recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marshalling** je pojem z oblasti programovania, ktorý predstavuje proces transformácie pamäťovej reprezentácie objektu do dátového formátu použiteľného na uchovávanie alebo prenos. Typicky sa používa v situáciách, keď je potrebné dáta presunúť medzi odlišnými časťami počítačového programu, prípadne z jedného programu do druhého. Marshalling je podobný serializácii. Opak marshallingu sa označuje ako unmarshalling (alebo demarshalling, podobne ako deserializácia).

Použitie
--------

Marshalling je používaný v rámci implementácie odlišných mechanizmov remote procedure call (RPC), keď je nutné prenášať dáta medzi procesmi a/alebo medzi vláknami. V technológii Microsoft Component Object Model (COM) musia byť ukazovatele na rozhrania transformované marshallingom, aby mohli prechádzať za hranice tzv. COM apartment (t. j. prechod medzi inštanciami COM knižnice). Ďalším príkladom akcie, ktorá vyžaduje použitie marshallingu, je konverzia medzi nemanažovaným typom a CLR typom, ako napr. pri procese P/Invoke, alebo v jazyku C++/CLI.

Marshalling sa tiež značne používa v rámci skriptov a aplikácií, ktoré využívajú technológie XPCOM poskytované aplikačným frameworkom Mozilla.

Úvod
----

V programátorskej praxi sa často vyskytuje potreba, poskytnúť nejakému programu alebo funkcii objekt, ktorý táto funkcia chce zmeniť, alebo zavolať jeho metódy. Bežne sa na tento účel poskytne ukazovateľ na tento objekt. Použitie tohto riešenia je ideálne, pokiaľ sú obe strany v rámci jedného procesu. Pokiaľ však druhá strana beží v rámci iného procesu alebo dokonca na inom počítači, ukazovateľ už nie je možné jednoducho, resp. vôbec použiť. V tomto prípade je nutné použiť operáciu marshallingu.

Ďalším príkladom je situácia, keď je potrebné zavolať metódu objektu, ktorý bol vytvorený v cudzom vlákne, avšak tak, aby metóda bežala v kontexte vlákna, ktorému tento objekt patrí a nie vlákna, ktoré ju zavolá.

Proces
------

### COM a ActiveX

COM a ActiveX riešia tento problém tak, že každý objekt beží v nejakej zóne, tzv. apartmente. V apartmente beží *message loop*. Ak niekto z iného apartmentu (iné vlákno, proces alebo počítač) zavolá metódu z jeho objektu, automaticky sa postará aby bola zavolaná a pošle späť aj návratovú hodnotu.

Rámcový postup je:

1. Všetky parametre danej metódy sa zabalia do jedného prúdu.
2. Tento prúd spolu s informáciou o požadovanej funkcii sa pošle RPC procesu alebo počítača, na ktorom sa tento objekt nachádza
3. V RPC beží *message loop*, ktorý dostane správu spolu s týmto prúdom
4. RPC tento prúd rozbalí späť na parametre a zavolá metódu objektu, ku ktorému má priamy prístup
5. Návratové hodnoty sa zabalia do prúdu a pošlú naspäť volajúcemu apartmentu.

Ak v cieľovom apartmente nefunguje message loop, alebo nefunguje sieť, volanie sa nikdy nevykoná.

Tento proces je obyčajne transparentný, nie je potrebné robiť žiadne dodatočné operácie. Z pohľadu programátora ide len o volanie objektu.
**Viera Hegerová** (\* 9. október 1933, Banská Bystrica) je prekladateľka ruskej prózy, redaktorka.

Životopis
---------

Pochádza z učiteľskej rodiny. Detstvo strávila v Hornej Mičinej pri Banskej Bystrici. V roku 1952 maturovala na Gymnáziu Andreja Sládkoviča v B. Bystrici. V rokoch 1952 – 1957 absolvovala FiF UK v Bratislave, odbor ruština – slovenčina. V rokoch 1957 – 1965 pôsobila ako redaktorka vo vydavateľstve Tatran, v rokoch 1965 – 1990 redaktorka, vedúca redaktorka prekladovej prózy, zástupkyňa šéfredaktora vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. Redigovala edície SPKK (Spoločnosť priateľov krásnych kníh) a NST (Nová sovietska tvorba). Od roku 1990 je na dôchodku, naďalej externe rediguje pre vydavateľstvá. Popri redaktorskej a editorskej práci sa systematicky venovala prekladateľskej činnosti – preložila okolo 50 titulov ruskej klasickej i súčasnej beletrie (F. M. Dostojevskij, L. Leonov, J. Trifonov, V. Aksionov, B. Pasternak, B. Okudžava, D. Granin, V. Belov, A. Solženicyn a iní), vrátane literatúry pre deti (S. Michalkov, A. Nekrasov, V. Bianki, A. Žukovová, A. Beekmanová a i.). Prvé dva preklady (okrem Tolstého novely próza M. Žesťova Zlatý kruh, 1960) vyšli pod jej vtedajším menom V. Kapasná. Preklady kratších útvarov uverejňovala v literárnych mesačníkoch. Za preklady získala 8 cien a prémií vydavateľstiev a Literárneho fondu, naposledy (2007) Cenu Jána Hollého za preklad diela F. M. Dostojevského *Zločin a trest*. 

V oblasti publicistiky sa sústredila na problematiku prekladateľskej a vydavateľskej práce, v tomto smere spolupracovala s tlačou, televíziou a rozhlasom. Od roku 1991 je členkou Spolku slovenských spisovateľov.

Dielo
-----

### Preklady

* 1959 – Lev Nikolajevič Tolstoj: Smrť Ivana Iľjiča
* 1960 – Michail Žesťov: Zlatý kruh
* 1963 – Leonid Leonov: Zlodej
* 1967 – Fiodor Michajlovič Dostojevskij: Diablom posadnutí
* 1970 – Fiodor Michajlovič Dostojevskij: Strýčkov sen
* 1971 – Vasilij Belov: Riečne zákruty (spoluprekladateľka)
* 1976 – Bulat Šalvovič Okudžava: Chudák Avrosimov
* 1976 – Bulat Šalvovič Okudžava: Stretnutie s Bonapartom
* 1978 – Jurij Trifonov: Nekonečné hry
* 1979 – Vasilij Belov: Zo života Ivana Drynova
* 1989 – Bulat Šalvovič Okudžava: Šipovove dobrodružstvá
* 1991 – Boris Leonidovič Pasternak: Doktor Živago
* 2007 – Fiodor Michajlovič Dostojevskij: Zločin a trest

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia*

Referencie
----------

1. ↑  OL̕GA,, Kovačičová,. *Slovník slovenských prekladatel̕ov umeleckej literatúry 20. storočie*. Bratislava : [s.n.]. Dostupné online. ISBN 9788022414289.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 152338
* GND: 128147237
* NK ČR: ola2002150412
* SNK: 170765
* VIAF: 84961963
**Pavol Burian** (maď. *Burián Pál*; \* 17. marec 1844, Myslenice – † 18. január 1920, Bratislava) bol uhorský právnik, úradník (hlavný slúžny) a publicista. Pôvodom bol šľachtic s predikátom z Rajca. Jeho otcom bol právnik Ignác Burian (1808 – 1878), matkou Karolína, rod. Kišová. S manželkou Vincenciou, rod. Bačákovou, mal dvoch synov.

Život
-----

Po štúdiu práva pôsobil v súdnictve, najskôr v Trnave, od roku 1876 v Bratislave. V roku 1888 bol hlavným slúžnym v Senci a v rokoch 1889 – 1901 v Šintave. Následne vykonával túto pozíciu v Budapešti a Temešvári, až roku 1901 odišiel z aktívnej služby do dôchodku.

Dielo
-----

Svojimi básňami aj právnickými, historickými, memoárovými a inými článkami prispieval do novín a časopisov (*A Jog*, *Nyugatmagyarországi Híradó*). Je autorom diela *Visszapillantások* (Bratislava, 1904).

Referencie
----------

* Burian, Pavol. In *Biografický lexikón Slovenska I. A – B.* Martin: Slovenská národná knižnica, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9, s. 626.
* Kempelen, Béla. *A Magyar nemes családok II.* Budapešť, 1911, s. 472.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike
**Peter Uhlík** (\* 4. február 1906, Stará Turá – † 12. máj 1954, Bratislava) bol slovenský pedagóg a matematik.

Po skončení ľudovej školy vyučil sa za drevorezbára. V roku 1923 pracoval v Českých Budějoviciach a od roku 1924 v Prahe, kde pod vedením francúzskeho majstra-drevorezbára pracoval na výzdobe Petschovho paláca a na jednom z troch reliéfov vstupných dverí do chrámu sv. Víta. V roku 1930– 1934 študoval na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, od roku 1950 popri zamestnaní matematiku a deskriptívnu geometriu na Prírodovedeckej fakulte SU v Bratislave. V rokoch 1934 – 1940 učiteľ dvojtriedky na kopanici Paprad, od roku 1940 učil matematiku na meštianskej škole v Starej Turej, od roku 1945 na učiteľskej akadémii a na gymnáziu v Bratislave a od r. 1953 odborný asistent na Katedre matematiky Vysokej školy pedagogickej v Bratislave. Spolupracoval pri tvorbe učebnice trigonometrie pre 10.–11. ročník SVŠ. Kládol dôraz na názornosť a pútavosť prednesu učiva matematiky so zámerom rozvíjať myslenie žiakov. Jeho žiaci dosahovali výborné výsledky v MO. Člen redakčnej rady časopisu Matematika v škole. Roku 1954 bol vyznamenaný Radom práce.

Externé odkazy
--------------

Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5655 4388
* NK ČR: ola2003182132
* SNK: 162678
* VIAF: 84984854
**Pavol Benkár** bol uhorský banský a železiarsky podnikateľ žijúci v 18. až 19. storočí v Jelšave, kde patril medzi popredných mešťanov a členov mestskej rady.

Životopis
---------

Pochádzal zo starej železiarskej rodiny. Vlastnil bane a banské polia na Železníku a v Rákoši, kde v roku 1802 spoluzaložil banskú spoločnosť na ťažbu železnej rudy v Rákoši.

Bol popredným členom Železokupeckého spolku Országh a zaslúžil sa o vznik Rimavskej únie (tzv. Železiarskej únie) v roku 1808. Spolu s Adamom Cziburom, Samuelom Glószom a svojim synom Jozefom Benkárom stal inšpektorom únie. Do únie odovzdal tri banské miery na Železníku a v Rákoši. O založenie únie sa P. Benkár snažil už v roku 1802, keď spolu s Evou Cziburovou z Jelšavy a Štefanom Clementisom z Chyžného rozhodli nadviazať užšiu spoluprácu so šteliarmi v regióne, čo však nenašlo adekvátnu odozvu.

P. Benkár mal syna Jozefa (1802 – 1870), ktorý vyštudoval Baníckú akadémiu v Banskej Štiavnici, pôsobil ako montanista na Spiši a tiež sa angažoval v hospodárskych spolkoch na Gemeri.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Almášiová, Lenka. Spolková činnosť jelšavského meštianstva v druhej polovici 19. storočia. In Slančová, Daniela – Bočák, Martin – Žarnovská, Iveta (eds.). *3. Štúdentská vedecká konferencia : Zborník príspevkov*. 1. vyd. Prešov : Filozofická fakulta Prešovskej univerzity v Prešove, 2008. ISBN 978-80-8068-743-4, s. 192. Dostupné online. [cit. 2018-04-02].
2. 1 2  BENKÁR, Pavol. In *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*. I. zväzok, A – D. Martin : Matica slovenská, 1986, s. 218.
3. ↑  BENKÁR, Jozef. In *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*. I. zväzok, A – D. Martin : Matica slovenská, 1986, s. 218.
**Pavlína Wolfová**, rodená **Pavlína Spálená** (\* 22. december 1971, Praha) je česká redaktorka a moderátorka.

Absolvovala Fakultu sociálnych vied Karlovej univerzity, v rokoch 1991-1992 pracovala ako elév v Lidových novinách. Pôsobila v domácom a neskôr aj zahraničnom spravodajstve Českej televízie. V roku 1996 bola reportérkou relácie TV Nova *Na vlastní oči*. V rovnakej televízii potom od roku 1997 mala vlastnú talkshow, *Áčko*. Od roku 2000 moderuje pre Český rozhlas - ČRo 1 - Radiožurnál relácie *Nad vecí*, "BonaDea" a *Radiofórum*. Na rovnakej stanici ju potom môžeme počuť v relácii *Deti vám to povedia*. V súčasnej dobe je redaktorkou týždenníka Reflex.

Je dcérou speváka Petra Spáleného a herečky Pavlíny Filipovskej. Zároveň je vnučkou herca Františka Filipovského. Druhýkrát bola vydatá za podnikateľa Jana Bubeníka. S Bubeníkom majú dve deti (Matildu a Matúša).

Externé odkazy
--------------

* Rozhovor pre iDNES.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pavlína Wolfová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * NK ČR: js20081025001
* VIAF: 84277489
Dve samostatné čerpadlá Bosch motora Mack E7
**Vstrekovacie čerpadlo s cudzím pohonom** nazývané aj **združený vstrekovací systém**, **systém čerpadlo-vedenie-dýza** (anglicky **UPS – Unit Pump System**, nemecky **PLD – Pump Leitung Düse**) je spôsob realizácie hydraulického piestového vstrekovania kvapalného paliva pre vznetové motory. Vstrekovacie čerpadlo a vstrekovacia tryska sú samostatné, prepojené podľa možnosti čo najkratším vysokotlakovým vedením. Stavebnicový systém umožňuje jednoduché umiestnenie na motore a jednoduchú montáž. Čerpadlo, poháňané vačkovým hriadeľom, sa väčšinou montuje k bloku motora, preto je systém vhodný pre motory s rozvodom OHV. Vstrek ovláda riadiaca jednotka motora prostredníctvom vysokotlakového elektromagnetického ventilu.

Pozri aj
--------

* Vstrekovanie kvapalného paliva (vznetový motor)
* združená vstrekovacia jednotka
* radové vstrekovacie čerpadlo

Zdroje
------

* Hromádko J.Hromádko J. Hönig V. Miler P.: *Spalovací motory*. Grada Publishing a.s. 2011.
**„Con la musica alla radio"** (slovensky: *S hudbou z rádia*) je pieseň talianskej speváčky Laury Pausini. Je to prvý singel zo živého albumu *Laura Live World Tour 09*, ktorý bol uverejnený ešte pred samotným albumom 25. septembra v rozhlase. Španielska verzia pesničky sa volá *„Con la música en la radio"*.

Je to jedna z troch nových piesní, ktoré boli dostupné na albume. Ďalšími boli Non sono lei (ďalšia štúdiová nahrávka) a Casomai (nahraná počas skúšky pred koncertom v São Paule).

*„Je to prvýkrát čo nespievam osobné piesne,"* povedala talianska speváčka v interview. *„Moje nové piesne nie sú autobiografické na rozdiel od väčšiny mojich skladieb."* O piesni Con la musica alla radio povedala: „Je to veľmi zábavná a veselá pesnička."

Tracklist
---------

CD
1. „Con la musica alla radio"
2. „Con la musica en la radio"

Download
1. „Con la musica alla radio"
2. „Con la musica en la radio"

Videoklip
---------

Videoklip bol natočený v lete 2009 v New Yorku. Réžia: Gaetano Morbioli. Obsah videa bol inšpirovaný a ovplyvnený New Yorkom z osemdesiatych rokov.

Videoklip bol prvýkrát uvedený v HD kvalite na stránke Deejay.it.

Klip začína v novom byte mladého páru. Muž zapína rádio s touto piesňou, žena prezerá krabice, v ktorých nájde noty. Postavia z nich papierové lietadielko a to vyletí von oknom. Prejde okolo malých chlapcov, ktorý sa hrali s rádiom na ulici. Rádio začína hrať a nedá sa vypnúť. Naháňajú ich policajti, ale oni im ujdú. Prebehnú okolo dvoch starších manželov. Medzitým lietadlo z nôt prelieta okolo ďalšej skupinky, ktorá začne tancovať, zabávať sa, na tvárach manželov sa objaví úsmev a pobozkajú sa. Lietadlo sa vracia do bytu kde začína pár tancovať a ich kamarát hrať na gitare. V klipe je aj Laura, ktorá má v rukách biele svetlo, ktoré ku koncu vypustí a ktoré prichádza k ľuďom a oni hneď začínajú tancovať.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | ... a tancujme bosí s hudbou v rádiu | "|
| – Con la musica alla radio |

Rebríčky
--------

| Rebríček | Pozícia |
| --- | --- |
| Taliansko | 10 |
| Európa | 59 |

Referencie
----------

1. ↑   *Laura Pausini tomará unas merecidas vacaciones* [online]. italianosdargentina.com.ar, 30. september 2009. Dostupné online.
2. ↑  italiancharts.com
3. ↑

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku neznámeho mena na neurčenej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Pápak** (zomrel okolo 213 po Kr.) bol veľkňaz Anáhitina chrámu v meste Istachr (Irán) a zhruba od roku 205/206 jeden z lokálnych kráľov v Partskej ríši.

Jeho otcom bol pravdepodobne Sásán, pôsobiaci aj ako kňaz v Istachre, matkou Dénak, ktorá pochádzala z rodu Bázrangíovcov. Pápak mal mnohých synov, z ktorých najvýznamnejší je Ardašír, zakladateľ Novoperzskej ríše a sásánovskej kráľovskej dynastie.

O Pápakovom živote je známych len málo správ a aj tie sú sčasti rozporuplné. Väčšinou sa usudzuje, že po smrti svojho otca Sásána zastával nejaký čas funkciu Anáhitina kňaza v Istachre a okolo roku 205/206 zorganizoval vzburu proti príbuznému svojej matky, istachrskému kráľovi Gózihrovi. Ten bol v bitke porazený a zabitý, čo Pápaka vynieslo na stachrský trón. Ak máme veriť kronikárovi Tabarímu, konal Pápak na podnet svojho syna Ardašíra, ktorý si už sám vybudoval malé panstvo v okrsku Dárábgerd (Daráb) juhovýchodne od Šírázu. 

Pápak po úspešnom prevrate istý čas upevňoval svoju pozíciu v Istachre, a keď sa cítil dostatočne silný, obrátil sa na partského veľkokráľa Artabana IV. s prosbou, aby Gózihrov trón udelil jeho druhému synovi Šápúrovi – tým by prevrat fakticky legalizoval. Artabanos však namiesto toho označil Pápaka a Ardašíra za povstalcov a odmietol žiadosti vyhovieť. Zhruba okolo roku 213 Pápak zomrel a spor zostal nevyriešený. Vládu v Istachre po ňom prevzal jeho syn Šápúr.
**Perifétes** (starogr. *Περιφήτης* – *Perifétes/iný prepis Perifétés*) je v gréckej mytológii syn Koprea z Elidy.

Perifétes pochádzal z Mykén. Keď vypukla Trójska vojna, bojoval po boku achájskeho vojska proti Tróji. Homér sa o ňom zmieňuje v pätnástom speve Iliady, kde umiera rukou hlavného veliteľa trójskeho vojska Hektora. V pätnástom speve Iliady sa rozpútala bitka v achájskom tábore a Trójania zatlačili Achájcov až k ich lodiam. Pokúšali sa ich aj zapáliť, ale v tom im zabránil hrdina Aias, ktorý lode bránil s veľkým nasadením.

Homér vo svojich veršoch opisuje Periféta ako statočného a múdreho muža: „*Achájci sa rozpŕchli tiež, strach z Hektora mali a aj z otca Dia; tam usmrtil Hektor len Periféta – bol z Mykén, Kopreov milený syn, ktorý k silnému Héraklovi od kráľa Eurysthea kedysi chodieval ako posol. Z ďaleko horšieho otca syn znamenitý pochádzal, ktorý vynikal prednosťami všetkými, ako v rýchlom behu, tak v boji, a tiež rozumom prekonal aj všetkých vodcov z Mykén.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 15,635 – 643.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,5,1.
3. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 142 – 144.
**Pápež Lev X. s kardinálmi Giuliom de' Medici a Luigim de' Rossi** (tal. *Leone X con i cardinali Giulio de' Medici e Luigi de' Rosi*) je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným umelcom Raffaelom Santim.

Dielo, radiace sa k skupinovým portrétom, predstavuje prvého mediciovského pápeža Leva X. so svojimi synovcami a kardinálmi - Giuliom (1478 - 1534, kardinálom od r. 1513, neskorším pápežom Klementom VII. vľavo) a Luigim de' Rossi (1474 - 1519, kardinálom od r. 1517, vpravo). Obraz patrí k Raffaelovým vrcholným dielam; vznikol v roku 1518, dva roky pred maliarovou smrťou.

Dokonalá kompozícia obrazu je odzrkadlením veľkosti umelca, ktorý sa tu prejavuje i ako architekt (architektúra budovy naznačená v pozadí). 

U diváka vyvolá obraz prvý dojem svojou „symfóniou" červenej a bielej farby: tmavočervené oblečenie pápeža, jasnočervený zamatový obrus na stole, červený poťah kresla, červené odevy kardinálov, červené záložky otvoreného manuskriptu pred pápežom kontrastujú s, v nepomerne menšej miere, bielou: spodná časť pápežovho odevu (alba), vyčnievajúci biely rukáv kardinála de' Rossiho a biele stránky v knihe.

Z diela cítiť jeho monumentálnosť a dôstojnosť. Tri postavy predstavujú kompaktnú skupinu, ktorá úplne vypĺňa priestor obrazu. Rodinné väzby medzi portrétovanými osobami dokazuje Luigiho familiárne gesto, kedy rukami uchopil pápežovo kreslo. Napriek tomu je jasné, že každá z postáv je individualitou, čo dosvedčujú rôzne smerujúce pohľady každého z mužov.

Raffael na tomto diele dokazuje svoju umeleckú vyzrelosť o. i. zmyslom pre zdôraznenie detailu - verne zachytené záhyby látky, lupa v ruke krátkozrakého pápeža, precízne naznačené strany v knihe či ornamentami bohato zdobený strieborný zvonček.

Zdroj
-----

* E. Michelettiová, *Najkrajšie múzeá sveta - Florencia*, TRIO Publishing, Bratislava, 1996, ISBN 80-967324-2-0
* A. Guber, *Galereja Uffizi - Florencija*, Sovetskij chudožnik, Moskva, 1968
**Viet Minh** (plným názvom **Việt Nam Ðộc Lập Ðồng Minh Hội**) bolo oslobodenecké ľavicové hnutie na území Vietnamu vedené Ho Či Minom. Jeho cieľom bola nezávislosť vietnamského územia od Francúzska a Japonska a vytvorenie ľavicovej vlády.

Druhá svetová vojna
-------------------

Roku 1941 sa drobné vietnamské odbojové organizácie spojili a vytvorili Viet Minh. Do tej doby bojovali proti kolonializmu, hlavne francúzskemu, samostatne. Koncom vojny dosadili Francúzi na vietnamský trón cisára Bao Daia, ktorý prakticky plnil francúzske nároky. Krátko po jeho dosadení bol obeťou prevratu organizovaného práve Viet Minhom.

Indočínska vojna
----------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Indočínska vojna*
Viet Minh pod velením Ho Či Mina stál vo vojne proti francúzskej koalícii. Po víťazstve vo vojne dosiahol Vietnam nezávislosť. Bol však rozdelený na komunistický sever (VDR) a demokratický juh. Na severe sa Viet minh transformoval na vládu VDR (Ho Či Min) a na juhu na *Việt Cộng* (Nguyễn Hữu Thọ), partizánsku organizáciu, ktorá sa snažila o zjednotenie krajiny pod komunistickou vládou. Nevyberala si zrejmé prostriedky boja, to však americká armáda tiež nie.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Viet Minh na českej Wikipédii.*
štruktúra lignínu
**Lignín** patrí medzi sekundárne metabolity rastlín a predstavuje druhú najčastejšiu organickú zlúčeninu na zemskom povrchu po celulóze. Zahŕňa 25 % rastlinnej biomasy. V najväčšom množstve sa objavuje v bunkových stenách sekundárnych buniek, ktoré tvoria xylémové cievy a tracheidy.

Ligníny, z latinského *lignum* – *drevo*. Sú to zložité fenolové heteropolyméry bunkovej steny kovalentne spojené s polysacharidmi a proteínmi. Ukladanie lignínov poskytuje štrukturálnu podporu a pevnosť nadzemným častiam vyšších suchozemských rastlín. Vďaka hydrofóbnym vlastnostiam zabezpečuje lignín v xylémových cievach vodotesnosť. Sú amorfné a opticky inaktívne. Vznikajú polymerizáciou troch alkoholov kyseliny škoricovej, označovaných ako monolignoly: p-kumarylalkohol, koniferylalkohol a sinapylalkohol, z ktorých vznikajú H (hydroxyfenyl), G (guaiacyl) a S (syringyl) podjednotky. Hlavnými väzbami v molekule lignínu sú éterové (-O-) a uhlík-uhlík väzby.

Lignín prejavuje vysoký stupeň štrukturálnej variability, ktorý závisí od rastlinných druhov a pletív, a od typu bunky. Najtypickejšia odchýlka v zložení lignínu je medzi dvomi základnými skupinami semenných rastlín. Lignín nahosemenných rastlín je zložený z G jednotiek s malým obsahom H zložiek. V krytosemenných rastlinách sú ligníny zložené hlavne z G a S zložiek, s malým obsahom H jednotiek.

Lignifikácia bunkovej steny je proces objavujúci sa iba u vyšších rastlín, ktorého hlavná funkcia je mechanicky posilňovať cievny systém rastliny. 

Biosyntézu lignínov možno všeobecne rozdeliť do troch hlavných etáp:

1. šikimátová cesta (vznik fenylalanínu (Phe)a tyrozínu (Tyr))
2. všeobecná fenylpropánová cesta (vedie od Phe resp. Tyr ku kyseline škoricovej)
3. lignín-špecifická cesta (vedie od aktivovaných cinamyl CoA-esterov ku príslušným cinamyl alkoholom)


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
**Arabský pohár 2009** bol deviatym ročníkom Arabského poháru, medzinárodného futbalového turnaja pre národné tímy Únie arabských futbalových asociácii (UAFA). Prvá fáza kvalifikácie sa začala v decembri 2006, ale ďalšie kola sa nekonali pre nedostatok sponzor.

Kvalifikácia
------------

Z 22 tímov bolo osem pridelených podľa postavenia vo FIFA do prvého kvalifikačného kola. Osem tímov bolo rozdelených do dvoch skupín a víťazi skupín postúpili do druhého kvalifikačného kola kde malo byť 16 tímov rozdelených do štyroch skupín. Druhé kvalifikačné kolo ani finálový turnaj sa kvôli nedostatku sponzorov neodohralo. 

### Prvé kvalifikačné kolo

* Libanon sa kvalifikoval z druhého miesta po tom ako odstúpil z druhého kvalifikačného kola Katar
* Palestína sa stiahla kvôli problémom s cestovaním, keďže im Izrael nedovolil cestovať do Jemenu

#### Skupina 1

| Por. | Tím | Z | V | R | P | Skóre | +/- | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | **Jemen Jemen** | **2** | **2** | **0** | **0** | **6:1** | **+5** | **6** |
| 2. | Komory Komory | 2 | 1 | 0 | 1 | 4:3 | +1 | **3** |
| 3. | Džibutsko Džibutsko | 2 | 0 | 0 | 2 | 2:8 | -6 | **0** |
| ~~4.~~ | ~~Palestína Palestína~~ | ~~0~~ | ~~0~~ | ~~0~~ | ~~0~~ | ~~0:0~~ | ~~0~~ | ~~0~~ |

* Palestína sa stiahla kvôli problémom s cestovaním, keďže im Izrael nedovolil cestovať do Jemenu

#### Skupina 2

| Por. | Tím | Z | V | R | P | Skóre | +/- | Body |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | **Sudán Sudán** | **3** | **2** | **1** | **0** | **8:1** | **+7** | **7** |
| **2.** | **Libanon Libanon** | **3** | **1** | **2** | **0** | **4:0** | **+4** | **5** |
| 3. | Mauritánia Mauritánia | 3 | 1 | 1 | 1 | 8:4 | +4 | **4** |
| 4. | Somálsko Somálsko | 3 | 0 | 0 | 3 | 3:18 | -15 | **0** |

### Druhé kvalifikačné kolo

16 tímov malo byť rozdelených do štyroch skupín. Katar odstúpil zo súťaže a z prvého kvalifikačného kola ho nahradil Libanon.

|  |  |
| --- | --- |
| Ázia* Irak Irak
* Jordánsko Jordánsko
* Libanon Libanon
* Sýria Sýria
* Bahrajn Bahrajn
* Kuvajt Kuvajt
* Omán Omán
* Spojené arabské emiráty Spojené arabské emiráty
* Saudská Arábia Saudská Arábia
* Jemen Jemen
 | Afrika* Alžírsko Alžírsko
* Líbya Líbya
* Maroko Maroko
* Tunisko Tunisko
* Egypt Egypt
* Sudán Sudán
 |

* Druhé kvalifikačné kolo sa nikdy nehralo a turnaj bol zrušený

Finálové kolo
-------------

Finálový turnaj bol zrušený kvôli absencii sponzora.

Referencie
----------

1. ↑ . *UAFA : 44 millions dollars pour la relance des compétitions* [online]. E-S-Tunis.com, 2011-10-18, [cit. 2022-03-20]. Dostupné online. (po francúzsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku 2009 Arab Cup na anglickej Wikipédii.*
**Dan Blackburn** (\* 20. máj 1983, Montreal, Kanada) je bývalý kanadský hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä v tíme New York Rangers v NHL. V roku 2000 bol vyhlásený za najlepšieho nováčika CHL, v roku 2001 za najlepšieho brankára WHL a v roku 2002 za najlepšieho nováčika v bránkovisku v NHL.

V roku 2004 utrpel zranenie ľavej ruky v oblasti nervu, čo zapríčinilo jej úplnú nehybnosť. Kariéru ukončil v roku 2005.

Klubová kariéra
---------------

### WHL

Daniel Blackburn patril na prelome tisícročí k najväčším talentom kanadského mládežníckeho hokeja. Najviac sa zaskvel v kanadskej juniorskej súťaži Western Hockey League, keď v dvoch sezónach v drese Kootenay Ice získal ocenenie najlepšieho nováčika a následne aj najlepšieho brankára. Jeho prínos pre tím bol najmä v Play-off, keď si v 32 zápasoch vyraďovacích bojov dokázal udržať 93,7% úspešnosť zákrokov a priemer inkasovaného gólu na zápas 2,00.

V drafte v roku 2001 sa po Pascalovi Leclairovi stal druhým najvyššie zvoleným brankárom toho ročníku. Z 10. miesta si ho v 1. kole vybrali New York Rangers.

### New York Rangers

Bránkovisko Rangers zažívalo v roku 2001 krízu. Medzi sezónami 2000/01 a 2001/02 ukončili kariéru obaja náhradníci dlhoročnej brankárske jednotky tímu, Mika Richtera – Kirk McLean a Guy Hebert a v tíme tak bola potrebná nová brankárska jednotka. Práve toto miesto mal zaplniť Dan Blackburn.

Takmer bez pobytu v American Hockey League sa Blackburn prakticky okamžite premiestnil do základnej zostavy Rangers už vo svojej prvej profesionálnej sezóne. Predstavil sa v 31 zápasoch, v ktorých si pripísal 89,8% úspešnosť a 3,32 priemer inkasovaných gólov na zápas.

Už v sezóne 2002/03 bol Blackburn postavený do pozície jednotky tímu. Zvýšená záťaž však vyvolala prepad jeho výkonnosti a do tímu bol privedený skúsený Mike Dunham, ktorý oproti Blackburnovi exceloval. Sezónu tak Blackburn ukončil po 32 zápasoch, v ktorých si udržal podpriemernú 89% úspešnosť zákrokov.

V rámci tréningových kempov, ktoré prebiehali pred začiatkom sezóny 2003/04 Blackburn utrpel zranenie ľavej ruky v oblasti nervu, kvôli ktorému sa nepredstavil ani v jednom zápase. Po dvoch sezónach NHL sa tak Blackburnova kariéra rýchlejšie skončila, ako začala.

### Pokus o návrat

Počas „lockoutovej" sezóny 2004/05 sa Blackburn pokúšal o návrat do profesionálneho hokeja v drese Victoria Salmon Kings v ECHL. Keďže zranenie mu znehybnilo ľavú ruku, namiesto konvenčného rozloženia vyrážačky a lapačky začal používať dve vyrážačky. Po 12 zápasoch, v ktorých si pripísal 89,2% úspešnosť zákrokov sa však rozhodol ukončiť profesionálnu hokejovú kariéru zo zdravotných dôvodov.

31. decembra 2011 sa zúčastnil spomienkového zápasu „Winter Classic Alumni Game", kde sa predstavili legendy tímov New York Rangers a Philadelphia Flyers.

Referencie
----------

1. ↑   *Dan Blackburn at eliteprospects.com* [online]. www.eliteprospects.com, [cit. 2022-06-08]. Dostupné online. (po anglicky)
Ukážka textu vysádzaného písmom *Computer Modern*.
***Computer Modern*** je rodina písiem, ktorú vytvoril profesor Donald Knuth a kompletne ju zdokumentoval v knihe *The Computer Modern Typefaces*. Písmo vytvoril v programe METAFONT, celá rodina obsahuje približne 75 rezov. 

*Computer Modern* je moderné klasicistické písmo (tzv. statická antikva), ktoré vychádza z ryteckej predlohy písma *Modern Monotype 8a*. Hlavnými znakmi tohto písma sú výrazné rozdiely medzi tenkými a hrubými ťahmi a výborne prepracované znaky pre sadzbu matematiky. 

Písmo *Computer Modern* je základnou súčasťou každej inštalácie programu TeX a je to predvolené (defaultné) písmo pre sadzbu v tomto programe. Obsahuje osem základných rezov:

Rôzne rezy písma *Computer Modern.*
* stojatý (roman)
* polotučný (bold face)
* kurzívu (italic)
* bezserifový (sans serif)
* polotučnú kurzívu
* strojopisný (typewritter style)
* matematickú kurzívu (math italic)
* matematické symboly

Pre prvé tri rezy existujú aj varianty pre použitie v rôznych veľkostiach (5, 7, 8, 9, 10 a 12 bodov), ktoré sa nelíšia len veľkosťou znakov, ale aj ich kresbou a šírkou. Okrem týchto patria do rodiny aj rôzne matematické a experimentálne rezy. 

Computer Modern bolo vytvorené v programe METAFONT ako bitmapové, v súčasnosti existuje aj vo vektorových formátoch — TrueType, Type1 a OpenType.

Originálne písmo Computer Modern od Donalda Knutha nie je vhodné na sadzbu dokumentov v slovenskom jazyku, pretože neobsahuje potrebné akcentované znaky (á, é, í, š a pod.). Pre tieto účely existuje upravený česko-slovenský variant, tzv. *CS-font*.
*Arachné*, autor:Gustave Doré, ilustrácia z roku 1861
**Arachné** alebo **Arachna** alebo zastarano **Arachne** (z gréc. *arachné* = pavúk, tkáčka, starogr. *Αράχνη* – *Arachné*, lat. *Arachne*) je dievčina, ktorá bola podľa starogréckej mytológie premenená na pavúka.

Arachna bola dcéra farbiara Idmona z Kolofónu, pracovala ako tkáčka umeleckých obrazov - v tomto umení sa čoskoro stala známou natoľko, že jej obrazy prichádzali obdivovať nymfy z celého okolia.
Nakoniec Arachna, vedomá si svojho umenia, vyzve na súboj v tkaní samotnú bohyňu Aténu, patrónku vyšívačiek a priadok - Aténa potom na svojom obraze zobrazí dvanásť olympských bohov, vlastný spor s bohom Poseidónom o to, aký názov malo niesť mesto Atény, v štyroch rohoch obrazu potom zobrazí porážky smrteľníkov, ktorí sa odvážili merať s bohmi. Arachna na svojom zobrazí premeny bohov a ich hriešne milostné vzplanutia.
Keď sú potom obrazy hotové, nemôže Aténa označiť ten svoj za lepší - zo žiarlivosti potom teda Arachnin obraz roztrhá. Nato sa Arachna zo žiaľu obesí - Aténa jej vráti život tým, že ju premení na pavúka.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Ovidius, *Metamorphoses*, 6,1–145.

| * z
* d
* u
Grécka mytológia |
| --- |
| Prabohovia | 
* Ókeanos
* Téthys
* Chaos
* Erebos
* Gaia
* Eros
* Nyx
* Ouranos
* Aithér
* Hémera
* Kronos
* Titani

 | Zeus |
| Olympskí bohovia | 
* Zeus
* Héra
* Poseidón
* Ares
* Hermes
* Héfaistos
* Afrodita
* Aténa
* Apolón
* Artemis
* Hébé
* Hélios
* Hestia
* Démétér
* Dionýzos
* Hádes
* Persefoné
* Thaumas

 |
| Hrdinovia | 
* Herakles
* Achilles
* Iasón
* Argonauti
* Perseus
* Oidipus
* Théseus
* Triptolemos
* Bellerofontes

 |
| Bytosti | 
* satyrovia
* kentauri
* gorgony
* nymfy
* Medúza
* Minótauros
* Hydra
* chiméra
* kyklop
* múza

 |
| Ďalšie témy | 
* Dvanásť Heraklových úloh
* Trójska vojna
* Odysea
* Sedem proti Tébam
* Eleusínske mystériá

 |
Územia, na ktorých sa hovorí Mayskými jazykmi
**Mayské jazyky** sú rodina mezoamerických jazykov. Je to rodina najrôznorodejšia a s najväčším počtom hovoriacich. Hovoria nimi Mayovia (historickí aj dnešní) v Mexiku, Guatemale, Belize a Hondurase.

Podľa niektorých názorov je mayská rodina príbuzná a rodinami mixe-zoque a totonackou a všetky spolu tvoria 
tzv. makromayskú superfylu.

Súčasnosť
---------

Dnes existuje 29-31 mayských jazykov. Klasifikácia mayských jazykov ešte nie je ustálená, spravidla sa rozlišuje 6-10 skupín/vetiev (konkrétne jazyky uvádzame v modernom mayskom prepise z roku 1989):

* yucatécka (950 000 hovoriacich, severný polostrov Yucatán): yukatek (yucatéčtina), itzaj (itzčtina), mopan
* lacandónska (veľmi málo hovoriacich, medzi riekami Usumacinta a hranicou Guatemaly, často považovaná za časť yucatéckej vetvy): lakandon
* (širšia) quichéska (980 000, východné a stredné vysočiny Guatemaly): q'eqchi' (kekchíčtina), uspantek, poqomchi', poqoman (pokomančina), k'iche' (quichéčtina), sikapense, sakapultek, kaqchikel (cakchiquelčina), tz'utujil (zutuhilčina)
* (širšia) kanjobalská (západné vysočiny Guatemaly a priľahlé Mexiko): motozintlek, popti', akatek, q'anjob'al (kanjobalčina), tojolab'al, chuj
* mamská (270 000, západné vysočiny Guatemaly): mam (mamčina), teko, awakatek, ixil
* (užšia) cholská (severný Chiapas, Tabasco): ch'ol (cholčina), chontal, ch'orti, cholti
* tzotzilsko-tzeltalská (= tzeltalská) (Chiapas): tzotzil, tzeltal
* huactécka (severný Veracruz a priľahlé San Luís Potosí): waxtek (huactéčtina), chikohuseltek

Huatécka vetva je veľmi zaujímavá skupina, pretože jej hovoriaci z neznámych príčin už 3500 rokov žijú ďaleko od vlastného mayského územia – na západe pri Mexickom zálive.

Z historického hľadiska existovala už okolo roku 2200 pred Kr. v guatemalských vysočinách pramayčina, ktorá najneskôr v strednom predklasickom období (900 – 300 pred Kr.) bola rozdelená na 4-5 jazykových skupín, ktorými sa už hovorilo na tradičnom mayskom území (+ na území Huatékov), boli to:

* huactéčtina
* yucatéčtina
* západná (najširšia) cholčina
* východná (najširšia) cholčina

Zo západnej cholčiny sa neskôr vyvinula širšia cholčina (= užšia cholská + tzotzilsko-tzeltalská vetva) a širšia kanjobalská vetva. Z východnej cholčiny sa vyvinula mamská a širšia quichéska vetva. Medzi jazyky, ktoré sa osamostanili medzi poslednými (v poklasickom období), patria jazyky z vetvy yucatéckej, mamskej a niektoré zo širšej quichéskej vetvy.

Mayské klasické nápisy sú všetky písané v užšej cholčine, poklasické nápisy aj v yucatéčtine.
Súradnice: 49°03′04″S 14°26′28″V﻿ / ﻿49,05111°S 14,44111°V﻿ / 49.05111; 14.44111

**Zámok Hluboká** (po nemecky *Frauenberg*) leží na návrší nad Vltavou v meste Hluboká nad Vltavou asi 15 km severne od Českých Budějovic. Je verejnosti prístupný a patrí k turisticky najatraktívnejším pamiatkam v Česku. V bývalej zámockej jazdiarni sídli Alšova jihočeská galerie, ktorá spravuje zbierku sôch a obrazov holandských a flámskych maliarov 17. a 18. storočia.

Dejiny
------

Zámok s časťou parku
Na mieste ranogotickej tvrdze z druhej polovice 13. storočia dnes stojí gotický hrad ktorý vybudoval koncom 
15. storočia Vilém z Pernštejna.
Majiteľom hradu sa neskôr stal kráľ Ferdinand I. Habsburský ktorý ho predal roku 1562. Tak prešla Hluboká do majetku pánov z Jindřichova Hradce, ktorí ho prestavili na renesančný zámok. O storočie neskôr zakúpil panstvo Hluboké Jan Adolf I. z rodu Schwarzenbergovcov, zakladateľ juhočeskej vetvy rodu ktorá tu sídlila po temer tri storočia. Z iniciatívy kniežaťa Adama Františka bol zámok začiatkom 18. storočia prestavaný v barokovom slohu podľa plánov staviteľa P. I. Bayera a jeho nasledovníka A. E. Martinelliho.

V tridsiatych rokoch 19. storočia sa rozhodol knieža Jan Adolf II. Hlubokú od základu strhnúť a vybudovať nový zámok v romantickom štýle. Projekt vypracoval architekt Franz Beer, ktorý tiež od roku 1840 dvadsať rokov sám viedol stavebné práce. Nové budovy, ktoré stoja dodnes, boli postavené v štýle tudorovskej gotiky podľa vzoru anglického kráľovského zámku Windsor. Náročné exteriéry a interiéry boli dokončené až v roku 1871 pod vedením D. Deworetzkého. Zámok je obklopený anglickým parkom so sochárskou výzdobou.

Interiéry
---------

Interiér jednej z miestností
Steny a stropy interiérov sú bohato zdobené drevorezbami a obložené ušľachtilým drevom. Najcennejší nábytok sa nachádza v Rannom salóne. Niektoré miestnosti sú zdobené obrazmi európskych majstrov 16. až 18. storočia, lustrami, vitrážami a keramikou z Delft – predovšetkým spálňa a šatňa kňažnej Eleonóry, tzv. Hamiltonov Kabinet a čitáreň. Portréty na stenách znázorňujú najvýznamnejších členov rodu Schwarzenbergov. Najväčšou miestnosťou je sála knižnice s kazetovým stropom preneseným zo Schwarzenbergu. Návštevníkov zaujme aj zbrojnica zámku. V neogotickej kaplnke sa nachádza oltár s veľkou neskorogotickou archou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Hluboká**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* Zámok Hluboká nad Vltavou na www.zamek-hluboka.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zámek Hluboká na českej Wikipédii.*
**Bacúšsky potok** je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 8,5 km a je tokom III. rádu.

Prameň
------

Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na južnom svahu Čertovej svadby (1 463,0 m n. m.), v oblasti Lenivej, v nadmorskej výške cca 1 325 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie východným smerom, zľava priberá prítok z juhovýchodného svahu Čertovej svadby, sprava z oblasti Kriváňa a preteká Krškovou dolinou. Tu priberá viaceré prítoky: ľavostranný z východného svahu Čertovej svadby, pravostranný spod Vrchbánskeho grúňa (1 434,8 m n. m.), ľavostranné zo Štefánkovej a spod Bacúšskeho sedla (1 319 m n. m.) a pravostranný zo severovýchodného svahu Vrchbánskeho grúňa. Potom sa stáča na juhovýchod, zľava priberá významný prítok odvodňujúci Ramžovú a Sokoliu dolinu, stáča sa na juh a pokračuje Bacúšskou dolinou. Z pravej strany priberá Kriváň, zľava prítok z juhozápadného svahu Javorinky a napája Bacúšsky tajch. Napokon vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Heľpianske podolie, na asi 800 metrovom úseku sa vetví na dve ramená, preteká obcou Bacúch a stáča sa na juhovýchod. V obci priberá dva pravostranné prítoky z juhovýchodných svahov Bielej skaly (1 250,1 m n. m.) a juhovýchodne od obce ústi v nadmorskej výške približne 566 m n. m. do Hrona.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Hronca po Čierny Hron) |
| --- |
| 
* Bacúšsky potok
* Beňuška
* Brezenec
* Brezniansky potok
* **Čierny Hron**
* Čierny potok
* Dolinka
* Drábsko
* Drakšiar
* Durbačka
* Hlboká
* Ježová
* Kýčerný potok
* Leňuška
* Lúčanský potok
* Lužná
* Magurský potok
* Maková
* Malý Zelený potok
* Petríkovo
* Rakyťanka
* **Rohozná**
* Slatvinský potok
* Temná
* Turiečka
* Vagnár
* Veľká Liesková
* **Veľký potok**
* Veľký Zelený potok
* Volchovo
* Voňacie
* Zúbra
* Ždiarsky potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Čierneho Hrona
Vodné toky v povodí Hrona (1. časť) a (3. časť)
Vodné toky v povodí Rohoznej
 |
Súradnice: 50°50′35″S 15°20′01″V﻿ / ﻿50,8430556°S 15,3336111°V﻿ / 50.8430556; 15.3336111

**Pytlácké kameny** sú vrchol ležiaci v pohorí Jizerské hory, konkrétne na Strednom Jizerskom hrebeni. Na vrchole je turisticky prístupné vrcholové skalisko, ktoré nie je zabezpečené zábradlím.

Svoje meno vrchol získal podľa úkrytu Hennricha - slávneho jizerského pytliaka. Ten bol zastrelený v roku 1813. Krížik pripomínajúci jeho smrť bol postavený 500 metrov juhozápadne od vrcholu.

Z vrcholu je výhľad na Jizerku, Malú Jizerskú lúku a Veľkú Jizerskú lúku s pozostatkami dediny Velká Jizera.

Prístup
-------

Vrchol *Pytliackych kameňov* možno dosiahnuť po zeleno značenom chodníku, ktorý spája osadu Jizerka a rázcestie značených ciest Předěl. Leží takmer uprostred hrebeňa, takže od juhu, z Jizerky, vedie *Lasičí cesta* najskôr na vyššiu Jelení stráň (1 018 m) a až potom okolo kývavca pokračuje k *Pytliackym kameňom* (celkom 3,5 km). Z Předělu najskôr obchádza od severu vŕšok Zelený kámen a nasleduje rovný hrebeňový prechod cez Český vrch až na Pytlácké kameny (celkom 6 km).

* Okolie Pytliackych kameňovOkolie Pytliackych kameňov
* Okolie Pytliackych kameňovOkolie Pytliackych kameňov

Pozri aj
--------

* Pytlácká skála
* Paličník
* Zelený kámen
* Rybí loučky - prírodná rezervácia na sv. úpätí
* Jizerka
* Skalný útvar Houba
* Chata Smědava
* Hennrichův kříž

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pytlácké kameny**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pytlácké kameny na českej Wikipédii.*
**Pyttalos** (starogr. Πύτταλος – Pyttalos) bol víťaz v boxe dorastencov na olympijských hrách v roku 320 pred Kr.

Pyttalos, syn Lampida z Élidy, zvíťazil na 115. olympijských hrách v boxe dorastencov. V Olympii sa box (pygmé) dorastencov zaradil do programu hier v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy.

Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že v olympijskej *Altide* videl Pyttalovu sochu. Jej autorom bol sochársky majster Sthennis z Olynthosu. Pausanias ďalej uvádza: „*O Pyttalovi tiež hovoria, že počas sporu o pohraničné územie Éliďanov a Arkáďanov robil obom stranám rozhodcu."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,16,8.
2. 1 2  , Perseus Encyclopedia
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Pádový faktor** (označovaný ako „*f*" z a.j. *fall factor*) je bezrozmerná veličina, ktorá udáva pomer medzi dĺžkou pádu lezca *H* a dĺžkou lana *L*, ktorá je k dispozícii na absorbovanie energie pádu. Hodnota pádového faktoru je dôležitá pre horolezcov a osoby pracujúce vo výškach. 

{\displaystyle f={\frac {H}{L}}}
Pádový faktorPádový faktor
Pri horolezectve nadobúda pádový faktor hodnoty od 0 do 2. Pri lezení na tzv. zaistených cestách (via ferrata) môže byť jeho veľkosť aj nad hodnotou f = 2, čo predstavuje smrteľné nebezpečenstvo. V takýchto prípadoch je nutné používať tlmiče pádu. 

Podobne ako pri horolezectve, aj pri práci vo výškach môže pádový faktor nadobúdať hodnoty od 0 do 2. Dĺžka pádu (*H*) lezca závisí od pozície kotviaceho bodu. Ak sa kotviaci bod nachádza nad lezcom, dĺžka pádu je krátka a hodnota pádového faktoru je približne 0. V prípade, že sa kotviaci bod nachádza na úrovni lezcových ramien, dĺžka pádu môže byť minimálne taká veľká, ako je dĺžka lana od kotviaceho bodu. To znamená, že pádový faktor má hodnotu 1. Ak sa kotviaci bod nachádza na úrovni lezcových nôh, dĺžka pádu je rovná minimálne dvojnásobku dĺžky lana od kotviaceho bodu a pádový faktor má hodnotu 2. 

Z vyššie uvedeného vyplýva, že čím vyššie je kotviaci bod umiestnený vzhľadom k lezcovi, tým menšia je dĺžka pádu a tým menšie je aj riziko vážneho zranenia v prípade pádu. Pri práci vo výškach je dôležité snažiť sa neprekračovať hodnotu pádového faktoru f = 1, takže kotviaci bod by mal byť vo výške lezcových ramien (resp. nad nimi) a nie nižšie.

Externí odkazy
--------------

1. ↑   *Pádový faktor :: Horoklub Chomutov* [online]. www.horoklub.cz, [cit. 2021-03-09]. Dostupné online.
2. ↑   *Fall factor: Basic concepts that workers at heights should know* [online]. VerxAustralia, [cit. 2021-03-09]. Dostupné online. (po anglicky)
Súradnice: 51°53′00″S 3°26′00″Z﻿ / ﻿51,883333°S 3,433333°Z﻿ / 51.883333; -3.433333

Pohľad na vrchol Cribyn – 795 m
**Brecon Beacons** (*Bannay Brycheiniog*) je pohorie v juhovýchodnom Walese. Najvyšším vrcholom pohoria je Pen y Fan (886 m).

Poloha
------

Brecon Beacons sa rozkladá okolo mestečka Brecon asi 70 km severne od Cardiffu v južnom Walese. Oblasť smerom na západ Brecon Beacons je známa ako Fforest Fawr (*Veľký prales*), a bola vyhlásená organizáciou UNESCO ako geopark v roku 2005.

Členenie
--------

Pohorie sa topograficky dá rozdeliť do troch skupín. Black mountain na západe, Central Brecon Beacons kde sa nachádza aj najvyšší vrchol a Black mountains na východe.

Vrcholy
-------

Najvyššími vrcholmi sú:

* Pen y Fan (886 m)
* Corn Du (873 m)
* Cribyn (795 m)
* Fan y big (719 m)

Národný park
------------

Vodopády Ystradfellte
Národný park tu bol vyhlásený v roku 1957, ako posledný z troch waleských parkov (Národný park Snowdonia je najstarší, 1951). Park zaberá plochu 1 344 km². Chráni rozsiahle listnaté lesy, dlhé údolia, veľká vresoviská, jazerá, vodopády, bohatú flóru. Z fauny tu dominujú hlavne dravé vtáky. Park je známy tiež svojimi vodopádmi, vrátane 27 metrov vysokého Henrhyd Waterfall a vodopádov Ystradfellte. Povestné sú aj tunajšie jaskyne ako Ogof Ffynnon Ddu.

Turizmus
--------

22. mája 2005 bola otvorená cesta pretínajúce celý park Brecon Beacons v dĺžke 100 míľ. Cesta sa volá *Beacons Way* a ide z Abergavenny cez Crickhowell. Na konci sú dediny Bethlehem a Carmarthenshire. Populárne aktivity v parku zahŕňajú turistiku, cyklistiku, jazdu na koni, plavbu, windsurfing, kanoistiku, rybolov, horolezectvo a jaskyniarstvo.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Brecon Beacons**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Brecon Beacons na českej Wikipédii.*
**Graham Broad** (\* 10. marec 1957) je anglický bubeník, ktorý profesionálne hrá už od svojich 15 rokov potom, čo od roku 1970 navštevoval Royal College of Music.

Broad je známy svojou spoluprácou s mnohými hudobníkmi, ako sú Roger Waters, Tina Turner, The Beach Boys, Jeff Beck, Van Morrison, Bryan Adams, Bill Wyman, George Michael, Mike Oldfield a mnoho ďalších.

Od roku 1987, kedy sa podieľal na nahrávaní albumu *Radio K. A. O. S.* a na nasledujúcom turné, často hrá s bývalým basgitaristom Pink Floyd Rogerom Watersom. V roku 1990 ho Waters pozval ako člena kapely The Bleeding Heart Band na koncert *The Wall – Live in Berlin*. O dva roky neskôr hral Broad na Watersovom treťom štúdiovom albume *Amused to Death*. V rokoch 1999 – 2002 účinkoval na Watersovom turné *In the Flesh* a podieľal sa aj na jeho ďalších dvoch turné *The Dark Side of the Moon Live* v rokoch 2006 – 2008 a *The Wall Live* (2010 – 2013).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Graham Broad na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 13433714X
* ISNI: 0000 0000 5717 6569
* NK ČR: xx0078221
* VIAF: 85814625