recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juan Sandoval Íñiguez** (\* 28. marec 1933, Yahualica, Mexiko) je mexický kardinál, emeritný arcibiskup Guadalajary.

Životopis
---------

Narodil sa ako najstarší z dvanástich detí. Po krátkom čase štúdií v kňazskom seminári v Mexiku študoval filozofiu a teológiu na Pápežskej univerzite Gregoriana v rokoch 1952 – 1961. Za kňaza ho počas štúdií v Ríme vysvätil 27. októbra 1957 arcibiskup Antonio Samorè, sekretár Kongregácie pre mimoriadne cirkevné záležitosti a neskorší kardinál. Po návrate do Mexika v roku 1961 pastoračne pôsobil v diecéze Guadalajara. Zastával funkcie v diecéznom kňazskom seminári, od špirituála cez vicerektora až po funkciu rektora v rokoch 1980 – 1988.

### Biskup a kardinál

V roku 1988 ho pápež Ján Pavol II. menoval za biskupa koadjútora diecézy Ciudad Juárez. Biskupskú vysviacku mu dňa 30. apríla 1988 udelil diecézny biskup zo Ciudad Juárez Manuel Talamás Camandari. Spolusvätiteľmi boli arcibiskup Girolamo Prigione, apoštolský delegát v Mexiku a arcibiskup Guadalajary Juan Jesús Posadas Ocampo, neskorší kardinál. 11. júla 1992 sa stal sídelným biskupom v Ciudad Juárez. 21. apríla 1994 bol menovaný za metropolitného arcibiskupa Guadalajary. Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Nostra Signora di Guadalupe e S. Filippo Martire in Via Aurelia 26. novembra 1994. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI. v roku 2013 takisto konkláve, ktoré zvolilo pápeža Františka; pri tejto voľbe bol jedným z najstarších voličov. V roku 2008 požiadal v súlade s kanonickým právom o uvoľnenie z úradu, pápež mu však vyhovel až 7. decembra 2011.

Referencie
----------

1. ↑   *The Cardinals of the Holy Roman Church* [online].. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Cardinals Created by John Paul II.* [online].. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *RINUNCE E NOMINE* [online].. Dostupné online. (taliansky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Juan Sandoval Íñiguez**

Autoritné údaje: * GND: 1056523603
* VIAF: 309765602
**Karlheinz Stockhausen** (\* 22. august 1928, Mödrath, Nemecko – † 5. december 2007, Kürten, Nemecko) bol veľmi významný, ale aj kontroverzný nemecký hudobný skladateľ. Preslávil sa najmä experimentami s elektronickou hudbou a serializmom.

Život
-----

Narodil sa neďaleko Kolína nad Rýnom. Počas vojny bol ešte mladým mužom, matka mu zomrela na chorobu v sanatóriu, otec bojujúc na fronte. Po vojne sa vybral pracovať na farmu. Neskôr v roku 1947 išiel študovať do kolínskej školy Musikhochschule. Hrával na klavír v baroch a kluboch. Popri tom rozmýšľal o kariére spisovateľa.

Čoskoro absolvoval univerzity v Darmstadte a Paríži, kde k najdôležitejším patrili jeho stretnutia s Olivierom Messiaenom a Dariusom Milhaudom. Prvý menovaný mal na Karlheinza veľký vplyv. V roku 1953 sa stáva asistentom v novootvorenom elektronickom štúdiu pri rozhlasovej stanici Westdeutscher Rundfunk. V rokoch 1954 až 1956 pôsobil na univerzite v Bonne, kde sa okrem pedagogickej činnosti zaoberal aj výskumom v oblasti fonetiky, akustiky a informačnej teórie.

Po tomto období Stockhausen absolvoval mnoho koncertných vystúpení v Európe, Severnej Amerike a Ázii. V roku 1963 založil a niekoľko rokov aj riadil „Štúdia novej hudby". V roku 1971 sa stáva profesorom skladby na Národnom konzervatóriu v Kolíne nad Rýnom, kde pôsobil do roku 1977. Od roku 1998 organizoval každoročné tzv. „Stockhausenove kurzy" v Kürtene.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karlheinz Stockhausen**

Externé odkazy
--------------

* Kompletný súpis diela

Autoritné údaje: * abART: 79997
* BnF: 13900080m
* GND: 118618350
* ISNI: 0000 0001 1778 3476
* LCCN: n79107867
* NK ČR: jn20000701718
* ULAN: 500331607
* VIAF: 102762014
* WorldCat: lccn-n79107867
**Amfinomos** (starogr. *Ἀμφίνομος* – *Amfinomos*) je v gréckej mytológii syn Nisa, kráľa v Dulichiu. Bol jeden z nápadníkov Odyseovej manželky Penelopy.

Po takmer dvadsaťročnej nepritomnosti ithackého kráľa Odysea prichádzali do Ithaky muži z mnohých krajín a prehovárali jeho manželku Penelopu, aby sa za nich vydala. Presviedčali ju, že je už určite vdovou a neuspokojili sa s jej odmietnutím. Napokon ju donútili, aby so sobášom súhlasila. Penolopa si však dala podmienku, že musia počkať, kým Odyseovmu otcovi Laertovi upletie pohrebný rubáš. Penelopa, aby získala čas, plietla rubáš tri roky, kým sa nápadníci od zradnej slúžky dozvedeli, že čo cez deň uplietla, to v noci vypárala a prinútili ju rubáš dotkať. Jej syn Télemachos sa už nemohol na dotieravých nápadníkov pozerať a preto sa jedného dňa vybral do Pylu za kráľom Nestorom, aby sa dozvedel, čo sa stalo s jeho otcom. Keď sa potom najdotieravejší pytač Antinoos dopočul, že sa Télemachos vracia, navrhol, aby ho zabili. Télemacha sa zastal len Amfinomos, ktorý povedal, že to môžu urobiť len vtedy, ak im na to dajú znamenie bohovia.

Keď sa potom Odyseus po dlhoročnom putovaní vrátil do Ithaky, bohyňa Aténa mu dala podobu žobráka, aby ho Pénelopini nápadníci nespoznali a nezabili. Odyseus sa vrátil práve včas, lebo Penelopa na nátlak nápadníkov vyhlásila súťaž, ktorá sa mala konať už na druhý deň. Dala priniesť Odyseov ťažký luk a dvanásť sekier a nápadníkom povedala, že kto prestrelí šípom uchá všetkých sekier, bude jej manželom. Odyseus, ktorý sa medzitým stretol so svojim synom Télemachom prišiel v jeho sprievode bez povšimnutia do svojho paláca. V podobe žobráka sa neskôr stretol s Amfinomom a povedal mu, že poznal jeho statočného otca a poradil mu, aby palác opustil. Amfinomos však aj napriek tomu zostal.

Na druhý deň sa nápadníci zišli a pokúsili sa napnúť Odyseov luk, ale ani jednému sa to nepodarilo. V tom sa však objavil akýsi žobrák, bez námahy natiahol tetinu a na prvý raz prestrelil šípom uchá dvanástich sekier. To však nebolo jediné prekvapenie, keď žobrák zhodil svoje oblečenie, stál pred nimi Odyseus a opäť natiahol tetinu a rad-radom ich šípmi zabíjal. Najskôr namieril na najspupnejšieho nápadníka Antinoa a prestrelil mu šípom hrdlo. Keďže Odyseus už predtým dal tajne ukryť nápadníkom zbrane, na obranu im ostali len krátke meče, s ktorými sa pustili do boja. Amfinomos tiež vytiahol svoj meč a rútil sa priamo na Odysea, ale v tom ho zozadu zasiahol do chrbta bronzovým hrotom kopije Télemachos a on padol mŕtvi tvárou k zemi. Odyseus pomocou syna Télemacha nakoniec všetkých nápadníkov pozabíjal.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Odysea*, 16,394.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 328-329.
3. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 344-341.
4. ↑  Homér, *Odysea*, 16,360-406.
5. ↑  Homér, *Odysea*, 18,124-157.
6. ↑  Homér, *Odysea*, 22,8-21.
7. ↑  Homér, *Odysea*, 22,89-94.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 345.
**Karla Wursterová** (\* 7. január 1975, Želiezovce) je slovenská diplomatka, od roku 2021 veľvyslankyňa Slovenska v Taliansku, na Malte a v San Maríne.

Životopis
---------

Karla Wursterová v roku 1998 absolvovala Fakultu podnikového manažmentu Ekonomickej univerzity. V roku 2003 absolvovala Ecole Nationale d’Administration v Paríži.

V rokoch 1998 až 2002 pôsobila v kancelárii podpredsedu vlády Slovenskej republiky. V rokoch 2003 až 2005 pracovala v kancelárii štátneho tajomníka na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí. V rokoch 2008 až 2009 bola 2. tajomníčkou na veľvyslanectve v Prahe. Následne do roku 2012 riadila Odbor rozvojovej spolupráce a humanitárnej pomoci na MZVaEZ. Ako výkonná riaditeľka Medzinárodného vyšehradského fondu pôsobila v rokoch 2012 až 2015. V rokoch 2015 až 2017 pôsobila na Stálom zastúpení SR pri Európskej únii v Bruseli. Riaditeľkou Odboru európskych politík bola krátko v roku 2017. V rokoch 2017 až 2021 bola generálnou riaditeľkou Sekcie medzinárodných organizácií, rozvojovej spolupráce a humanitárnej pomoci na MZVaEZ.

### Veľvyslankyňa v Taliansku

Prezidentka Zuzana Čaputová ju do funkcie veľvyslankyne v Taliansku, na Malte a v San Maríne vymenovala 13. apríla 2021.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Veľvyslankyňa* [online]. Bratislava: Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí SR, 2006-09-12, rev. 2021-04-21, [cit. 2022-03-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Prezidentka Slovenskej republiky | Vymenovania a odvolania* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2022-03-08]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Životopis na stránke veľvyslanectva

| * z
* d
* u
Veľvyslanci Slovenska v Taliansku, na Malte a v San Maríne |
| --- |
| 
* Martin Kontra (1993 – 1995)
* Rudolf Zelenay (1996 – 2000)
* Jozef Mikloško (2000 – 2005)
* Stanislav Vallo (2005 – 2011)
* Mária Krásnohorská (2011 – 2015)
* Ján Šoth (2015 – 2021)
* Karla Wursterová (2021 – súčasnosť)

 |
**Amfiktyón** (starogr. *Αμφικτυών* – *Amfiktyón*, lat. *Amphictyon*) je v gréckej mytológii mladší syn Deukalióna a jeho manželky Pyrrhy, dcéry Titana Epiméthea.Bol aténsky kráľ.

Amfiktyón, mladší brat praotca Grékov Helléna, sa stal nástupcom aténskeho kráľa Kranaa Podľa antického autora Pausania, hoci už bol Amfiktyón ženatý s dcérou kráľa Kranaa, ktorý nemal mužského potomka, nepočkal na jeho smrť a zosadil ho z trónu. Aj on sám bol však po rokoch zosadený Erichthoniom a jeho prívržencami.

Amfiktyón bol zakladateľ delfskej amfiktyónie, ktorá vznikla pri tamojšej Apolónovej svätyni. Amfiktyónia bol spolok, ktorý mal strážiť toto posvätné miesto a aj majetky pútnikov, ktorí tam prichádzali. Všetky spolky gréckych štátov, ktoré neskôr chránili okolia významných svätýň odvodzovali potom svoje meno od tejto amfiktyónie. Ich zástupcovia sa pravidelne schádzali, aby organizovali náboženské slávnosti, ktoré boli spojené so športovými a umeleckými súťažami.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,7,2.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 46-47.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,2,6.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,8,1.

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén
**Jozef Repko** (\* 12. október 1940, Trenčín – † 8. apríl 2014, Senica) bol slovenský prozaik a dramatik.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine vojaka z povolania a vzdelanie získaval v Trenčíne, neskôr študoval v Bratislave na Vyššej osvetovej škole. V rokoch 1961 – 1962 pracoval ako učiteľ v Trenčianskej Turnej, v rokoch 1963 – 1965 pracoval v osvetovom dome v Trenčíne, v rokoch 1966 – 1967 v závodnom klube v Hornom Srní, v rokoch 1969 – 1973 bol zástupca riaditeľa Domu kultúry v Trenčíne. Od roku 1973 žil v Senici a venoval sa profesionálne literárnej tvorbe. Zomrel 8.4. 2014.

Tvorba
------

Literárnu tvorbu začal publikovaním básní v roku 1959 v časopise Mladá tvorba. Od roku 1969 sa začal pravidelne venovať tvorbe rozhlasových hier a dramatizáciám próz pre rozhlas (Archibald Joseph Cronin, Ladislav Nádaši-Jégé a i.). V rozhlasovej tvorbe sa venoval viacerým témam – sociálnej problematike predmníchovskej republiky, protifašistickým odbojom, dávnej histórii nášho národa, ale najviac priestoru venoval problematike zo života súčasných detí a mládeže. V prozaickej tvorbe sa – podobne ako pri tvorbe rozhlasových hier – venoval najmä dielam pre deti a mládež. Svoje diela publikoval v detských časopisoch Ohník a Slniečko, v roku 1973 debutoval románom pre mládež s tematikou protifašistického odboja *Milión krokov domov*.

Dielo
-----

### Próza pre deti a mládež

* 1973 – *Milión krokov domov*, román
* 1975 – *Kliatba Čierneho brala*, román
* 1977 – *Nedoručená zásielka*, príbeh s detektívnou zápletkou
* 1978 – *Udatný Idar*, zbierka povestí
* 1979 – *Pomsta mŕtvych rýb*
* 1980 – *Vynálezy uja Elektróna*, kniha na motívy rozhlasovej hry *Dobrodružstvá Cyra a Mira*
* 1985 – *Kolónia Lambda Pí*
* 1988 – *Kliatba zeleného plameňa*
* 1988 – *Tajomstvá troch strelených*
* 1989 – *Za úsvitom zory*
* 1990 – *Gorazdov posol*
* 1990 – *Kto odhodil pampúšik?*
* 1991 – *Záhady starej pevnosti*
* 1992 – *Zbraň pre Svätopluka*
* 1993 – *Prípady z budúcej minulosti*
* 1993 – *Vládca ohňa*

### Divadelné hry

* 1970 – *Hotel podvodníkov*
* 1971 – *Vlci v močiaroch*

### Televízne a filmové diela

* 1979 – *Riziko*, televízna hra zo súčasnosti
* 1979 – *Smoliari*, scenár k hudobnému filmu

### Rozhlasové hry pre deti a mládež

* 1969 – *Slováčik*
* 1971 – *Majster sklár*
* 1971 – *Kahan*
* 1972 – *Kura a vlk*
* 1972 – *Čarovný iný svet*
* 1973 – *Tajomstvo Čiernej mohyly*
* 1975 – *Bez medaily*
* 1975 – *Nový vynález skazy*
* 1977 – *Slnko nad Arktídou*
* 1978 – *Nespravodlivosť*
* 1978 / 1979 – *Dobrodružstvá Cyra a Mira*
* 1979 – *Rekord*
* 1979 – *Kolónia Lambda Pí*
* 1980 – *Detský plač*
* 1980 – *Dotknúť sa hviezd*

Externé odkazy
--------------

* 

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1642 7672
* NK ČR: ola2002109797
* SNK: 165639
* VIAF: 52261054
***Jud Süß*** (slov. Žid Süß) je film z roku 1940, ktorý bol natočený nacistickým Nemeckom ako propagandistická snímka podporujúca antisemitizmus. Film režíroval Veit Harlan, v hlavných úlohách hrali Ferdinand Marian a Harlanova manželka Kristina Söderbaumová. Film bol čiastočne založený na starších románoch rovnakého mena, románu z roku 1925 Liona Feuchtwangera a románu z roku 1827 Wilhelma Hauffa. Ani romány ani film príliš neodpovedajú skutočnému životu Josepha Süßa Oppenheimera.

Nacistický minister propagandy Joseph Goebbels, ktorý zariadil vyrobenie filmu, bol filmom veľmi potešený a premiéru v paláci UFA v Berlíne sledoval posadený vedľa režiséra. Heinrich Himmler nariadil členom SS a polície, aby film zhliadli. V rámci Nemecka mal film veľký úspech, videlo ho 20 miliónov divákov.

Scény uctievania v synagóge a vstup Židov do Württemberska boli natáčané v Prahe, ktorá bola v tom čase v rámci Protektorátu Čechy a Morava Nemeckom okupovaná. Tu bol tiež prevedený nábor židovských komparzistov.

Hlavnú postavu stvárnil Ferdinand Marian (vlastným menom Ferdinand Haschkowetz) narodený vo Viedni s českými koreňmi.

Premietanie tohto filmu v Banskej Bystrici v januári 1941 (a o niekoľko mesiacov neskôr v Kokave) inšpirovalo protižidovské nálady.

> Záverečná scéna predstavenia, zobrazujúca popravu hlavného protagonistu potupným stredovekým spôsobom, inšpirovala P. Nováka, Jána Chrenka a Antona Dušu, aby presne podľa jej vzoru zhotovili alegorickú figurínu na výstrahu všetkým sympatizantom prenasledovanej menšiny. Trojica gardistov ju obliekla do sokolského kroja, ktorú symbolicky obesili v drevenej klietke, umiestnenej pri fontáne na Námestí Andreja Hlinku a na jej priečelie pripevnili nápis „Bieli Židia, pozor!".
> 
> 

Anton Hruboň: Hlinkova garda na území Pohronskej župy, str. 77

Referencie
----------

1. ↑  Stanislav Dvořák: Hlavní roli v nacistickém filmu Žid Süss hrál Čech, Novinky.cz.  5. októbra 2010
2. ↑  Anton Hruboň: Hlinkova garda na území Pohronskej župy, str. 77, Historia nostra, 2012, BB, ISBN 978-80-970080-5-5

Externé odkazy
--------------

* *Jud Süß* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Jud Süß* v Internetovej databáze filmov (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žid Süß (film, 1940) na českej Wikipédii.*
**Karl Barth** (\* 10. máj 1886, Bazilej, Švajčiarsko – † 10. december 1968, Bazilej) bol nemecko-švajčiarsky teológ, zakladateľ, hlavný priekopník a predstaviteľ dialektickej teológie; jeden z najväčších teológov 20. storočia. Do dejín systematickej teológie sa zapísal predovšetkým svojou literárnou tvorbou, v ktorej len jeho *Cirkevná dogmatika* (Kirchliche Dogmatik), predstavuje dielo presahujúce počtom 10 000 strán.

Táto osobnosť teológie 20. storočia vyrastala pod vplyvom liberálnej teológie, ale jeho vlastná cesta viedla iným smerom. Jednou z príčin bola osobná kríza viery, ktorú prežil ako reformovaný kazateľ v zbore, udalosti prvej svetovej vojny a ďalšie filozofické a teologické vplyvy, ktoré ho viedli k definitívnemu rozchodu liberálnou teológiou.

Upriamil pozornosť filozofie a teológie 20. storočia na Sørena Kierkegaarda.

Bartha zaraďujú medzi švajčiarskych filozofov v širšom zmysle slova.

Dielo
-----

* *Theologische Existenz heute*, 1933

Referencie
----------

1. ↑  BARTH, Karl. In:  *Blackwellova encyklopedie moderního křesťanského myšlení*. Ed. Alister E. McGrath; preklad Jan Dus, Lubomír Miřejovský, Michal Plzák, Marek Váňa. 1. vyd. Praha : Návrat domů, 2001. 593 s. ISBN 80-7255-043-8. S. 24 – 28.
2. 1 2 3  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Ďalšia literatúra
-----------------

* WEINRICH, Michael. *Karl Barth: Leben – Werk – Wirkung*. Göttingen : Vandenhoeck & Ruprecht, 2019. 492 s. ISBN 978-3-8385-5093-0.

Pozri aj
--------

* dialektická teológia

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Karl Barth**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Karl Barth**

Autoritné údaje: * BnF: 11890397k
* GND: 118506803
* ISNI: 0000 0001 2101 8582
* LCCN: n79069765
* NK ČR: jn20000700121
* VIAF: 64001331
* WorldCat: lccn-n79069765
**Karl Julius Perleb**, alebo **Carl Julius Perleb**, (\* 20. máj 1794, Konstanz – † 11. jún 1845, Freiburg im Breisgau) bol nemecký botanik a prírodovedec.

Životopis
---------

Študoval v období 1809 až 1811 na Albert-Ludwigs-Universität vo Freiburgu a promoval na doktora filozofie a v roku 1815 z medicíny. Potom pobýval vo Viedni. V roku 1818 habilitoval a od roku 1821 bol mimoriadnym profesorom a od 1823 riadnym profesorom. V roku 1826 sa stal riaditeľom botanickej záhrady vo Freiburgu a v roku 1838 prorektorom miestnej univerzity.

Publikoval mnoho vedeckých prác a bol priateľom historika Heinricha Schreibera.

Karl Julius Perleb má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku **Perleb.**

Dielo
-----

* *De horto botanico Friburgensi*, 1829

Referencie
----------

1. ↑  BRUMMITT, Richard Kenneth; POWELL, C. E.. *Authors of Plant Names*. Kew : Royal Botanical Gardens, 1992. Dostupné online. ISBN 1-84246-085-4. (anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Karl Julius Perleb na *Allgemeine Deutsche Biographie*

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Karl Julius Perleb na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 116079533
* ISNI: 0000 0000 1061 8657
* VIAF: 74594108
nosová dutina
**Nosová dutina** alebo menej vhodne **nosná dutina** (lat. *cavum nasi*) je zložito konfigurovaný priestor v tvárovej časti lebky nad ústnou dutinou a pod prednou a strednou lebečnou jamou, ktorý patrí k horným dýchacím cestám. Jej strop tvorí najmä čuchová, klinová a čelová kosť, dno tvrdé a mäkké podnebie a bočné steny najmä čeľusť a čuchová kosť. Týmto priestorom prechádza vzduch, ktorý do ľudského tela vstupuje nosom, a pokračuje ďalej nosohltanom cez hrtan do dolných dýchacích ciest a pľúc. V nosovej dutine sa vzduch ohrieva a zbavuje ďalších väčších cudzorodých čiastočiek, ktoré môže obsahovať.

Nosová dutina komunikuje s vonkajším prostredím cez otvory (lat. *nares*). Vzadu sa otvára do nosohltana párom otvorov (lat. *choanae*). Nosová dutina má z väčšej časti kostený podklad; hovoríme o tzv. kostenej nosovej dutine (lat. *cavitas nasi ossea*). V prednej časti ju dopĺňajú nosové chrupky.

| * z
* d
* u
Dýchacia sústava |
| --- |
| 
* nos
* nosová dutina
* hltan
* hrtan
* priedušnica
* priedušnička
* pľúca
* popľúcnica
* pleurálna dutina
* pľúcny acinus
* pľúcny mechúrik

 |
La cumparsita

Vytvoril Gerardo Matos Rodríguez

Partitúra *La cumparsita*
***La cumparsita*** (zo španielskeho „*comparsa*" – karneval) je argentínske tango, ktoré napísal v roku 1917 uruguajský hudobník Gerardo Matos Rodríguez. Text napísali Pascual Contursi a Enrique Pedro Maroni.[chýba zdroj] Patrí medzi najslávnejšie tangá všetkých čias. Skladba *La cumparsita* bola prvýkrát hraná na verejnosti v starej Café La Giralda v Montevideu. Na tomto mieste v súčasnosti stojí Múzeum tanga.

Medzi slávne verzie tohto tanga patrí prevedenie od Carlosa Gardela a orchestrov, ktoré viedli Juan d'Arienzo, Osvaldo Pugliese a Astor Piazzolla. *La cumparsita* je veľmi populárna na milongách. Je tradíciou, že sa hrá ako posledný tanec večera.

Výskyt
------

### Vo filmoch

Tanečná scéna z filmu *Tango* (1998, réžia Carlos Saura).

Gene Kelly tancuje *La cumparsita* vo filme *Anchors Aweigh* (1945, réžia George Sidney).

Pieseň bola zahrnutá v sálovej scéne z filmu *Sunset Boulevard* (1950, réžia Billy Wilder), v ktorej Gloria Swansonová a William Holden tancovali tango.

V tanečnom filme *Tanec je môj život* (2006, réžia Liz Friedlander), Jenna Dewan, Dante Basco a Elijah Kelley tancovali na remixovanú verziu. 

Vo filme *Niekto to rád horúce* hrala túto pieseň kubánska kapela počas scény, v ktorej Jack Lemmon prezlečený za Dafné tancuje s partnerom, ktorý si myslí, že Lemmon je žena.

### Rôzne

Na Olympijských hrách v Sydney 2000, argentínsky tím pochodoval na uruguajskú hudbu *La cumparsita*. To vyvolalo protesty a úradné námietky uruguajskej vlády.

Mnoho umeleckých gymnastiek použilo varianty skladby, okrem iných: Vanessa Atler (1998 – 99), Jamie Dantzscher (2000), Oana Petrovschi (2001 – 02), Elvire Teza (1998), Elise Ray (1997 – 98), Natália Ziganchina (2000), Mária Kharenkova (2013) a Mykayla Skinner (2011 – 12).

Joannie Rochette korčuľovala na skladbu v jej krátkom programe počas sezóny 2009 – 2010.

Referencie
----------

1. 1 2 3  BALDERSTON, Daniel; GONZALEZ, Mike; LÓPEZ, Ana M.. *Encyclopedia of Contemporary Latin American and Caribbean Cultures (A-D. Vol. 1)*. Londýn, New York : Taylor & Francis, 2000. 500 s. Dostupné online. ISBN 978-0-415-13188-9. Kapitola La Cumparsita, s. 462.
2. ↑  BETHELL, Leslie. *The Cambridge History of Latin America: Volume 10: Latin America since 1930: Ideas, Culture and Society*. Cambridge : Cambridge University Press, 1995. 645 s. Dostupné online. ISBN 978-0-521-49594-3. S. 361.
3. ↑  Oficiálna stránka múzea
4. ↑   *Zoznam skladieb filmu* [online]. IMDb, [cit. 2011-03-01]. Dostupné online.
5. ↑   *Tanec je môj život* [online]. youtube.com, 2008-04-10, [cit. 2018-01-28]. Dostupné online.
6. ↑   *Někdo to rád horké* [online]. youtube.com, 2010-01-28, [cit. 2018-01-28]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **La cumparsita**

Externé odkazy
--------------

* Text piesne so slovenským prekladom
**Nosorožec sumatriansky** (staršie: *nosorožec sumatranský*; lat. Dicerorhinus sumatrensis) je druh z čeľade nosorožcovitých. Zároveň je to najmenší a najsrstnatejší žijúci druh nosorožca.

Opis
----

Nosorožce sumatrianske dorastajú v dospelosti do dĺžky 2,5 až 3,2 metra a vážia do 800 kg. Kožné záhyby, typické pre ázijské nosorožce, sa nachádzajú iba v okolí krku. Typickým znakom pre tento druh je srsť a dva rohy. Najviac osrstené bývajú mláďatá. Tieto nosorožce majú, ako jediný druh z ázijských nosorožcov, dva rohy.

Správanie
---------

Cez deň oddychuje v kalisku, v noci spása vetvičky, listy, ovocie a výhonky mladých stromčekov. Rovnako ako všetky nosorožce, hrochy a podobné málo osrstené zvieratá sa váľa v bahne, ktoré mu na koži oschne, čím ho chladí a chráni povrch tela pred nepríjemným hmyzom.

Rozmnožovanie
-------------

Gravidita trvá 7 až 8 mesiacov po nej sa narodí jedno mláďa, ktoré s matkou ostáva 18 mesiacov, až do jej ďalšieho pôrodu.

Ohrozenie
---------

Jeho vysoko položený habitat bol kedysi bezpečný, dnes sa stráca v dôsledku ťažby dreva. K ďalším hrozbám patria pytliaci ktorým ide o roh (predný môže dorásť do dĺžky 40 cm). Dnes je nosorožec sumatriansky kriticky ohrozený, žije ich menej ako 25.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nosorožec sumatriansky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Nosorožec sumatriansky**

Zdroje
------

* BURNIE, David; KOVÁČ, Vladimír, a kol. *Zviera: Obrazová encyklopédia živočíšnej ríše*. Bratislava : Ikar, 2002. ISBN 80-551-0375-5.
**Ludger Oeing-Hanhoff** (\* 22. december 1923, Marl – † 6. máj 1986, Tübingen) bol nemecký filozof.

Životopis
---------

Ludger Oeing-Hanhoff študoval filozofiu, katolícku a protestantskú teológiu a klasickú filológiu na univerzitách v Münsteri, Tübingene, Fribourgu a Leuvene. V roku 1951 obhájil na univerzite v Münsteri dizertačnú prácu s názvom *Ens et unum convertuntur. Stellung und Gehalt des Grundsatzes in der Philosophie des heiligen Thomas von Aquin* a získal akademickú titul *Dr. phil*.

Od roku 1956 pôsobil na univerzite v Münsteri ako odborný asistent profesora Otta Mosta (1904 – 1968). Zároveň bol členom münsterského interdisciplinárneho inštitútu *Collegium Philosophicum*, ktoré v tom čase viedol Joachim Ritter (1903 – 1974).

V roku 1962 sa habilitoval v odbore *filozofia* na univerzite v Münsteri. Témou jeho habilitačnej práce bol *Descartes und der Fortschritt der Metaphysik* (Descartes a pokrok metafyziky). V roku 1966 bol vymenovaný za riadneho profesora filozofie.

V roku 1967 sa stal riadnym profesorom filozofie na univerzite v Gießene. Zaviedol nový systém štúdia filozofie, inicioval vznik interdisciplinárneho *Centra pre filozofiu a základy vedy* (Zentrum für Philosophie und Grundlagen der Wissenschaft).

Od roku 1974 pôsobil ako vedúci *Katedry filozofických základov teológie* (Lehrstuhl für philosophische Grundfragen der Theologie) na univerzite v Tübingene.

Oeing-Hanhoff bol spoluautorom *Historického slovníka filozofie* (Historisches Wörterbuch der Philosophie) a spoluvydavateľom odborného teologického časopisu *Theologische Quartalschrift* ako aj ročenky *Philosophisches Jahrbuch der Görresgesellschaft*.

Ludger Oeing-Hanhoff sa svojím interdisciplinárnym prístupom usiloval súčasne obohatiť tak teológiu, ako aj filozofiu. K riešeniu jednotlivých odborných problémov vždy pristupoval majúc na zreteli komplexné dejiny filozofie, metodológiu, metafyziku a ďalšie filozofické traktáty, náboženskú filozofiu a v neposlednom rade aj teológiu v jej historických súvislostiach.

Ťažiskom jeho práce bola metafyzika a jej vzťah ku katolíckej teológii a vplyv na novovekú filozofiu. Nemožno tiež nespomenúť jeho snahu o filozofickú reflexiu trinitárnej štruktúry ľudskej bytosti ako obrazu Najsvätejšej Trojice.

Výber z diela
-------------

* *Ens et unum convertuntur.*
* *Naturgesetz und christliche Ethik.*
* *Metaphysik und Freiheit.*
* *Thomas von Aquin 1274 – 1974.*

Literatúra
----------

* KOBUSCH, Theo. *Ludger Oeing-Hanhoff. Nachruf und Auswahlbibliographie.* In: *Philosophisches Jahrbuch der Görres-Gesellschaft,* 94. 1987. s. 1 – 10.
* MEINHARDT, Helmut. *Oeing-Hanhoff, Ludger.* In: *Neue Deutsche Biographie*. Band 19. Berlin: Duncker & Humblot, 1999. ISBN 3-428-00200-8. s. 434 f. (dostupné online)

Externé odkazy
--------------

* portal.dnb.de
* temporati.de

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ludger Oeing-Hanhoff na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 105545260
* ISNI: 0000 0000 6135 7098
* LCCN: n2005005057
* NK ČR: skuk0001025
* VIAF: 22604482
* WorldCat: lccn-n2005005057
rodový erb
**Oto Okoličány** (*Okolicsányi de Okolicsna*; \* 29. september 1918, Likavka – † 20. jún 1967, Bratislava) bol slovenskí lekár – urológ a športovec.

Rodina
------

* otec Vojtech Okoličány
* matka Irena rod. Mastičová
* manželka Štefánia rod. Debnárová

Životopis
---------

Študoval medicínu na LF Slov. univerzity v Bratislave, 1944 MUDr. Roku 1944 nastúpil vojenskú základnú službu v lekárskej škole v Ružomberku, účastník SNP lekár poľných nemocníc v Ružomberku, Korytnici, Banskej Bystrici a v Medzibrode. Priekopník v oblasti urologickej medicíny, najmä urogenitálnej tuberkulózy, ovládal moderné vyšetrovacie metódy a operačnú techniku. Pôsobil v Krajskej nemocnici pre TBC v Podunajských Biskupiciach, kde vybudoval oddelenie urogenitálnej TBC, ktoré viedol až do smrti. Odborník na operácie resekcie obličky a močových orgánov, externý lektor postgraduálneho štúdia vzdelávania lekárov. Člen domácich a medzinárodných lekárskych spoločností. Hokejový reprezentant Slovenska, člen ŠK Bratislava. Autor odborných filmov, prednášok, štúdií a článkov.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5751 4222
* NK ČR: nlk20010096009
* SNK: 206689
* VIAF: 84824119
**Payza**  je internetový platobný systém. Umožňuje prevody peňazí medzi účtami, ktoré sú identifikované e-mailovými adresami. Dostupný je v angličtine a vo francúzštine.

Podporované meny
----------------

Nasledujúci zoznam obsahuje zoznam mien, ktoré podporuje platobný systém Payza. Ako východziu menu je možné mať ktorúkoľvek podporovanú menu. Ak na účet príde suma peňazí v mene, ktorá na účte nie je otvorená, mena sa automatický otvorí.

* Austrálsky dolár
* Bulharský lev
* Kanadský dolár
* Česká koruna
* Dánska koruna
* Euro
* Hongkonský dolár
* Maďarský forint
* Indická rupia
* Litovský litas
* Macedónsky denár
* Malajzijský ringgit
* Novozélandský dolár
* Nórska koruna
* Poľský zlotý
* Britská libra
* Rumunský lei
* Singapurský dolár
* Juhoafrický rand
* Švédska koruna
* Švajčiarsky frank
* Americký dolár

Typy účtov
----------

Payza podporuje 3 typy účtov:

* Personal Starter
* Business

Všetky účty sú zadarmo. Účet Business je nutné verifikovať, pri ostatných typov je verifikácia voliteľná. Payza však môže pre dokončenie transakcie vyzvať majiteľa účtu, aby svoj účet verifikoval.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2
4. ↑

Externé odkazy
--------------

* Payza – oficiálna webstránka systému
**Mladý paleolit** alebo **mladší paleolit** (v užšom zmysle) je obdobie paleolitu medzi 40 000/35 000 rokmi až 13 000/11 000 rokmi pred Kr.

Časové vymedzenie
-----------------

O vymedzení začiatku pozri stredný paleolit. Vymedzenie konca: 13 000 pred Kr. je približný začiatok dryasu 2 (=predpredposledná časť würmu), 11 000 pred Kr. je približný začiatok dryasu 3 (=posledná časť würmu). 

Predchádza mu stredný paleolit. Po ňom nasleduje neskorý paleolit.

Geológia
--------

V tomto období pokračovali štvrtohory, štvrtohorné zaľadnenie (presnejšie časť würmu) a mladý pleistocén (0,126 mil. rokov pred Kr. – ca. 9600 pred Kr.).

Antropogenéza
-------------

Pre toto obdobie je z hľadiska vývoja človeka charakteristický výskyt typu druhu homo sapiens, ktorý sa nazýva kromaňonec; paralelne do zhruba 28 000/24 000 pred Kr. dožíval ešte aj človek neandertálsky.

Slovensko
---------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mladý paleolit na Slovensku*
Na Slovensku sa v tomto období vyskytovali tieto kultúry:

* szeletien
* aurignacien
* gravettien
**Drahotína Kardossová-Križková** (\* 7. apríl 1867, Kremnica – † 24. september 1944, Majer) bola slovenská folkloristka a národnokultúrna pracovníčka.

Životopis
---------

Narodila sa v rodine významného občana Kremnice Pavla Križka a jeho manželky Márie rodenej Marčekovej (pochádzala z Mošoviec - † 4. jún 1898). Jej súrodencami boli Bohuslav Križko a Milutín (Želislav) Križko. Po absolvovaní ľudovej a meštianskej školy sa vzdelávala sama. Život prežila v rôznych mestách doma i v zahraničí: do roku 1914 v Dolnom Kubíne a Kroměříži, v roku 1914 – 1918 väznená vo Viedni a vo Vacove, potom žila v Kremnici a v roku 1919 – 1944 v Banskej Bystrici-Majeri.

Venovala sa národno-uvedomovacej, kultúrno-výchovnej a spolkovej činnosti, organizovala prednášky, výstavy, divadelné predstavenia, zbierky na podporu slovenských študentov. Zozbierala asi 300 slovenských ľudových prísloví a porekadiel, ktoré poskytla A. P. Zátureckému, asi 150 ľudových piesní, zapisovala aj zvyky, obyčaje, detské hry a zbierala predmety ľudovej kultúry pre múzeá. Od roku 1892 na podnet Andreja Kmeťa sa zamerala najmä na zbieranie ľudových výšiviek. Podieľala sa na založení priemyselno-kupeckého spolku, ktorý by organizoval výrobu a odbyt ľudových výšiviek a čipiek. Za národnú činnosť bola roku 1914 pod zámienkou špionáže odsúdená. Zážitky z väzenia spracovala v autobiografickej črte, písala aj cestopisné črty, krátke prózy a odborne zamerané knižné publikácie a viaceré národopisné štúdie v Slovenských pohľadoch, Národných novinách, Živene a i. Členka Muzeálnej slovenskej spoločnosti, Lipy, Matice slovenskej, Živeny, roku 1917 zakladateľa jej odboru v Banskej Bystrici, tajomníčka Čs. jednoty v Kroměříži.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 5 – evanjelická farnosť; pokrstená ako Dragotina Zelmira Krezko

Autoritné údaje: * SNK: 158472
* VIAF: 2078156565747023500005
**Methuselah's Children** je román Roberta A. Heinleina z roku 1958. V češtine vyšiel pod názvom *Matuzalémovy deti.* Ide o román, ktorý pôvodne vychádzal na pokračovanie v časopise *Astounding Science Fiction* v mesiacoch júl, august a september 1941. V roku 1958 bol rozšírený do formátu románu. Román je obvykle zaradený do Heinleinovej "histórie budúcnosti".

Príbeh
------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Viktoriánsky milionár Ira Howard založil krátko pred smrťou nadáciu na podporu dlhovekosti. Nadácia vyhľadáva ľudí, ktorých starí rodičia sa dožili viac ako 100 rokov a povzbudzuje ich k manželstvu. Takisto bohato podporuje ich deti. Takto vzniká skupina dlhovekých ľudí, ktorí si hovoria "Howardove rodiny" a ktorí sa môžu dožiť aj 200 rokov. Niekoľko rokov pred udalosťami knihy sa rodiny rozhodli vyjsť z utajenia, ale namiesto pozitívneho prijatia sa stali objektami nenávisti. Bežní obyvatelia si myslia, že vlastnia špeciálnu procedúru na predĺženie života. V tomto období sa na scénu vracia Lazarus Long, najstarší z dlhovekých.
  
Potom, ako rodiny odhalia plán na ich uväznenie s cieľom získať recept na predĺženie života, prípadne ich zničiť, Lazarus naplánuje útek s experimentálnou kozmickou loďou, vybavenou špeciálnym pohonom, ktorý umožňuje rýchlosť vyššiu (blízku?) ako rýchlosť svetla. Priblížia sa k najbližšej hviezde typu G, ktorá má obývateľnú planétu s humanoidmi, ktorí sa nazývajú Jocara. Títo humanoidi ľudí privítajú a umožnia im kolonizáciu. Centrom života Jocara je uctievanie božstiev a vedú ľudí k podobnému rozhodnutiu. Po drastickom stretnutí jedného z ľudí s "božstvom", Lazarus Long príde na omyl, ktorý spočíval v ich mylnom predpoklade, že humanoidov považovali za najvyššie bytosti. Popritom sú iba čímsi podobným domestikovaným zvieratám a skutočným vrcholom tvorstva sú "bohovia". Po veľmi krátkom čase sú práve týmito bytosťami odoslaní na ďalšiu planétu, ktorá je podobná a je obývaná malými bytosťami s kolektívnym vedomím, ktoré dokážu vedome ovládať svoje prostredie. Ľudia majú na planéte život plný blahobytu, ale dve udalosti zmenia ich postoj: druhý najstarší človek, Mary Sperlingová sa zjednotí s mysľou planéty a tým získa "nesmrteľnosť" a neskôr bytosti geneticky upravia novonarodené dieťa Marion Schmidt. Toto rozdelí kolonistov na dve skupiny - jedna sa rozhodne zostať a druhá sa vráti späť na Zem. Keďže sa kolonistom podarilo pomocou obyvateľov planéty vyriešiť problém nadsvetelnej rýchlosti, vracajú sa na Zem v oveľa kratšom čase. Napriek tomu na Zemi uplynulo vyše 75 rokov. Po počiatočných obavách sa kontaktujú s obyvateľmi; ľudstvo medzitým vyriešilo problém dlhovekosti a Zem zápasí s preľudnením. Preto privítajú technológiu kozmického pohonu a otvorí to dvere pre kolonizáciu vesmíru. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Budova
**Budova** je vo všeobecnosti väčšia (pozemná) stavba, väčší dom, najmä sústredený s obvodovými stenami a so strechou, a vo vnútri s miestnosťami a často stropmi deliacimi stavbu na podlažia a so schodiskami. 

V stavebnom zákone nie je pojem definovaný, ale keďže sa v zákone pozemné stavby delia na bytové budovy a nebytové budovy, je pojem budova de facto synonymný s pojmom pozemná stavba.

Podľa opatrenia Štatistického úradu SR je budova zastrešená stavba určená na ubytovanie osôb alebo na umiestnenie zvierat alebo vecí.

Referencie
----------

1. ↑  Zákon č. 50/1976 Zb. z 27. apríla 1976 v platnom znení
2. ↑   *Opatrenie Štatistického úradu Slovenskej republiky č. 128/2000* [online]. Štatistický úrad SR, 2000, [cit. 2010-03-17]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Budova**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Budova**
**Zoltan Zinn-Collis** (\* 1940, Vysoké Tatry – † 10. december 2012, Athy, Írsko) bol ako štvorročný v roku 1944 deportovaný do koncentračného tábora Ravensbrück a následne do Bergen-Belsenu. V roku 2006 vydal v Írsku knihu s názvom „*Final witness: My Journey from the Holocaust to Ireland*" opisujúcu jeho život.

Rodina
------

Zoltán Collis bol synom židovského otca a matky protestantky maďarskej národnosti. Mal dve sestry a jedného brata Aladára. Najmladšia zo sestier neprežila transport do koncentračného tábora Ravensbrück. Brat Aladár zomrel v koncentračnom tábore Bergen-Belsen. V apríli 1945 tu zomrela aj jeho matka. Stalo sa tak v deň kedy do tábora prišiel Červený kríž, ktorý zachránil aj malého Zoltána. Jeho otec Adolf Zinn zomrel pravdepodobne v roku 1944 v koncentračnom tábore Ravensbrück. Jeho staršia sestra Edita prežila holokaust a spolu so Zoltánom prežila svoj život v Írsku.

Život v Írsku
-------------

Zoltán Collins bol spolu so sestrou adoptovaný doktorom Bobom Collinsom, ktorý prišiel v rámci Červeného kríža pomáhať po oslobodení do koncentračného tábora Bergen-Belsen. Malý Zoltán mu tu po nemecky povedal: „*Môj otec je mŕtvy. Teraz si ty môj otec*".

Literatúra
----------

* ZINN-COLLIS, Zoltan; Alicia McAuley. *Final Witness: My Journey from the Holocaust to Ireland*. [s.l.] : Maverick House, 2006. ISBN 978-1905379187.
* ZINN-COLLIS, Zoltan (2010). *Přežil jsem peklo Bergen - Belsen.* Vydavatelství Víkend. ISBN 978-80-7222-668-9

Autoritné údaje: * BnF: 15521260s
* ISNI: 0000 0000 7848 0471
* LCCN: n2007001019
* NK ČR: xx0117584
* VIAF: 59393570
* WorldCat: lccn-n2007001019
**Diana Vickersová** (\* 30. júl 1991, Blackburn, Spojené kráľovstvo) je britská speváčka, skladateľka, textárka, módna dizajnérka a herečka, ktorá sa zviditeľnila vďaka britskej verzii speváckej súťaže X Factor v roku 2008. So svojou skladbou „Once" v roku 2010 dobyla prvé miesto britskej singlovej hitparády a takisto jej patrí aj prvenstvo v tomto roku v predajnosti albumov.

Vzdelanie
---------

Diana študovala divadelné štúdie, klasiku a psychológiu vo Westholme School.

X Factor
--------

Zúčastnila sa piatej série britského X Factoru v roku 2008. Skončila na štvrtom mieste a v skupine dievčatá na druhom mieste. Víťazkou dievčenskej skupiny a aj celej súťaže sa stala Alexandra Burke. Jej coachom bola speváčka Cheryl Cole. Piate semifinálové kolo musela vynechať kvôli laryngitíde. Súťaž opustila v predposlednom priamom prenose, čiže pred bránami finále.

Diskografia
-----------

### Štúdiové albumy

* 2010 *Songs from the Tainted Cherry Tree*
* 2012 *Music to Make Boys Cry*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diana Vickersová**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Autoritné údaje: * GND: 141899468
* ISNI: 0000 0003 7187 7507
* VIAF: 143833803
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
**Zohrávka** v bridži je:

1. Časť rozdania, v ktorej sa jedna linka snaží získať toľko zdvihov, koľko deklarovala v záväzku, a druhá sa jej v tom snaží zabrániť.
2. Hra hlavného hráča, ktorý sa snaží splniť záväzok.

Obvykle sa pod zohrávkou rozumie druhý význam a v článku sa budeme venovať hre hlavného hráča.

Výnos
-----

Po skončení dražby vynáša hráč po ľavici hlavného hráča. Obranca, ktorý vynáša do prvého zdvihu, by mal kartu vyniesť lícom nadol a spýtať sa partnera, či môže vyniesť. Takto sa má štartovať z dvoch dôvodov: 

* Prvý je, že sa pomerne často stáva, že omylom vynesie druhý obranca a takto sa zabráni nezrovnalosti, ktorá môže mať pre obrancov fatálne následky.
* Druhý je, že pred samotným výnosom a vyložením stolíka sa druhý obranca ešte môže spýtať na dodatkové informácie týkajúce sa dražby. Štartujúci by na základe týchto otázok mohol získať indíciu, čo má vyniesť.

Po odsúhlasení štartu, štartujúci otočí vynesenú kartu a partner hlavného hráča vyloží na stôl všetky svoje karty. Týmito kartami a svojimi kartami plne disponuje hlavný hráč, jeho partner prikladá karty stola podľa pokynov hlavného hráča.

Plán zohrávky
-------------

Po vyložení kariet stola, by si hlavný hráč mal vypracovať plán zohrávky, spočítať, koľko má rýchlych zdvihov, čo musí spraviť, aby získal dostatok zdvihov na splnenie záväzku, prípadne, ak je v beznádejnom záväzku, ako minimalizovať straty. Pokiaľ súperi dražili, musí vziať do úvahy všetky informácie, ktoré mu poskytli. Často je kľúčovou informáciou práve karta výnosu, možno z nej často vyvodiť pomerne presný obraz o liste štartujúceho. Plán zohrávky by mal brať do úvahy aj spôsob hodnotenia turnaja. Ak sa hrá na impy, mal by zvoliť bezpečnú líniu zohrávky, ktorá zaistí splnenie záväzku bez nadzdvihov, ak sa hrá na topy, často by mal zvoliť riskantnú líniu zohrávky, ktorá by mohla priniesť nadzdvihy. Hlavný hráč by mal zhodnotiť, či je v správnom záväzku, odhadnúť, čo sa v danom rozdaní bude diať na ostatných stoloch. Ak zohráva podlimitný celoherný záväzok, aj v topskórovom turnaji môže zvoliť bezpečnú zohrávku, pretože možno predpokladať, že väčšina párov zastala v čiastočnom záväzku.

Techniky, ako získať dodatočné zdvihy:

* vypracovanie farby
* zabíjanie stratových zdvihov
* zahodenie stratových zdvihov na vypracovanú farbu
* impas
* expas
* vpustka
* skvíz
**Diamagnetizmus** je forma magnetizmu, ktorá je len prejavom hmoty za prítomnosti nejakého vonkajšieho magnetického poľa. Je to výsledok zmeny orbitálneho pohybu elektrónov. Aplikovanie magnetického poľa vytvára magnetickú silu na pohybujúci sa elektrón vo forme {\displaystyle {\vec {F}}=\mathbb {Q} ({\vec {v}}\times {\vec {B}})}. Táto sila, meniaca dostredivú silu elektrónu spôsobuje, že ho buď zrýchli alebo spomalí v jeho orbitálnom pohybe. Táto zmena rýchlosti elektrónu upravuje magnetický moment orbitálu v smere opačnom vonkajšiemu poľu. Medzi diamagnetické prvky patrí napríklad **dusík**.

Vložením diamagnetickej látky do vonkajšieho magnetického poľa dôjde v látke k zoslabeniu (vypudeniu) magnetického poľa a jeho obtekanie okolo diamagnetickej látky. Ako výsledok sily proti ohybu (siločiar) magnetického poľa je látka magnetickým poľom odpudzovaná.

Pozri aj
--------

* Feromagnetizmus
* Antiferomagnetizmus
* Superdiamagnetizmus
* Ferimagnetizmus
* Paramagnetizmus
* Superparamagnetizmus
* Metamagnetizmus
**Zolnica** je potok na hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Zolnej, meria 7,6 km a je tokom V. rádu. 

Pramení na Poľane, v podcelku Detvianske predhorie, na severnom svahu Kruhov (893,1 m n. m.), v nadmorskej výške cca 865 m n. m. Na hornom toku tečie západoseverozápadným smerom cez Pavlovu dolinu, sprava priberá krátky prítok z oblasti Kosmína a stáča sa viac na západ. Vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Ponická vrchovina, z ľavej strany priberá potok pretekajúci obcou Hrochoť, prudko sa ohýba na sever a vzápätí oblúkom znovu na západ. Na okraji obce Dúbravica ústi v nadmorskej výške okolo 425 m n. m. do Zolnej.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Zolnej** |
| --- |
| *Zolná* → *Slatina* → *Hron* → *Dunaj* |
| Bečovský potok · Biely potok · Čierny jarok · Hlboký potok · Hrochotský potok · **Hučava** · Javorový potok · Kalinovec · Koncový potok · Kráľova voda · Kyslinky · Lavička · Lažteky · Lieskovský potok · Lovné · Lukovský potok · Malá Zolná · Očovka · Piačkov potok · Poliansky · Potôčik · Sebedínsky potok · Teplička · Vladárka · Zlatý potok · **Zolná** · Zolnica · Žiarsky potok |
Súradnice: 50°26′41″S 30°30′32″V﻿ / ﻿50,44472°S 30,50889°V﻿ / 50.44472; 30.50889

Chrám sv. Vladimíra v Kyjeve
Interiér Chrámu sv. Vladimíra
**Chrám svätého Vladimíra** (ukr. Патріарший кафедральний собор св. Володимира, rus. Кафедральный собор Святого Владимира, Владимирский собор) je právoslávnym chrámom Ukrajinskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Kyjev) v ukrajinskom hlavnom meste Kyjev. Nachádza sa na Bulvári Tarasa Ševčenka.

História
--------

Chrám bol postavený v rokoch 1862 až 1882 v modernom rusko-byzantskom architektonickom štýle, ktorý bol typický pre sakrálnu architektúru Ruského impéria. Staval sa podľa plánov architektov I. Schtroma, P. Sparra, R. Bemharta a K. Majevského. Má sedem kopúl a najvyššia z nich meria 49 metrov. Slávnostne bol posvätený v roku 1896 v prítomnosti imperátora Mikuláša II. (|Nikolaja II.) a jeho manželky. V období komunizmu bol zatvorený a pravoslávnej cirkvi sa vrátil v roku 1944.

### Súčasnosť

V súčasnosti je chrámom Ukrajinskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Kyjev), ktorá je nezávislá od Moskovského patriarchátu. Výrazné oživenie chrámu nastalo v roku 1988 počas osláv 1000. výročia prijatia kresťanstva na Kyjevskej Rusi (988). Chrám (mimo času bohoslužieb) je navštevovaný turistami. Obdivujú hlavne nádherné mozaiky a fresky, ktoré zobrazujú svätcov zo staroruskej histórie (sv. Vladimír, sv. Oľga a iní). V chráme sú uložené aj ostatky svätej veľkomučenice Barbory, ku ktorej so chodí modliť veľa ľudí.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätého Vladimíra (Kyjev)**

Externé odkazy
--------------

* Оficiálna stránka
* Владимирский собор на SkyscraperPage.com
* Владимирский собор. История возникновения, фотографии интерьеров, комплект антикварных открыток
Súradnice: 49°18′44″S 21°39′47″V﻿ / ﻿49,3122222°S 21,6630556°V﻿ / 49.3122222; 21.6630556

**Cerkva východného obradu svätého Michala archanjela** je drevený trojpriestorový zrubový gréckokatolícky chrám v obci Šemetkovce zasvätený sv. Michalovi archanjelovi.

História
--------

Chrám bol postavený v roku 1752. Pri vojenských operáciách karpatsko-duklianskej operácie, pri tankovej bitke, v údolí smrtí, v októbri a novembri 1944 bola cerkev poškodená. K jej obnove prispeli občania obce v roku 1945. Od roku 1968 je cerkev národnou kultúrnou pamiatkou. 

Veža cerkvi je zakončená makovičkou s tamburom a kovaným kovovým krížom, ktorá vyrastá z konštrukcie objektu. Dvojstupňovité stanové strechy nad svätyňou a loďou sú zakončené kužeľovitými vežičkami pokrytými šindľom s kovanými krížmi. Celý zrub obdobne ako i ostatné drevené cerkvi z exteriéru je obložený vertikálne položenými doskami s lištami, ktoré boli obnovené v roku 2001. Pred portálom cerkvi je malá vstupná predsieň, ktorej strecha je taktiež pokrytá šindľom. 

* ZvonicaZvonica
* Južný pohľad na cerkovJužný pohľad na cerkov
* Celkový pohľadCelkový pohľad

V interiéri cerkvi na stenách sa zachovali zvyšky nástenných malieb. Barokový štvorradový drevený ikonostas s cárskymi dverami je z 2. polovice 18. storočia. Niektoré ikony zakomponované do ikonostasu sú zo staršieho obdobia. Ikonostas a oltár boli reštaurované v rokoch 1969 - 1970. Znovu bol reštaurovaný v roku 2005. Na oltári sú tzv. miniatúrne antické stĺpiky a je tam malý bohostánok s ikonou Panny Márie.

Zvonica s tromi zvonmi z druhej polovice 20. storočia, bola postavená v 19. storočí a nachádza sa na mieste zvonice z 18. storočia.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2016-12-10]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* "Šemetkovce, Gréckokatolícky chrám sv. archanjela Michala z roku 1752, NKP." In: *Drevené gréckokatolícke chrámy na východnom Slovensku : Svidník a okolie.* Prešov : PETRA n.o. 2007, s. 136-145. ISBN 978-80-8099-010-7

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätého Michala archanjela (Šemetkovce)**

Externé odkazy
--------------

* Šemetkovce, Gréckokatolícky drevený chrám svätého Michala, 1752, NKP