottlieb Conrad Christian Storr (1749 – 1821).

V detstve ho vzdelával otec a súkromní učitelia (o. i. aj Joseph Friedrich Schelling), neskôr navštevoval gymnázium v Stuttgarte. Následne začal v Tübingene študovať filozofiu a protestantskú teológiu, popri tom si však súčasne dopĺňal vedomosti aj z oblasti dejín, matematiky a filológie. K jeho učiteľom patrili o. i. aj Jeremias Friedrich Reuß (1700 – 1777), Johann Friedrich Cotta (1701 – 1779) a Christoph Friedrich Sartorius (1701 – 1782). Štúdium teológie úspešne ukončil v roku 1768.

V rokoch 1769 až 1771 podnikol spolu so svojím bratom náučno-poznávaciu cestu po Nemecku, Holandsku, Anglicku a Francúzsku. V holandskom Leidene navštevoval prednášky známeho orientalistu Jana Jacoba Schultensa (1716 – 1788) a filológa Lodewijka Caspara Valckenaera (1715 – 1785). Zo študijných dôvodov strávil dlhší čas aj v Oxforde a Paríži.

V roku 1772 prijal pozíciu *repetenta* v tübingenskom protestantskom teologickom konvikte.

V roku 1775 sa stal mimoriadnym profesorom filozofie na univerzite v Tübingene. A v novembri t. r. sa oženil so Charlottou Amaliou Reußovou, dcérou Jeremiasa Friedricha Reußa.

V roku 1777 sa stal mimoriadnym profesorom protestantskej teológie.

Od roku 1780 vykonával aj funkciu tübingenského protestantského farára.

Riadnym profesorom teológie sa stal až v roku 1786 ako nástupca Tobiasa Gottfrieda Hegelmaiera (1730 – 1786). Prednášal hlavne morálnu teológiu, dogmatiku a Nový zákon.

K zaujímavostiam iste patrí fakt, že v roku 1795 obhájil F. W. J. Schelling svoju teologickú dizertačnú prácu (*De Marcione Paulinarum epistolarum emendatore*) práve pod vedením profesora G. Ch. Storra.

Württemberský vojvoda *Friedrich II.* vymenoval v novembri 1797 G. Ch. Storra za hlavného dvorného kazateľa (*Oberhofprediger*). Storr bol teda už koncom roka nútený presťahovať sa natrvalo do Stuttgartu.

Zomrel 17. januára 1805 v Stuttgarte.

Pozície a význam
----------------

Gottlob Christian Storr patril k najvýznamnejším dobovým teológom, vynikal aj rozsiahlymi znalosťami textovej kritiky a orientálnej filológie. Je právom považovaný za zakladateľa a hlavu tzv. *Staršej tübingenskej školy*. Tú charakterizovala špecifická apologetická teológia, ktorej východiskom bol dosť ťažkopádny, „biblicko-filozofický" supranaturalizmus, ktorý sa pokúšal o akúsi „syntézu" Zjavenia a rozumu. V snahe pokračovať v rozvíjaní myšlienok tzv. *prechodnej teológie* (tiež „rozumnej ortodoxie") a historicko-biblického württemberského pietizmus sa G. Ch. Storr kriticky staval predovšetkým k tzv. *neológii* (reprezentovanej zvlášť Johannom Salomonom Semlerom) ale i *teologickému racionalizmu* a ich relativizovaniu biblického Zjavenia prostredníctvom tzv. akomodačnej teórie.

Storr, v zhode s Kantom, zdôrazňoval, že rozumové poznávanie má svoje hranice. Zároveň bol však presvedčený, že existuje *pravda*, ktorá presahuje ľudský rozum. Za takúto pravdu pokladal *Zjavenie*, teda „nadprirodzenú, Bohom garantovanú náuku", ktorej obsahom sú Ježišove slová a zázraky, ale i prejavy a skutky apoštolov, tak, ako sú spísané v novozákonných textoch. Storr zastával názor, že novozákonné posolstvo obstojí aj v prísnej historicko-filologickej analýze, ktorá musí nevyhnutne potvrdiť historickú autentickosť jeho obsahu. A tým pádom bude možné dospieť k viere, ktorá bude v súlade s rozumom.

Divergencia Storrovej teológie a Kantovej filozofie sa však začína práve v Storrovom presvedčení o nespochybniteľnej historickej verifikácii kresťanskej viery a možnosti prirodzeného spoznania Boha resp. nadprirodzenej *Božej Pravdy* prostredníctvom *Zjavenia*.

Storr odmietol Kantov koncept *praktického rozumu*, ktorý by mal byť základom akéhosi *náboženstva rozumu*. Namiesto toho predložil vlastný koncept, ktorý vyzdvihuje práve úlohu pozitívneho kresťanského náboženstva, ktoré, i keď primárne hlása radostnú zvesť o Spasiteľovi, Ježišovi Kristovi, je zároveň možné s najlepším vedomím a svedomí vyhlásiť aj za základ morálky.

G. Ch. Storr detailne rozvíja túto supranaturalistickú náuku predovšetkým vo svojom diele *Doctrinae christianae pars theoretica e sacris literis repetita*, ktoré prvýkrát vyšlo v roku 1793.

Čo sa problematiky novozákonných štúdií týka, Storr zastával názor, že texty kánonických evanjelií siahajú až k samotným apoštolom. Ako prvý vyjadril presvedčenie, že Markovo evanjelium je najstaršie a bolo podkladom neskoršieho Matúšovho a Lukášovho evanjelia. Spochybnil tak stáročia opakované Augustínovo tvrdenie, že najpôvodnejšie evanjelium je Matúšovo.

Aj keď Storrovi bývalí študenti – Hegel, Hölderlin a Schelling – nezdieľali jeho konzervatívne postoje, predsa len možno v ich idealistickom filozofickom myslení vybadať jasné Storrovské motívy, ako napr. veľký dôraz na dejiny a pod.

Storr zaiste ovplyvnil aj biblicky orientovaný württemberský pietizmus.

Spomedzi mnohých žiakov G. Ch. Storra sa azda najviac pridŕžali jeho myšlienok práve Friedrich Gottlieb Süskind (1767 – 1829) a Johann Friedrich Flatt (1759 – 1821).

Výber z diela
-------------

* *Observationes super Novi Testamenti versionibus syriacis*. 1772.
* *Dissertatio inauguralis critica de evangeliis arabicis.* 1775.
* *Dissertatio hermeneutica de sensu historico.* 1778.
* *Observationes ad Analogiam et Syntaxin Hebraicam Pertinentes.* 1779.
* *Neue Apologie der Offenbarung Johannis*. 1783.
* *Über den Zweck der evangelischen Geschichte und der Briefe Johannis*. 1786.
* *Pauli Brief an die Hebräer*. 1789.
* *Doctrinae christianae pars theoretica e sacris literis repetita.* 1793.
* *Annotationes quaedam theologicae ad philosophicam Kantii de religione doctrinam*. Archivované 2016-08-26 na Wayback Machine 1793.
* *Opuscula academica ad interpretationem librorum sacrorum pertinentia*. 3 zväzky. 1796 – 1803. (1. zväzok, 2. zväzok, 3. zväzok)
* *Prolusio de fonte evangeliorum Matthaei et Lucae*. 1794

Literatúra
----------

* HAUSER, Linus. *G. C. Storrs theologische Rezeption der Kritik der reinen Vernunft, ein Gelenkpunkt für das Verständnis des Deutschen Idealismus*. In: FUNKE, G. (ed.). *Akten des 5. Internationalen Kant-Kongresses Mainz 4.- 8. April 1981.* Teil I, 2. Bonn, 1981. S. 909 – 918.
* RAUPP, Werner. *Art. Storr, Gottlob Christian.* In: KLEMME, Heiner F. – KUEHN, Manfred (ed.). *The Dictionary of Eighteenth-Century German Philosophers*. Bd. 3. London / New York, 2010. S. 1138 – 1140.
* RAUPP, Werner. *Art. Storr, Gottlob Christian.* In: *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bd. 25. 2013. S. 447 – 449. (dostupné online)
* SCHOTT, Theodor. *Storr, Gottlob Christian.* In: *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Band 36. Leipzig: Duncker & Humblot, 1893. S. 456 – 458.
* WESSELING, Klaus-Gunther. *Storr, Gottlob Christian.* In: *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Band 10. Herzberg: Bautz, 1995. ISBN 3-88309-062-X. S. 1590 – 1594.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gottlob Christian Storr na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 104285931
* ISNI: 0000 0000 5338 4678
* LCCN: nr99015736
* VIAF: 66899762
* WorldCat: lccn-nr99015736