recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Viera Szathmáryová-Vlčková** (\* 9. jún 1900, Praha – † 12. august 1966, Bratislava) bola slovenská spisovateľka a prekladateľka.

Životopis
---------

Jej otcom bol literárny historik Jaroslav Vlček. V rokoch 1911 – 1919 študovala na gymnáziu a následne v rokoch 1919 – 1923 literárnu históriu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V rokoch 1923 – 1925 a 1928 – 1931 žila v Prahe, v rokoch 1925 – 1928 s manželom-diplomatom Ladislavom Szathmárym (\* 1895 – † 1946) v Paríži, v rokoch 1931 – 1933 v Belehrade, v rokoch 1934 – 1936 vo Viedni, v rokoch 1936 – 1939 v Berlíne, od marca do septembra 1939 vo Varšave, v rokoch 1939 – 1940 v Paríži. V čase druhej svetovej vojny, konkrétne v rokoch 1940 – 1945 bola účasťou s československej politickej emigrácie v Londýne. Od mája do decembra 1945 žila v nórskom Oslo, v rokoch 1945 – 1948 opäť v Prahe, kde bola zamestnaná vo vydavateľstve *Melantrich*. Od roku 1948 do roku 1966 žila v Bratislave.

### Literárna činnosť

Od polovice 20. rokov sa venovala literárnej tvorbe, najmä básnickej. V roku 1930 vydala básnickú zbierku *Ulice života*. Básne intímno-reflexívneho charakteru, ako aj krátke prozaické útvary uverejňovala v Slovenských pohľadoch, Živene, Eláne a v ďalších. Poéziu publikovala v slovenčine i češtine. Výber z jej poézie vyšiel pod názvom *Verše* (1960). Vytvorila tiež spomienkovú knihu *Putování za svobodou* (1946).

Prekladala literárne a filozofické štúdie z francúzštiny do češtiny, neskôr beletriu z francúzskej a americkej literatúry. Po smrti otca pripravila druhé, rozšírene vydanie jeho syntézy *Dějin české literatury* (1931) a zostavila výber z jeho článkov pod názvom *Malá rukoväť literárno-historická* (1932). V rukopise zanechala spomienkovú prácu o otcovi Jaroslav Vlčkovi a vlastnej rodine. Do slovenčiny z angličtiny preložila diela H. Fasta, Th. Dreisera, S. Lewisa, J. Londona, D. Defoea, J. Swifta, Ch. Dickensa, W. Scotta a ďalších. Prekladala aj z francúzštiny (diela R. Descartesa, A. Mauroisa, P. H. D. Holbacha a ďalších). V Bratislave pôsobila ako lektorka anglickej literatúry vo vydavateľstvách *Pravda* a *Tatran*.

Referencie
----------

1. 1 2  SZATHMÁRYOVÁ-VLČKOVÁ, Viera. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok V. R – Š. Martin : Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7. S. 407 – 408.
2. 1 2 3 4   *Viera Szatmáryová-Vlčková* [online]. Bratislava: Literárne informačné centrum, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* BOKNÍKOVÁ, Andrea (zost.): *Potopené duše : Z tvorby slovenský poetiek v 1. polovici 20. storočia (Čítanka).* Bratislava : ASPEKT, 2017, s. 402 - 405. ISBN 978-80-8151-048-9
* SZATHMÁRYOVÁ-VLČKOVÁ, Viera. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 232.

Autoritné údaje: * abART: 164173
* GND: 173227376
* NK ČR: jk01122301
* SNK: 152735
* VIAF: 83915489
**Praindoeurópčina** (iné názvy: **indoeurópsky prajazyk**, zriedkavejšie: **protoindoeurópčina, indoeurópsky protojazyk**, nepresne: **indoeurópčina**, zastarano: *praindogermánčina*) je predpokladaný prajazyk indoeurópskych jazykov. 

Existencia tohto jazyka je už viac ako 100 rokov akceptovaná jazykovedcami a jeho rekonštrukcia je pomerne podrobná.
Sir William Jones si v 18. storočí ako prvý všimol podobnosť medzi sanskritom, starou gréčtinou a latinčinou. Začiatkom 20. storočia bol spracovaný opis praindoeurópčiny, ktorý sa (s niekoľkými úpravami) akceptuje dodnes. 

Praindoeurópčina sa vyznačovala komplexným morfologickým systémom, ktorý zahŕňal skloňovanie (pridanie prípony ku koreňovej morféme, ako napríklad v *chlap, chlapec, chlapček*), a ablaut (stupňovanie samohlások, ako v nemeckom *nehmen*(brať) - *nimmt* (prítomný čas, 3. os.) - *nahm* (jednoduchý min. čas) - *hat genommen* (zložený min. čas). Podstatné mená používali prepracovaný systém skloňovania a slovesá používali podobne prepracovaný systém časovania.

Pretože žiadny priamy dôkaz o existencií praindoeurópčiny neexistuje, všetky poznatky o nej sú odvodené z rekonštrukcií neskorších jazykov pomocou rôznych jazykovedných techník, ako napríklad komparatívnej metódy, či metódy vnútornej rekonštrukcie vývinu jazyka. Teórie o možnom príbuzenstve s inými jazykovými rodinami, vrátane uralských jazykov sú sporné.

Vznik
-----

Jazyk vznikol podľa dvoch hlavných teórií:

* asi 6000 až 7500 pred Kr. v Malej Ázii
* asi 4500 pred Kr. v južnom Rusku (severne od Čierneho mora, Kaukazu a Kaspického mora; od 3500 aj v severnej Malej Ázii)

Existuje ale veľmi veľa alternatívnych teórií, podľa ktorých vznikol v Indii, pri jazere Urmija či v Európe (severnej alebo strednej) a podobne.

Vznik indoeurópskych jazykov
----------------------------

Ako prvá sa z praindoeurópčiny oddelila praanatólčina (anatólske jazyky) - asi okolo 4000 alebo okolo 2300 pred Kr. Neskôr sa praindoeurópčina rozpadla na dve vetvy:

* keltsko-italicko-tocharský jazyk:
	+ z neho sa ako prvé oddelili tocharské jazyky
	+ neskôr sa keltsko-italicko-tocharský jazyk rozpadol na:
		- prakeltčinu (keltské jazyky)
		- praitaličtinu (italické jazyky), ktorá sa rozpadla na:
			* latinčinu (z nej vznikli románske jazyky)
			* oskicko-umbrijské jazyky
* árijsko-grécko-arménsky jazyk:
	+ z neho sa ako prvé oddelil baltsko-slovansko-germánsky jazyk, ktorý sa neskôr rozpadol na:
		- pragermánčinu (germánske jazyky)
		- baltsko-slovanský jazyk, ktorý sa neskôr rozpadol na:
			* praslovančina (slovanské jazyky)
			* prabaltčina (baltské jazyky)
	+ neskôr sa árijsko-grécko-arménsky jazyk rozpadol na:
		- grécke jazyky
		- arménsko-árijský jazyk, ktorý sa rozpadol na:
			* indoiránčinu (indoiránske jazyky)
			* arménčinu

V súčasnosti sa jazyky, ktoré vznikli z indoeurópskeho prajazyka, používajú v Indii a celej Európe. Preto sa tieto jazyky označujú ako indoeurópske jazyky.
**Mladistvý** je podľa súčasného slovenského Trestného zákona osoba vo veku od 14 do 18 rokov vrátane (§ 94 zákona č. 300/2005 Z. z.). Do roku 2005 bola dolná hranica 15 rokov namiesto 14 (§ 74 zák. č. 140/1961 Zb.).

Do 14 rokov sú za mladistvého zodpovední rodičia, trestnoprávnu zodpovednosť nadobúda vekom 14 rokov.[chýba zdroj]

Iná je definícia mladistvého podľa Zákonníka práce, kde sa uvádza, že *„Mladistvý zamestnanec je zamestnanec mladší ako 18 rokov"* (§ 40 zákona č. 311/2001 Z.z.).

Referencie
----------

1. ↑   *Zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 2005-05-20, [cit. 2019-08-15]. Dostupné online.
2. ↑   *Trestný zákon č. 140/1961 Zb.* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 1961-11-29, [cit. 2019-08-15]. Dostupné online.
3. ↑   *Zákon č. 311/2001 Z. z. Zákonník práce* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, 2001-07-02, [cit. 2019-08-15]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Červenofigúrový epichysis, cca 340 – 320 pred Kr. Musée Saint-Raymond
**Epichysis** (starogr. Επίχυσις – epichysis) je typ starogréckej nádoby.

Epichysis (mn. č. *epichyseis*), kanvičku menších rozmerov s jedným dlhým vertikálnym uchom a dlhým úzkym hrdlom, vyrábali predovšetkým grécki keramikári v južnej Itálii (najmä v Apúlii v červenofigurálnej keramike počas posledných štyroch desaťročiach 4. stor. pred Kr.) Pre jeho malý nalievací otvor sa dá predpokladať, že sa ním v malých dávkach nalievali (možno v posvätných kontextoch) drahé kvapaliny, vonné oleje alebo víno.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 379.
2. ↑   Ritual, *Epichysis*
3. 1 2  Joseph Coleman Carter, Keith Swift. *The Chora of Metaponto 7*. Austin : University of Texas Press, 2018. ISBN 978-14-7731-425-8. S. 754.
4. ↑  Ninina Cuomo di Caprio. *La galleria dei falsi*. Roma : L'Erma di Bretschneider, 1993. ISBN 978-88-7062-840-1. S. 72.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Epichysis**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Dubnická kronika** (originálny názov po lat.: *Cronica de gestis Hungarorum*) je stredoveký rukopis datovaný do roku 1476 (iné zdroje 1479) vo Veľkom Varadíne. Je jedinou stredovekou kráľovskou kronikou, ktorá se zachovala na Slovensku. Kódex s Dubnickou kronikou sa nachádzal v knižnici magnátskeho rodu Ilešháziovcov v barokovom kaštieli v Dubnici nad Váhom. Posledný potomok rodu Štefan Ilešházi dal roku 1838 previezť knižničné fondy do depozitu Maďarského národného múzeu v Budapešti.

Kronika spracúva obdobie od príchodu starých Maďarov do roku 1479. Ide o kompilát niekoľkých starších uhorských kroník, na ktorý nadväzuje samostatná práce autora kroniky. Najstaršia história od pôvodu Maďarov až po smrť kráľa Karola Róberta je napísaná v zhode s Budínskou a Viedenskou maľovanou kronikou. Nasledujú prevzaté kroniky Kronika anonymného minoritu a Kronika magistra Jána (Jána zo Šarišských Sokoloviec; Chronicon de Ludovico rege). Samostatnejšie je v kronike opísané časť obdobia vlády Ľudovíta I. a časť vlády Mateja I.

Zdroje
------

1. ↑  368. ANONYMNÉ UHORSKÉ KRONIKY Z 13. – 15. STOROČIA : c) Dubnická kronika. In: KUZMÍK, Jozef. *Slovník starovekých a stredovekých autorov, prameňov a knižných skriptorov so slovenskými vzťahmi*. Vyd. 1. Martin : Matica slovenská, 1983. 608 s. (Dokumentácia.) S. 405 – 406.

Literatúra
----------

* *Kronika uhorských kráľov zvaná Dubnická : historické rozprávanie neznámeho autora o minulosti Uhorského kráľovstva od výbojov Hunov do Európy až po sobáš Mateja Korvína s Beatricou*. Ed. Július Sopko. 1. vyd. Budmerice : Rak, 2004. 239 s. ISBN 80-85501-13-9.
**Pyrán** alebo **oxín** je heterocyklická zlúčenina, ktorá má šesťčlenný nearomatický cyklus pozostávajúci z piatich uhlíkov a jedného kyslíka s dvomi dvojitými väzbami. Existujú dva izoméry pyránu, ktoré sa líšia polohou dvojitých väzieb. 2*H*-pyrán má nasýtený uhlík na pozícii 2, zatiaľ čo 4*H*-pyrán má nasýtený uhlík na pozícii 4. 

4*H*-Pyrán bol poprvé izolovaný a charakterizovaný v roku 1962 pyrolýzou 2-acetoxy-3,4-dihydro-2H-pyránu. Bol však príliš nestabilný, hlavne na vzduchu. 4*H*-Pyrán sa jednoducho disproporcionuje na príslušný dihydropyrán a pyryliový ión, ktorý sa ľahko hydrolyzuje vo vodnom médiu.

Aj keď pyrány samotné nie sú v chémii veľmi významné, mnohé ich deriváty sú dôležité biologické molekuly, ako napríklad pyránoflavonoidy.

Názov pyrán sa často používa i pre jeho nasýtený analóg, ktorý sa správne označuje ako tetrahydropyrán (oxán). Monosacharidy, ktoré obsahujú šesťčlenný kruh, sú známe ako pyranózy.

Referencie
----------

1. ↑   γ-Pyran. *Journal of the American Chemical Society*, 1962, s. 2452–2453. DOI: 10.1021/ja00871a037.

Pozri aj
--------

* Furán
* Furfural
* Pyrón
* Tiopyrán

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pyran na anglickej Wikipédii.*
**Vidové varianty frazémy** sú frazeologické jednotky, patriace funkčne k verbálnym výrazom a odlišujúce sa navzájom v kategórii vidu dokonavosťou – nedokonavosťou slovesných komponentov, napr.: *robiť/urobiť z komára somára, kúpiť/kupovať mačku vo vreci, objavovať/objaviť Ameriku, čistiť/vyčistiť niekomu žalúdok, hádzať/hodiť niekoho do starého železa*. Existujú aj tzv. jednovidové frazémy, napr. len dok.: *zapísať si za uši, zahryznúť si do jazyka, narodiť sa v čepčeku, zabiť jednou ranou dve muchy, uzrieť svetlo sveta, otrčiť kopytá, zmiznúť po anglicky;* nedok.: *smiať sa do hrsti, držať sa maminej sukne, žiť na vysokej nohe, poznať ako svoju (vlastnú) dlaň, ležať hore bruchom, špiniť si ruky s niečím, niekým, hádzať perly sviniam, byť z lacného kraja, lízať med cez sklo, držať krok s niekým, ísť do spiša, nesiahať niekomu ani po päty, mlátiť prázdnu slamu* atď. Označenie vidové varianty frazémy má korene v názore, že na rozdiel od lexikálnych vidových párov nejde vo frazeológii o samostatné jednotky a kategória vidu sa chápe ako čisto gramatický jav (E. Kučerová, 1989). Toto chápanie má o. i. aj dôsledky na lexikografické spracovanie frazém. Iná možnosť je chápať tieto frazémy ako vidové páry so statusom samostatných jednotiek. Niekedy sa vidové tvary považujú aj za špecifický druh lexikálneho variantu, ktorý je príznačný iba pre slovesné frazémy. Jeho existencia sa odôvodňuje práve spomínaným faktom, že medzi slovesnými frazémami sú také, ktoré fungujú len v jednom (raz v dokonavom, niekedy zasa iba v nedokonavom) vide, a na druhej strane také, čo majú formu obidvoch vidov. Je napr. iba *aj keby klince z neba padali* (nie padli), rovnako zasa iba *padla* (nie padala) *kosa na kameň*, ale na druhej strane môže byť *obrátiť* aj *obracať niečo na popol* a pod.

Literatúra
----------

* E. Kučerová, 1989.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Peter Mišík** (16. apríla 1946 Bratislava) je slovenský zlatník, strieborník, šperkár a reštaurátor.

Životopis
---------

Študoval obor zlatníctvo a šperkárstvo na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Turnove. Pôsobil dve desaťročia ako zlatník a strieborník v národnom podniku Zlatokov v Bratislave. Slovenská historička zlatníctva Dr. Eva Toranová jej oslovila ku spoluprácii pri restaurovaní zlatnických pamiatok, ktoré pripravovala pre svoju monográfiu *Zlatníctvo na Slovensku*(Tatran Bratislava 1983). Z toho sa vyvinula Mišíkova hlavná profesná činnost. Vypracoval se na najlepšieho súčasného slovenského reštaurátora zlatnických diel. Žije v Kremnici, kde má aj svoju zlatnícku dielňu.

Dielo
-----

Reštauroval desiatky oltárnych krížov, monštrancií, pamiatok (pre dóm v Bratislave, pre kostola sv. Kataríny v Kremnici, zo Starej Lubovni, z Velkej pri Poprade, zo Slovenského národného múzea v Bratislave a d.), Ďalej restauroval nekolko kalichov, zo Spišskej kapituly, cibória aj relikviáre.

* Vlastná tvorba: granulovaná monštrancia, šperky: predo všetkým zo striebra.

Referencie
----------

1. ↑  Peter Mišík v rozhovoru z r. 2016
2. ↑  Firma Aurar
3. ↑   *Fotogaléria* [online]. [Cit. 2021-06-25]. Dostupné online. Archivované 2021-06-25 z originálu.

Literatúra
----------

* Slovník českých a slovenských výtvarných umělců, Centrum Chagall Ostrava 2002

Externé odkazy
--------------

* AbArt
* Peter Mišík na webu Múzea v Kremnici  Archivované 2021-06-25 na Wayback Machine
* web slovenských umelcov

Autoritné údaje: * abART: 43282
* Web umenia: 6735
**Ulysses** bola kozmická sonda určená na výskum Slnka. Meno sondy „Ulysses" je rímske meno Odyssea.

Sonda bola spoločným projektom ESA a NASA. Na obežnú dráhu ju vyniesol 6. októbra 1990 raketoplán Discovery pri misii STS-41. Potom sa sonda vydala na dva roky trvajúcu cestu k Jupiteru. Tam objavila, trochu nad rámec svojich povinností, prekvapivo veľký únik prachu z Jupiterovho systému. Zároveň však Jupiter využila ako gravitačný prak, ktorý ju vyhodil na obežnú dráhu so sklonom 79° k rovine ekliptiky. Sonda preto neobieha v rovine, v ktorej obiehajú takmer všetky ostatné sondy, ale takmer kolmo k rovine ekliptiky a tým aj k rovníku Slnka. Sonda obieha po eliptickej dráhe nad pólmi Slnka, vďaka čomu môže pozorovať Slnko tak, ako to nie je možné zo Zeme alebo z roviny ekliptiky. Prvýkrát sa nad južný pól dostala v roku 1994, nad severný o rok neskôr. Okolo Slnka obieha s periodicitou šiestich rokov. Takže druhý prelet nad pólmi Slnka vykonala v rokoch 2000 a 2001. 

Sonda nesie veľa prístrojov na pozorovanie častíc a žiarenia vychádzajúceho zo Slnka. Má tiež výhodný obežný cyklus. Hneď počas prvého preletu si astronómovia všimli zreteľné rozdiely v počte častíc medzi pólom a rovníkom. Bol ale oveľa menší, ako sa čakalo. Ďalším veľkým prekvapením bolo, že magnetosféra je na juhu silnejšia ako na severe. Počas rokov 2000 – 2001 prechádzalo Slnko búrlivejšou časťou svojho jedenásťročného cyklu, takže nebolo možné vykonať množstvo citlivých pozorovaní. Sondu však zasiahla jedna z obrovitých erupcií a bolo tak možné študovať čo sa stane so slnečnou erupciou vo vzdialenosti 300 miliónov km od Slnka. V roku 2006 bolo Slnko síce opäť v minime svojej aktivity, ale okrem jedenásťročného cyklu má Slnko aj cyklus dvadsaťdvaročný, počas ktorého vždy dôjde k prepólovaniu. Práve preto bol tento prelet z vedeckého hľadiska taký zaujímavý. Mohli sme totiž pomocou rovnakých prístrojov sledovať dve slnečné obdobia a rozdiely medzi nimi.

30. júna 2009 bola činnosť sondy ukončená. Povel na ukončenie práce dostala sonda zo Zeme. Ulysses naďalej obieha Slnko ako neaktívne teleso.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ulysses (sonda)**

Externé odkazy
--------------

* Sonda na stránkach encyklopédie SPACE 40 (po česky)
* NASA/JPL Stránka sondy *Ulysses* (NASA) Archivované 2002-06-02 na Wayback Machine (po anglicky)
* ESA Stránka sondy *Ulysses* (ESA) (po anglicky)
* ESA/NASA/JPL: Detailný popis podsystémov a prístrojov sondy *Ulysses* Archivované 2004-10-25 na Wayback Machine (po anglicky)
* Kde je Ulysses práve teraz! Archivované 2006-09-28 na Wayback Machine (po anglicky)
* Stránka sondy *Ulysses* (Inštitút Maxa Plancka) Archivované 2006-11-01 na Wayback Machine (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ulysses (sonda) na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Genesis** bola americká kozmická sonda programu Discovery z roku 2001, určená na výskum Slnka, resp. na prieskum slnečného vetra.

Predchádzajúce výskumy
----------------------

Sonda Genesis bola po sonde SOHO, satelite TRACE a sonde Ulysses v poradí štvrtá z poslednej doby, ktorá bola zameraná primárne na výskum Slnka.. Ako prvá sa pokúsila o zber častíc slnečného vetra. Plánované náklady na projekt Genesis boli 216 miliónov dolárov.. Čiastočné pokusy v tomto smere sa uskutočnili v USA a ZSSR 20 rokov predtým so sondami z programov Explorer a Kosmos.

Konštrukcia
-----------

Sonda obsahovala na diaľku riadené necelé tri stovky lapačov, ktoré dva roky zbierali častice slnečného vetra. Hmotnosť sondy pri štarte bola 636 kg.

Postup misie
------------

Lapač sondy z ultratenkých materiálov: silikónu, zlata, zafíru, diamantu a iných
Sonda odštartovala z kozmodrómu Cape Canaveral na Floride 8. augusta 2001 s pomocou nosnej rakety Delta II 7326. V katalógu COSPAR má označenie 2001-034A. 

Pristávacie puzdro sondy malo v pláne pristáť v púšti v Utahu s padákmi, ale aby sa zamedzilo poškodeniu, bol pripravený vrtuľník s dlhým zavesenými hákom, ktorý mal sondu zachytiť. Plánované pristátie puzdra sondy sa odohralo 8. septembra 2004. Návratovému puzdru sondy Genesis sa podľa vyšetrovania vinou zlej inštalácie senzorov, poukazujúcich na vstup do atmosféry, neotvoril padák. Zariadenie sa po páde rýchlosťou 311 km/h rozbilo v púšti. Zvyšky puzdra a vzoriek boli prevezené do laboratórií NASA na ďalšie skúmanie. Muselo sa určiť, ku akej veľkej kontaminácii došlo a ako veľká hrúbka materiálu sa musela odstrániť, aby sa vedci dostali na vzorky slnečného vetra nekontaminované nečistotami z miesta dopadu. 

Samotná sonda pokračuje ďalej v lete okolo Zeme.

Referencie
----------

1. ↑  VÍTEK, Antonín. *2001-034A - Genesis* [online]. Velký katalog družic a kosmických sond SPACE 40, [cit. 2008-08-25]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑
3. ↑  ISBELL, Douglas. *MISSIONS TO GATHER SOLAR WIND SAMPLES AND TOUR THREE COMETS SELECTED AS NEXT DISCOVERY PROGRAM FLIGHTS* [online]. Washington, DC: NASA, 1997-10-20, [cit. 2008-08-25]. Dostupné online. Archivované 2009-10-28 z originálu. (anglicky)
4. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2009-05-14]. Dostupné online. Archivované 2007-06-18 z originálu.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Archivované 2006-01-16 na Wayback Machine
*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Genesis (sonda) na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Program Discovery |
| --- |
| Plánované | 
* Moon Mineralogy Mapper
* Gravity Recovery and Interior Laboratory

 |
| Aktívne | 
* ASPERA-3
* Dawn
* Kepler

 |
| Dokončené | 
* NEAR Shoemaker
* Mars Pathfinder
* Lunar Prospector
* Deep Impact
* Stardust
* Genesis
* MESSENGER

 |
| Neúspešné | 
* CONTOUR

 |
**Venera-12** (rusky: Венера-12) bola sovietska planetárna sonda, ktorá v rámci programe Venera skúmala planétu Venušu. Let sa uskutočnil v roku 1978. Sonda zložená z orbitálnej časti a pristávacieho puzdra sa úspešne dostala na obežnú dráhu Venuše a pristávacie puzdro s vedeckými prístrojmi pristálo na povrchu planéty. Podľa COSPAR bola sonda katalogizovaná ako 1978-086A.

Konštrukcia
-----------

Sonda bola rovnaká, ako jej o týždeň skôr vypustená dvojička Venera 11. Hmotnosť sondy bola asi 4 700 kg okrem paliva, z toho pristávacie puzdro (tiež pristávací modul) 1 600 kg. Jej súčasťou bola francúzska aparatúra Sigma 2MS k snímaniu zábleskov gama žiarenia.

Puzdro bolo vybavené padákovým systémom, ktorý obsahoval výťažný a brzdiaci padák. Ďalej tu bol hmotový spektrometer, plynový chromatograf Sigma, aparatúra Groza a rada ďalších prístrojov.

Priebeh misie
-------------

Po rannom štarte 14. septembra 1978 z kozmodrómu Bajkonur sa dostala vďaka rakete Proton-K/D-1 na parkovaciu dráhu okolo Zeme a odtiaľ na dráhu k Venuši. V priebehu letu boli vykonané dve letové korekcie 21. septembra a 14. decembra 1978. Krátko po druhej korekcii bolo začaté podchladzovanie pristávacieho puzdra a 19. decembra došlo k jeho odpojeniu od sondy. Dráha sondy bola upravená tak, aby umožnila prenos vysielania z puzdra na 69 miliónov km vzdialenú planétu Zem a potom sa dostala na dráhu okolo Slnka. Prevádzala aj naďalej vedecké merania. 

### Puzdro na Venuši

Puzdro vstúpilo 21. decembra 1978 do horných vrstiev atmosféry planéty rýchlosťou 11,2 km/s a bola pribrzdené pri preťažení 170 G na 300 m/s. Prenos meraní parametrov atmosféry začal zhruba vo výške 62 km. Brzdiaci padák účinkoval asi 550 s, potom bol vo výške 40 km oddelený a jeho rolu zastal kovový prstenec. Puzdro dopadlo na nepríliš osvetlenú stranu Venuše (3000 luxov) zhruba 800 km od miesta dopadu takmer súčasnej misie Venery 11.

V extrémnych podmienkach (teplota 460 stupňov, tlak 8,92 MPa) vydržala pracovať nečakane dlho – 110 minút. Nevytvorila žiandu snímku povrchu, ale prístroj Groza zaregistroval sériu bleskov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Veněra 12 na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* 
* Archivované 2007-06-09 na Wayback Machine
* Archivované 2008-04-18 na Wayback Machine

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Predchádzajúca misia:**Venera 11** | **Program Venera** | Nasledujúca misia:**Venera 13** |

  


| * z
* d
* u
Program Venera |
| --- |
| 
* 1VA
* Venera-1
* Sputnik 19
* Sputnik 20
* Sputnik 21
* Kosmos-21
* Venera-1964A
* Venera-1964B
* Kosmos-27
* Venera-2
* Venera-3
* Kosmos-96
* Venera-1965A
* Venera-4
* Kosmos-167
* Venera-5
* Venera-6
* Venera-7
* Kosmos-359
* Venera-8
* Kosmos-482
* Venera-9
* Venera-10
* Venera-11
* Venera-12
* Venera-13
* Venera-14
* Venera-15
* Venera-16
* Venera-D

 |
Model balónom nesenej atmosférickej kapsuly, vypustenej zo zostupového modulu 11. júna 1985
**Vega 1** (po rusky: *Вега-1*) je jedna z dvoch sovietskych kozmických sond, ktoré boli určené na výskum planéty Venuša a Halleyovej kométy. Bola vypustená 15. decembra 1984 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane.

Popis a vybavenie sondy
-----------------------

Vega 1 bola trojosovo stabilizovaná sonda. Konštrukcia bola odvodená od sond z programu Venera. Základ konštrukcie tvoria nádrže s KPL pre systém orientácie, stabilizácie a korekcie dráhy, ku ktorým je pripevnený toroidálny prístrojový úsek. Z boku vystupujú slnečné panely a parabolická smerovaná anténa. Na strane k Slnku sú systémy astroorientácie. Vybavenie sondy je umiestnené na telese sondy (prístroje, ktoré nevyžadujú presnú orientáciu), na výklopných tyčiach (elektromagnetické prístroje) a tiež na plošine ASP-G (Č), ktorá bola vyrobená v Česko-Slovensku. Na prieskum Venuše bol určený tiež zostupový modul s pristávacím puzdrom a aerostatom, ktorý slúžil na prieskum atmosféry Venuše.

### Vybavenie

* kamerový systém na snímkovanie Halleyovej kométy
	+ širokouhlá kamera (ohnisková vzdialenosť 180 mm, svetelnosť f/3, zorné pole 3×4°)
	+ úzkouhlá kamera (ohnisková vzdialenosť 1 200 mm, svetelnosť f/5, zorné pole 48')
	+ sada 6 farebných filtrov k úzkouhlej kamere
	+ infračervený spektrometer IKS
	+ polohový detektor ADN
* iónový detektor prachu
* komplex na sledovanie plazmy
	+ neutrálny hmotnostný spektrometer
	+ hmotnostný spektrometer Plazmag
	+ vysokofrekvenčný analyzátor Époniche
	+ magnetometer Míša
	+ analyzátor plazmových vĺn – na jeho vývoji sa podieľala ČSSR
* prachový hmotnostný spektrometer PUMA

Priebeh misie
-------------

Sonda bola vypustená 15. decembra 1984 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane. V apríli 1985 sa pravidelne aktivovali prístroje na meranie medziplanetárneho priestoru a charakteristiky kometárnej hmoty. 9. júna 1985 sa od sondy oddelil zostupový modul určený na výskum Venuše. Potom sonda uskutočnila motorický manéver, ktorý ju naviedol na dráhu míňajúcu planétu vo vzdialenosti asi 39 000 km. 10. februára 1986 sa uskutočnila posledná korekcia dráhy letu. Sonda Vega 1 začala s výskumom Halleyovej kométy 4. marca 1986. 6. marca 1986 sonda preletela vo vzdialenosti 9 000 km od jadra kométy. Posledné meranie kométy 1P/Halley prebehlo o dva dni neskôr. Potom sonda pokračovala vo výskume medziplanetárneho priestoru.

Externé odkazy
--------------

* Vega 1 na kosmo.cz (po česky)
* Vega 1 na mentallandscape.com (po anglicky)
* Nespracované údaje a snímky misie Vega 1 v databáze Planetary Data System NASA (po anglicky)

Zdroje
------

*
**Exchange-traded fund** (**ETF**, doslovne *fondy obchodované na burze*) sú fondy určené pre drobných aj inštitucionálnych 
investorov, ktoré sú, rovnako ako klasické majetkové fondy kolektívneho investovania, tvorené majetkom skládajúcim sa z rôznych aktív. Najvýznamnejším charakteristickým rysom ETF je, že napriek tomu, že sú považované za fondy otvoreného typu, sú nimi vydávané cenné papiere verejne obchodovateľné na burze.

Je to investičný produkt, ktorý investuje do širšieho portfólia akcií, dlhopisov, či iných tried aktív bez potreby kupovať každý titul jednotlivo. Väčšina ETF fondov sleduje isté burzové či komoditné indexy, ktoré zahŕňajú vývoj viacerých akcií, dlhopisov, či iných aktív, vďaka ktorým nadobúda svoje vlastnosti. V takých prípadoch ide o pasívne investovanie, ktoré sa snaží kopírovať vývoj trhu. ETF majú právnu štruktúru investičného fondu a na burze sa chovajú ako akcie.

Jeden z prvých ETF fondov bol S&P 500 indexový fond, ktorý sa začal predávať na americkej burze v roku 1993. V Európe sa ETF začali predávať od roku 1999. Dnes sú na trhu tisícky rôznych ETF fondov, s rôznymi špecifikáciami podľa sektorov, krajín či typov aktív. 

V Európe sú ETF kvalifikované ako separátna trieda aktív (podľa MIFID z januára 2018), čo znamená, že sú regulované ESMA.

História
--------

Prvý ETF fond na svete bol spustený na burze v Toronte, v roku 1990, s menom Toronto 35 Index Participation Units (TIPs 35), ktorý kopíroval vývoj TSE-35 indexu. Prvý americký ETF fond sa začal predávať na burze v roku 1993, menom SPDR. Ten odráža vývoj akcií firiem v indexe S&P 500, ktorý je momentálne najviac kupovaný a predávaný fond na trhu. Jeho aktíva presahujú hodnotu 58 miliárd amerických dolárov, čo je zhruba 16% celého trhu s ETF. V roku 2002 sa na trhu objavil aj prvý ETF fond, ktorý kopíruje pohyby dlhopisov.

Referencie
----------

1. ↑  OLDŘICH, Rejnuš. *Finanční trhy: Učebnice s programem na generování cvičných testů*. 1. vyd. Praha : Grada Publishing, a.s. 2016. 384 s. ISBN 978-80-247-5871-8. S. 301-303. (po česky)
2. ↑   *Stanovisko k interpretácii limitov obmedzenia a rozloženia rizika týkajúce sa ETF*
a idexových certifikátov *[online]. Bratislava: Národná Banka Slovenska, 2011-12-29, [cit. 2019-03-23]. Dostupné online.*
3. ↑
4. ↑  KALINA, Marek. *Čo sú to ETF?* [online]. 2023-05-24, [cit. 2024-01-08]. Dostupné online.
5. ↑
6. ↑  SIMPSON, Stephen D.; CFA. *A Brief History Of Exchange-Traded Funds* [online]. Investopedia, [cit. 2019-04-17]. Dostupné online. (po anglicky)
7. ↑   *A Focus on ETFs - History of ETFs* [online]. online.wsj.com, [cit. 2019-04-17]. Dostupné online.
8. ↑   *Vanguard - What is the history of ETFs?* [online]. advisors.vanguard.com, [cit. 2019-04-17]. Dostupné online.
**Dmitrij Valerievič Tertyšnyj** (rus. Дмитрий Валерьевич Тертышный; \* 26. december 1976, Čeľabinsk, Sovietsky zväz – † 23. júl 1999, Okanagan Valley, Britská Kolumbia, Kanada) bol ruský hokejový obranca, ktorý naposledy hral za Philadelphiu Flyers v NHL. V zámorí stihol odohrať jedinú sezónu, než zahynul počas dovolenky pri jazere Okanagan. Počas plavby narazila do člnu nečakane silná vlna a prevrhla Tertyšného cez palubu, priamo pod vrtuľu plavidla, ktoré mu preseklo krčnú tepnu.

Hokejová kariéra
----------------

Tertyšnyj bol odchovancom Traktoru Čeľabinsk, za ktorý nastupoval v najvyššej ruskej hokejovej lige od sezóny 1994/95, keď mal iba sedemnásť rokov. Profesionálnym hokejistom sa stal navzdory tomu, že v hokejovej prípravke patril medzi najútlejšie deti. Za Traktor dokopy odohral štyri sezóny, ale výraznejšieho klubového úspechu sa nedočkal, za toto obdobie nastúpil len k piatim zápasom v play-off. Napriek tomu, že hrával za podpriemerný klub, tak sa vyprofiloval na jedného z najlepších defenzívne ladených obrancov v Rusku.

V roku 1998 prišiel záujem zo zámoria. Do rozvojového kempu si zavolala Tertyšného Philadelphia Flyers, ktorá Rusa draftovala v roku 1995. Tertyšnému pôvodne ponúkli iba dvojcestnú zmluvu, nakoľko sa s ním počítalo predovšetkým do nižšej ligy, ale výbornými výkonmi v predsezónnych zápasoch si vybojoval miesto na súpiske Philadelphie Flyers.

Vo svojej jedinej sezóne v NHL odohral 62 zápasov v základnej časti, strelil dva góly a na osem prihrával. V play-off pridal jeden štart, ale Philadelphia, ktorá rok predtým hrala finále, vypadla už v prvom kole.

Smrť
----

Po konci hokejovej sezóny sa Tertyšnyj vybral na dovolenku ku jazeru Okanagan spoločne so spoluhráčmi Francisom Belangerom a Michailom Černovom. Trojica hokejistov si v dovolenkovej destinácii prenajala motorový čln a vydala sa na výlet. Tertyšnyj sedel na kolenách v prednej časti lode, keď do trupu plavidla vrazila nečakane silná vlna, ktorá ho vymrštila do vody.

Tertyšnyj skončil priamo pod lodnou skrutkou, ktorá mu prerezala krčnú tepnu. Napriek vážnemu zraneniu mal dosť síl vyplávať na hladinu a nechať sa zdvihnúť kamarátmi späť na palubu. Kým ale čln doplával na breh, Tertyšnyj vykrvácal.

Osobný život
------------

Tertyšnyj bol ženatý, manželka Polina bola v čase jeho smrti v štvrtom mesiaci tehotenstva. Posmrtne sa mu narodil syn Alexandr, ktorý sa tiež stal hokejistom. V súčasnosti hráva v univerzitnej lige.

Pozri aj
--------

* Zoznam nezvyčajných príčin smrti

Referencie
----------

1. ↑   *Dmitri Tertyshny Hockey Stats and Profile at hockeydb.com* [online]. www.hockeydb.com, [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.
2. ↑   *HockeyBuzz.com - Bill Meltzer - Remembering Dmitri Tertyshny and Larry Mickey* [online]. www.hockeybuzz.com, [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.
3. ↑   *Tertyšného usmrtila lodná skrutka* [online]. www.sme.sk, [cit. 2023-09-06]. Dostupné online.
**Surveyor 1** bola prvá americká kozmická sonda, ktorá úspešne pristála na povrchu Mesiaca.

Priebeh letu
------------

Sonda programu Surveyor vyštartovala 30. mája 1966 o 14:41 UTC z Mysu Canaveral pomocou nosnej rakety Atlas Centaur D. Sonda bola odpoveďou na sovietsku sondu Luna 9, ktorá ako prvá v histórii mäkko pristála na Mesiaci o necelé 4 mesiace skôr. 

Surveyor 1 sa po korekcii dráhy 31. mája dostal do blízkosti Mesiaca a 2. júna o 6:14 UTC spustil vo výške 85 km nad mesačným povrchom hlavný zostupový motor. Ten sa po ukončení činnosti vo výške 9,5 km oddelil a sonda následne klesala pomocou troch zostupových trysiek. Tie boli vypnuté asi sekundu pred pristátím vo výške 3,5 metra, načo sonda rýchlosťou 3 m/s dopadla na povrch. Stalo sa tak presne o 6:17:37 UTC v oblasti Oceánu búrok, asi 16 km od plánovaného bodu. Surveyor 1 následne začal vysielať na Zem telemetrické údaje. 

Sonda oproti plánu fungovala až do 7. januára 1967, pričom stihla odoslať 11 237 televíznych snímkov mesačného povrchu.

Tieň sondy Surveyor 1 na mesačnom povrchu

Externé odkazy
--------------

* Surveyor 1
**Centrum pre malé planétky** (angl. *Minor Planet Center*, skratka *MPC*) je stredisko so sídlo a pod správou Smithsonovho astrofyzikálneho observatória (SAO), ktoré je časťou Center for Astrophysics (CfA) spolu s Harvard College Observatory (HCO).

Pod záštitou Medzinárodnej astronomickej únie to je oficiálna organizácia v oblasti zberu pozorovacích dát pre planétky a kométy, na výpočet ich dráh a publikovanie týchto informácií v cirkulároch MPC. Prevádzkuje niekoľko bezplatných online služieb pre pozorovateľov na pomoc pri pozorovaní planétok a komét. Kompletný katalóg dráh planétok (MPCORB, niekedy nazývaný Minor Planet Catalogue) je tiež voľne k dispozícii na stiahnutie.

MPC vzniklo na univerzite v Cincinnati v roku 1947, pod vedením Paula Hergeta. Po odchode Paula Hergeta v roku 1978 bolo stredisko presťahované do SAO pod vedením Briana Marsdena.

Referencie
----------

1. ↑   Súpis termínov z astronómie. *Kultúra slova* (Bratislava: Jazykovedný ústav Ľ. Štúra SAV a Matica Slovenská), 2018, roč. 52, čís. 1, s. 87. Dostupné online [cit. 2018-05-16]. ISSN 0023-5202.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web

Autoritné údaje: * GND: 1900028-5
* ISNI: 0000000117030968
* LCCN: n86828424
* NK ČR: ko2011425783
* VIAF: 136956218
* WorldCat: lccn-n86828424
**Luna 20** bola sovietska automatická kozmická sonda, ktorá v roku 1972 odobrala vzorky z povrchu Mesiaca a vrátila sa s nimi úspešne na Zem. Išlo o druhú úspešnú návratovú sondu programu Luna.

Sonda typu *E-8-5* vyvinutá v konštrukčnej kancelárii OKB Lavočkina sa skladala z dvoch hlavných častí - pristávacieho a štartovacieho modulu. Pristávacia časť sa skladala z motorového bloku, palivových nádrží, prístrojového úseku, amortizátorov pre mäkké pristátie a antén rádiového komplexu. Štartovací (návratový) stupeň využíva pristávací stupeň ako základňu pri štarte z Mesiaca. Tiež sa skladá z motorového bloku s pohonnými nádržami a prístrojového úseku. Na jeho vrchole je umiestnené 35 kilogramové guľové puzdro na vzorky pokryté ochranným ablatívnym štítom. Najdôležitejším prístrojom sondy je vŕtačka zložená z troch samostatných časti - z vlastného vrtáku s motorom, z ramena umožňujúceho premiestňovanie vrtáku (od návratového puzdra na povrch Mesiaca a späť) a z ovládacích mechanizmov. Sonda tiež niesla stereo kamery, ktoré zdokumentovali miesto pristátia. 

Sonda odštartovala z kozmodrómu Bajkonur pomocou nosnej rakety Proton-K 14. februára 1972. 18. februára zakotvila na selenocentrickej obežnej dráhe a korekciami ju postupne znižovala. 21. februára o 19:19 UT úspešne pristála na povrchu Mesiaca v horskej oblasti medzi Morom hojnosti (Mare Fecunditatis) a Morom Kríz (Mare Crisium), necelé 2 kilometre od podobnej, no havarovanej sondy Luna 18. Luna 20 bola vôbec prvou sondou, ktorá úspešne pristála v horskej oblasti (predbehla aj pilotovanú misiu Apollo 16, ktorá v podobnom teréne pristála o niekoľko mesiacov neskôr). 22. februára bolo spustené odoberanie mesačnej vzorky, pričom rotačno-nárazové vŕtanie muselo byť kvôli veľkému odporu horniny viackrát prerušené. Napriek tomu sa vŕtaciemu zariadeniu podarilo odobrať 55 gramov horniny, ktorá bola prepravená do návratového puzdra, ktoré ešte toho istého dňa o 22:58 UT odštartovalo z mesačného povrchu späť k Zemi. To úspešne pristálo 25. februára o 19:11 UT asi 40 km severozápadne od mesta Džezkazgan v Kazachstane, na malom ostrove na rieke Karkingir. 

Analýza materiálu získaného sondou Luna 20 potvrdila, že je podstatne odlišný od vzoriek získaných predchádzajúcou návratovou sondou Luna 16. Obsahoval totiž prevažne anortozit, ktorý, ako sa neskôr ukázalo, je na Mesiaci typický pre geologicky staré horské oblasti (na rozdiel od bazaltických hornín prevažujúcich v mladších moriach). Materiál podobného zloženia dopravila o dva mesiace neskôr na Zem aj pilotovaná misia Apollo 16.

Externé odkazy
--------------

* Luna 20 na Space 40

| * z
* d
* u
Program Luna |
| --- |
| 
* Luna 1
* Luna 2
* Luna 3
* Luna 4
* Luna 5
* Luna 6
* Luna 7
* Luna 8
* Luna 9
* Luna 10
* Luna 11
* Luna 12
* Luna 13
* Luna 14
* Luna 15
* Luna 16
* Luna 17
* Luna 18
* Luna 19
* Luna 20
* Luna 21
* Luna 22
* Luna 23
* Luna 24
* Luna 25

 |
Pohľad na laboratórne vytvorený turbiditný prúd zvírených častíc ílu a piesku vo vode.
**Turbiditný prúd** je vodný prúd so zvýšenou hustotou, ktorý sa pohybuje dolu svahom v dôsledku svojej väčšej hustoty, než má kvapalina, ktorá ho obklopuje. Termín sa väčšinou používa na opísanie prúdov vo vodnom prostredí, oceánoch, jazerách, k podobným javom však môže dochádzať aj v iných typoch prostredia (napr. lavína).

Termínom turbiditný prúd môže byť označený proces transportu sedimentu v suspenzii v dôsledku turbulencie transportného média, ako aj sedimentárna sekvencia takto uložená. Morfologicky vytvárajú turbiditné prúdy spravidla telesá lalokovitého tvaru, označované ako podmorské vejáre.

Turbiditné prúdy sú obvykle spustené zemetraseniami alebo zosuvmi. Dochádza pritom k nasýteniu vody sedimentom a jej následnému gravitačnému pohybu do nižšej časti sedimentačnej panvy. Rýchlo sa pohybujúci prúd cestou po svahu eroduje nespevnený sediment a odnáša ho so sebou. Výsledkom sedimentácie takýchto prúdov sú typicky zvrstvené horninové celky označované ako turbidity. Sedimentárna sekvencia ideálneho turbiditného prúdu je označovaná ako tzv. Boumova sekvencia.

Turbiditné prúdy sú časté v oblastiach so silnou seizmickou aktivitou, na podmorských svahoch, v blízkosti hlbokomorských priekop, na aktívnych okrajoch kontinentov, prípadne pri podmorských kaňonoch na pasívnych kontinentálnych okrajoch. Na ich spustenie nie je potrebný veľký sklon svahu (stačí iba 1-3°) ale prekročenie súdržnosti sedimentu. Takýto proces môže iniciovať dosah spodnej časti búrkového vlnenia či pokles vodnej hladiny a následná zmena režimu sedimentácie.

S narastajúcim sklonom svahu narastá i sila a rýchlosť prúdu, ktorý tak môže niesť väčšie množstvo sedimentu. To má za následok zvýšenie hustoty prúdu. Niektoré turbiditné prúdy môžu dosahovať rýchlosť do 500 km/h.

Zaznamenané turbiditné prúdy
----------------------------

8. novembra 1929 bolo zaznamenané zemetrasenie pri Grand Banks, neďaleko pobrežia Newfoundlandu, následkom ktorého došlo k pretrhnutiu transatlantického telegrafného spojenia. Spojenie tvorilo niekoľko paralelných káblov, umiestnených v rôznych častiach kontinentálneho svahu. 12 káblov sa postupne pretrhlo na 28 miestach, pričom sa podarilo zaznamenať presné časy i miesta ich pretrhnutia. Následný výskum potvrdil, že zemetrasenie spustilo asi 100 km/h sa pohybujúci turbiditný prúd, ktorý prešiel po 600 km dlhom kontinentálnom svahu a roztrhal káble ktoré mu stáli v ceste.

Referencie
----------

1. ↑  Mutti, E. Tinterri, R. Remacha, E. Mavilla, N. Angella, S. Fava, L. 1999: An Introduction to the Analysis of Ancient Turbidite Basins from an Outcrop Perspective. AAPG Continuing education course note series #39, AAPG, Tulsa, 61 s.
2. ↑  Šujan, M. 2021: Sedimentológia klastík. Procesy usadzovania a analýza fácií. Univerzita Komenského, Bratislava, 208 s. ISBN: 978-80-223-5099-0

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Turbidity current na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vied o Zemi |
**Kaguya** (po japonsky かぐや, predtým známa ako **SELENE**) bola dlho pripravovaná mesačná sonda japonskej agentúry JAXA. Bola vypustená v roku 2007, pričom v tom čase išlo o najkomplexnejšiu misiu na prieskum prirodzeného satelitu Zeme od čias projektu Apollo. Primárna misia pôvodne plánovaná na jeden rok bola predĺžená až do júna 2009 a počas tohto obdobia sonda veľmi presne zmapovala povrch Mesiaca, získala podrobné topografické a gravitačné merania a preštudovala podpovrchovú štruktúru ako aj tenkú atmosféru nášho satelitu.

Pomenovanie sondy
-----------------

Sonda bola až do júna 2007 oficiálne označovaná ako *SELENE* (skratka z angl. *SELenological and ENgeneering Explorer*, *Lunárny a inžiniersky prieskumník*) teda menom gréckej bohyne mesiaca. Spolu s presným určením dátumu štartu však bola premenovaná na Kaguya, čo je meno japonskej rozprávkovej princeznej, ktorá prišla na Zem z Mesiaca.

Prístroje na palube
-------------------

Štart sondy Kaguya
* terénna kamera (Terrain Camera TC) – rozlíšenie až 10 m/px
* röntgenový fluorescenčný spektrometer (X-Ray Flourescence Spectrometer XRS)
* lunárny magnetometer (Lunar Magnetometer LMAG)
* spektrálny profilovač (Spectral Profiler SP) – rozlíšenie 562 m×400 m/px)
* mnohopásmový zobrazovač (Multi-band Imager MI) – rozlíšenie vo viditeľnom svetle 20 m/px, v infračervenom 62 m/px
* kamera s vysokým rozlíšením (High Definition Television Camera HDTV)
* laserový výškomer (Laser Altimeter LALT)
* lunárny radar (Lunar Radar Sounder LRS)
* gama spektrometer (Gamma-Ray Spectrometer GRS)
* spektrometer nabitých častíc (Charged Particle Spectrometer CPS)
* plazmový analyzátor (Plasma Analyzer PACE)
* zobrazovač vrchnej atmosféry a plazmy (Upper Atmosphere and Plasma Imager UPI)
* rádiový vysielač (Radio Science)

Sonda má na svojej palube aj dva subsatelity – **Okina** a **Ouna**, ktoré sa oddelujú na obežnej dráhe Mesiaca a ktoré majú zabezpečiť spojenie Zeme so sondou Kaguja aj vtedy, keď je na odvrátenej strane Mesiaca. Oba subsatelity zároveň doplňujú niektoré vedecké merania z Kaguje.

Priebeh letu
------------

Kaguja odštartovala 14. septembra 2007 z kozmodrómu Tanegašima pomocou nosnej rakety H-2A. Spočiatku bola navedená na vysoko eliptickú obežnú dráhu Zeme, po korekciách dráhy úspešne prešla 3. októbra na selenocentrickú obežnú dráhu. 9. októbra sa od Kaguje oddelil subsatelit Okina a 12. októbra ho nasledoval subsatelit Ouna. Po ukončení skúšok všetkých systémov sondy začala Kaguja 21. decembra pravidelné vedecké merania. Kaguja zanikla 10. júna 2009, pričom narazila na mesačný povrch na mieste o súradniciach 65.5° j.š. a 80.4° v.d.

Subsatelit Okina zanikol nárazom o mesačný povrch už 12. februára 2009, Ouna by mala byť stále na orbite.

Externé odkazy
--------------

* Domáca stránka projektu Kaguya Archivované 2013-10-24 na Wayback Machine

### Zdroje

1. ↑  Moon Daily: Japan To Launch Lunar Orbiter On August 16
**Planckova hmotnosť** (symbol {\displaystyle m\_{\mathrm {P} }\,\!}) je jednotka hmotnosti v systéme Planckových jednotiek zavedená fyzikom Maxom Planckom. Je považovaná za „prirodzenú" jednotku, pretože je vyjadrená pomocou troch základných fyzikálnych konštánt — rýchlosti svetla, Planckovej konštanty a gravitačnej konštanty. Planckova hmotnosť je hmotnosť telesa, ktorého Schwarzschildov polomer je rovný jeho Comptonovej vlnovej dĺžke delenej π.

Hodnota
-------

Hodnota Planckovej hmotnosti je daná jednoduchým vzťahom

{\displaystyle m\_{\mathrm {P} }={\sqrt {\frac {\hbar c}{G}}}\approx 2{,}176\cdot 10^{-8}\ \mathrm {kg} }
* {\displaystyle \hbar } je redukovaná Planckova konštanta (*h*/2π, tiež nazývaná Diracova konštanta)
* *G* je gravitačná konštanta
* *c* je rýchlosť svetla vo vákuu

Roku 2002 vydala CODATA odporúčanie používať pre Planckovu hmotnosť hodnotu

{\displaystyle m\_{\mathrm {P} }=2{,}176\,45(16)\cdot 10^{-8}\ \mathrm {kg} }
Dve čísla umiestnené v zátvorkách značia neistotu (štandardnú odchýlku) posledných dvoch cifier hodnoty.

Vo fyzike častíc a kozmológii sa častejšie používa redukovaná Planckova hmotnosť, ktorá je daná vzťahom

{\displaystyle {\sqrt {\frac {\hbar {}c}{8\pi G}}}\approx 4{,}340\ \mathrm {\mu g} }.
Pridaním člena 8π sa zjednodušia niektoré rovnice popisujúce gravitáciu. 

Na rozdiel od väčšiny Planckových jednotiek je Planckova hmotnosť pre ľudí viac-menej predstaviteľná — hmotnosť blchy je približne 4000 až 5000 *m*P.

Význam
------

Planckova hmotnosť je hmotnosť čiernej diery, ktorej Schwarzschildov polomer násobený π je rovný jej Comptonovej vlnovej dĺžke. Polomer takejto čiernej diery je približne Planckova dĺžka. 

  


| * z
* d
* u
Planckove jednotky |
| --- |
| Základné Planckove jednotky | 

Planckov čas **·** 
Planckova dĺžka **·** 
Planckova hmotnosť **·** 
Planckov náboj **·** 
Planckova teplota
 |
| Odvodené Planckove jednotky | 

Planckova energia **·** 
Planckova sila **·** 
Planckov výkon **·** 
Planckova hustota **·** 
Planckova uhlová frekvencia **·** 
Planckov tlak **·** 
Planckov prúd **·** 
Planckovo napätie **·** 
Planckova impedancia
 |
**Čchang-e 1** alebo **Čchang-e i chao** (doslova *Čchang-e číslo jeden*; angl. *Chang'e 1*) je prvá čínska kozmická sonda určená k prieskumu Mesiaca. Jej meno bolo zvolené podľa mýtickej postavy dievčaťa *Čchang-e*, ktoré podľa starej čínskej legendy žije na Mesiaci.

Základ sondy je odvodený od čínskych telekomunikačných geostacionárnych družíc typu DFH-3. Telo sondy má tvar kvádru o rozmeroch 2,00 x 1,72 x 2,20 m a je vybavené párom rozkladacích solárnych panelov. Celková hmotnosť sondy je 2 350 kg, z toho 127 kg tvoria vedecké prístroje. Tieto prístroje zahŕňajú CCD kamery pre snímkovanie povrchu Mesiaca, laserový výškomer, súbor röntgenových a gama spektrometrov, mikrovlnný rádiometer pre štúdium mesačného regolitu a systém pre monitorovanie kozmického žiarenia a radiácie v okolí Zeme a Mesiaca. Sonda je pre navedenia na selenocentrickú dráhu a pre korekcie dráhy vybavená raketovým motorom na kvapalné pohonné látky.

Sonda odštartovala 24. októbra 2007 o 10:05 UTC z kozmodrómu Si-čchang pomocou nosnej rakety Čchang-čeng 3A. Bola navedená na geocentrickú parkovaciu obežnú dráhu o približných parametroch 200 x 50 600 km. Následné dni boli uskutočňované korekcie dráhy, pri ktorých bolo zvyšované apogeum dráhy až na hodnotu 380 000 km, čo zabezpečilo presunutie sondy do gravitačnej sféry Mesiaca. 5. novembra 2007 o 3:15 UTC bol pri priblížení k Mesiacu začatý brzdiaci manéver, ktorý sondu úspešne naviedol na predbežnú selenocentrickú dráhu o približných parametroch 200 x 8 600 km. Táto dráha bola následne upravená na približne kruhovú vo výške 200 km, z ktorej bolo 20. novembra spustené systematické snímkovanie a výskum Mesiaca. Primárna misia sondy bola ukončená 24. októbra 2008, činnosť sondy však bola predĺžená až do 1. marca 2009, keď sonda po brzdiacom manévri dopadla na mesačný povrch v oblasti 1.50° j.š. 52.36° v.d. Sonda do tej doby odoslala na Zem 1,37 terabajtu údajov.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál slnečná sústavaKozmonautický portál |

* Chang'e