recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Teodor Turček** (\* 9. november 1898, Nedanovce – † 26. január 1964, Partizánske) bol slovenský politik a významný predstaviteľ Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v medzivojnovom Československu a v období Slovenského štátu.

Biografia
---------

Vo svojej obci pôsobil ako roľník. Veľmi intenzívne sa zapájal do jej diania. Jeho pričinením v Nedanovciach vznikla dychová hudba, spevokol, ako aj spotrebné družstvo a mal zásluhu na vzniku kultúrneho domu. Ako roľník bol aktívnym tiež vo Zväze vzájomných roľníckych pokladníc.

Študoval na gymnáziu vo Vacove, kde v roku 1916 zmaturoval. Hneď potom musel nastúpiť na vojenskú službu pri 14. honvédskom pluku v Nitre. Počas I. svetovej vojny bojoval na ruskom fronte, kde bol zranený a následne prevezený domov. Po uzdravení bojoval opäť, tentokrát na francúzskom fronte, kde zotrval do konca vojny. Počas vpádu maďarských vojsk na územie Slovenska konal službu ako poručík pri 4. delostreleckom pluku.

Následne študoval na hospodárskej akadémii v Košiciach, po skončení ktorej začal hospodáriť na rodinnom majetku v Nedanovciach. Od roku 1925 bol členom okresnej organizácie HSĽS v Topoľčanoch, v roku 1933 sa stal jej predsedom, neskôr aj členom výkonného výboru strany.

V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený za poslanca za Autonomistický blok (formácia, ktorú vytvorila HSĽS so SNS, AZS a PS). Kandidoval v XV. volebnom kraji so sídlom v Trnave. V snemovni pôsobil v zásobovacom a poľnohospodárskom výbore.

Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938 bol zvolený za poslanca. Bol ním aj po vyhlásení Slovenského štátu a zotrval až do konca jeho existencie v roku 1945. V sneme pôsobil v národohospodárskom výbore.

Po roku 1945 bol za svoje politické aktivity v rokoch 1938 – 1945 v rámci retribučného súdnictva odsúdený na 3 roky žaláru a konfiškáciu časti majetku.

Referencie
----------

1. ↑   *Osobnosti a rodáci* [online]. www.obecnedanovce.sk, [cit. 2021-01-29]. Dostupné online.
2. ↑  SIDOR, Karol. 10 nových ľudových poslancov. *Slovenská pravda* (Bratislava: Slovák), 16.6.1935, roč. XVI. čís. 24, s. 4 - 5.
3. ↑   *Teodor Turček* [online]. www.psp.cz, [cit. 2021-01-29]. Dostupné online.
4. ↑   *Digitálna knižnica - dokument* [online]. www.nrsr.sk, [cit. 2021-01-29]. Dostupné online.
5. ↑   *Digitálna knižnica - dokument* [online]. www.nrsr.sk, [cit. 2021-01-29]. Dostupné online.
6. ↑   *Teodor Turček | Rehabilituj.sk – pravda sa nebojí skúmania!* [online]. www.rehabilituj.sk, [cit. 2021-01-29]. Dostupné online.

Ďalšia literatúra
-----------------

* TURČEK, Teodor. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok VI. T – Ž. Martin : Matica slovenská, 1994. 660 s. ISBN 80-7090-111-X. S. 142.
**Teofil III. Jeruzalemský** (gr. Πατριάρχης Ιεροσολύμων Θεόφιλος Γ'; arab.  غبطة بطريرك المدينة المقدسة اورشليم وسائر أعمال فلسطين كيريوس كيريوس ثيوفيلوس الثالث‎), vlastným menom **Ilias Giannopoulos**, *Ηλίας Γιαννόπουλος*, إلياس يانوبولوس, \* 4. apríl 1952, Messinia) je súčasný grécky ortodoxný patriarcha Jeruzalemu. Jeho oficiálny titul znie *Jeho Najbožskejšia Blaženosť Patriarcha Svätého mesta Jeruzalem a celej Palestíny a Izraelu.*

Teofil bol 22. augusta 2005 jednomyseľne zvolený jeruzalemskou svätou synodou ako 141./142. prímas jeruzalemskej pravoslávnej cirkvi ako nástupca zosadeného Ireneja I. Jeho zvolenie potvrdila východná pravoslávna synoda v Konštantínopole, a bolo podporené Jordánskom 24. septembra 2005 ako jednou z troch vlád, ktorých schválenie je potrebné. [2] Napriek izraelskej námietke bol dosadený na trón 22. novembra 2005. Teofil predtým požiadal izraelskú vládu o uznanie volieb. [3] Izraelská vláda jeho voľbu oficiálne uznala 16. decembra 2007.

Teofil je považovaný za osobu, ktorá môže obnoviť stabilitu patriarchátu po Irenejovi I. keďže sa okolo neho môžu zjednodiť Irenejovi podporovatelia a uzavrieť tak mier so synodou. Teofil po svojom zvolení povedal: „Za posledných pár mesiacov sme mali veľa problémov, ale s pomocou Božou ich prekonáme." [4]

Teofil bol predtým pravoslávny arcibiskup v Tabore.

Referencie
----------

1. ↑   *Jerusalem Patriarchate* [online]. Jerusalem-patriarchate.info. Dostupné online. Archivované 2012-03-31 z originálu.
**Teodor Schwarz** (tiež Schwartz, Schwarc) (\* 28. august 1892, Pukanec - † 14. február 1980, Bratislava) bol slovenský lekár-gynekológ a vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec Ján Schwarz
* matka Katarína rod Léleková

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, odkiaľ bol pre národno-kultúrne aktivity rodičov vylúčený, neskôr študoval v Bratislave. Medicínu študoval na lekárskej fakulte v Budapešti a v Prahe. Roku 1920 MUDr. 1936 doc. 1954 univ. prof. Prednosta ženskej a pôrodníckej kliniky v Prahe, Bratislave, riaditeľ nemocnice v Martine, vedúci katedry na Lekárskej fak. UPJŠ v Košiciach, súčasne krajský gynekológ a pôrodník. Na novovzniknutej fakulte v Košiciach predniesol vôbec prvú prednášku na fakulte. Ako jeden z prvých na Slovensku sa venoval liečbe zhubných nádorov. Venoval sa aj štúdiu gestóz a problémom placenty. Vedeckovýskumné štúdie a články publikoval doma a v zahraničí. Účastník SNP a protifaštického odboja, pred ústupom povstalcov z Turca osobne preniesol vzácne rádium do Banskej Bystrice.

Ocenenie
--------

* Čestný člen Čs. lekárskej spoločnosti J.E. Purkyňu
* Roku 1956 vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu
* Roku 1962 Medailou J.E. Purkyňu
* Roku 1968 Radom práce
* Roku 1973 zlatou medailou UPJŠ

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 36 – evanjelická farnosť; pokrstený ako János Tivadar Schwarz

Autoritné údaje: * NK ČR: jk01111227
* SNK: 173662
* VIAF: 83895334
**Vazgen I.** (\* 20. september 1908, Bukurešť, Rumunsko – † 18. august 1994, Ečmiadzin, Arménsko) bol Katolikos všetkých Arménov a patriarcha Arménskej apoštolskej cirkvi.

Životopis
---------

Narodil sa v Bukurešti ako Levon Garabed Baljian v arménskej komunite v Rumunsku. Jeho otec bol obuvník a matka učiteľka. Mladý Levon Baljian nemal pôvodne namierené k cirkevnej dráhe a tak študoval na Bukureštskej univerzite fakultu filozofie a literatúry. Po absolvovaní školy sa stal filozofom a vydával série odborných článkov.

Jeho záujem z filozofiu sa začal presúvať na teológiu, a tak študoval Arménsku apoštolskú teológiu v gréckych Aténach. Roku 1942 získal z rúk Karapeta Mazlumiana kňazské svätenie. Nakoniec získal titul *vardapet*, cirkevný titul pre kazateľa a učiteľa Arménskej apoštolskej cirkvi ako ekvivalent doktora teológie. Bol administrátorom rumunskej eparchie a roku 1947 sa stal jej biskupom. Dňa 23. mája 1948 ho patriarcha Gevork VI. menoval najvyšším vardapetom. Roku 1951 bol vysvätený na biskupa. V decembri 1954 začal riadiť aj bulharskú eparchiu.

Jeho vzostup hierarchií cirkvi vyvrcholil roku 1955 kedy bol zvolený katolikosom a patriarchom Arménskej apoštolskej cirkvi. Bol jedným z najmladších zvolených katolikosov. Intronizovaný bol 2. októbra rovnakého roka. V tejto funkcii bol až do svojej smrti 18. augusta 1994. Počas svojho pôsobenia, sa mu podarilo presadiť nezávislosť cirkvi voči sovietskej vláde v Arménskej SSR. Dočkal sa náboženskej slobody roku 1991.

Bol veľmi zaneprázdnený obnovením kostolov a cirkevných inštitúcií. Zachránil mnoho cirkevných pokladov založením Múzea Alexa Manoogiana Matky cirkvi. Udržiaval silné kontakty s Arménskou katolíckou cirkvou, s cieľom zmieriť obe krídla arménskeho kresťanstva.

Referencie
----------

1. ↑  Vazgen Aj
2. ↑  Vazgen I, Head of Armenian Church, Dies at 85

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vazgen I.**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vazgen I. na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 15599492b
* GND: 118767348
* ISNI: 0000 0001 0946 9700
* LCCN: n86088444
* VIAF: 331317
* WorldCat: lccn-n86088444
**Ióannes Skylitzes** (iné mená: **Ján Skylitzes**, **Ioannes Skylitzes**, starogr. Ἰωάννης Σκυλίτζης; \* okolo 1040  – † 1101) bol vysoký byzantský vojenský hodnostár (*kuropalates* a *droungarios tés viglés*) a historik gréckeho pôvodu. Jeho najvýznamnejším dielom je *Synopsis historión – Prehľadné dejiny*. O jeho živote sa veľa nevie, niekedy býva stotožňovaný s Ióannom Trakesiom.

Dielo
-----

* *Synopsis historión* (*Σύνοψις Ἱστοριῶν – Prehľadné dejiny*)

Skylitzes v Synopsii naviazal na kroniku Theofana Homologéta, pričom zachytil byzantské dejiny v období medzi rokmi 811 až 1057 (od nástupu Michala I. Rangabe do vlády Michala VI. Stratika. Jeho práca je tematicky radená podľa vlády jednotlivých cisárov (žánrovo tzv. cisárska kronika).

korunovácia Michala I. v Madridskom rukopise Skylitzovej kroniky
Grécky oheň v Skylitzovom Madridskom rukopise
Autor diel v mnohom vychádza zo skorších diel – napr. Georgia Synkella, Theofana Homologéta, Michaela Psella, Genésia, Leva Diakona, a iných, ktoré však podrobuje kritike. V duchu byzantskej historiografie sa snažil dosiahnuť pokiaľ možno čo najobjektívnejší a najúplnejší pohľad na udalosti, avšak dielo sa nevyhlo aj nepresnostiam. Jeho dielo sa zachovalo vo viacerých opisoch (najvýznamnejším je zrejme tzv. Madridský rukopis, vytvorený v 12. storočí na Sicílii, ktorý je známy pre svojich 574 ilustrácií z byzantských dejín a preto, že ide o jedinú zachovanú iluminovanú kroniku v gréčtine.

Z kroniky neskôr čerpal (alebo ju skôr opísal) vo svojom diele rovnomennom *Synopsis historión* aj mních Geórgios Kedrénos. Existujú tiež verzie Skylitzovej kroniky – tzv. *Skylitzes continuatus*, ktoré historický popis posúvajú až po rok 1079, nie je však jednoznačne dokázané ani vyvrátené, kto je autorom daného dodatku.

Referencie
----------

1. 1 2 3  SKYLITZES, John. In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1914.
2. 1 2 3  Skylitzes, Ioannes. In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 438 – 439.
3. 1 2 3  DOSTÁLOVÁ, Růžena. *Byzantská vzdělanost*. 1. vyd. Praha : Vyšehrad, 1990. 415 s. ISBN 80-7021-034-6. S. 208 – 209.
4. ↑  SKYLITZES CONTINUATUS. In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1914.

Iné projekty
------------

Externé odkazy
--------------

* Skylitzes: Synopsia, anglický preklad
* Skylitzes: Synopsia, grécky text
* Skylitzes: Synopsia, Madridský kódex, scan

Autoritné údaje: * BnF: 120005584
* GND: 100950396
* ISNI: 0000 0004 5380 5136
* LCCN: n86082370
* NK ČR: mzk2010591797
* VIAF: 102322433
* WorldCat: lccn-n86082370
Kolovratský palác
**Kolovratský palác** je súčasť sídla Senátu do ktorého patrí aj areál Valdštejnského paláca (Valdštejnská záhrada, Valdštejnská jazdiareň) a Malý Fürstenberský palác.

Dejiny
------

Kolovratský palác bol postavený na konci 18. storočia na mieste menšieho domu. Stavbu zadala manželka šľachtica Heřmana Jakuba Černína vynikajúcemu architektovi Ignácovi Palliardiovi. Vzniklo tak honosné šľachtické sídlo, ktoré čase klasicizmu malo pripomenúť palácový typ vrcholného baroka. V 19. storočí bol palác, už v držaní Kolovratovcov, prestavaný v novobarokovom slohu do dnešnej podoby. Interiér bol od tejto doby veľa razy zmenený, zaujímavé sú dva reprezentatívne salóny – Ružový a Zelený – a pôvodne neskoro barokové pilierové schodisko. S týmto palácom stavebne súvisí Malý Fürstenberský palác postavený okolo roku 1770. K nemu sa pripája pôvabná rokoková terasovitá záhrada vybavená altánmi, schodiskom a balustrádami a vystupujúca do trojdielnej sala terreny. Záhrada je súčasťou prístupného komplexu záhrad pod Pražským hradom.

Paláce Kolovratský a Malý Fürstenberský sú od roku 1918 vo vlastníctve štátu. V čase prvej republiky tu sídlilo predsedníctvo ministerskej rady, po roku 1945 ministerstvo informácií a osvety, neskôr ministerstvo kultúry. 

V roku 2003 bola začatá celková rekonštrukcia Kolovratského paláca a Malého Fürstenberského paláca, ktorá bola dokončená Kanceláriou Senátu v roku 2006. Najzaujímavejšie priestory Senátu sú prístupné počas štátnych sviatkov v rámci dní otvorených dverí.

Kolovratský palác je súčasťou národnej kultúrnej pamiatky ako sídlo Parlamentu České republiky.

Galéria
-------

* 
* 
* 
*

Pozri aj
--------

* Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky
* Zoznam pražských pamiatok

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kolovratský palác (Praha, Valdštejnská)**

Externé odkazy
--------------

* www.senat.cz – oficiálna stránka hornej komory Parlamentu Českej republiky

Súradnice: 50°05′26″S 14°24′23″V﻿ / ﻿50,0906°S 14,4065°V﻿ / 50.0906; 14.4065

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kolovratský palác (Praha, Valdštejnská) na českej Wikipédii.*
**Sbírame motýly** je populárna entomologická práca, ktorej autorom je český entomológ Josef Moucha. Táto knižná práca vyšla v roku 1972 vo vydavateľstve Práce v edícii Delfín v Prahe. Prácu ilustrovala Eva Činčerová. Obálku a väzbu navrhol a graficky knihu upravil Vladimír Janský. Kniha má 240 strán a 24 strán príloh. 

Populárno-náučným spôsobom je tu opísaný rad motýľov pre všetkých záujemcov o túto druhú najpopulárnejšiu skupinu hmyzu. Autor tu pútavo, zrozumiteľne a pritom podrobne informuje o mnohých faktoch o tejto skupine hmyzu. Podáva informáciu o systematike, stavbe tela (morfológii), bionómii, význame a tiež niečo z históriu výskumu motýľov. Sú tu aj ďalšie informácie o sfarbení motýlich krídel, ochoreniach a nepriateľoch motýľov, o migrácii a tiež o ich love. Je tu spomenutých viacero informácií o zbere a preparovaní jedincov tohto radu hmyzu pre prípadných záujemcov o lepidopterológiu. V závere všeobecnej časti je niekoľko informácií o úprave motýľov pre zbierku a je tu spomenutý i význam literatúry o hmyze.

V špeciálnej časti je uvedený zoznam významných čeľadí motýľov a na záver je uvedený systematický prehľad významných čeľadí motýľov, prehľad literatúry o motýľoch, zoznam v práci vyobrazených druhov a českých a latinských názvov motýľov.
Interiér reštaurácie Hooters v USA
Bachelor Party v Hooters
**Hooters** je obchodná značka dvoch amerických súkromných reštauračných reťazcov: Hooters of America, Incorporated, v meste Atlanta (Georgia) a Hooters, Incorporated v meste Columbus (Ohio). Založená bola v roku 1983 v meste Clearwater na Floride.

Zameriava sa na mužských zákazníkov, pričom zamestnáva skromne odeté čašníčky, no zamestnáva aj mužov ako kuchárov, roznášačov a manažérov. Ponuka obsahuje hamburgery a iné sendviče, steaky, morské jedlá a iné špeciality ako napríklad kuracie krídla. Takmer všetky reštaurácie Hooters majú licenciu na predaj alkoholických nápojov ako pivo a víno, a kde je to povolené, ponúkajú aj plnohodnotný alkoholický bar. Doplnkový tovar predstavujú tričká a rôzne iné suveníry.

V Spojených štátoch existuje viac ako 435 reštaurácií v 46 štátoch USA, na Amerických panenských ostrovoch a na ostrove Guam. Hooters funguje aj v 26 iných krajinách, a to v nasledovných: Bahrajn, Brazília, Kanada, Čína, Kolumbia, Argentína, Spojené kráľovstvo, Nemecko, Izrael, Mexiko, Guatemala, Paraguaj, Peru, Filipíny, Chorvátsko, Čile, Austrália, Panama, Kostarika, Kórejská republika, Grécko, Venezuela, Španielsko, Južná Afrika, Švajčiarsko a Singapur.

Plánuje sa aj otvorenie na Slovensku a v Česku.

Referencie
----------

1. ↑  Na Slovensko sa chystá ďalší americký fastfood Hooters

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hooters**

Externé odkazy
--------------

* Domovská stránka
**Kaolinit** je minerál kryštalizujúci v triklinickej sústave, chemicky zásaditý kremičitan hlinitý - Al2Si2O5(OH)4. Kaolinit vytvára horninu nazývanú kaolín.

Charakteristika
---------------

Minerály tejto skupiny, do ktorej patria kaolinit, nakrit, halloyzit a ďalšie, tvoria veľmi malé pseudohexagonálne lupienky a šupinky. Môžu sa vyskytovať v podobe celistvých, zemitých alebo ílovitých agregátov. Farba sa mení od bielej a bezfarebnej po žltkastú, červenkastú alebo modrastú; vryp je biely. Minerály kaolinitovej skupiny bývajú priehľadné až priesvitné a vyznačujú sa perleťovým až matným alebo zemitým leskom.

Vznik
-----

Tvoria sa premenou živcov a iných kremičitanov bohatých na hliník pri zvetrávaní, a to najmä vo vlhkých oblastiach. Vo väčšom meradle vznikajú pri prenikaní hydrotermálnych roztokov cez horniny, vzniknutá hornina sa nazýva kaolín. Granity sa môžu zmeniť až na nespevnenú masu, ktorú tvorí najmä kremeň, sľuda a kaolinitický íl.

Poznávanie
----------

Kaolinitové minerály sú vo vlhkom stave plastické a pri zohrievaní v uzatvorenej skúmavke strácajú vodu. Na určenie jednotlivých minerálov skupiny kaolinitu sú potrebné špeciálne optické metódy.

Lokality
--------

### Výskyty na Slovensku

Je súčasťou kaolínov tzv. poltárskej formácie v Lučenskej a Žiarskej kotline. V oblasti Poltára a Rudníka sa aj ťaží. Ďalšie lokality: Markušovce, Pinciná, Sitnianska Lehôtka, Dolné Breziny, Banská Štiavnica.

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **kaolinit**.

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* www.mindat.org - kaolinit na mineralogickej databáze
Logo spoločnosti AXA
**AXA** (Euronext: CS, NYSE: AXA) je francúzska globálna poisťovacia spoločnosť, ktorá má sídlo v Paríži a založená bola v roku 1816, zakladateľom je Claude Bébéar. Nie je to názov jednej spoločnosti, ale skupiny spoločností, ktoré sú nezávisle organizované a spravované podľa regulatív jednotlivých štátov.

Skupina AXA sa zaoberá životným poistením, zdravotným poistením a inými formami poistenia a tiež aj správou investícií. Pôsobí hlavne v západnej Európe, Severnej Amerike, v Ázii a na Blízkom východe.

Delí sa na 5 segmentov, a to život a úspory, Property & Casualty, medzinárodné poistenie, Asset Management a iné finančné služby.

Celkovo má skupina 189-tisíc zamestnancov a celkovú tržbu 122 miliárd dolárov za rok 2004. Je to 15. najväčšia spoločnosť na svete podľa tržby, podľa zoznamu 2006 Fortune Global 500 list.

Spoločnosť AXA na Slovensku
---------------------------

Spoločnosť pôsobí na slovenskom trhu od roku 2008 a zaoberá sa viacerými druhmi poistenia. Pre svojich klientov ponúka poistné služby v oblasti dôchodkového poistenia, životného poistenia, poistenie stavieb a domácností ale aj povinné zmluvné poistenie áut a havarijné poistenie. Poisťovňa získala na Slovensku ocenenie Zlatá minca. V súčasnej dobe má spoločnosť na Slovensku 52 pobočiek.

V roku 2016 dosiahla spoločnosť AXA d.d.s. a.s. hospodársky výsledok po zdanení zisk vo výške 604 730 €.

### Spoločenská zodpovednosť

Skupina AXA podporuje zodpovedný prístup k životnému prostrediu a charitatívne projekty. Na Slovensku zaviedla projekt AXA Srdcia v akcii, Deň v AXA, AXA Fond, organizuje zbierky a darovanie krvi. S nadáciou Križovatka prispieva k lepšiemu vybaveniu v slovenských nemocniciach.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Francúzsky portál |

* AXA - poisťovňa
***Svet podľa Garpa*** je názov románu Johna Irvinga, ako aj filmu natočného podľa neho. Hneď po vydaní v roku 1978 sa kniha stala bestsellerom a spolu s Pravidlami muštárne a Hotelom New Hampshire je jedným z najznámejších Irvingových diel.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Príbeh rozpráva o osudoch T. S. Garpa, syna vojaka, ktorý umiera krátko po jeho počatí, a zdravotnej sestry Jenny Fieldsovej, ktorá chce dieťa, ale nie manžela (a sex ju zaujíma len ako spôsob počatia dieťaťa). Jenny využije bývalého technika Seržanta Garpa (po úraze hlavy s IQ malého dieťaťa), aby získala, čo chce. Jej bohatí rodičia sú šokovaní, keď zistia, že je tehotná. Jenny vychová Garpa bez ich podpory, pričom pracuje ako školská sestra na chlapčenskej škole a tak zaistí Garpovi vzdelanie (deti zamestnancov školy sú automaticky prijímané a nemusia platiť školné). (Škola je podobná Phillipsovej Exeterskej Akadémii v Exeteri, New Hampshire, ktorú absolvoval John Irving. Jeho nevlastný otec bol tiež zamestnancom školy.)

Na škole sa Garp začína zaujímať o písanie. Keď ukončí štúdium, spolu s Jenny odchádzajú na nejaký čas do Viedne (v Irvingových knihách mesto symbolizujúce smrť). Tu Garpova matka píše svoju autobiografiu nazvanú Sexuálne podozrivá (taká je verejná mienka o nej ako o slobodnej matke) a Garp zase svoju prvú (a najlepšiu) poviedku Penzion Grillparzer. Po vydaní Sexuálne podozrivej sa z Jenny stane známa feministická rečníčka a dom po svojich rodičoch premení na centrum pre ženy v núdzi.

Garp sa stane spisovateľom, ožení sa s Helenou, profesorkou angličtiny a dcérou trénera zápasenia, a spolu majú dvoch synov. Všetko negatívne je v knihe zosobnené v „spodnom výrovi", čo je detská skomolenina Garpovho syna pre spodné víry vo vode (ktoré človek nevidí, ale môžu ho kedykoľvek stiahnuť ku dnu). Niekoľko rokov žijú celkom idilicky, no prítomnosť spodného výra sa prejaví vo chvíli, keď sa Garp dozvie o Heleninom milencovi. Garp s deťmi odchádza a Helena sa zatiaľ rozchádza s milencom. Obaja sa veľmi snažia neublížiť tomu druhému, no táto snaha končí autonehodou, pri ktorej ich starší syn príde o oko, Helenin milenec o tri štvrtiny penisu, Helena si rozmliaždi jazyk, Garp zlomí čeľusť a mladší syn Walt zomrie.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Kniha zobrazuje totálny krach ľudskej snahy o obyčajný, ale plnohodnotný život. Vyskytujú sa tu prvky, ktoré sa objavujú takmer vo všetkých Irvingových dielach: medvede, wrestling, Viedeň, prostitútky, absurdné nehody a amputácie… Dickensovsky komplexná zápletka sleduje život postáv od narodenia až po smrť.

Film
----

* 1982 - Svet podľa Garpa, scenár: Steve Tesich, réžia: George Roy Hill, obsadenie: Robin Williams ako Garp, Glenn Close ako Jenny Fieldsová a John Lithgow ako transsexuál Roberta Muldoonová. Close a Lithgow boli za tento film nominovaní na Oscara.
**Svetelné pero** (angl. *lightpen*) je vstupné zariadenie počítača, ktoré – v súčinnosti s displejom a grafickým adaptérom – umožňuje zadávať polohu na ploche.

Svetelné pero je tvorené fotodetektorom zasadeným do držadla v tvare pera, pripojeného k vyhodnocovacej jednotke (ktorá je súčasťou grafického adaptéra). Pri prechode elektrónového lúča na tienidle obrazovky v bode, kam je priložené svetelné pero, takto rozsvietený bod vyvolá elektrický pulz vo fotodetektore. Vyhodnocovacia jednotka z okamihu vzniku pulzu a znalosti priebehu zobrazovania zistí polohu svetelného pera na tienidle.

Variant svetelného pera, ktorý sa neprikladal tesne k obrazovke ale sa cez optiku mierilo na obrazovku z väčšej vzdialenosti (pri menšej presnosti), obvykle v tvare zbrane, sa používal s videohrami.

Pre rôzne technické ťažkosti (potreba mať vysvietený snímaný bod čiže nemožnosť snímať čierne body, ťažkosti s okolitým osvetlením, problémy so znečistením, zlá až nemožná funkčnosť s LCD displejmi), obťažne použitie a dostupnosť lepších vstupných zariadení sa v súčasnosti svetelné pero už nepoužíva.
**James Clerk Maxwell** (\* 13. jún 1831, Edinburgh, Spojené kráľovstvo – † 5. november 1879, Cambridge) bol škótsky fyzik. Jeho najväčším objavom je všeobecný matematický opis zákonov elektriny a magnetizmu, dnes známy ako Maxwellove rovnice. Známe je aj jeho Maxwell-Boltzmannovo rozdelenie rýchlostí v kinetickej teórii plynov.

Maxwell je vo všeobecnosti považovaný za vedca 19. storočia, ktorý mal svojim príspevkom k elementárnym modelom prírody najväčší vplyv na fyziku 20. storočia. Pri príležitosti stého výročia jeho narodenia Albert Einstein opísal Maxwellovu prácu ako „*najdômyselnejšie a najplodnejšie, čo fyzika zažila od Newtonových čias*".

Črtou Maxwellovej práce je algebrická matematika s prvkami geometrie. Maxwell demonštroval, že elektrické a magnetické sily sú dve dopĺňajúce sa stránky elektromagnetizmu. Ukázal, že elektrické a magnetické polia sa šíria priestorom vo forme vĺn konštantnou rýchlosťou 3.0 × 108 m/s. Navrhol, že svetlo je forma elektromagnetického žiarenia.

Na jeho počesť bola podľa jeho mena pomenovaná jednotka magnetického toku (všeobecne zapisovaná ako *f*) v sústave jednotiek CGS ako Maxwell (Mx). Podobne, podľa jeho mena je pomenované aj pohorie na Venuši. Teleskop Jamesa Clerka Maxwella s priemerom zrkadla 15 m, je najväčší astronomický teleskop na svete.

Diela
-----

* *Traktát o elektrine a magnetizme*
* *O vzájomnom vzťahu matematiky a fyziky*
* *O matematickej klasifikácii fyzikálnych veličín*
* *O Faradayových siločiarach*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **James Clerk Maxwell**

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* KUZNECOV, G. B.. *Od Galileiho po Einsteina*. Bratislava : Pravda, 1975.

Autoritné údaje: * abART: 152333
* BnF: 12113496h
* GND: 11873220X
* ISNI: 0000 0001 2136 4370
* LCCN: n79089636
* NK ČR: jn20000701194
* SNK: 165250
* VIAF: 64037507
* WorldCat: lccn-n79089636
Súradnice: 48°28′05″S 19°25′50″V﻿ / ﻿48,46806°S 19,43056°V﻿ / 48.46806; 19.43056

**Ostrôžky** sú horský krajinný celok v oblasti Slovenského stredohoria. Ostrôžky budujú vulkanické horniny a ich pyroklastiká, na severovýchodnej strane granodiority jadrového pásma. Podobne ako ostatné celky Slovenského stredohoria aj Ostrôžky vznikli v priebehu neogénu v dôsledku rozsiahlej sopečnej činnosti. Majú stratovulkanickú stavbu - stavbu zvrstvených sopiek.

Vymedzenie
----------

Pohorie susedí na severe so Zvolenskou kotlinou, na severozápade nadväzuje Javorie a Krupinská planina. Južným smerom sa rozprestiera Juhoslovenská kotlina a východným smerom nadväzuje Revúcka vrchovina a Veporské vrchy.

Vrchovinový reliéf sopečného pohoria Ostrôžky má charakter náhornej planiny naklonenej mierne na juh, ktorú hlboko zarezané doliny konsekvetných tokov rozčlenili na menšie celky. Medzi Tisovníkom a Madačkou prebieha rázsocha Pálenísk (769 m n. m.), medzi Madačkou a Tuhárskym potokom je rázsocha Braliec (817 m n. m.), medzi Tuhárskym a Budinským potokom je rázsocha Jasenia (771 m n. m.) a medzi Budinským a Krivánskym potokom je rázsocha Uhliarska (647 m n. m.). Ostrôžky okrem najsevernejšej časti zasahujú celé do Novohradu. Hranica medzi Novohradom a Zvolenskou stolicou prebiehala po hlavnom hrebeni Ostrôžok (Pľutov vrch (741 m n. m.), Šrobka (525 m n. m.), atď.). Najvyšší vrch Ostrôžok je Ostrôžka (877 m n. m.). Najvyšším bodom Ostrôžok na území Novohradu je Javor (821 m n. m.).

Analýza riečnej siete poukazuje na niekdajšie intenzívne zlomové pohyby. Pohorie Ostrôžky je bohaté na pozostatky sopečnej činnosti (Budinská skala, Kamenné vráta). V Tuhári sa nachádza jediný mramorový lom na Slovensku.

Ostrôžky patria zväčša k oblasti mierne teplej horskej klímy. Hydrograficky zväčša patria k povodiu Ipľa. Pohorie pre svoj zväčša plošinný ráz poskytuje relatívne vhodné podmienky na poľnohospodársku činnosť.

Pozri aj
--------

* Zoznam vrcholov v Ostrôžkach

Referencie
----------

1. ↑  Konečný, V. Lexa, J. 1984, *Geologická mapa stredoslovenský neovulkanitov.* Geologický ústav Dionýza Štúra, Bratislava
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-22]. Dostupné online.
3. ↑  Halaj, J. Michal, P. 1985, *Novohrad. 1: Príroda* Osveta, Martin
4. ↑  *Javorie – Ostrôžky. Letná turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ostrôžky**

| * z
* d
* u
Ostrôžky |
| --- |
| Prírodné pamiatky | 
* Krivánsky potok

 |
| Vybrané vrchyZoznam vrcholov | 
* Ostrôžka (877)
* Javor (821)
* Bralce (817)
* Stanová (800)
* Vrchovina (785)
* Kobylí vrch (782)
* Fekiačov vrch (774)
* Jaseňový vrch (771)
* Páleniská (769)
* Budinská skala (765)
* Pľutov vrch (741)
* Vlčia skala (727)
* Lysec (716)

 |
**Swap na celkový výnos** (iné názvy: **swap všetkých výnosov, swap celkových výnosov**, angl. *total return swap* - skr. TRS alebo *total rate of return swap* - skr. TRORS) je druh kreditného derivátu.

Swap všetkých výnosov je obvykle nefinancovaný kreditný derivát. Niekedy môže subjekt A nakupujúci riziko zložiť v subjekte B nakupujúcom zaistenie svoje aktívum ako kolaterál (aktívum, zvyčajne s vysokou bonitou, ktoré zaisťuje plnenie úverových záväzkov subjektom A). V takomto prípade ide o financovaný kreditný derivát. Vlastnosť, ktorou sa odlišuje od CDS je, že pri swape všetkých výnosov sa subjekt predávajúci riziko zaisťuje aj proti zníženiu trhovej ceny referenčného nástroja, nielen proti úverovej udalosti.

Charakteristika TRS:

1) Subjekt B bude subjektu A platiť periodické platby z peňažných tokov plynúcich z referenčného nástroja a zo zvýšenia reálnej hodnoty referenčného nástroja.

2) V tie isté dni bude subjekt B platiť platby zo všetkých peňažných tokov plynúcich z hypotetického nástroja (napr. LIBOR + x bázických bodov) a čiastku vzťahujúcu sa na pokles reálnej hodnoty referenčného nástroja.

3) Platby môžu byť realizované netto spôsobom. Ak dôjde k úverovej udalosti, platnosť TRS je zvyčajne ukončená, pričom sa realizuje príslušná platba.

4) Subjekt B tak previedol na subjekt A riziko úverové i trhové spojené s referenčným nástrojom po dobu trvania kontraktu alebo do úverovej udalosti.

Zdroje
------

Pozri v článku kreditný derivát
**James D. Tabor** je profesor a vedúcim katedry náboženských štúdií na univerzite Severnej Karolíny v meste Charlotte, kde vyučuje od roku 1989. študoval najstaršie pozostalé dokumenty kresťanstva viac ako tridsať rokov a zapojil sa do významných archeologických vykopávok v Izraeli. Jeho Ph.D. titul mu bol udelený na univerzite Chicago v roku 1981 za Nový zákon a ranokresťanskú literatúru. Taborov výskum sa zameriava na život Ježiša Krista, kresťanské pôvody a staroveký judaizmus. V súčasnosti je autorom štyroch kníh a mnohých vedeckých článkov.

Vydané knihy
------------

Things Unutterable
Taborova prvá kniha z roku 1986, založená na jeho dizertačnej práci z Chicagskej univerzity. Venuje sa mysticizmu apoštola Pavla. Prestížny americký *Journal of Religion* označil túto knihu ako najlepší odborný text osemdesiatych rokov o apoštolovi Pavlovi.

A Noble Death
Tabor sa následne sústredil na analýzy postojov voči náboženským samovraždám v staroveku a náboženskému mučeníctvu, čoho výsledkom bolo vydanie knihy *A Noble Death* vydavateľstvom HarperCollins v roku 1992. Magazín *Christian Centur* uverejnil v jednom zo svojich vydaní rozsiahlu písomnú recenziu tejto knihy, ktorá okamžite rozprúdila do súčasnosti trvajúce diskusie o etike dobrovoľnej smrti a eutanázie.

Why Waco? and the Battle for Religious Freedom in America
Počas krízy sekty Davidiánov v 1993 v meste Waco, Texas, využil Tabor svoju odbornú znalosť v interpretovaní biblicky orientovaných apokalyptických svetových názorov, aby dospel k lepšiemu porozumeniu tejto problematiky. Výsledkom bolo vydanie jeho ďalšej knihy *Why Waco? and the Battle for Religious Freedom in America*, na ktorej spolupracoval s Eugenom Gallagherom. Časopis *Harper's* uverejnil obšírny výťah tejto knihy v roku 1995. V tom istom roku Tabor vypovedal pred kongresom v prípade Waco ako odborný svedok.

Ježišova dynastia
Taborova najnovšia kniha Ježišova dynastia (kniha) sa zaoberá osobou Ježiša Krista ako historickej postavy. Toto dielo bolo preložené do 25 jazykov a v súčasnosti sa zaraďuje medzi medzinárodné bestsellery. Momentálne dokončuje pokračovanie, ktoré sa bude venovať štúdií apoštola Pavla.

Odkazy
------

* James D. Tabor - Jesus Dynasty

Autoritné údaje: * BnF: 12108749t
* GND: 132247569
* ISNI: 0000 0001 0907 125X
* LCCN: n86088721
* NK ČR: xx0062231
* VIAF: 61576746
* WorldCat: lccn-n86088721
**Genetika človeka** je odbor genetiky, ktorý skúma štruktúry a funkcie genetických faktorov v človeku; študuje aj mechanizmy ich prenosu z generácie na generáciu a procesy, prostredníctvom ktorých tieto genetické činitele riadia utváranie jednotlivých znakov a vlastností. Toto štúdium sa môže uskutočňovať na úrovni bunky alebo na úrovni jedinca, rodiny alebo populácie.

Všetky základné biologické zákonitosti platia aj na človeka, preto sa aj základné genetické zákonitosti spoznané u iných organizmov vzťahujú v plnej miere aj na človeka. Genetický materiál, ktorý je hmotným nositeľom genetickej informácie, má u človeka práve také chemické zloženie a fyzikálne usporiadanie ako u ostatnych živočíšnych druhov; jeho funkcia je taktiež rovnaká. Napriek tomu má však genetika človeka mnoho špecifík, ktorými sa odlišuje od iných genetických disciplín.

Tieto odlišnosti sa týkajú predovšetkým metód výskumu a možností praktickej aplikácie dosiahnutych výsledkov; sú podmienené špecifickosťou človeka ako objektu výskumu: etika nepripúšťa genetické experimenty s človekom. Môžeme nanajvýš registrovať a študovať *experimenty* (napr. kríženie), ktoré sa uskutočnili v ľudskej populácii spontánne.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**John McCreary Fabian** (\* 28. január 1939, Goose Creck, Texas, USA) je bývalý americký kozmonaut z letov s raketoplánmi.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval univerzitu vo Washingtonu a po obhajobe tam získal doktorát z letectva a astronautiky. Potom sa stal asistentom profesora letectva na vojenskej leteckej akadémii v Coloradu. Do tímu kozmonautov bol prijatý v roku 1978, ale celých 5 rokov na svoj let čakal.

### Lety do vesmíru

Kozmonautom Zeme č. 120 sa stal 18. júna 1983, keď na palube raketoplánu Challenger odštartoval z Floridy na šesťdennú misiu STS-7. Posádka bola v tomto zložení: Robert Crippen, Frederick Hauck, John Fabian, Norman Thagard, Sally Kristen Ridová. Počas letu vypustili dve družice a jednu zas neskôr niekoľkokrát cvične zachytili a nakoniec sa s ňou vrátili na Zem.

Po druhýkrát letel na sedemiennú misiu STS-51-G na jar roku 1985 na palube Discovery. Posádka raketoplánu bola: Daniel Brandenstein, John Creighton, Steven Nagel, John Fabian, Shannon Lucidová, francúzsky kozmonaut Patrick Baudry a synovec saudskoarabského kráľa, princ Sultán Saiman Abdelazíz al-Saud. Na orbite vypustili množstvo družíc - *Spartan 1*, *Morelos 1A*, *Arabsat 1B*, *Telstar 3D*. Uskutočnili tiež experimenty pre program Hviezdnych vojen. 

Oba lety mali štart na Floride, mys Canaveral, pristátie na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii. Počas oboch svojich letov vo vesmíre strávil 13 dní.

* STS-7 Challenger (18. jún 1983 – 24. jún 1983)
* STS-51-G Discovery  (17. jún 1985 – 24. jún 1985)

### Po letoch

V roku 1993 bol prezidentom spoločnosti Analytic Services, Inc. (ANSER) v meste Arlington.

Zdroje
------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* (po česky) Fabian, J.M. v Malej encyklopédii kozmonautiky
* (po česky) John Fabian v encyklopédii SPACE-40
Ernő Csiki
MVDr. **Ernő Csiki** pôvodným menom **Ernst Dietl** (\* 22. október 1875, Zsil–Vajdej–Vulkána, Rumunsko – † 7.(10.?). júl 1954, Budapešť, Maďarsko) bol významný maďarský entomológ – koleopterológ, veterinárny lekár, entomologický historik, muzeologický pracovník, redaktor maďarského časopisu Rovartani lapok (= *Entomologické listy*).

Biografia
---------

Ernö Csiki sa narodil v Zsil–Vajdej–Vulkáne na území Rumunska. V roku 1898 si zmenil priesvisko na "Csiki". Po skončení základnej a strednej školy študoval veterinárnu medicínu v Budapešti a v roku 1897 sa stal veterinárom. Po skončení školy od roku 1897 pôsobil ako asistent v zoologickom oddelení Maďarského národného múzea v Budapešti. V roku 1920 sa stal vedúcim zoologického oddelenia múzea a v roku 1924 jeho riaditeľom.

Entomologické aktivity
----------------------

Zaoberal sa hlavne radom chrobákov (Coleoptera) a to predovšetkým čeľaďami *Carabidae* a *Chrysomelidae*. Entomologickej verejnosti je známy tiež ako redaktor maďarských „Entomologických listov" – Rovartani lapok, kde spolupracoval hlavne s Lajosom Abafi – Aignerom. Spracovával tiež niektoré biografické články o významných entomológoch prevažne z Rakúsko – Uhorskej monarchie. Bol významný taxonóm a špecialista v odbore coleopterológie. Opísal asi 400 nových druhov hmyzu z územia Európy, Ázie, ale tiež mal význam ako prieskumník coleopter z územia Balkánu. Pre našu slovenskú entomológiu má význam hlavne preto, lebo robil prieskum niektorých lokalít z oblasti územia Slovenska. Od období rokov 1897 až 1932 pôsobil ako kustód v Magyar Természettudományi Múzeum. V roku 1953 získal titul doktora prírodných vied. Počas svojho života napísal asi 451 prác s viac ako 9000 stránkami textu. 

Jeho zbierka hmyzu sa zachovala v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti: obsahuje hlavne jeho zbierku chrobákov a materiál z tretej expedície Eugena Zichyho z centrálnej a východnej Ázie z roku 1898. Pozostáva z takmer milióna jedincov.

Botanika
--------

Podľa Ernő Csiki je pomenovaná rastlina Asplenium csikii.

Dielo
-----

Publikoval najmä v odborných periodikách. Vydal však aj niekoľko monografii.

* Csiki Ernő állattani kutatásai Albániában, 1923, Magyar Tudományos Akadémia, Budapest, 175 s.
* Archivum Balatonicum: A statione biologica balatonica musei nationalis hungarici editum. Redactionis curam gerentibus E. Csiki et B. Hankó, Editio Musei Nationalis Hungarici, 1927

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Nonveiller, G.: 1999, *The Pioneers of the research on the Insects of Dalmatia*. Záhreb, Hrvatski Pridodoslovni Muzej: s. 1 – 390, 155 – 156.
* Capinera, John L.: 2008, *Encyclopedia of Entomology.* Springer, s. 1129 – 1130.

1. ↑
2. ↑

Autoritné údaje: * BnF: 12438342f
* GND: 12295839X
* ISNI: 0000 0000 7833 6242
* NK ČR: mub2012736711
* VIAF: 66559071
**Ersekë** alebo **Erseka**, gr. Ερσέκα (Erseka), je malé mesto v juhovýchodnom Albánsku a má asi 8 000 obyvateľov (odhad 2006). Mesto sa nachádza na náhornej plošine v nadmorskej výške 1 020 m n. m. medzi riekou Osum a horou Gramoz (2 520 m). Ersekë je hlavné mesto okresu Kolonjë. Je osídlené predovšetkým Grékmi. 

Oblasť bola osídlená od staroveku, gréckym kmeňom Epirótov. Za čias osmanskej ríše bolo Ersekë malé trhové mestečko, až za čias komunizmu sa tu začali spracovávať potraviny a vyrábať alkohol a vďaka tomu sa toto mesto vyvinulo na lokálne centrum kraja. Nachádza sa tu múzeum, hotel a iné rozličné podniky v oblasti služieb. 

V Ersekë sa nachádza futbalový klub KS Gramozi Ersekë.

| * z
* d
* u
Mestá v Albánsku |
| --- |
| 
* Apollonia
* Bajram Curri
* Ballsh
* Berat
* Bilisht
* Bulqizë
* Burrel
* Butrint
* Cërrik
* Çorovodë
* Delvinë
* Drač
* Elbasan
* Ersekë
* Fier
* Fushë-Krujë
* Gjirokastër
* Gramsh
* Has
* Himarë
* Kamzë
* Kavajë
* Këlcyrë
* Klos
* Konispol
* Koplik
* Korçë
* Krujë
* Krumë
* Kuçovë
* Kukës
* Laç
* Lezhë
* Libohova
* Librazhd
* Lushnjë
* Maliq
* Mamurras
* Mavrovë
* Memaliaj
* Patos
* Peqin
* Peshkopi
* Përmet
* Pogradec
* Poliçan
* Pukë
* Rrëshen
* Rrogozhinë
* Roskovec
* Sarandë
* Selenicë
* Shëngjin
* Shijak
* Shkodër
* Tepelenë
* **Tirana**
* Tropojë
* Valbonë
* Vlorë

 |  |

Súradnice: 40°20′22″S 20°40′52″V﻿ / ﻿40,339377°S 20,681248°V﻿ / 40.339377; 20.681248
**John Kennedy Toole** (\* 17. december 1937, New Orleans, Louisiana, USA – † 26. marec 1969, Biloxi, Mississippi) bol americký spisovateľ známy predovšetkým ako autor románu *A Confederacy of Dunces*.

Životopis
---------

Detstvo prežil na okraji New Orleansu pod vplyvom dominantnej matky Thelmy Ducoing Toole. V New Orleanse navštevoval The Tulane University of Louisiana. Ako šestnásťročný napísal svoj prvý román *The Neon Bible*. 

Po absolvovaní univerzity pokračoval v magisterskom štúdiu na University of Columbia. Asi rok pôsobil ako asistent profesora anglistiky na University of Louisiana at Lafayette. Potom začal vyučovať v New Yorku na Hunter College a súbežne robil doktorát na University of Columbia. Štúdium nedokončil, pretože bol roku 1961 povolaný do vojenskej služby. Absolvoval ju v Portoriku ako učiteľ angličtiny pre španielsky hovoriacich odvedencov. Po ukončení vojenskej služby sa Tool vrátil do New Orleansu, kde učil na St. Mary’s Dominican College. Doktorandské štúdium nakoniec dokončil na The Tulane University of Louisiana.

Po návrate z armády Toole často pobýval v New Orleanse vo Francúzskej štvrti, ktorej prostredie tvorí kulisu jeho najznámejšieho románu *A Confederacy of Dunces*. Inšpiráciu pre tento román čerpal aj v továrni na výrobu odevov, kde bol krátko zamestnaný, alebo keď pomáhal svojmu priateľovi predávať na ulici párky.

*A Confederacy of Dunces* dokončil v roku 1967. Dielo ponúkol nakladateľstvu *Simon and Schuster*, ktoré ho však ako nezaujímavé odmietlo. Keď nakladateľstvo knihu odmietlo vydať, prepadol depresii, ktorá vyvrcholila 26. marca 1969, kedy spáchal samovraždu pomocou hadice pripojenej na výfuk svojho auta.

Dielo
-----

Román *A Confederacy of Dunces* (v českom preklade ako *Spolčení hlupců*) vyšiel až po autorovej smrti v roku 1980 vďaka úsiliu jeho matky. V roku 1981 bol ocenený Pulitzerovou cenou. Prvý román *The Neon Bible* (v českom preklade ako *Neónová bible*), ktorý napísal ako šestnásťročný, vyšiel v roku 1989.

Externé odkazy
--------------

* John Kennedy Toole v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku John Kennedy Toole na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11926812x
* GND: 123338220
* ISNI: 0000 0001 2028 2082
* LCCN: n79102341
* NK ČR: jn19990008571
* VIAF: 71398405
* WorldCat: lccn-n79102341
Pohľad dole z Bright Angel trail na Grand Canyon.
Antelope Canyon
**Kaňon** je geologický útvar. Ide o úzke údolie so strmými až vertikálnymi bočnými stenami. Rozlišujeme dva druhy kaňonu a to podmorský a suchozemský. Vzniká väčšinou v odolnej ploche sedimentárnych vrstiev. Pretekajúca voda v riečnom koryte postupne eroduje vrstvu za vrstvou, čo zarezáva kaňon stále hlbšie do reliéfu a vytvára tak stále hlbší kaňon. Kaňon je tak dôležitý pre paleontológiu, pretože dáva možnosť nahliadnuť do histórie planéty a skúmať fosílie v chronologickom poradí. Najznámejším kaňonom sveta je Grand Canyon v USA.

S kaňonmi sa ale môžeme stretnúť i v krasových oblastiach, kde je ich vznik spojený s chemickými vlastnosťami vody.

**Podmorský kaňon** je oproti tomu väčšinou menej strmo zahryznutý do kôry a často ide o pokračovanie riečneho koryta na morskom dne, ale častejšie vzniká podmorskou eróziou. Jeho lokalizácia je väčšinou v pevninskom svahu a je zakončený podmorskou deltou.

Pozri aj
--------

* Zádielska tiesňava najväčší kaňon na Slovensku

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaGeografický portálPortál vedy o Zemi |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kaňon**
**John James Adams** (\* 14. jún 1895, Fort William, Ontário, Kanada – † 2. máj 1968, Detroit, Michigan, USA) bol kanadský hokejista, tréner a manažér.

Životopis
---------

John James Adams patril medzi významné osobnosti zahraničnej NHL. Je po ňom pomenovaná Jack Adams Award, trofej určená pre najlepšieho trénera, ktorého vyberajú samotní tréneri. V NHL odohral 11 sezón a dal 93 gólov. V rokoch 1927-1962 bol trénerom a následne manažérom tímu Detroit Falcons. Keď hokejový klub Detroit kúpil milionár James Norris, klub bol premenovaný na Detroit Red Wings a John James Adams obdržal finančné prostriedky na vedenie mužstva. Detroit pod vedením trénera Adamsa získava v rokoch 1936, 1937 a 1943 Stanley Cup. Keď John James Adams nastúpil do tímu ako manažér, Stanley Cup získal Detroit ešte sedemkrát. Manažér Adams rozvíjal farmárský systém a bol známy tým, že jeho scouti objavovali mladé talenty ako napríklad Terry Sawchuk a Gordie Howe a uzavierali s nimi zmluvy v skorom veku. V roku 1962 bol John James Adams prepustený a v roku 1968 zomrel.

Kluby v ktorých hral ako hráč
-----------------------------

* NHL, Toronto Arenas (1917-1919)
* PCHL, Vancouver Millionaires (1920-1922)
* NHL, Toronto St. Patrick (1922-1926)
* NHL, Ottawa Senators (1926-1927)

Ocenenia
--------

* Stanley Cup - 1918 a 1927

Externé odkazy
--------------

* John James Adams na legendsofhockey.net
**Totálne divadlo** je simultánne využitie rozličných divadelných prostriedkov (napr. textu, hudby, hereckého prejavu, réžie, tanca). Slovo pochádza z latinčiny, a znamená celok, „celý". Vo Wagnerovej myšlienke pokračoval na prelome storočia E. Gordon Craig. V praxi sa to vyvíjalo v Nemecku v divadle Maxa Reinhardta a v epickom divadle Erwina Piscatora. S novými variantmi sa pokúšalo hnutie Bauhausu, v prvom rade v scéne, v divadelnom a javiskovom technike s využitím variabilných možností divadelnej architektúry. Najskôr to bol triadický balet – pohyb herca v abstraktom kubickom prostredí, experimenty pokračovali v mechanicko balete – s pohybom mechanických konštrukcií v mechanickej scéne s koľajnicami, točňami a povestnými mechanickými bábkami s vysoko abstrahovaným telom. Najďalej zašli kinetické a svetelné partitúry Moholy-Nagya. 

Nazval ich excentrická mechanika, v ktorej do totálneho divadla vstupuje pohyb, zvuk, svetlá a farebné reflektory, filmové projekcie, vône, pachy… Spoločným estetickým kritériom je krása funkčnej konštrukcie. 

V roku 1968 vytvoil Alfred Radok v spolupraci s vytvarnikom Josefom Svobodom, v ramci Svetovej vystavy v Bruxeli, novu podobu "totalneho divadla" : Laterna magika.

Je to až taký návrat k molierovskému typu divadla, kde sú zmazané rozdiely medzi jednotlivými divadelnými žánrami – činohry, opery, tanca, spevu, vizuálnych vecí. Ale nespája sa formou muzikálu. Herec chvíľu hrá, potom tancuje, potom tanečník rozpráva, všetci robia všetko, a nevedno či je to opera, alebo balet alebo činohra.

Pokusy o totálne divadlo na Slovensku
-------------------------------------

Divadelné predstavenie **Labuťko**

Nové predstavenie Štúdia L+S Labuťko zmazáva hranice medzi tancom, spevom a činohrou, je pokusom o totálne divadlo. 

Je to multižánrový projekt – tanečno/činoherno/hudobného predstavenia. Vzniká s odkazom na jedno z najznámejších a zároveň najkrajších diel klasiky svetového baletu autora P.I.Čajkovského. Táto skvelá a vždy aktuálna predloha však v tomto prípade slúži "len" ako akési pozadie. 

Dej: Prebieha jedna z repríz Labutieho jazera a očami zostarnutého tanečného sólistu dívame sa na mladú nastupujúcu hviezdu, očarujúcu labuť zo všetkou jej nevinnosťou a talentovanou genialitou. Je to interpretácie klasickej látky, pripravovanej v spojení činohry (Geišberg, Pocisková) tanca a spevu.

Ide o totálne divadlo so snahou o čistý emocionálny zážitok, v štylizovanej forme, kde splynú v jedno autentický pocit, jednoduché gestop a tragikomický tón v príbehu starnúceho tanečníka v kontraste so silou tvorivej energie mladosti.

Použitá literatúra
------------------

* KOLEKTÍV AUTOROV: Slovník cudzích slov. Bratislava, SPN – Mladé letá 2005.
* SOURIAU, E.: Encyklopedie estetiky 1.vyd. Praha, VICTORIA PUBLISHING, a. s. 1994.
**Pisón** (starogr. *Πίσων*) bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr.

Sochár Pisón, rodák z troizénskej Kalaureie, bol žiakom sochárskeho majstra Amfióna a učiteľom Damokrita zo Sikyónu. Tvorbu tohto umelca datujú do rozhrania 5. a 4. storočia pred Kr. Grécky cestovateľ Pausanias vo svojom diele *Cesta po Grécku* uvádza, že bol autorom sochy veštca Agia (Agias veštil Lysandrovi, veliteľovi spartského loďstva), ktorú videl medzi votívnymi darmi Sparťanov v Delfách.

Sparťania po víťazstve nad Aténami pri *Aigospotamoi* (*Kozích riečkach*) v roku 405 pred Kr. postavili v Delfách pamätník, ktorý bol jeden z najväčších (21 m dlhý) a najbohatších na sochy (38). Zachovali sa z neho mnohé fragmenty, hlavne z podstavcov sôch a nápisov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Pison*
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 373.
3. ↑  WELTER, Gabriel. *Troizen und Kalaureia*. Berlin : Gebr. Mann, 1941. 71 s. S. 64. (po nemecky)
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 433.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svo
boda, 1974. 25-027-74. S. 281.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 412.