**Golda Meirová** (hebr. גּוֹלְדָּה מֵאִיר), rodená **Golda Mabovičová**, v rokoch 1917 – 1956 **Golda Myersonová** (\* 3. máj 1898, Kyjev, Rusko, dnes Ukrajina – † 8. december 1978, Jeruzalem, Izrael) bola jedna z najvýznamnejších političiek Blízkeho východu druhej polovice 20. storočia. 

Bola spoluzakladateľkou Izraelského štátu, pôsobila vo funkciách ministerky práce a ministerky zahraničných vecí. Bola tiež štvrtým premiérom Izraela (17. marec 1969 – 11. apríl 1974). V Izraeli bola označovaná za „železnú lady" politiky veľa rokov predtým, než v Spojenom kráľovstve tento prídomok pripadol britskej ministerskej predsedníčke Margaret Thatcherovej. David Ben-Gurion ju raz popísal ako jediného muža v kabinete. Zatiaľ je jedinou ženou, ktorá vykonávala funkciu premiéra Izraela.

Životopis
---------

### Detstvo a mladosť

Narodila sa v židovskej štvrti Kyjeva Blume Neidičovej a Moše Mabovičovi. Jej päť súrodencov zomrelo ešte za jej detstva, zostali jej len dve sestry Šejna a Cipke. Často hladovali a mrzli, a tak chudoba donútila v roku 1903 jej otca, tesára, emigrovať do USA, kam ho v roku 1906 nasledoval aj zvyšok jeho rodiny, aby sa usadili v Milwaukee v štáte Wisconsin. Tu už ako osemročná každé ráno pomáhala matke v obchode. Keď mala 14, jej matka bola presvedčená, že je už dosť vzdelaná, tak by mala robiť a vydať sa za staršieho muža. Golda s tým nesúhlasila a utiekla z domu.

Necelý rok žila v Denveri u staršej sestry Šejny, kde chodila do školy a popri tom pracovala, a tiež sa tu stretla so svojím budúcim manželom Morrisom Myersonom (zomrel v roku 1951). Po nezhodách so sestrou sa vrátila do Milwaukee, kde dokončila strednú školu a prihlásila sa do učiteľského ústavu. V tejto dobe sa začala prvýkrát vážnejšie zajímať o sionistické hnutie.

24. decembra 1917 sa vydala za Morrisa pod podmienkou, že s ňou odíde do Palestíny. Golda mala v pláne podniknúť aliju ihneď po svadbe, ale jej plány narušilo zrušenie všetkých transatlantických spojov v dôsledku prvej svetovej vojny. Do Palestíny, teraz už pod britskou správou, sa spoločne s manželom a sestrou Šejnou presťahovali v roku 1921.

### Pôsobenie v Izraeli

Golda Meyersonová pracuje na poli kibucu Merchavja
Po príjazde do mandátnej Palestíny manželia odišli žiť do kibucu. Vybrali si kibuc Merchavja v údolí Emek Jizreel, avšak ich žiadosť rada kibucu zamietla (jednak kvôli americkému pôvodu, jednak preto, že nechceli prijímať manželské páry). Meyersonovi sa však nedali odbiť a na tretí raz boli prijatí. Medzi Goldine povinnosti v kibuci patril zber mandlí, výsadba stromov, práce v hydinárni a v kuchyni. V kibuci si uvedomili jej vodcovské schopnosti a vybrali ju za svojho zástupcu v odborovom zväze *Histadrut*. V roku 1924 s manželom kibuc opustili, krátko žili v Tel Avive a nakoniec sa usadili v Jeruzaleme. Goldin manžel získal zamestnanie v novozaloženej stavebnej a dodávateľskej spoločnosti *Solel Bone* (doslova „Dláždič a stavbár"). V Jeruzaleme sa im narodili dve deti, syn Menachem (\* 1924) a dcéra Sára (\* 1926). Golda tu pracovala ako učiteľka a musela si privyrábať aj v práčovni, aby mali na zaplatenie jaslí. V roku 1928 bola zvolená za tajomníčku Rady pracujúcich žien (*Mo'ecet ha-Po'alot*) a odišla na dva roky (1932 – 1934) ako jej vyslankyňa do Spojených štátov. Vzala so sebou aj deti, ale manžel zostal v Jeruzaleme. Kvôli jej obrovskému pracovnému vyťaženiu žili oddelene, no formálne sa nerozviedli. V roku 1951, počas Goldinej zahraničnej cesty, Morris zomrel na srdcový infarkt.

Po návrate sa stala členkou výkonného výboru Histadrutu. Medzi rokmi 1932 a 1934 pracovala ako jeho zástupkyňa v USA. V roku 1940 začala Histadrut zastupovať na medzinárodných konferenciách, podnikla niekoľko ciest do Británie a USA, kde získala politickú i finančnú podporu pre vznik samostatného Izraelského štátu. V roku 1946 sa stála riaditeľkou politického oddelenia Židovskej agentúry vďaka čomu získala súhlas na presťahovanie mnohých židovských rodín umiestnených v britských internačných táboroch na Cypre späť do Palestíny.

14. mája 1948 bola jednou z dvoch signatárok izraelskej deklarácie nezávislosti (druhou bola Rachel Kohenová-Kaganová, spolu deklaráciu podpísalo 38 osôb).
David Ben Gurion navrhol Goldu za členku dočasnej vlády. Niekoľko dní pred Deklaráciou nezávislosti ju poslal Ben-Gurion na nebezpečnú misiu, kde mala vyjednávať s jordánskym kráľom Abdalláhom o neútočení Jordánu na Izrael.

Vybavená vôbec prvým izraelským diplomatickým pasom prišla 2. septembra 1948 do Moskvy, kde 10. septembra odovzdala v Kremli menovací dekrét na vyslankyňu v Sovietskom zväze. Stala sa tak historicky prvým izraelským vyslancom v tejto krajine.

V roku 1949 bola zvolená za Stranu práce poslankyňou Knesetu (izraelského parlamentu) a túto funkciu nepretržite zastávala až do roku 1974..

Do roku 1956 pracovala ako ministerka práce. V roku 1956 prijala na výzvu vtedajšieho premiéra Ben Guriona hebrejské meno Meir(ová) („jasnejšie horieť, urobiť svetlo", „ožiariť") a v júni toho istého roku sa stala ministerkou zahraničných vecí. Ministerský post si udržala do januára 1966. Ako ministerka zahraničných vecí bola tvorcom izraelských pokusov o vytvorenie vzťahov so vznikajúcimi nezávislými africkými krajinami, tiež upevnila vzťahy s USA a vytvorila obojstranné vzťahy s krajinami Latinskej Ameriky.

Na začiatku 60. rokov jej diagnostikovali rakovinu, a tak v roku 1968 odišla do penzie, odvolávajúc sa na chorobu a vyčerpanie z predošlého úradovania. Medzi rokmi 1966 – 1968 pracovala ako generálna tajomníčka Mapaj (izraelská robotnícka strana), a neskôr, keď sa Mapaj stalo súčasťou novovytvorenej Strany práce, bola vybraná za jej generálnu tajomníčku. 

V roku 1969 bola vyzvaná, aby sa ujala funkcie dočasnej ministerskej predsedníčky vlády po zosnulom Levim Eškolovi. Vo funkcii ministerskej predsedníčky potom zostala i po voľbách v októbri 1969 a v čele koaličnej vlády ovládla i Kneset.

V roku 1971 vyvolali jej odporcovia v Knesete neúspešné hlasovanie o vyslovení nedôvery jej vláde – vraj príliš ustupuje v mierových jednaniach Egyptu. Iná situácia nastala po nečakanom egyptsko-sýrskom útoku cez sviatok Jom kipur v roku 1973, kedy bolo izraelské vojsko viditeľne zaskočené a nepripravené – Izrael utrpel ťažké straty. Kabinet Goldy Meirovej bol tvrdo kritizovaný. Pod ťarchou kritiky, a ako sama hovorila, na základe „vôle ľudu," nakoniec 11. apríla 1974 rezignovala na svoju funkciu. Ku svojej rezignácii sama dodala: „Päť rokov stačí (…) bolo by nad moje sily naďalej niesť toto bremeno." Po rezignácii ešte ako premiérka vlády v demisii úspešne dojednala dohody o stiahnutí vojenských síl s Egyptom a Sýriou. Na poste premiéra ju 3. júna nahradil Jicchak Rabin. O štyri dni neskôr rezignovala na svoj poslanecký mandát a natrvalo odišla z politiky. V roku 1975 jej bola udelená Izraelská cena za jej mimoriadny prínos spoločnosti a Izraelu. Tá je udeľovaná od roku 1953 a patrí medzi najvyššie izraelské štátne vyznamenania.

Aj v ďalších rokoch však aktívne pôsobila v Strane práce. Zomrela v decembri 1978, po 15 ročnom zápase s rakovinou , a je pochovaná na vrchu Har Herzl v Jeruzaleme.

Umelecké stvárnenie
-------------------

Príbeh Goldy Meirovej bol témou mnohých stvárnení v divadle i vo filme.  

V roku 1977 hrala Anne Bancroftová Goldu Meirovou v broadwayskej hre Williama Gibsona *Golda.*  

Austrálska herečka Judy Davisová stvárnila mladú Goldu v televíznom filme *A Woman Called Golda* (1982); staršiu Goldu stvárnila Ingrid Bergmanová.  

Herečka Colleen Dewhurstová ju stvárnila v televíznom filme z roku 1986 *Meč Gideonov*.  

V roku 2003 stvárnila americká herečka Tova Feldshuhová Goldu Meirovou v broadwayskej hre *Golda's Balcony*, druhej hre od Williama Gibsona. Vo filmovej podobe tejto hry sa v úlohe Goldy predstavila Valerie Harperová.  
 
V roku 2005 stvárnila herečka Lynn Cohenová Goldu Meirovou v Spielbergovom filme *Mníchov.*  

Herečka Tova Feldshuhová ju opätovne stvárnila vo francúzskom filme z roku 2006 *Ó Jeruzalem*.  

Vo filme *The Hope* z roku 2009 režisérky Márty Mészárosovej ju stvárnila poľská herečka Beata Fudalejová.

Referencie
----------

1. 1 2 3  BUTT, Gerald. *Golda Meir* [online]. BBC, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Golda Meir: Overview*. [s.l.] : Metropolitan State College of Denver. [Cit. 2009-11-07]. Dostupné online. Archivované 2010-05-04 z originálu. (anglicky)
3. 1 2 3 4  PROVIZER, Norman. *Golda Meir: An Outline of a Unique Life* [online]. Metropolitan State College of Denver, [cit. 2009-11-05]. Dostupné online. (anglicky)
4. ↑   *Golda Meir's American Roots* [online]. American Jewish Historical Society, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. Archivované 2009-08-31 z originálu. (anglicky)
5. 1 2 3 4  VARNELL, Jeanne. *Women of Consequence: The Colorado Women's Hall of Fame*. Colorado : Johnson Books, 1999. Ďalej len: *Women of Consequence: The Colorado Women's Hall of Fame*. Dostupné online. ISBN 978-1555662141. S. 125. (anglicky)
6. 1 2  *Women of Consequence: The Colorado Women's Hall of Fame.* s. 127
7. 1 2 3 4 5 6   *Golda Meir* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (anglicky)
8. 1 2 3  KORDOVA, Šošana. *Mother of a nation, but not much of a mother* [online]. Haaretz, 2008-07-07, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. Archivované 2010-04-13 z originálu. (anglicky)
9. ↑  SACHAR, Howard, M. *Dějiny Státu Izrael*. Praha : Regia, 1999. Ďalej len SACHAR, Howard, M. *Dějiny Státu Izrael*. ISBN 80-902484-4-6. S. 535.
10. ↑  SOSHUK, Levi; EISENBERG, Azriel. *Momentous century: personal and eyewitness accounts of the rise of the*. London : Rosemont, 1984. Dostupné online. ISBN 0-8453-4748-9. S. 138. (anglicky)
11. 1 2 3  SHENKER, Israel. *Golda Meir: Peace and Arab Acceptance Were Goals of Her 5 Years as Premier* [online]. The New York Times, 1978-12-09, [cit. 2009-11-05]. Dostupné online. (anglicky)
12. ↑  GILBERT, Martin. *Izrael:Dějiny*. s. 66
13. 1 2   *Meir, Golda (née Mabovitch; 1898-1978)* [online]. Židovská agentura, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. Archivované 2008-02-19 z originálu. (anglicky)
14. ↑   *Golda's Circle* [online]. The Emery/Weiner School, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. Archivované 2011-07-26 z originálu. (anglicky)
15. ↑   *Golda Meir's life was devoted to building Zionism* [online]. Jewish News Weekly, 2005-07-15, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (anglicky)
16. ↑  SACHAR, Howard, M. *Dějiny Státu Izrael.* s. 372-373
17. ↑  ROSENZWEIG, Luc. *Ariel Šaron*. [s.l.] : Garamond, 2008. Ďalej len: ROSENZWEIG, Luc. *Ariel Šaron*. ISBN 978-80-7407-023-5. S. 85.
18. ↑   *Golda Meir* [online]. Ministerstvo zahraničních věcí Izraele, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (anglicky)
19. ↑  GILBERT, Martin. *Izrael:Dějiny*. s. 403-405
20. ↑   *Biography of Golda Meir* [online]. Zionism and Israel, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (anglicky)
21. ↑   *Recipients in 1975* [online]. Israel Prize Official Site, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (hebrejsky)
22. ↑   *Golda Meir* [online]. Jewish Virtual Library, [cit. 2009-11-02]. Dostupné online. (anglicky)
23. ↑   *A Woman Called Golda* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2009-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
24. ↑   *Sword of Gideon* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2009-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
25. ↑  SOMMER, Elyse. *A CurtainUp Review: Golda's Balcony* [online]. CurtainUp, [cit. 2009-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
26. ↑   *Golda's Balcony* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2009-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
27. ↑  BURSTEIN, Nathan. *A different take on Munich* [online]. The Jerusalem Post, 2005-12-22, [cit. 2009-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
28. ↑   *O Jerusalem* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2009-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
29. ↑  SCHWINKE. *Meszáros wraps production on historical drama The Hope* [online].. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Golda Meirová**

Externé odkazy
--------------

* Životopis Goldy Meirovej
* Golda Meir
* Osobnosti storočia
* G. Meirová na stránkach www.holocaust.cz Archivované 2006-06-19 na Wayback Machine
* Golda Meirová

| * z
* d
* u
Predsedovia vlády Izraela |
| --- |
| 
* David Ben Gurion (1948 – 1953)
* Moše Šaret (1953 – 1955)
* David Ben Gurion (1955 – 1963)
* Levi Eškol (1963 – 1969)
* Jig'al Alon (1969, úradujúci)
* Golda Meirová (1969 – 1974)
* Jicchak Rabin (1974 – 1977)
* Menachem Begin (1977 – 1983)
* Jicchak Šamir (1983 – 1984)
* Šimon Peres (1984 – 1986)
* Jicchak Šamir (1986 – 1992)
* Jicchak Rabin (1992 – 1995)
* Šimon Peres (1995 – 1996)
* Benjamin Netanjahu (1996 – 1999)
* Ehud Barak (1999 – 2001)
* Ariel Šaron (2001 – 2006)
* Ehud Olmert (2006 – 2009)
* Benjamin Netanjahu (2009 – 2021)
* Naftali Bennett (2021 – 2022)
* Ja'ir Lapid (2022 – 2022)
* Benjamin Netanjahu (2022 – súčasnosť)

 | Znak Izraela |

Autoritné údaje: * BnF: 11915467n
* GND: 118580256
* ISNI: 0000000110756328
* LCCN: n50013594
* NK ČR: jx20090326008
* VIAF: 87954848
* WorldCat: lccn-n50013594