recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Zrelé papričky Trinidad Moruga Scorpion pripravené na žatvu
Pálivosť medzi 1 200 000 až 2 000 000 SHU
**Trinidad Moruga Scorpion** je kultivar druhu paprika čínska (*Capsicum chinense*) pochádzajúci z oblasti Moruga na ostrove Trinidad (štát Trinidad a Tobago). 

13. februára 2012 ju Chile Pepper Institute na Novomexickej štátnej univerzite v Las Cruces vyhlásil za najpálivejšiu čili papričku na svete s pálivosťou vyše 1 200 000 jednotiek Scovilleho stupnice (SHU), pričom jednotlivé plody môžu dosahovať aj vyše 2 milióny jednotiek pálivosti. Avšak Guinnessova kniha rekordov papričku Trinidad Moruga Scorpion v úlohe najpálivejšej chilli papričky na svete nepotvrdila.

Predchádzajúcim šampiónom v pálivosti bola indicko-bangladéšska paprička Bhut Jolokia, súčasným držiteľom rekordu je juhokarolínska paprička Carolina Reaper.

Vlastnosti
----------

Odborník na čili papričky a riaditeľ Chile Pepper Institute na Novomexickej štátnej univerzite v Las Cruces Paul Bosland povedal: "Uhryznete si a sprvu to nevyzerá nijako zle, ale potom to zrazu príde a tá sila je stále väčšia a väčšia a väčšia, takže je to veľmi nepríjemné." 

Ak ponecháme bokom pálivosť, má paprička Trinidad Moruga Scorpion ľahkú ovocnatú príchuť, ktorá dáva sladko pálivú kombináciu. Paprička sa dá takmer všade na svete pestovať zo semienok. Ak nie je rastlina vystavená mrazu, je to trvalka, ktorá rastie celoročne a ktorej rast sa v chladnom zimnom období spomaľuje.

Pozri aj
--------

* čili paprička
* Habanero
* Jalapeño

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Trinidad Moruga Scorpion na českej Wikipédii.*
**Androtión** (starogr. *Ἀνδροτίων*; okolo roku \* 410 pred Kr. – † 340 pred Kr.) bol grécky historik.

Androtión, syn Andróna z atického dému Gargéttos, po štúdiách u rétora Isokrata vstúpil do politiky v Aténach niekedy pred rokom 385/4 pred Kr. potom slúžil štátu v rôznych funkciách viac ako štyridsať rokov. Uvádza sa, že svoj život dožil vo vyhnanstve v Megare, kde napísal dejiny Atiky do roku 343 pred Kr. Toto dielo (dnes už stratené) malo osem kníh, bolo rozsiahlejšie (možno dvakrát tak dlhé) ako Kleidemovo dielo *Atthis*. Zatiaľ čo mnohí miestni historici sústredili svoju energiu na „mýtické" obdobie aténskych dejín, Androtión (a tiež po ňom Filochoros) sa viac zaujímal o históriu svojej doby.

Jeho dielo bolo jednoznačne rešpektované, pretože bolo hlavným prameňom pre Filochorovo historické dielo *Atthis* a pre Aristotelovu *Ústavu aténsku*.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 283.
2. 1 2  ‎Phillip Harding. *Didymos on Demosthenes*. Oxford : Didymus (Chalcenterus.), 2006. ISBN 978-01-9815-043-5. S. 21.
3. ↑  Geoffrey de Ste. Croix, ‎David Harvey, ‎Robert Parker ‎. *Athenian Democratic Origins: and Other Essays*. Oxford : OUP Oxford, 2004. ISBN 978-01-9151-449-4. S. 295.
Súradnice: 35°03′05″S 24°48′49″V﻿ / ﻿35,051389°S 24,813611°V﻿ / 35.051389; 24.813611

**Faistos** (starogr. *Φαιστός* – *Faistos*) je mesto v južnej Kréte so zrúcaninami druhého najväčšieho kráľovského paláca na Kréte založeného začiatkom 2. tisícročia pred Kr.. Podobal sa palácu v Knósse. Najznámejší nález je disk z Faistu.

Oblasť mesta bola obývaná obývaná už v období neolitu (pribl. 3000 pred Kr.), čo dokazujú nálezy predmetov z tohto obdobia v priestoroch paláca. Samotný palác vznikol až o tisíc rokov neskôr. Faistos bol postavený okolo roku 1900 pred Kr. Podľa legendy v ňom vládol Rhadamanthys, Diov syn a brat Mina. Mesto bolo veľmi silné a prosperujúce. Malo vlastné mince a dva dôležité prístavy - Matalu a Kommos.

Faistos bol z palácov na Kréte objavený ako prvý. Výkopové práce vykonávala talianska expedícia pod vedením Fedrica Halbbera, neskôr ich viedli L. Pernier a D. Levi.

Zo všetkých krétskych palácov má Faistos asi najkrajšiu polohu. nachádza sa na vyvýšenine s krásnym výhľadom na celú Messarskú rovinu a masív Ida, ktorý je až do začiatku leta pokrytý snehom. Talianski archeológovia sa, na rozdiel od Evansa, rozhodli nechať palác tak, ako ho našli. Vďaka tomu môžeme aj my rozlíšiť staršie a novšie časti paláca.

Palác mal rozlohu asi 18 000 m2 a v ňom sa nachádzalo približne sto miestností (obytné priestory, trónnu sálu, stĺpové siene, palácovú svätyňu, lustrálne kúpele, sklady a pod.). Zaujímavosťou je pec na výrobu bronzu, podobná sa našla aj v Kato Zakros. V komorách boli nájdené hlinené tabuľky s lineárnym písmom A, no najznámejším nálezom je disk s hieroglyfickým písmom.

Pri prvom zemetrasení okolo roku 1750/1700 pred Kr. bola časť paláca zničená, lebo severná časť kopca, na ktorom Faistos stál, klesla. Zničená bola celá severná časť a aj kus hlavného nádvoria.

Aj tento palác v svojich útrobách skrýva tajomstvá. Jedným z nich je význam zvláštnych symbolov vyrytých v jeho stenách.

Faistos sa ako jediný používal aj po páde minojskej kultúry, približne až do roku 200 pred Kr.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Faistos**

Externé odkazy
--------------

* SPŠH Košice Zdroj, z ktorého (pôvodne) čiastočne čerpal tento článok
* Minojský palác Faistos (po anglicky)
* Palác Faistos (po anglicky)
Logo z Český klub skeptikov SISYFOS.
**Český klub skeptikov SISYFOS** (po česky *Český klub skeptiků SISYFOS*) je český spolok.

SISYFOS vznikol v roku 1995 a má asi 400 členov. Je súčasťou celosvetového skeptického hnutia, reprezentovaného spolkom *Committee for Skeptical Inquiry*. Od roku 2000 je členom Rady vedeckých spoločností ČR. Členom jeho predsedníctva je Jiří Grygar.

Klub každý rok udeľuje anticenu Bludný balvan pod mottom: *Na zvýraznenie prínosu jednotlivcov a rôznych spolkov k mäteniu českej verejnosti a rozvoju kašovitého spôsobu myslenia*. V roku 2006 bol prekvapivým laureátom v kategórii družstiev časopis *Vesmír* „za mimořádně zdařilou propagaci nevědeckého myšlení na stránkách tohoto prestižního přírodovědeckého časopisu"..

Referencie
----------

1. ↑  Zlatý Bludný balvan za rok 2006 - redakce časopisu Vesmír 12. 3. 2007 10:22

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Český klub skeptikov SISYFOS**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Český klub skeptiků Sisyfos na českej Wikipédii.*
**Cenina** je chránená nepeňažná tlačovina, t.j. doklad o zaplatení poplatku za spoplatnené konanie (úkon) orgánu verejnej správy, súdu a pošty alebo o osvedčení určitej skutočnosti. Cenina preukazuje hodnotu, ktorá je na nej napísaná.

Rozlišujú sa:

* **štátne ceniny** = kolková známka, kontrolná známka a kontrolná páska
* **poštové ceniny** = poštová známka, poštová celina, poštový vzorec (inú definíciu pozri nižšie)

Poštové ceniny podľa zákon č. 507/2001 Z. z. o poštových službách sú: *a) známky s označením "Slovensko" alebo "Slovenská republika", prípadne s doplneným symbolom Európskej únie (ďalej len "poštová známka"), b) lístky, obálky, aerogramy a pigeongramy s vyobrazením poštovej známky (ďalej len "poštová celina"), c) výplatné značky s označením "Slovensko" alebo "Slovenská republika", prípadne s doplneným symbolom Európskej únie zo samoobslužných technických zariadení (ďalej len "výplatná značka"), d) prúžky do výplatných strojov, e) medzinárodné odpovedky vydané Medzinárodným úradom Svetovej poštovej únie.*

Zdroje
------

* ceniny. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2001. 686 s. ISBN 80-224-0671-6. Zväzok 2. (Bell – Czy).
* zákon č. 507/2001 Z. z. o poštových službách
**Český rozhlas Radiožurnál** (staršie **Český rozhlas 1 - Radiožurnál**) je česká verejnoprávna rozhlasová stanica, ktorá sa špecializuje na spravodajstvo a publicistiku. Má sídlo v Prahe a celoplošné pokrytie zásluhou VKV vysielačov, DAB+. Vysielanie na DV bolo 31. decembra 2021 ukončené.

Stanica začala vysielať 1. januára 1993, čím nadviazala na federálne *Rádio Československo*, pred rokom 1990 známe ako **stanica Hviezda** (po česky *stanice Hvězda*). Od roku 1998 je vysielanie dostupné na internete, vrátane živého prenosu obrazu zo štúdia. Medzi dôležité relácie s dlhoročnou tradíciou patria *Zelená vlna*, *Zápisník zahraničních zpravodajů*, *S mikrofonem za fotbalem* a *S mikrofonem za hokejem*. Pre poslucháčov slovenskej národnosti stanica vysiela magazín **Stretnutie**.

Pozri aj
--------

* Česko-slovenský rozhlas
* Zoznam českých rozhlasových staníc
* Zoznam vysielačov v Česku

Externé odkazy
--------------

* Portál ČRo Radiožurnálu
* História Českého rozhlasu na *archiv.radio.cz*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Český rozhlas Radiožurnál na českej Wikipédii.*
**Kakkabé** (starogr. *κακκάβη* – *kakkabé*) je typ starogréckej keramickej nádoby.

Kakkabé bol hlboký keramický hrniec na varenie s guľovitým telom, s viac či menej zvýrazneným ramenom, na ktorom boli umiestnené dve (zvislé alebo vodorovné) uchá a žliabkom na vrchnom okraji na podoprenie pokrievky.

V rozlíšení od autonómnej formy hrnca chytra sa nasleduje návrh francúzskeho archeológa Mechela Batsa, ktorý ich podľa najrozšírenejších tvarov delí na päť typov. Uvádza tiež, že vzhľad tejto kuchynskej nádoby sa objavil približne v druhej polovici šiesteho storočia pred Kr. možno inšpirovaný semitskými prototypmi. Pozoruhodné je aj množstvo písomných (aj archeologických) zdrojov z obdobia helénskej a i z rímskej éry pod názvom *caccabus*. V Aténach sa používal hlavne od konca 6. stor. pred Kr. až do druhej polovice 4. storočia pred Kr.

Typy
----

* Typ a*Typ a*
* Typ b*Typ b*
* Typ c1*Typ c1*
* Typ c2*Typ c2*
* Typ d*Typ d*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Caterina Cornelio Cassai, Silvia Giannini, Luigi Malnati. *Spina. Scavi nell’abitato della città etrusca 2007-2009*. Sesto Fiorentino : All’Insegna del Giglio, 2017. ISBN 978-88-7814-817-8. S. 101.
2. ↑  Barbara Brandt, Verena Gassner, Sabine Ladstätter. *Synergia*. Wien : Phoibos, 2005. ISBN 978-39-0123-262-6. S. 71.
3. ↑  Athénaios, *Deipnosofistai*, 3, 55-57.
4. ↑  Michel Bats, 1993 *Céramique commune grecque*

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Cenová elasticita dopytu** alebo **cenová pružnosť dopytu** je elasticita dopytu, pri ktorej je faktorom dopytu cena. Meria sa pomocou **koeficientu cenovej elasticity (pružnosti) dopytu**, čo je vzájomný pomer (alebo absolútna hodnota vzájomného pomeru) relatívnej (čiže percentuálnej) infinitezimálnej/neobmedzenej zmeny dopytovaného množstva a relatívnej infinitezimálnej zmeny ceny statku. 

Pri väčšine tovarov je cenová elasticita dopytu záporná, pretože s rastúcou cenou klesá dopyt a naopak. Pre analytické účely sa preto vo vyššie uvedenej definícii používa absolútna hodnota, aby sa dosiahol ako výsledok kladné číslo.

Štandardný vzorec
-----------------

Koeficient cenovej elasticity dopytu je podľa vyššie uvedenej definície (P je cena, Q je množstvo):  

{\displaystyle E\_{Q,P}=-{\frac {\partial Q}{\partial P}}\cdot {\frac {P1+P2}{Q1+Q2}}}

Zjednodušenie pre diskrétne veličiny
------------------------------------

Percentuálnu zmenu množstva je možné zapísať   

{\displaystyle \%\_{Q}={\frac {Q\_{2}-Q\_{1}}{{\frac {1}{2}}(Q\_{1}+Q\_{2})}}\times 100}  

kde {\displaystyle Q\_{1}} vyjadruje pôvodne skúmané množstvo a {\displaystyle Q\_{2}} vyjadruje objem množstva po zmene ceny. 

Podobne sa odvodí percentuálna zmena ceny  

{\displaystyle \%\_{P}={\frac {P\_{2}-P\_{1}}{{\frac {1}{2}}(P\_{1}+P\_{2})}}\times 100}  

Koeficient cenovej elasticity dopytu sa označuje {\displaystyle E\_{Q,P}} a je to pomer už uvedených percentuálnych zmien. Úpravami dospejeme na tvar  

{\displaystyle E\_{Q,P}=\left|{\frac {Q\_{2}-Q\_{1}}{P\_{2}-P\_{1}}}\cdot {\frac {P\_{1}+P\_{2}}{Q\_{1}+Q\_{2}}}\right|}

Druhy podľa veľkosti
--------------------

Cenovú elasticitu dopytu rozlišujeme aj podľa veľkosti koeficientu. Tieto vlastnosti sú zhrnuté v nasledovnej tabuľke, kde pod {\displaystyle E\_{Q,P}} sa chápe už absolútna hodnota koeficientu:

| Hodnota | Druh |
| --- | --- |
| {\displaystyle E\_{Q,P}=0} | dokonale neelastický dopyt |
| {\displaystyle E\_{Q,P}<1} | málo elastický dopyt |
| {\displaystyle E\_{Q,P}=1} | jednotkovo elastický dopyt |
| {\displaystyle E\_{Q,P}>1} | elastický dopyt |
| {\displaystyle E\_{Q,P}=\infty } | dokonale elastický dopyt |

Príklad
-------

Firma X vyrába ekologické produkty z recyklovaných materiálov. Dopyt po jej produktoch opisuje funkcia {\displaystyle Q(P)=(500-P)^{2}}. Vypočítajte cenovú elasticitu dopytu pre {\displaystyle P=150}  

Údaje dosadíme do rovnice pre cenovú elasticitu dopytu v diferenciálnom tvare:  

{\displaystyle E\_{Q,P}=-{\frac {\partial (500-P)^{2}}{\partial P}}\cdot {\frac {P}{(500-P)^{2}}}=-(2\cdot 150-1000)\cdot {\frac {150}{(500-150)^{2}}}\approx 0,857}  

Koeficient elasticity je menší ako 1, teda hovoríme o málo elastickom dopyte.
**Library of Congress Control Number** (doslova *kontrolné číslo knižnice Kongresu*), skrátene **LCCN** je identifikátor, ktorý používa Library of Congress vo Washingtone od roku 1898. Tento systém nie je zameraný čisto na obsah diela a nemožno ho preto zamieňať s Library of Congress Classification. Ide o databázový identifikátor (evidenčné číslo) v americkej národnej bibliografii v štandarde MARC. Od roku 1901 až do zavedenia systému MARC si americké knižnice mohli objednávať katalogizačné lístky pre LCCN u Kongresovej knižnice, preto sa tieto čísla často nachádzajú v tiráži amerických kníh.

Identifikátor
-------------

Identifikátor sa skladá z jedno- až dvojmiestneho abecedného prefixu, ktorý sa používa len pre niektoré štandardné údaje, ročníka a šesťciferného poradového čísla.

Do roku 2000 sa v prípade ročníka používali iba posledné dve číslice. Kvôli nejednoznačnosti od roku 1998 a v nasledujúcom období (systém sa používa od roku 1898), sa prešlo na upravený spôsob záznamu. Od roku 2001 po dvojmiestnom abecednom prefixe nasleduje celý štvormiestny ročník a šesťmiestne poradové číslo, ktoré je kvôli ľahšej čitateľnosti skrátené o začínajúce nuly a oddelené spojovníkom. Pri vyhľadávaní podľa LCCN v online katalógu je však nutné spojovník odstrániť a chýbajúce nuly doplniť. Výnimku tvoria šesťmiestne číslice začínajúce číslom 7, ktoré boli prideľované počas prerušeného experimentu v rokoch 1969 – 1972.

Príklady identifikátorov

* ␣␣␣92022183␣ (92-22183) = *Knapp Anthony: Elliptic curves* (kniha)
* ␣␣2002024184 (2002-24184) = *Marker David: Model theory* (kniha)
* n␣␣50036535␣ (n50-36535) = *Guy Davenport* (osoba)
* no2008168642 (no2008-168642) = *United States. President (2009-: Obama)* (osoba)
* sh␣85092242␣ (sh85-92242) = *Noncommutative rings* (heslo)

Externé odkazy
--------------

* Štruktúra identifikátora (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Library of Congress Control Number na českej Wikipédii.*
**Charlie Parker** (\* 29. august 1920, Kansas City, Kansas, USA – † 12. máj 1955, New York, USA), známy aj ako „Bird" či „Yardbird", bol americký altsaxofonista, ktorý stál pri zrode bebopu.

Životopis
---------

Narodil 29. augusta 1920 v Kansas City. Bol ovplyvnený mnohými jazzovými hudobníkmi, ktorí tam pôsobili. Ako jedenásťročný začal hrať na saxofón. Stále cvičil a zdokonaľoval sa. V sedemnástich rokoch začal hrať s Kansas City Band of Buster Smith. Dva roky strávil v New Yorku, kde mohol pozorovať pokročilejších muzikantov. Síce sa v roku 1940 vrátil späť do Kansas City, kde dva roky spolupracoval s Jay McSann's Big Band, ale New York ho príliš lákal.

Roku 1943 sa pripojil k Earl Hines' Band a potom k skupine Billy Eckstina, ktorý sa odpojil od Hinesa. Obe tieto skupiny stáli na vrchole novej jazzovej vlny. V tom čase Charlie navštevoval aj Harlem a jeho jam session s Thelonious Monkom a Kenny Clarkom.

Významný zlom prišiel o dva roky neskôr, kedy Charlie nahral sériu nahrávok, ktoré definovali nový druh muziky. Parker sa na konci roku 1945 vydal spoločne s trumpetistom Gillespiem do Kalifornie. Ich tamojší pobyt skončil katastrofálne. Západné publikum nenašlo zaľúbenie v bebope, Parker s Gillespiem sa neustále hádali a Parker nakoniec spadol do drogových problémov. V júli 1946 utrpel duševný kolaps a museli ho hospitalizovať na sedem mesiacov v Camarillo State Hospital (Kalifornia).

Po prepustení však znova dosiahol svoju vrcholnú formu. Vrátil sa do New Yorku, kde spoločne s bubeníkom Maxom Roachom a trumpetistom Milesom Davisom založil skupinu. V tom čase bol Parker najvplyvnejším a najslávnejším jazzovým muzikantom. Jeho jazzový vzostup kontrastoval s jeho osobným úpadkom. Heroínová a alkoholová závislosť ho ničila. V roku 1949 však podnikol svoje najslávnejšie turné po Európe.

Počas 50. rokov pokračoval s úžasnou hudbou, opätovne sa stretol s Gillespiem. Jeho správanie však bolo stále nevyspytateľnejšie. Potom, ako mu zomrela dcéra Pree, si siahol na svoje dno. V depresii a s narušeným zdravím našiel útočisko v newyorskom byte jazzovej patrónky, barónky Nica de Konigswater, kde 12. mája 1955 zomrel na krvácanie spôsobené zápalom pľúc.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Charlie Parker**

Autoritné údaje: * BnF: 13898247z
* GND: 118739328
* ISNI: 0000 0003 6863 3974
* LCCN: n50050327
* NK ČR: jn19990006373
* VIAF: 10034216
* WorldCat: lccn-n50050327
Dobývanie Tunisu
**Ôsma križiacka výprava** bola rovnako ako siedma križiacka výprava zorganizovaná francúzskym kráľom Ľudovítom IX. Svätým. Kráľovi sa nepáčil vývoj v Sýrii, kde na zvyšné križiacke dŕžavy dotierali pohania. 

Mamelucký sultán Baibars al-Bunduqdari využil vojnu medzi Benátkami a Janovom (1256 - 1260) a zmocnil sa v roku 1256 Haify, Toronu a Nazaretu. Navyše dobyl aj križiacku Antiochiu, ktorú mali kresťania takmer 170 rokov. Cyperský kráľ Hugo III. ktorý bol zároveň i vládcom Jeruzalemského kráľovstva, sa vylodil pri Akko, aby ubránil aspoň hlavné mesto.

Priebeh výpravy
---------------

Tieto udalosti viedli Ľudovíta IX. k tomu, aby sa v roku 1267 opäť rozhodol bojovať proti pohanom. Nikto iný sa k nemu nepridal a tak sa znovu spoliehal len na svojho brata Karola z Anjou. Karol svojho brata presvedčil, aby svoju výpravu najprv smeroval do Tuniska, po jeho dobytí mal pochodovať cez Egypt až k Jeruzalemu. Karol týmto plánom sledoval najmä svoj prospech, pretože ako kráľ Sicílie mal v Tunisku svoje prevažne obchodné záujmy. 

V júli 1270 sa francúzsky kráľ vylodil v Tunisku. Vylodenie v parnom lete bolo zlé rozhodnutie. Veľa mužov pri nedostatočnom množstve pitnej vody ochorelo a zomrelo. 

25. augusta zomrel aj kráľ Ľudovít IX. pravdepodobne na úplavicu, na druhý deň po príchode svojho brata Karola. Karol vyhlásil novým francúzskym kráľom mladého Ľudovítovho syna Filipa III. ale zostal vodcom výpravy. 

Miniatúra s umierajúcim Ľudovítom IX. a obliehanie Tunisu v pozadí (*Jean Fouquet*)
Križiaci začali obliehať mesto Tunis. Obliehanie sa nepodarilo a velitelia od ďalších pokusov upustili. 30. októbra sa podarilo so sultánom vyjednať zmluvu obsahujúcu voľný obchod s mestom a tiež ochranu kresťanských mníchov. Po tomto malom diplomatickom úspechu výprava oficiálne skončila. Krátko na to dorazil do Tuniska anglický princ Eduard, ktorý potom pokračoval v plavbe do Akko. Francúzska časť výpravy sa vydala na cestu k domovu.

Pri plavbe do Trapani zastihla flotilu víchrica a výprava stratila asi štyridsať vojnových lodí, a preto sa rozhodli cestovať po suchu. Do vlasti sa ich vrátilo len pár. Chorobe podľahol navarrský kráľ Theobald II. jeho manželka Izabela Francúzska (Ľudovítova dcéra) zomrela o rok neskôr. Mladú kráľovnú Francúzska Izabelu Aragónsku zhodil kôň, čo viedlo k predčasnému pôrodu mŕtveho chlapca a jej smrti o pár dní neskôr. August roku 1271 sa stal osudným pre Ľudovítovho brata Alfonza z Poitiers a jeho ženu Janu. Zavraždený bol syn Richarda z Cornwallu, Henrich z Almainu. Počas modlitby bol v kostole prepadnutý a dobodaný Guyom a Simonom, synmi Simona z Montfortu. Bola to pomsta za opustenie rady vzbúrencov proti kráľovi Henrichovi III.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ôsma križiacka výprava**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Osmá křížová výprava na českej Wikipédii.*
**Óčko** je prvá česká hudobná televízna stanica, ktorá vysiela od 27. septembra 2002, v začiatkoch ešte pod názvom **Stanice O**.

Primárne vysiela hudobné videoklipy všetkých hudobných žánrov pre tínedžerov a vekové kategórie od 12 do 35 rokov. V máji 2005 stanicu odkúpila mediálna spoločnosť Mafra. Súčasným riaditeľom je Štěpán Wolde. Od septembra 2012 prvýkrát od začiatku vysielania prešla redizajnom vzhľadu a taktiež začala vysielať v širokouhlom formáte 16:9. Okrem pravidelných hudobných videoklipov vysiela taktiež aj hudobné programy špeciálne zameriavajú len na určité hudobné štýly. Súčasťou programu sú živé koncerty slovenských a zahraničných spevákov a kapiel. Televízia kladie veľký dôraz na interaktivitu čím až 8 hodín denne vysiela hudobné klipy ktoré môžu diváci ovplyvniť hlasovaním cez e-mail alebo SMS. Každoročne sa taktiež koná vyhodnotenie najlepšej skladby alebo videoklipu za ktorú televízia dáva cenu *Hudobná cena Óčko*.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Óčko na českej Wikipédii.*
**Libreto** je kompletný literárny podklad (väčšinou) hudobného umeleckého diela (hlavne opery, operety, muzikálu prípadne oratória). Slovo pochádza z taliančiny, kde znamená zdrobneninu od slova *libro*= kniha.

Libreto vo všeobecnosti sa musí prispôsobiť jednak divadelnému prevedeniu ako takému, ako aj hudbe daného diela. Aby nastal súlad medzi hudbou a textom bola potrebná úzka spolupráca medzi skladateľom a libretistom (libreto sa často viackrát upravovalo). Ako literárna predloha pre libreto mohli slúžiť rôzne činoherné diela, romány, poviedky, historické udalosti, legendy či biografie. Niektoré libretá boli napísané bez predlohy, napr. libreto od Huga von Hofmannsthal, napísaného pre Richarda Straussa.
Vo väčšine prípadov skladatelia skladali hudbu na už existujúce libreto, ale v niektorých prípadoch muselo byť libreto napísané dodatočne k už skomponovanej hudbe.

Operné libretá boli písané vo veršoch. Operetné (a muzikálové) libretá boli písané tak, že spievané texty boli veršované a hovorené boli prozaické.

História
--------

Začiatky tvorby libriet súvisia so vznikom opery. Libretá v tom čase písali známi básnici a ak bolo dielo úspešné, zdieľali slávu s autorom. Jedným z najznámejších libretistov bol Metastasio (1698 – 1782) (vlastným menom Pietro Trapassi), ktorý písal libretá pre rôznych operných skladateľov. Slávnym libretistom bol aj Lorenzo da Ponte, ktorý napísal libretá pre najslávnejšie Mozartove opery.

Neskôr v 19. storočí sa libretisti postupne dostávali do úzadia a hlavný podiel slávy z úspešného diela získal skladateľ. V niektorých prípadoch nemal libretista ani len podiel na honorári. Našli sa aj skladatelia (najznámejší z nich bol Richard Wagner), ktorí si písali libreto sami.

Koncom 19. storočia a 20, storočí sa postupne stabilizovala pozícia libretistov, ktorí boli v zásluhách za úspech často radení na druhé miesto za skladateľom. V niektorých prípadoch dosiahli rovnakej slávy ako skladateľ, napr. Gilbert a Sullivan.

Druhy libriet
-------------

* operné libreto
* operetné libreto
* scenár
* libreto výstavy

Slávni libretisti
-----------------

(*v zátvorke najznámejší skladatelia s ktorými spolupracovali*)

* Metastasio – (*G. Pergolessi, A. Scarlati*)
* Lorenzo da Ponte – (*W. A. Mozart*)
* Henri Meilhac a Ludovic Halévy – (*J. Offenbach, G. Bizet)*
* F. Zell a Richard Genée - (*J. Strauss ml.*)
* Arrigo Boito - (*G. Verdi*)
* Hugo von Hofmannsthal - (*R. Strauss*)
* Victor Léon (*F. Lehár, J. Strauss ml.*)
* William Schwenckem Gilbert - (*A. Sullivan*)

Pozri aj
--------

* Libretista
* Opera
* Opereta

Externé odkazy
--------------

* Libretá nemecky
Umelcova predstava Žltého cisára, legendárneho predchodcu chanských Číňanov
Ako **obdobie troch vládcov a piatich cisárov** (čín. 三皇五帝 pchin-jin: *sānhuáng wǔdì*, slov. prepis *san-chuang wu-ti* ) sa označuje panovanie mýtických vládcov starovekej Číny zhruba do roku 2100 pred Kr. kedy vznikla prvá dynastia Sia, spomínaná v písomných prameňoch.

Traja vládcovia
---------------

Podľa legiend, traja vládcovia mali polobožský charakter a používali magické schopnosti na zlepšovanie života ľudí a vládli dlhé roky v mieri. Podľa knihy *Ti-wang ši-ťi* (帝王世紀, pchin-jin: *Diwang shiji* ) bol jedným z troch vládcov aj *Žltý cisár*, legendárny praotec chanských Číňanov.

Piati cisári
------------

Piati cisári – alebo v pôvodnom význame slova *ti* (帝 pchin-jin: *di*) šamani či nadľudia – boli morálne dokonalí a múdri vládcovia. Význam *cisár* získal znak 帝 až počas vlády *Prvého cisára*.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Three Sovereigns and Five Emperors na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Pozri aj
--------

* Dynastie čínskych cisárov
***Obdurodon insignis*** je vyhynutý druh z rodu *Obdurodon*. 

Typový materiál druhu *Obdurodon insignis* tvorí zub nájdený v roku 1971 v súvrství Etadunna v púšti Tirari v Južnej Austrálii. Druhý nájdený jedinec predstavuje pravú hornú stoličku, nájdenú na rovnakom mieste. Dokopy bol objavený materiál zo 4 jedincov, datovaných do obdobia od oligocénu do pliocénu. Mal podobnú stavbu tela ako súčasný vtákopysk divný.

V roku 1975 bol na základe tohto druhu vytvorený nový rod *Obdurodon*. Druhový názov "*insignis*" poukazuje na významnosť tohto nálezu.

Zdroje
------

1. 1 2 3  WOODBURNE, MICHAEL O.; TEDFORD, RICHARD H.. "The first Tertiary monotreme from Australia". *American Museum Novitates*, 1975.
2. ↑  AMERICAN MUSEUM OF NATURAL HISTORY.; HISTORY, American Museum of Natural; NATURAL HISTORY MAGAZINE, Inc. *Natural history.*. Zväzok 103. New York : : American Museum of Natural History. 1994. Dostupné online.
3. ↑   *Fossilworks: Obdurodon insignis* [online]. www.fossilworks.org, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Obdurodon na anglickej Wikipédii.*
**Obdukcia** je nasunutie oceánskej kôry cez kontinentálnu kôru na aktívnom okraji platne, zväčša pri orogenéze. V rámci platňovej tektonicky ide o nezvyčajný a málo sa vyskytujúci jav. S fragmentami oceánskej kôry sa môžu na kontinentálnu kôru prešmyknúť aj časti vrchného plášťa ako ofiolity.

Vznik
-----

K predpokladanej obdukcii dochádza, keď nasúvajúci sa fragment kontinentálnej kôry zachytí podsúvanú oceánsku kôru, prípadne i časti vrchného plášťa s mafickými a ultramafickými horninami. Tento jav je ojedinelý a čiastočne vybočuje z koncepcie platňovej tektonicky, podľa ktorej by mala oceánska kôra vždy subdukovať pod ľahšou kontinentálnou. Horniny oceánskeho dna, zachytené na okraji kontinentálnej kôry, sú následne tlakom pri kolízii nasunuté na kontinentálnu kôru. K obdukcii často dochádza, keď sa menšia tektonická platňa ocitne medzi dvomi konvergujúcimi (približujúcimi sa) väčšími platňami. Následne dochádza k zrážke ostrovného oblúka a platne s oceánskym typom kôry s kontinentálnou platňou. 

Podľa niektorých názorov k obdukcii dochádza pri zániku zaoblúkových panví, kedy je pri rozpade kontinentálnej kôry môže dôjsť k výstupu plášťových hmôt až k obnaženiu hornín ofiolitovej povahy. Iní tvrdia, že k výstupu fragmentov oceánskej kôry nedochádza dôsledku tektonického násunu, ale prostredníctvom tzv. exhumácie, zložitých procesov výstupu kanálmi prostredníctvom stĺpcov stúpajúcich ľahších hmôt.

Výskyt
------

Pre obdukciu je príznačná typická horninová asociácia hlbokovodných sedimentov, bazaltov, gabra, peridotitov a eklogitov, ktorá je označovaná ako ofiolitový komplex. Ofiolity sú zo Severnej Ameriky známe z Klamath Mountains v severnej Kalifornii, Apalačských hôr a Newfoundlandu (takonské trosky). Ďalšie sú známe z Ománu, Cypru (trodoský komplex) a Nového Zélandu. V Európe sa vyskytujú v Alpách, prípadne horniny meliatika a príkrovu Bôrky v Západných Karpatoch.

Referencie
----------

1. ↑  http://www.geology.cz prístup: 8.9.2008
2. 1 2  Mišík, M. Chlupáč, I. Cicha, I. 1984; *Historická a stratigrafická geológia.* SPN, Bratislava, 541 s.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
***Obdurodon tharalkooschild*** je vyhynutý druh z rodu *Obdurodon*.

Je to v poradí tretí známy druh z rodu *Obdurodon* a druhý z tohto rodu objavený v lokalite Riversleigh. Je to tiež najväčší druh, väčší aj od vyhynutého juhoamerického druhu *Monotrematum sudamericanum* a súčasného vtákopyska divného. Typový materiál, zub, bol objavený v roku 2012 a datuje sa do obdobia miocénu pred 4,4 miliónmi rokmi, je ale možné, že žil aj v pliocéne. O rok neskôr bol tento druh popísaný tímom z univerzity UNSW v Austrálii a publikovaný v Journal of Vertebrate Paleontology. Druhové meno "*tharalkooschild*" odkazuje na mýtus stvorenia vtákopyska v náboženstve pôvodných obyvateľov Austrálie (aborigénov), podľa ktorého vznikol skrížením kačice Tharalkoo a polovodného hlodavca (myši vodnej).

Obýval sladkovodné prostredia dažďových lesov. Potrava pravdepodobne pozostávala z kôrovcov, žiab a rýb. Úroveň opotrebenia nájdeného zubu naznačuje aj potravu pozostávajúcu zo živočíchov s tvrdou schránkou (napríklad vodných korytnačiek).

Zdroje
------

1. 1 2   *Giant Platypus Found, Shakes Up Evolutionary Tree* [online]. Animals, 2013-11-06, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2 3 4  Z3454192. *Giant extinct toothed platypus discovered* [online]. UNSW Newsroom, 2013-11-05, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.
3. ↑  PIAN, Rebecca; ARCHER, Michael; HAND, Suzanne J.. A new, giant platypus, Obdurodon tharalkooschild, sp. nov. (Monotremata, Ornithorhynchidae), from the Riversleigh World Heritage Area, Australia. *Journal of Vertebrate Paleontology*, 2013-11-01, roč. 33, čís. 6, s. 1255–1259. Dostupné online [cit. 2022-04-10]. ISSN 0272-4634. DOI: 10.1080/02724634.2013.782876.
4. ↑  SCANLON, J. D.; LEE, M. S. Y.; ARCHER, M.. "Mid-Tertiary elapid snakes (Squamata, Colubroidea) from Riversleigh, northern Australia: early steps in a continent-wide adaptive radiation". *Geobios*, 2003, s. 573-601.
5. ↑  PIAN, R.; ARCHER, M.; HAND, S. J.. "A New, Giant Platypus, Obdurodon tharalkooschild, sp. nov. (Monotremata, Ornithorhynchidae), from the Riversleigh World Heritage Area, Australia". *Journal of Vertebrate Paleontology*, 2013, s. 1255–1259.

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Obdurodon na anglickej Wikipédii.*
Surfovanie
**Surfovanie** je šport, ktorý využíva kinetickú energiu pohybu upravenej dosky na prelamujúcej sa príbojovej pobrežnej vodnej vlne.

História
--------

Stovky rokov bolo surfovanie ako šport ústrednou súčasťou starovekej polynézskej kultúry. Britskí objavitelia ho prvýkrát odpozorovali na Tahiti v roku 1767.

Obľúbené destinácie
-------------------

V súčasnosti medzi popredné surferské destinácie patrí Havaj a Kalifornia v Spojených štátoch amerických, Austrália, Maroko v Afrike a v Ázii je populárnou destináciou pre surferov indonézske Bali. Čo sa týka surfovania a európskych destinácií, obľúbenými lokalitami sú Španielsko, Francúzsko či Portugalsko. 

Ideálne obdobie na surfovanie v Európe je počas jesenných a zimných mesiacov. Hoci je voda v tomto období pomerne studená, Golfský prúd ju pomáha udržiavať aj v severských krajinách na znesiteľnej teplote. Najlepšie vlny sa tvoria prevažne na atlantickom pobreží.

Druhy dosiek a technika surfovania
----------------------------------

Na surfovanie sa využíva viacero typov surfovacích dosiek. Dlhšie dosky spôsobujú väčšie trenie s vodou, preto sú tieto typy dosiek pomalšie a ťažšie ako menšie dosky. Tento typ surfovacej dosky je vhodný pre úplných začiatočníkov, ktorí na začiatku potrebujú pomoc pri vyrovnávaní balansu. Ak surfer získa potrebné skúsenosti na dlhšej doske, prechádza na kratšie a ľahšie surfovacie dosky. S nimi majú surferi väčšiu kontrolu a možnosť manévrov vo vode. 

Pre surfera je vždy dôležité dopádlovať k blížiacej sa vlne, v správny okamih vyskočiť na dosku, zostať prikrčený a zároveň byť schopný udržať sa na doske v smere vlny. Surfer by mal zostať naklonený dopredu, aby získal väčšiu rýchlosť a zároveň sa opierať o zadnú nohu, s ktorou brzdí. Pokiaľ chce surfer predĺžiť dĺžku jazdy na vlne, mal by sa udržať rovnobežne s hrebeňom vlny. 

Každoročne sa 20. júna oslavuje *Medzinárodný deň surfovania*, ktorý oslavuje tento šport a životný štýl s ním spojený.

Referencie
----------

1. ↑  A.S. Petit Press. Obľúbené lokality na surfovanie v Európe. *cestovanie.sme.sk*. Dostupné online [cit. 2018-04-28].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Surfing (šport)**
Léda a Zeus (ako labuť), mramorová rímska kópia možno Timotheovho strateného originálu, Museo del Prado, Madrid
Amazonomachia (z Mauzólea v Halikarnasse), časť vlysu pripisované Timotheovi, Britské múzeum
**Timotheos** (starogr. *Τιμόθεος*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Sochár Timotheos pôsobil približne v rokoch 380 – 340 pred Kr. Jeho rodisko je neznáme. Bol pravdepodobne žiakom sochárskeho majstra Skopu. Pracoval na Asklépiovom chráme v Epidaure a okolo roku 370 pred Kr. na Mauzóleu v Halikarnasse.

Staroveký autor Pausanias na svojich cestách po Grécku navštívil aj Argolidu, kde na vyvýšenine výbežku akropole prístavného mesta Troizén videl pri chráme bohyne Afrodity zvanej *Kataskopia* (Pozorujúca) sochu boha Asklépia, ktorú zhotovil Timotheos. Miestni obyvatelia ho však presviedčali, že to nie je socha Asklépia, ale Hippolita. O Timotheovej účasti na prácach na Mauzóleu v Halikarnasse, jedného zo siedmich divov starovekého sveta, píše Plínius, ktorý uvádza, že na výzdobe mauzólea pracovali aj aténski sochári Leóchares, Bryaxis a Skopas. Túto veľkolepú hrobku dala postaviť Artemisia na pamiatku svojho manžela Mausóla, kráľa v Kárii.

Odborníkom sa porovnávaním podarilo identifikovať dielo každého z uvedených sochárskych majstrov. Podľa Plínia Timotheos vyzdoboval južné priečelie, Leóchares západné, Bryaxis severné a Skopas východné. Toto majstrovské dielo sa stalo pomníkom ich slávy. Zrúcaniny mauzólea preskúmal roku 1857 britský archeológ Charles Newton, ktorý objavil zvyšky vlysov zo skulptúr na podstavci, úlomky štvorzáprahu a sochy Mausola a Artemisie.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pietro Gaietto, *Erotismo e religione*, str. 11
2. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 140-141.
3. ↑  Julius Sillig, Pliny (the Elder.), *Dictionary of the Artists of Antiquity*, str. 128
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 376.
5. 1 2 3 4  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 143.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 402.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,32,3.
8. ↑  Plínius Starší. *Kapitoly o přírode*. Praha : Svoboda, 1974. 25-006-74. S. 294.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Timotheos (sochár)**

  

Autoritné údaje: * GND: 118802305
* LCCN: no2004058055
* ULAN: 500030808
* VIAF: 66182970
* WorldCat: lccn-no2004058055
**Dorota Kurónska** alebo **Dorota Kurlandská** alebo **Dorota Saganská** (-slov.; franc. *Dorothée, princesse de Courlande* alebo *Dorothée de Sagan* alebo *Dorothée de Talleyrand-Périgord*, rodená *Dorothea von Biron*) kňažná kurónska, komtesa Edmond de Périgord, vojvodkyňa dinoská (\* 21. august 1793, Friedrichsfeld pri Berlíne, Nemecko – † 19. september 1862, Żagań, Poľsko) bola životná partnerka známeho francúzskeho diplomata Charlesa-Mauricea de Talleyrand-Périgord. Narodila sa ako štvrtý potomok v rodine vojvodu Kurónskeho (pozri Kurónsko), no jej biologickým otcom bol Alexander Batowski, pápežský nuncius.

21. apríla 1809 sa vydala za Edmonda de Talleyrand-Périgord, synovca Charlesa-Mauricea de Talleyrand-Périgord. Vo zväzku manželskom sa narodili tri deti, z ktorých Pauline bola priznanou dcérou Charlesa-Mauricea de Talleyrand-Périgord. 

Zúčastnila sa na Viedenskom kongrese po boku svojho švagra Talleyranda, kde zažiarila ako hviezda v politických salónoch, v ktorých prebiehali rokovania o novom rozdelení Európy po páde Napoleona I. Odvtedy sa stala životnou partnerkou najdiskutovanejšieho a najbrilantnejšieho diplomata vo francúzskych dejinách.

Predpokladané rodinné vzťahy
----------------------------

Niektorí autori literatúry faktu vyslovili hypotézu, že Dorothée de Courland bola matkou Boženy Němcovej, splodenej v nelegitímnom vzťahu s priateľom Karlom Janom Clam-Martinicom, českým šľachticom, počas Viedenského kongresu. Barbora Panklová, neskoršia Božena Němcová, sa údajne narodila 4. februára 1820 vo Viedni, podľa iných zdrojov to mohlo byť už v roku 1817.

Podľa ďalšieho zdroja sa Dorothée de Courland narodilo v septembri roku 1816 dieťa vo francúzskych kúpeľoch Bourbon-l’Archambault, ktoré navštívila so slávnym francúzskym politikom Charlesom de Talleyrand-Périgord. Dievča bolo zanesené do matriky ako Marie-Henriette Dessalles. Je pravdepodobné, že ju neskôr vychovávala Tereza Panklová ako svoje dieťa, a to pod dohľadom sestry Doroty Kurónskej, kňažnej Vilhelmíny Zahánskej. Spisovateľka samu seba spodobnila v postave Barunky v románe „Babička", v ktorom opisuje aj kňažnú Vilhelmínu Zahánsku, jej patrónku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dorota Kurónska (1793 – 1862)**

Referencie
----------

1. ↑  Božena Němcová-životopis
2. ↑  WILLMS, Johannes. "Talleyrand: Virtuose der Macht", C.H. Beck, Mníchov 2011, str. 226. O o ďalších osudoch Marie-Henrietty Willms nič nenapísal.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Dorothée de Courlande na francúzskej Wikipédii, Princess Dorothea of Courland na anglickej Wikipédii a Dorota de Talleyrand-Périgord na poľskej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* región Kurónsko-Britannica
* 

Autoritné údaje: * BnF: 13006744k
* GND: 119377829
* ISNI: 0000 0001 1023 8459
* LCCN: n82238767
* NK ČR: xx0110930
* VIAF: 32131555
* WorldCat: lccn-n82238767
**Timothy Lennart Kopra** (\* 9. apríl 1963, Austin, Texas, USA) bol pôvodne vojenský letec, od júla 2000 je americký astronaut, člen oddielu astronautov NASA. V júli 2009 sa po prvýkrát dostal do vesmíru na niekoľkotýždňový pobyt na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) v rámci Expedície 20.

Životopis
---------

### Vojak

Timothy Kopra pochádza z texaského mesta Austin. Roku 1985 získal titul bakalár na Vojenskej akadémii Spojených štátov vo West Pointe. Od augusta 1986 slúžil v letectve Armády Spojených štátov. Roku 1995 získal magisterský titul na Georgijskom technologickom inštitúte v oblasti leteckého a kozmického strojárstva. Potom bol skúšobným letcom v nevojenskom testovacom stredisku (*US Army Aviation Technical Test Center*). Do roku 2000 dosiahol hodnosť major.

### Astronaut

V júli 2000 bol vybraný medzi astronautov NASA. Absolvoval všeobecnú kozmickú prípravu a získal kvalifikáciu letový špecialista. Vo februári 2007 bol vymenovaný za náhradníka Garretta Reismana v Expedícii 16, ktorá odštartovala v marci 2008 a Gregoryho Chamitoffa, ktorý odštartoval v máji 2008. Súčasne sa od leta roku 2007 pripravoval na funkciu palubného inžiniera Expedície 20, so štartom v júni 2009 (let STS-127) a pristátím v auguste 2009 (let STS-128).

### Prvý let

Do vesmíru Kopra odštartoval v raketopláne Endeavour po niekoľkotýždňovom odklade 15. júla 2009, o dva dni neskôr sa raketoplán spojil so stanicou ISS. V posádke stanice vystriedal japonského astronauta Kóičiho Wakatu.

Timothy Kopra počas misie STS-127 raketoplánu Endeavour, pri EVA-1

Referencie
----------

1. 1 2  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: [cit. 2009-07-21]. Kapitola Timothy Lennart Kopra. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  HOLUB, Aleš. *MEK. Malá encyklopédia kozmonautiky* [online]. REV. 2009-07-21, [cit. 2009-07-21]. Kapitola STS-127. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Timothy Kopra**

Externé odkazy
--------------

* *Biographical data. Timothy L. Kopra* [online]. NASA, rev. 2009-07-01, [cit. 2009-07-21]. Dostupné online. (po anglicky) – Oficiálna biografia NASA

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Timothy Kopra na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Timotheos** (starogr. Τιμόθεος) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. stor. pred Kr.

Timotheos z maloázijskeho mesta Tralles si na 163. olympijských hrách v roku 128 pred Kr. vydobyl veniec víťaza v behu na jedno stadion. V Olympii boli víťazi hier korunovaní olivovým vencom zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku, ale Andromacha ocenili aj poctou celogréckeho meradla, a to tak, že 163. olympiádu nazvali jeho menom. Na olympijských hrách totiž beh na vzdialenosť jedného stadia považovali za hlavné preteky a menom víťaza tejto disciplíny sa každá olympiáda označovala.

Meno olympionika Timothea zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Michael Denner** (\* 5. november 1958, Kodaň, Dánsko) je dánsky heavy metalový gitarista. Je členom heavy metalového dua Denner/Shermann s Hankom Shermannom.

Denner bol medzi inými aj členom skupín Mercyful Fate a King Diamond. Mal hosťujúce vystúpenia so skupinami Furious Trauma, Jack Cracker, Volbeat, Notre Dame a Saturnus.

Denner je hudobníkom štvrtej generácie. Hrá na gitaru Gibson Flying V a medzi jeho inšpirácie patria umelci ako Uli Jon Roth, Michael Schenker a Ollie Halsall. Denner vlastní v Kodani obchod s nahrávkami s názvom Beat Bop.

Referencie
----------

1. ↑  HUEY, Steve. *Biography: Mercyful Fate* [online]. Allmusic, [cit. 2010-04-13]. Dostupné online.
2. ↑   *Saturnus Discography* [online]. [Cit. 2013-09-29]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Všetko o Michaelovi Dennerovi

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Michael Denner na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 17020928d
* GND: 134790537
* ISNI: 0000 0001 2995 9117
* VIAF: 79782283
Súradnice: 36°05′30″S 28°05′10″V﻿ / ﻿36,09167°S 28,08611°V﻿ / 36.09167; 28.08611

**Lindos** (gr. *Λίνδος* – *Lindos*) je mesto v juhovýchodnej časti ostrova Rodos, ktorý patrí do skupiny ostrovov nazývaných Dodekanézy.

Lindos sa turisticky preslávil vďaka stredovekej johanitskej pevnosti a starovekej akropole s chrámom Atény Lindskej, ktorá sa týči nad mestom. Táto prirodzená bašta bola postupne opevňovaná starovekými Grékmi, Rimanmi, Byzantíncami, Johanitmi a osmanskými Turkami. Preto sú archeologické práce na tunajšom nálezisku veľmi náročné a nálezy sa ťažko interpretujú.

Hlavné mesto ostrova Rodos je odtiaľ vzdialené asi 50 km. Lindos má okolo 800 stálych obyvateľov, je chránenou kultúrnou pamiatkou a môže sa "pýšiť" aj najvyššími nameranými teplotami na ostrove. 

Čarovné uličky mesta Lindos

História
--------

Lindos založili podľa tradície Dóri vedení kráľom Tlépolemom, ktorí sa na ostrove vylodili niekedy v 10. stor. pred Kr. Bol jedným zo šiestich dórskych miest v tejto oblasti známych ako dórsky Hexapolis. Poloha Rodu na prirodzenej križovatke medzi Európou a Blízkym východom z neho urobila miesto stretávania sa Grékov s Feničanmi. Lindos sa približne v 8. storočí pred Kr. stal významným obchodným strediskom. Po založení mesta Rodos v 5. stor. pred Kr. jeho význam upadol.

V klasickom období mestu dominoval veľký chrám Atény Lindskej, ktorý svoju konečnú podobu získal niekedy okolo roku 300 pred Kr. V helénskom období a počas rímskej nadvlády sa posvätný okrsok rozrástol o ďalšie stavby, ktoré v dobe raného stredoveku stratili svoj význam.

V 14. storočí ju potom čiastočne prekryla mohutná pevnosť, ktorú postavili na obranu ostrova proti Osmanskej ríši príslušníci rytierskeho rádu Johanitov.

Turizmus
--------

Lindos patrí medzi najobľúbenejšie miesta na ostrove. Turisti, ktorí si chcú pozrieť centrum a Akropolu, musia parkovať nad mestom. Počas leta Akropola čelí mnohým turistom, obzvlášť ráno a dopoludnia, keď ešte nie je príliš teplo. Cesta na Akropolu je pomerne náročná, tí ktorí ju nezvládnu, sa hore môžu dostať pomocou oslov. Vstup na najvyššiu časť Akropoly je platený.

Galéria
-------

* pohľad z Akropolypohľad z Akropoly
* prístavprístav
* ortodoxný kostol sv. Petra z 13. storočiaortodoxný kostol sv. Petra z 13. storočia
* helénske stĺpyhelénske stĺpy
* osly ako dopravný prostriedok - Lindos taxiosly ako dopravný prostriedok - *Lindos taxi*
* hradhrad
* predaj suvenírovpredaj suvenírov
* mestská plážmestská pláž

Referencie
----------

1. ↑  Dubin, Marc. *Grécke ostrovy*. 1. vyd. Praha: Ikar (Euromedia Group), 2001. 400 s. ISBN 80-7202-859-6

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lindos na českej Wikipédii.*
**Michael Kolář** (\* 21. december 1992, Praha) je bývalý slovenský profesionálny cestný cyklista jazdiaci za nemecký UCI ProTeam Bora-Hansgrohe.

Vyrastal v Toronte, ale ako dvanásťročný sa vrátil so svojou mamou späť na Slovensko. Pokračoval tu v cyklistike pod vedením Milana Novosada a Petra Zánického. V sezónach 2012 a 2013 jazdil za kontinentálny tím Dukla Trenčín-Trek a v roku 2013 získal v ich drese štyri významné víťazstvá. Tieto úspechy viedli v roku 2014 ku zmluve s World Tour tímom Tinkoff-Saxo.

Významné úspechy
----------------

* **2012**

2. miesto, Challenge Ben Guerir
5. miesto, Jurmala GP
* **2013**

1. miesto, Košice–Miškolc
1. miesto, Banja Luka–Belehrad
1. miesto v druhej etape, Karpatské preteky kuriérov
1. miesto v tretej etape, Okolo Srbska
6. miesto, Challenge du Prince
* **2014**

3. miesto v bodovacej súťaži, Tour de Langkawi

Referencie
----------

1. ↑  Rastislav Boris. *ŽIVOTNÝ PROFIL: MICHAEL KOLÁŘ* [online]. 29.3.2014, [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
2. ↑   *Michael Kolar* [online]. [Cit. 2015-06-07]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Životopis Michaela Kolářa na Cycling-Info.sk