recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Severská rada ministrov** alebo **Severská ministerská rada** je oficiálny orgán spolupráce vlád severských štátov. Vznikla v roku 1971.
Severská rada ministrov nie je len jednou radou ale hneď niekoľkými, ktoré pozostávajú z ministrov pre jednotlivé oblasti.[1]

Severská spolupráca na vládnej úrovni existovala aj pred vznikom Severskej rady ministrov, no fungovala hlavne v rámci Severskej rady.

Severská rada ministrov je medzinárodná organizácia, ktorá koordinuje štáty severu a snaží sa o zvýšenie konkurencie schopnosti týchto krajín v rámci Európskej únie. Island a Nórsko ako nečlenské štáty sa môžu podieľať na záležitostiach EÚ vďaka participácii na dohode o Európskom hospodárskom priestore.

Členovia
--------

Severská rada ministrov má osem členov:

* Dánsko
* Nórsko
* Fínsko
* Švédsko
* Island

a severské autonómie

* Faerské ostrovy
* Ålandy
* Grónsko

Ministerské rady
----------------

Severská rada ministrov skladá z niekoľkých rád. Ministri jednotlivých odvetví sa stretávajú raz až päťkrát ročne.

Ministri sa v rámci Severskej ministerskej rady zoskupujú v týchto odvetviach[2]:

* Severská rada ministrov práce
* Severská rada ministrov podnikania, energie a regionálnej politiky
* Severská rada ministrov pre rybolov a akvakultúru, poľnohospodárstvo, potraviny a lesníctvo
* Severská rada ministrov pre rovnoprávnosť
* Severská rada ministrov kultúry
* Severská rada ministrov pre spoluprácu na zákonoch
* Severská rada ministrov životného prostredia
* Severská rada ministrov sociálnej a zdravotnej politiky
* Severská rada ministrov školstva a výskumu
* Severská rada ministrov financií a ekonomiky

Predsedníctvo Severskej rady ministrov
--------------------------------------

Predsedníctvo jedného zo severských štátov v rámci Severskej rady ministrov trvá jeden rok. Predsednícka stolička rotuje medzi piatimi nordickými štátmi. 

V roku 2014 je predsedajúcou krajinou Severskej rady ministrov Island.

### Predsedajúce štáty v minulosti

Od roku 2001 predsedali[3]: 

| Rok | Štát |
| --- | --- |
| 2001 | Fínsko |
| 2002 | Nórsko |
| 2003 | Švédsko |
| 2004 | Island |
| 2005 | Dánsko |
| 2006 | Nórsko |
| 2007 | Finland |
| 2008 | Švédsko |
| 2009 | Island |
| 2010 | Dánsko |
| 2011 | Fínsko |
| 2012 | Nórsko |
| 2013 | Švédsko |
| 2014 | Island |

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Externé odkazy
--------------

* 
*
Bronzová Korintská prilba, 6. stor. pred Kr.
Perikles s voľne nasadenou Korintskou prilbou
**Korintská prilba**, starogr. κόρυς κορινθιή (kórys korinthié), novogr. κορινθιακός κράνος (korinthiakós krános), bola staroveká medená grécka prilba, ktorá sa používala aj v ranej rímskej armáde a stala sa tak súčasťou rímskej uniformy.

Dejiny a vzhľad
---------------

Gréci túto prilbu vymysleli asi v 7. stor. pred Kr. a okamžite sa stala najobľúbenejšou gréckou prilbou. Meno je odvodené od peloponézskeho mesta Korinthos. 

Rané korintské prilby boli jednoduchšie, s mohutnými lícnicami, chráničom krku, nemali ušné otvory. Prilba mohla mať aj pevný chochol. 

V neskorších storočiach sa objavuje novší typ, s veľkými tvarovanými lícnicami, otvorom na uši a znázornením očí. Väčšina prilieb mala pevný chochol rôznych farieb. Niektoré spartské modely mali priečny chochol. 

Korintské prilby boli častým námetom pre umelcov, ktorí ju maľovali bojovníkom na vázach, alebo boli súčasťou sochy. Od juhoitalských Grékov túto prilbu prevzali Etruskovia a od nich potom Italické kmene a tak sa dostala do etruskej a ranorímskej uniformy. Korintská prilba sa mimo boja často nosila iba na vŕšku hlavy. Rimania dokonca vymysleli model, ktorý sa nosil na vŕšku, tzv. italo-korintská prilba. 

Z rímskej armády sa Korintská prilba vyradila niekedy v 2. stor. pred Kr. asi po mariových reformách, no už predtým bola skôr vzácnosťou. V gréckych helenistických štátoch sa používala stále, až do ich podmanenia Rímom. Posledná armáda ktorá ich používala, bola ptolemajovská armáda v Egypte. Aj keď sa už Korintská prilba v armáde nepoužívala, stále sa vyrábala, nakoľko ju obľubovali mnohí cisári. Často ju nosili na bojisko a vďaka svojmu archaickému vzhľadu bola obľúbená. Umelci ju často používali v mozaikách, maľbách, či sochárskych dielach. Úplne sa prestala vyrábať pravdepodobne v 3. stor. po Kr. a odvtedy sa nevyskytuje ani v umení. Neskoršie rímske prilby Spangenhelm a Hrebeňová prilba boli však Korintskej prilbe podobné.



1. ↑   *Korintská prilba - Biblioteka.sk* [online]. www.biblioteka.sk, [cit. 2023-01-23]. Dostupné online.
**Apollónios** (starogr. *Ἀπολλωνίος* – *Apollónios*) bol olympijský víťaz v roku 189.

Starogrécky nápis *IGUR I 244* (Moretti, Luigi. Inscriptiones graecae urbis Romae. 4 vols. in 5 parts. Rome 1968-1990.) na kamennej stéle objavený na ostrove Sicília uvádza, že Klaudios Apollónios zo Smyrny bol v neznámej disciplíne *periodonikés* (víťaz obehu), čo znamená, že sa počas olympiády presadil na všetkých celogréckych hrách (jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili *periodos*, t. j. pravidelný obeh). Podľa tohto epigrafického nálezu bol Klaudios Apollónios otcom dvojnásobného olympijského víťaza Klaudia Roufa.

Klaudios Apollónios si olympijské víťazstvo vybojoval v niektorej úpolovej disciplíne (buď v pankratiu, v olympijskej disciplíne, v ktorej zvíťazil jeho dávny predok Klaudios Roufos na 215. hrách v roku 81, alebo v boxe) pravdepodobne na 242. hrách v roku 189.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 40.
2. 1 2  Je, *Le meilleur combattant de tous les temps*, str. 107
3. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *IGUR I 244*
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Apollónios** (starogr. Ἀπολλώνιος) bol olympijský víťaz súťaže trubačov a hlásateľov v roku 165

Titos Ailios Aurélios Apollónios z Tarzu si na 236. olympijských hrách v roku 165 vybojoval víťazstvo v súťaži trubačov a hlásateľov. Do Olympie si táto disciplína našla cestu na 96. hrách v roku 396 pred Kr. Konala sa hneď po prísahe a jej víťaz mal počas hier právo asistovať hellanodikom a hlavne oznamovať mená pretekárov a víťazov.

Olympijské víťazstvo Apollónia je zaznamenané na epigrafickom náleze *IG II² 3161* (Inscriptiones Graecae II, Inscriptiones Atticae Euclidis anno posteriores, ed. Johannes Kirchner, Berlin 1927-1931) objavenom v Atike, ktorý tiež uvádza, že si počas olympiády vydobyl právo ohlasovať (bol *periodonikés*) víťazov na všetkých celogréckych hrách (hier usporadúvaných v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, olympiády) a aj na kapitolských hrách v Ríme.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Walter de Gruyter, *Biographischer Index der Antike*, str. 12
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 127.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG II² 3161*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Sasanka veľká (Condylactis gigantea)
**Sasanky** alebo **aktínie** (lat. Actiniarida, Actiniaria) sú rad šesťlúčových koralovcov. 

Sú to solitérne polypy väčších rozmerov než drobné koraly, veľké druhy majú aj 30 – 50 cm. Rozšírenou spodnou stranou tela sa môžu pomaly posúvať po dne. Nemajú schránku, len pevnejšiu pokožku. Ich trávenie je už typicky extracelulárne – dokážu stráviť aj väčšie rybky, ktoré omráčili knidoblastami na ramenách. Typickým zástupcom je napr.: sasanka konská (*Actinia equina*). V Stredomorí je bežná *Aiptasia mutabilis*. Na prázdnych ulitách, obývaných pustovníckym rakom (najmä *Pagurus prideauxi*) žije *Adamsia palliata*. Rak sa s ulitou pohybuje, takže sasanka má o potravu postarané; sasanka ho zas chráni svojimi pŕhlivými bunkami. Ide o zjavný príklad symbiózy.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sasanky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Sasanky**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
Dve kresby Korinny zo série Visionary Heads, autor: William Blake (1757–1827)
**Korinna** (starogr. *Κόριννα*) bola starogrécka poetka. Korinna, lyrická poetka z boiótskej Tanagry, podľa Pausania súperila s Pindarom (5. stor. pred Kr.), ale v skutočnosti je možné, že tvorila až v 3. storočí pred Kr. alebo neskôr. Boióťanka Korinna svoje lyrické básne (hlavne naratívne básne z miestnych boiótskych mýtických tém) skladala v miestom aiolskom nárečí. Svojimi jedinečnými vyjadrovacími schopnosťami do istej miery ovplyvnila dórsku zborovú lyriku a neskorších básnikov (napr. Theokritove idyly z 1. pol. 3. stor. pred Kr. atď.). Jej básne boli zrejme známe ešte rímskym básnikom v dobe Augustovej, t. j. na prelome nášho letopočtu. Z básnických diel Korinny sa zachovali len nepatrné zlomky (napr. preteky dvoch hôr *Kithairónu a Helikónu* v speve).

Grécky cestovateľ Pausanias o Korinne zaznamenal: *„Na významnom mieste mesta postavili pamätník Korinny, ktorá jediná v Tanagre skladala verše. Na cvičisku tiež majú jej obraz, predstavujúci dievča, ako si ovinuje stužku okolo hlavy na pripomienku toho, ako piesňou (básňou) zvíťazila v Tébach nad Pindarom. Som presvedčený, že zvíťazila nárečím, pretože prednášala verše nie v dórčine ako Pindaros, ale tak, že tomu mohli i Aioli rozumieť, tiež aj preto, že vynikala nad ostatnými ženami spanilosťou, ak môžeme usudzovať z podoby."* Podľa Plutarcha, gréckeho historika, Korinna ešte mladému Pindarovi povedala, že *človek by mal siať rukou, nie celým vrecom*, vyčítala mu, že sa vo svojej poézii až priveľmi zaoberá mýtickou tematikou. Grécky básnik Antipatros z Thessaloník ju zaradil medzi deväť „*lyrických Múz*", medzi hviezdy, ktoré kedysi žiarili na oblohe gréckej. Silanión, aténsky sochár zo 4. stor. pred Kr. jej zhotovil portrétnu sochu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 292.
2. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Corinna*
3. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 509. (po nemecky)
4. ↑  A Bartoněk, Masarykova univerzita, *Řecké literární dialekty*, str. 25
5. ↑  A Bartoněk, *Klasifikace klasických řeckých dialektů*, str. 185
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 281.
7. ↑  Plutarchos, *Moralia*, 4.
8. ↑  Greek Anthology, *Antipater of Thessalonica: Epigrams*, 9,26.
9. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 402.

  

Autoritné údaje: * GND: 11897291X
* ISNI: 0000 0000 5053 7122
* LCCN: no2008129480
* VIAF: 9666495
* WorldCat: lccn-no2008129480
JUDr. **Ernő Rózsa** (\* 2. január 1930, Galanta – † február 2021) bol slovenský právnik a politik maďarskej národnosti, poslanec SNR a NR SR v rokoch 1990 - 1998.

Vzdelanie a kariéra
-------------------

Absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Po absolvovaní štúdia pracoval na rôznych pozíciách v štátnej správe v Galante, neskoršie na úrovni okresu, ako aj na úrovni Západoslovenského kraja. Od roku 1969 pôsobil ako vedúci právnik na Okresnom ústave národného zdravia v Galante, ako právny zástupca Reštaurácie a Jedálne, n. p. a v Okresnej správe ciest. Istý čas vyučoval základy práva na Strednej ekonomickej škole v Nových Zámkoch. Od roku 1990 pracoval ako komerčný právnik v Galante.

Politická kariéra
-----------------

V prvých slobodných voľbách v roku 1990 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za stranu Spolužitie, ktorá vo voľbách kandidovala spolu s MKDH (kandidoval v Západoslovenskom volebnom kraji a získal 22 808 preferenčných hlasov). V parlamente pôsobil vo výbore pre štátnu správu a územnú samosprávu.

Vo voľbách v roku 1992 bol po druhý raz zvolený za poslanca SNR za Spolužitie, ktoré opäť kandidovalo spolu s MKDH (prvý na kandidátke v Západoslovenskom volebnom kraji, získal 38 797 preferenčných hlasov). Na ustanovujúcej schôdzi SNR bol zvolený za predsedu Výboru SNR pre životné prostredie a ochranu prírody a za člena Predsedníctva SNR.

V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 bol po tretí raz zvolený za poslanca parlamentu za Maďarskú koalíciu (Spolužitie+MKDH+MOS) v Západoslovenskom volebnom kraji (získal 14 017 preferenčných hlasov). V NR SR bol členom výboru pre životné prostredie a ochranu prírody a od roku 1996 aj členom výboru pre nezlúčiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. V roku 1997 sa uchádzal o post sudcu Ústavného súdu SR.

Vo voľbách v roku 1998 opäť kandidoval do NR SR, tentoraz za SMK, no za poslanca už nebol zvolený (získal 6 060 preferenčných hlasov, avšak bol na nezvoliteľnom mieste).

Referencie
----------

1. ↑  felvidek.ma
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
Skarabeus s vytesaným menom Apopiho I. (Apofisa I.)
**Apopi I.** alebo **Aauserre Apopi** alebo **Apofis I.** bol hyksósky faraón z 15. dynastie starého Egypta (Druhé prechodné obdobie). Podľa Turínskeho zoznamu kráľov vládol 40 rokov, a ak by prežil svojho protivníka Kamoseho, nie však Ahmoseho I. vládol by niekedy po roku 1500 pred Kr. 

Počas prvých rokov svojej vlády mal Apopi rozhodujúci vplyv vo väčšine Egypta a obchodoval aj s tébskou 17. dynastiou. Váza patriaca jeho dcére Herit bola nájdená v hrobe Amenhohepa I. čo by poukazovalo na to, že v istom čase mohla byť jeho dcéra manželkou tébskeho kráľa. Rovnako možné je však aj to, že váza bola súčasťou koristi privezenej z vyplienenej Avaridy po Ahmosovom víťazstve nad Hyksósmi. Zdá sa, že v prvých rokoch jeho vlády mohol byť Horný Egypt Apopiho vazalským štátom, ale 17. dynastia postupne ovládla túto časť krajiny a najneskôr 15 rokov po Apopiho smrti boli Hyksósovia vyhnaní z Egypta.

Aauserre Apopi mohol a nemusel byť tou istou osobou ako Apopi II. Podľa niektorých egyptológov jestvovali dvaja faraóni tohto mena, iní veria, že obe mená sa vzťahujú na tú istú osobu. Predpokladá sa, že Apopi sa zmocnil trónu po smrti jeho predchodcu Chajana (Chejana), pretože ten určil za svojho následníka svojho syna Iannasa.

Apopiho trónne meno sa objavuje v židovskej Hagade ako meno faraóna, ktorý poznal faraóna, ktorý si vzal za manželku Abrahámovu manželku Sáru.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Apopi I.**
Bludný balvan v Lembert Dome v Yosemitskom národnom parku (Kalifornia, USA).
**Erratikum** (z lat. *erare* - *blúdiť*; iné názvy: **blúdivý balvan, bludný balvan, eratický balvan**) je spoločný názov pre veľké kamenné bloky, ktoré sa zložením značne odlišujú od miestnych hornín. Vznikli pri ústupe (pleistocénnych) ľadovcov, ktoré ich predtým transportovali na dané miesto z miesta pôvodného vzniku ľadovca. Z vedeckého hľadiska sú bludné balvany významným prvkom pri stanovení južnej hranice zaľadnenia. Blúdivý balvan najlepšie možno pozorovať v kultivovanej krajine, kde sa napríklad na poli objavujú niekoľkometrové balvany, ktoré sú dobre viditeľné aj na väčšiu vzdialenosť.

Do konca 19. storočia sa výskyt blúdivých balvanov vysvetľoval potopou sveta, vulkanickou činnosťou či „činnosťou" čertov, kyklopov a ďalších bájnych tvorov. V minulosti sa blúdivé balvany používali ako stavebný materiál, na delové gule či mlynské kamene. Stávali sa aj pohanskými kultovými miestami (napr. na stavbu megalitov).

Veľkosť
-------

Veľkosť balvanov dosahuje rádovo decimetrové až metrové rozmery, hmotnosť v priemere niekoľko ton. Najväčší známy blúdivý balvan sa nachádza pri Ellhofene v nemeckom alpskom predhorí, má objem ~ 4 000 m3. Iný veľký eratický balvan, zvaný Triglavov kameň, je známy z obce Tychowo (Poľsko, Západopomoranské vojvodstvo), má obvod 44 metrov, výšku takmer 8 m a jeho hmotnosť sa odhaduje ~ 2 000 ton. Známy je aj tzv. Kameň Ototokov v Calgary v Kanade s objemom až 3 200 m3.

Výskyt
------

Najznámejšie príklady výskytu erratík v Európe sú Severonemecká nížina, Sliezsko a severovýchodná Morava. Blúdivé balvany boli do týchto končín prinesené zo Škandinávie. Významnejším nálezom z posledného obdobia je blok žuly zvaný „Starý Švéd", vybágrovaný v roku 1999 z koryta rieky Labe v Hamburgu.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Blúdivé balvany na Morave

Na Morave sú to žuly typu rapakivi a iné horniny zo súostrovia Ålandy v južnom Fínsku a z ďalších miest Škandinávie, ktoré boli dopravené pohybom pevninského ľadovca v starších štvrtohorách v období halštrovského (cca. pred 470-430 tis. rokmi) a sálskeho zaľadnenia (pred 230-170 tis. rokmi). Žuly a ruly (pre svoju odolnosť) v nálezoch prevažujú, ďalšími horninami nájdenými na severnej Morave sú migmatity, pieskovce, vápence. Pestrosť nálezov príkladne dokumentuje náučná záhradka 72 blúdivých kameňov budovaná vo Velkej Kraši. 

Od roku 1965 je v Česku chránený tzv. „Liptaňský" bludný balvan, nachádzajúcí sa 1,5 km južne od obce Liptaň (pri Bruntáli), jeho rozmery sú 220x130x120 cm, objem 3,43 m3. Mimoriadne veľký (10,5 t) balvan bol v roku 1958 nájdený v palhaneckej pieskovni pri Opave a teraz je umiestnený v Křížkovského sadoch v Opave. Medzi chránené objekty patria aj balvany v Ostrave-Kunčiciach, Porube či Rovninské balvany, v súčasnosti umiestnené na výstavisku Černá louka v Ostrave. Vo Vidnave bol použitý blúdivý balvan ako pamätný kameň pripomínajúcí 700 rokov obce.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **erratiká**.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Apollodóros z Atén** alebo **Apollodoros z Atén** (\* asi 180 pred Kr. Atény – † po 120 pred Kr. Atény) bol starogrécky filozof, gramatik a historik. Predstaviteľ epikureizmu.

Vo svojom rodnom meste chodil v mladosti na prednášky k slávnemu filozofovi (predstaviteľovi stoickej školy) Diogeneovi zo Seleukeie. Neskôr sa presťahoval do Alexandrie, kde v knižnici v priebehu viacerých rokov spolupracoval s Aristarchom zo Samothráky. V roku 145 pred Kr. z politických dôvodov ako jeden z mnohých učencov opustil Alexandriu a odišiel do Pergamonu. Ku koncu svojho života sa vrátil do Atén.

Vo svojich prácach sa opieral hlavne o diela svojich predchodcov. K jeho hlavným dielam patrila *Chronika* (Kronika) vypracovaná na základe štúdia písomných záznamov Eratosthena. Bol to prierez histórie greckej civilizácie od Trójskej vojny (Eratostenom datovanej do roku 1184 pred Kr.) do roku 144 pred Kr. Dielo tvorené štyrmi knihami, napísané vo veršovanej podobe v trimetri venoval pergamskému kráľovi Attalovi. V staroveku bola kniha veľmi cenená a v prepracovaní Cornelia Nepota sa stala obľúbenou aj v rímskych kruhoch.

Medzi jeho ďalšie diela patrili, *Peri neón katalogu* (O katalógu lodí) v 12 knihách napísaných na základe druheho spevu Homérovej Iliady. *Peri theón* (O bohoch) v 24 knihách je jedným zo zdrojov súčasného poznania gréckej mytológie. *Etymológies* (Etymológia), v knihe analyzoval pôvod a vývoj slov. Napísal aj analýzy o dielach básnikov Epicharma z Kosu a Sofróna zo Syrakúz. Apollodoros napísal rad ďalších kritických a gramatických spisov, ale žial z celého jeho diela sa nám zachovali len fragmenty.

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Pecz Vilmos – *Ókori Lexikon*, Budapest 1904

| * z
* d
* u
Starovekí filozofi |
| --- |
| Predsokratovci | 
* Táles
* Anaximandros
* Anaximenes
* Pytagoras
* Herakleitos
* Xenofanes
* Parmenides
* Zenón
* Anaxagoras
* Empedokles
* Leukippos
* Demokritos
* Protagoras
* a ďalší

 |
| Grécki filozofi klasického obdobia | 
* Sokrates
* Eukleides z Megary
* Antisténes z Atén
* Aristippos
* Platón
* Speusippos
* Diogenes zo Sinope
* Xenokrates
* Aristoteles
* Stilpón z Megary
* Teofrastos
* a ďalší

 |
| Filozofi obdobia helenizmu | 
* Pyrrhon
* Epikuros
* Zenón z Kitia
* Archimedes
* Chrysippos
* Filón z Larissy
* Poseidonios
* Antiochos z Askalónu
* Ainesidémos
* Filón Alexandrijský
* Agrippa
* a ďalší

 |
| Filozofi z obdobia Rímskej ríše | 
* Cicero
* Lucretius Carus
* Seneca
* Ploutarchos
* Epiktetos
* Marcus Aurelius
* Klement Alexandrijský
* Sextos Empeirikos
* Plotinos
* Porfyrios z Tyru
* Iamblichos
* a ďalší

 |
| Perzskí filozofi | 
* Zarathuštra
* Mání

 |
| Čínski filozofi | 
* Lao-c’
* Sun-c’
* Konfucius
* Meng-c’
* Mo-c’
* Jang Ču
* Čuang-c’
* Liou An
* Sün-c’
* Wang Čchung
* a ďalší

 |
| Indickí filozofi | 
* Uddálaka
* Gautama Budha
* Bódhidharma
* Makkhalé Gósála
* Mahávíra
* Kanáda
* Kapila
* Nágárdžuna
* Pataňdžali
* Áčarja Šankara
* Sáramati
* Kumáraláta
* a ďalší

 |

Autoritné údaje: * BnF: 130920765
* GND: 118503650
* ISNI: 0000 0001 1934 7854
* LCCN: n84107769
* NK ČR: av2015864233
* VIAF: 100219535
* WorldCat: lccn-n84107769
**Horcrux** je magický predmet zo série kníh *Harry Potter*. Ide o predmet, do ktorého čarodejník vloží časť svojej duše. V prípade smrti jeho tela tak čarodejník neumrie, ale vďaka horcruxu existuje ďalej. Na vytvorenie horcruxu treba niekoho zavraždiť a za pomoci veľmi silnej čiernej mágie svoju dušu, ktorá sa pri vražde odtrhla, vložiť do daného predmetu. 

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Doposiaľ boli záznamy o ľuďoch, ktorí vytvorili len jeden horcrux, ale Albus Dumbledore spolu s Harrym zistili, že Lord Voldemort ich vytvoril sedem.

Spôsoby zničenia horcruxu (vyskytujúce sa v knihách):

* Meč Richarda Chrabromila
* Zub Basiliska

Voldemortove horcruxy
---------------------

Presnejšie by sme mohli povedať, že Voldemort vytvoril úmyselne len šesť horcruxov a jeden nedopatrením - Harryho.

* *Riddlov denník* - Umrnčaná Myrtha - zničil Harry zubom Baziliska
* *Gauntov prsteň* - Tom Riddle st. - zničil Dumbledore Chrabromilovým mečom
* *Bifľomorovej čaša* - Hepzibah Smithová - zničila Hermiona zubom Baziliska
* *Slizolinov medailón* - muklovský tulák - zničil Ron Chrabromilovým mečom
* *Bystrohlavovej diadém* - albánsky roľník - zničil ho Harry zubom Baziliska (Ron ho následne odkopol do ohňa). Podľa knihy bol zničený satanským ohňom v núdzovej miestnosti.
* *Nagini* (Voldemortov had) - Bertha Jorkinsová - zničil Neville Chrabromilovým mečom
* *Harry Potter* - James a Lily Potterovci - zničil "neúmyselne" samotný Voldemort (Harry to prežil)

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Rozdiel medzi horcruxom a telom
-------------------------------

Keď niekto zničí telo, duša prežije. Duša je v tomto prípade silná a telo je iba slabá schránka. U horcruxov je to opačne. Obal je "takmer" nezničiteľný, dá sa zlikvidovať iba veľmi silným predmetom, ktorý ho natrvalo zničí. Duša v horcruxe je veľmi slabá a zanikne vtedy, keď sa zničí obal.
**Horalky** sú tradičné slovenské oblátky plnené buď arašidovou krémovou náplňou, alebo krémovou náplňou s príchuťou arašidového masla, lemované čokoládou. Vážia 50 gramov. Ich výrobcom je Sedita. V súčasnosti patria k najpopulárnejším pochúťkam Slovákov, ročne v Seredi Sedita vyrobí 160 miliónov kusov. Za jednu pracovnú zmenu dokážu pracovníci vyrobiť približne 100 ton týchto oblátok, čo sa rovná dvom miliónom Horaliek. Na Slovensku sú údajne tak populárne, že sa jedia častejšie než chlieb, a každú sekundu sa zje jedna až dve horalky. Medzi rokmi 2015 až 2020 bol podľa nich pomenovaný rýchlik R Váh 601 jazdiaci medzi Bratislavou a Košicami.

História
--------

Horalky sa v slovenských obchodoch po prvý raz objavili v roku 1959 ešte pod názvom Tatranky. Receptúra Tatraniek sa od tej súčasnej líšila tým, že miesto arašidov využívala lieskové orechy. V roku 1965 však došlo na trhu k nedostatku lieskovcov, a tak sa do receptu pridali arašidy. To prinieslo zmenu mena na Horalky, a receptúra ostala nezmenená až do súčasnosti. Za osobu, ktorá za touto zmenou stojí, je považovaný Štefan Kassay. Ten sa stal v roku 1991 spolumajiteľom Pe­či­vární Se­reď a Fi­gara Trnava. Tie sa neskôr stali sú­čas­ťou akciovej spoločnosti I.D.C. Hol­ding, a.s. pod ktorou Horalky figurujú dodnes.

Receptúra
---------

Presná receptúra Horaliek nie je pre verejnosť známa. Horalky sa však skladajú z troch základných častí: z oblátkových plátov, kakaovo-arašidovej náplne a čokoládovej polevy na leme. Arašidy použité v plnke sú pražené vo vlastnej pražiarni.

Dizajn obalu
------------

Horalky prešli od svojho vzniku viacerými zmenami, čo sa ich typického obalu týka. Prvej takejto zmeny sa dočkali v roku 1994, kedy sa na obale objavili kvety plesnivca a horca spolu s bielou, modrou a červenou farbou. V roku 2005 sa na obale objavilo nové logo pečivární Sereď - Sedita a ilustrácia arašidov. Dnes známe logo sa na obale zmenilo v roku 2009, a v jeho pozadí sa vyníma tatranský štít. Najnovším redizajnom prešli Horalky v roku 2021, ktorý všetky prvky minimalizoval a modernizoval.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Horalky* [online]. Sedita - pečivárne Sereď, [cit. 2023-01-10]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2   *Vedeli ste, že ich zjeme dve za každú sekundu? Horalky sú klenotom nášho mesta už viac ako 50 rokov* [online]. 2019-03-18, [cit. 2023-01-10]. Dostupné online.
3. ↑   *Sedem vlakov nesie komerčné názvy, jazdí Fixinela či Mila* [online]. index.sme.sk, [cit. 2023-01-10]. Dostupné online.
4. ↑   *Horalky Sedita aj Fixinela už premávať nebudú, štátne železnice menia názvy šiestich rýchlikov - NašaDoprava.sk* [online]. Webnoviny.sk, [cit. 2023-01-10]. Dostupné online.
**Naháč** je pes s genetickou predispozíciou k bezsrstnosti. 

Čínsky chocholatý pes
Mexický naháč
Peruánsky naháč

Pôvod
-----

Celé desaťročia sa rieši otázka neosrstenosti niektorých plemien. Môže ísť o vzájomnú genetickú príbuznosť naháčov, ako aj o vývojový stupeň iných plemien, napr. teriérov, chrtov, či pinčov. Teóriu príbuznosti jednotlivých plemien naháčov vyskytujúcich sa po celom svete podporujú dve teórie - prvá hovorí, že všetky neosrstené plemená pochádzajú z Ázie, druhá teória sa zakladá na poznatkoch genetiky, podľa ktorých došlo k zmene genetického materiálu na rôznych miestach v rôznych časových obdobiach. Teóriu ázijského pôvodu podporujú náleziská keramických sôch na oboch stranách Tichého oceánu, brehoch Južnej Ameriky a Japonska, ako aj výskum antropológa Loringa Bracea z Michiganskej univerzity, ktorého výsledky poukazujú na pôvod naháčov v Japonsku. 
Najnovšie plemeno patriace medzi naháče - americký bezsrstý teriér - zasa podporuje teóriu o zmene genetického materiálu, ku ktorej môže dôjsť kdekoľvek a kedykoľvek. 

| * z
* d
* u
Naháče |
| --- |
| 
Africký naháč |
Americký bezsrstý teriér |
Bolívijský naháč |
Čínsky chocholatý pes |
Ekvádorský naháč |
Egyptský naháč |
Guatemalský naháč |
Mexický naháč |
Peruánsky naháč
 | Čínsky chocholatý pes |
**Apollónides** alebo **Apollónidés** (starogr. Ἀπολλωνίδης – *Apollónides*, iný prepis:*Apollónidés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 308 pred Kr.

Apollónides z Tegey si na 118. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.

Apollónidovo olympijské víťazstvo zaznamenal historik Diodóros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v antickom Grécku. Staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom zozname olympijských víťazov uvádza, že v roku 308 pred Kr. bol víťazom tejto disciplíny Andromenes z Korintu (Eusebios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.), ale odborníci sa prikláňajú k staršiemu písomnému zdroju od historika Diodóra Sicílskeho, ktorý uviedol víťazstvo Apollónida.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 20,37.
2. 1 2 3  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
7. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Ruiny Apolónovho chrámu
**Apolónov chrám v Delfách** je staroveký grécky chrám.

Prvý známy Apolónov chrám v Delfách bol postavený koncom 7. storočia pred Kr. v roku 548 pred Kr. vyhorel. Na jeho mieste bol v rokoch 513 – 505 pred Kr. postavený nový chrám, peripteros (stylobat 21,7 x 58,2). Ten bol zničený požiarom a zemetrasením v roku 373, obnovený bol v 4. storočí.

Delfy boli významné duchovné centrum gréckeho sveta. Veštiareň, ktorá sa tu nachádzala, priťahovala oddávna ľudí a plnila delfskú pokladnicu. Na výstavbu tunajších chrámov boli prizývaní najvýznamnejší umelci starovekého Grécka.

V súčasnosti je súčasťou lokality UNESCO, pozri článok Delfy.

Archeologické nálezisko
-----------------------

Po katastrofe v roku 373 zostali fragmenty sochárskej výzdoby pochované pod zemou, až v 19. storočí ich odkryl Homolle.

Vo východnom tympanóne s Apolónovou qadrigou podanou tradičným archaickým en face v strede, sú po jeho pravici tri postavy žien (múz), otočených k divákovi. V rohu je býk, napadnutý levom. Po Apolónovej ľavici sa nachádzali synovia Héfaista, pri qadrige muž z profilu, vedľa neho dvaja mládenci otočení k pútnikom, v rohu je skupina jeleňa napadnutého levom. Nachádzal sa tu tiež akroterion predstavujúci Niké. Scény bojujúcich zvierat boli starším reliktom, tu plnili len funkciu vyplnenie bočných priestorov štítu.

Západný tympanón nie je veľmi zachovaný, predstavuje scénu z gigantomachie. V strede je qadriga Zeusa, po stranách sú bohovia bojujúci s gigantmi. Zachovaný je ľavý roh štítu, zobrazujúci torzo pololežiaceho giganta bez hlavy bojujúceho s Aténou. Bohyňa je zobrazená rozkročená, otočená k naťahujúcemu sa gigantovi, plecami odvrátená od Diovej qadrigy. Námet je tu rovnaký ako na vlyse Pokladnice Syfnijčanov.

Sochárska výzdoba sa pripisuje sochárovi Antenorovi z Atén, činnému okolo 525 – 500 pred Kr. synovi hrnčiara Eumaresa. Bol to tvorca Pomníka Hermodiosa a Aristogejtona (osloboditelia Atén od Peisistratovcov), jeho jediným zachovaným signovaným dielom je kora z Atén. Na základe príbuznosti s ňou sa mu pripisuje výzdoba v Delfskom Apolónovom chráme, napriek svojmu torzovitému zachovaniu. Usporiadanie tela a stavbu postáv naznačujú bohaté drapérie šiat, kolmo lineárne padajúcich dole v hlbokých zárezoch, ktoré vytvárajú silné kontrasty medzi svetlom a tieňom. Aj keď sa postavy javia meravé, majú nebadateľný pohyb nôh. Tváre nemajú už tradičný archaický úsmev, ale dávajú tvári črty rozhodnosti a sily vôle.
*V starších systémoch je lalokočrevné názov taxónu Alloecoela, pozri lalokočrevné (Alloecoela)*.

**Lalokočrevné** (iné názvy: **lalokočrevky**, **seriáty**, **seriátky**, **seriátkotvaré**; lat. *Seriata*) sú rad ploskúľ. 

Ústa majú už na brušnej strane, črevo tvorí 3 vetvy: jedna smeruje k hlave a dve dozadu; tieto vetvy sú ešte ďalej zriasené. Ovária sú párové, semenníkov je prítomných i viac párov. Sladkovodné druhy majú priamy vývin, niektoré žijú vo vlhkej pôde. Medzi zástupcov patria napr. ploskuľa hranatohlavá (*Planaria (= Dugesia) gonocephala*), ploskuľa vrchovská (*Crenobia alpina*), ploskuľa čierna (*Polycelis nigra*), *Polycelis felina*, ploskuľa biela (*Dendrocoelum lacteum*). Niektoré druhy sú indikátory čistoty vody. V skleníkoch sa miestami vyskytuje veľký (až 30 cm) štíhly druh *Bipalium kewense*, pôvodom z trópov.

Systematika
-----------

Delenie pozri aj v článku ploskule.

Väčšinu druhov tohto radu tvoria zástupcovia bývalého radu *Triclada* – dnes je to podrad *Tricladina* (sensu Matis, 1997). Košel (2002) klasifikuje *Triclada* v pôvodnom chápaní ako samostatný rad (rad Seriata sensu Matis má vtedy u nás len jedného známeho zástupcu *Otomesostoma auditivum*).

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lalokočrevné**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Lalokočrevné**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
Galateia a Pygmalión, rodičia Pafy, autor:Jean-Baptiste Regnault (1754–1829)
**Pafos** (starogr. *Πάφος* – *Pafos*) je v gréckej mytológii dcéra cyperského kráľa (alebo sochára) Pygmalióna a jeho manželky Galateie.

Pygmalión priniesol bohyni Afrodite na jej sviatok skvelú obeť a pred jej oltárom vyslovil nesmelo žiadosť, aby z krásnej sochy ženy, ktorú vytvoril, urobila ak môže, jeho manželku. Bohyňa lásky jeho prianie splnila a keď sa Pygmalión vrátil domov, čakala ho manželka. Z manželstva Pygmalióna a oživenej sochy Galateie sa narodilo krásne dievčatko, ktoré dostalo meno Pafos. Po nej potom dostalo meno mesto na pobreží Cypru so slávnym chrámom bohyne Afrodity, ktoré sa dodnes volá Pafos.

Niektorí starovekí autori uvádzajú, že Pygmalión a Galateia boli rodičia syna Pafa, ktorý bol otec cyperského kráľa Kinyra, zakladateľa mesta Pafos.Kinyras potom v meste zasvätil bohyni Afrodite chrám a stal sa jej prvým kňazom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 10,296.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 348.
3. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 10,43-297.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 242.
5. ↑  Tacitus, *Historiae*, 2,2-3.
6. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 304-305.
**Lama krotká** alebo **lama** (lat. *Lama glama*) patrí medzi domestikované druhy. Ide pravdepodobne o domestikovanú formu huanako, pretože je morfologicky podobná *Guanaco cacsilensis*. Podobne ako alpaka obýva oblasti Altiplána v Bolívii a v Peru. Malé populácie sú tiež v severnom Čile, Argentíne a Ekvádore. Pasie sa na horských svahoch a spása stredné až dlhé trávy.

Opis
----

Lama je vysoké robustné zviera, dosahujúce výšky 110 až 150 cm a hmotnosti 130 až 155 kg. Uši sú dlhé, tvár je so srsťou, nosná časť je dlhá, rovná, špička nosa je okrúhla. Chrbát je plochý od pleca až po zadok, chvost sa stáča hore a na chrbát. Lamy sa trochu líšia podľa miesta rozšírenia hustoty srsti a podľa jej farby.

Plemená
-------

Rozlišujú sa dva typy: *Ch'aku* a *Ccara*. Väčšina (70 - 80 %) andských lám patrí k typu Ccara (zvaná tiež „bezvlnná lama"), ktorý je charakterizovaný holou tvárou a nízkou srsťou. Menej obvyklý je typ Ch'aku („vlnatá lama"), ktorý ako názov naznačuje, produkuje viac vlákna a má čelo a uši porastené srsťou. Vyskytujú sa však tiež kríženci medzi týmito typmi.

Využitie
--------

Lama je cenným zdrojom vlákna. Mäso je chudé, červenej farby, nemramorované, jatočná výťažnosť je 60 %. Koža sa hodí k výrobe sandál, topánok a vakov. Poskytuje asi 2 kg srsti ročne. Vlákno, ktoré sa vyskytuje v škále od bielej po čiernu, je dlhé a hrubé.

Používa sa k výrobe povrazov, vakov, mechov, pokrývok aj látok k výrobe odevov, avšak vzhľadom k robustnej stavbe tela sa lama vždy chovala predovšetkým k účelom pre transport rôzneho materiálu. Pohybuje sa väčšinou v karavánach. Vyznačuje sa vysokou odolnosťou voči drsným podmienkam prostredia a veľkou vytrvalosťou v prenášaní nákladov o hmotnosti až 40 kg. K tomuto prenášaniu sa väčšinou používajú kastrovaní samci. Lama je symbolom živočíšnej výroby Bolívie.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lama krotká**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Lama krotká**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lama krotká na českej Wikipédii.*
**Leonardo Fioravanti** (\* 31. január 1938, Miláno, Taliansko) je taliansky automobilový dizajnér a generálny riaditeľ spoločnosti Fioravanti Srl.

Biografia
---------

Vyštudoval strojné inžinierstvo na Politecnico di Milano, špecializované na aerodynamický tvar a dizajn karosérií. Pracoval 24 rokov v Pininfarine ako dizajnér a v roku 1964 sa stal generálnym riaditeľom výskumného centra Pininfarina - Pininfarina Studi & Ricerche. Pred založením vlastnej spoločnosti Fioravanti v roku 1991 zastával pozíciu zástupcu generálneho riaditeľa vo Ferrari a dôležitý post v Centro Stile de Alfa Romeo.

Fioravanti navrhol tieto modely: Ferrari Dino, Ferrari Daytona, Ferrari F40, Ferrari P5 a P6, Ferrari Pinin, Ferrari 512 Berlinetta Boxer, Ferrari 365 GT4 2 +2, Ferrari 308 GTB/GTS, Ferrari 288 GTO, a Fiat 130.

Jeho dvaja synovia, architekt Matteo a právnik Luca, s ním pracujú vo Fioravanti Srl.

16. januára 2009 bol Leonardo Fioravanti zvolený za predsedu skupiny Car Coachbuilders ANFIA (3-ročný mandát: 2009 – 2011).

Galéria
-------

* Ferrari 288 GTOFerrari 288 GTO
* Ferrari Daytona, tiež známy ako 365GTBFerrari Daytona, tiež známy ako 365GTB
* Ferrari 365 GT4 2+2Ferrari 365 GT4 2+2

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leonardo Fioravanti**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Leonardo Fioravanti (engineer) na anglickej Wikipédii.*
**Rezolučná strana** (aj Memorandová strana, maď. Határozati párt) bolo politické zoskupenie vytvorené na uhorskom sneme v roku 1861 pod vedením Ladislava Telekiho. Prívrženci strany neuznávali ústavnú platnosť Októbrového diplomu, z neho vychádzajúcej tzv. Februárovej ústavy a navrhovali tento nesúhlas vyjadriť formou rezolúcie (alebo memoranda) uhorského snemu cisárovi.

Historický kontext
------------------

Po vojne so Sardínsko-piemontským kráľovstvom, ktorú Rakúsko v roku 1859 prehralo, bola jasná potreba modernizácie habsburskej ríše. Cisár František Jozef I. odvolal neobľúbeného ministra vnútra Alexandera Bacha, v októbri 1860 vydal októbrový diplom spájajúci absolutistické, federalistické a ústavné prvky a po ňom vo februári 1861 tzv. Februárovú ústavu, ktoré de facto vracali ríšu do ústavného stavu spred revolúcie v roku 1848. Aby si zabezpečil podporu Uhorska pre tieto rozhodnutia, zvolal rokovanie uhorského snemu na apríl 1861.

Snem všetky cisárove dokumenty jednomyseľne zamietol. Zároveň sa však na sneme rozprúdila diskusia o otázke, či odpoveď panovníkovi zaslať tradičnou formou "adresy" (keďže prívrženci tohto názoru uznávali Františka Jozefa I. ako uhorského kráľa), alebo formou rezolúcie (memoranda) s tým, že sa uhorský snem po tomto rozhodnutí sám rozpustí (prívrženci tohto názoru nárok rakúskeho cisára na uhorskú korunu odmietali).

Prvý názor zastávali poslanci zoskupení okolo Františka Deáka, ktorí vytvorili tzv. Adresnú stranu a druhý názor poslanci zoskupení okolo Ladislava Telekiho a tí dostali názov Rezolučná strana. 

Ladislav Teleki pôsobil počas uhorskej revolúcie v rokoch 1848/49 ako diplomat uhorskej vlády v Paríži. Po jej potlačení sa aktivizoval v kruhoch košutovskej emigrácie a do Uhorska sa vrátil v roku 1860 potom čo ho v Drážďanoch zatkla rakúska polícia a cisár František Jozef I. ho amnestoval.

Po voľbách do uhorského snemu v marci 1861 sa stal jeho poslancom a zoskupoval okolo seba prívržencov košutovskej politiky a príslušníkov strednej šľachty - hlavne protestantského vyznania. Spoločne pripravovali rezolúciu (memorandum) panovníkovi, ktorým by odmietli ako Októbrový diplom, tak aj z neho vychádzajúcu tzv. Februárovú ústavu. S postupujúcim časom bolo zrejmé, že prívrženci "Adresy" získavajú v sneme väčšinu. Deň pred hlasovaním o týchto návrhoch Teleki spáchal samovraždu. 

Rokovanie bolo odložené a na obnovenom rokovaní František Deák vystúpil s tzv. Adresným prejavom, ktorým podporil zaslanie "Adresy" panovníkovi a bol základom pre jej samotný text. Uhorský snem rozhodol v pomere hlasov 155 - 152 v prospech "Adresy".

Po smrti Ladislava Telekiho vedenie strany prevzal jeho synovec Koloman Tisa a po rozpustení snemu cisárom v auguste 1861 strana ukončila svoju činnosť. 

### Výsledky volieb do uhorského snemu

| Voľby | Počet hlasov | Podiel hlasov | Počet mandátov | Pomer mandátov | Parlamentná úloha |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1861 |  ? |  ? | 100 | 23 % | opozície |

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Határozati Párt na maďarskej Wikipédii.*

d. Ľubomír Lipták: Politické strany na Slovensku1860 - 1989, vyd.Archa, Bratislava 1992, ISBN 8071150294.
**University Research Park** (*University City*, niekedy *University Area* alebo *U-City*) je centrom obchodu, nákupov a zábavy v meste Charlotte v Severnej Karolíne v okolí areálu University of North Carolina. Výskumný park sústreďuje podniky v Irvine a Orange County, ktoré chcú získavať prostriedky z hlavnej výskumnej univerzity a formovať strategické partnerstvá.

Charakteristika
---------------

Myšlienka vytvorenia univerzitného mesta v severovýchodnej časti Charlotte bola skoncipovaná v 60. rokoch 20. storočia. Pôvodní projektanti predvídali, že univerzitné mesto sa stane magnetom pre vývin a rozvoj rozsiahleho výskumného parku. Rozhodnutie firmy IBM v roku 1978 postaviť rastlinné laboratórium viedlo k vlne podobných rozhodnutí, vrátane rozhodnutia firmy Phillip Morris postaviť hlavný podnik blízko Cabarrus County.

Výstavba hotela Hilton, Shoppes at University Place, University Memorial Hospital, University Regional Library, The Oasis Shrine Temple a ďalších budov zaručilo výskumnému parku známosť. University Research Park poskytuje viac ako 25 000 pracovných miest. 

### Zastúpené priemyselné odvetvia

Väčšina spoločností v parku sa zameriava na rozvoj technológií, ako sú:

* biotechnológie
* medicínske prístroje
* počítačové hardvéry a softvéry
* elektronika
* komunikačné prístroje a zariadenia
* farmaceutický rozvoj
* iné high-tech priemyselné odvetvia

Členovia
--------

*BECO South - Innovation Park; University Research Park Area Plan; Crescent - Belgate; LYNX Blue Line light-rail extension; Ben Craig Center business incubator; 29/49 Construction Website; Charlotte Research Institute; Mallard and Clark's Creek Greenway; High Associates - Mallard Pointe; Performances; Casto Properties - University Place; Paradise Valley Golf Course; Charlotte Chamber University City Chapter; The Tradition Golf Club; Carolinas Medical Center - University; University City Regional Library,University of North Carolina at Charlotte; University City YMCA; Charlotte City Council, District 4; UNC Charlotte Master Plan; Charlotte City Council, District 2; Sleep Inn; Mecklenburg County Board, District 1; EPRI; NC House of Representatives, District 99; National Hispanic Entrepreneurs Organization; NC State Senate, District 40; Holden Properties; Charlotte-Mecklenburg Planning Department; Cambridge Properties Inc.; University City Area Plan; SPEED; Duke Energy; Bank of America; Promotion Magic; Wachovia Corp.; Audubon Parc Homeowners Association; University City Community Building; TIAA-CREF; Green Moose LLC; Central Piedmont Community College; Grubb & Ellis*

Externé odkazy
--------------

* (po anglicky)
* (po anglicky)
O filme pozri *Revival (film).*
Dalibor Štroncer z The Backwards ako John Lennon
**Revival** [rivajvl], prípadne **revival band**, je typ hudobnej skupiny hrajúcej prevzatý repertoár inej, zväčša už neexistujúcej skupiny. Väčšinou ide o hudobníkov s pozitívnym vzťahom k skupine, ktorí s obľubou interpretujú jej repertoár, pričom sa jej tak snažia vyjadriť poctu.   

Súčasťou mnohých revivalov je aj snaha prispôsobovať svoj imidž hudobným vzorom, a to za účelom hudobnej a pódiovej ilúzie. Vizáž a vystupovanie hudobníkov tak má za úlohu navodiť dojem opätovného zhmotnenia už neexistujúcej skupiny, čo je príťažlivým prvkom pre publikum.   

Termín revival sa však spája aj s invenčnou autorskou podobou coververzií, väčšinou však v období 60. rokov (napr. skupina Creedence Clearwater Revival), kedy hudobná popkultúra takpovediac vznikala a nebol dôvod na vytváranie „česť vyznávajúcich skupín".

Známe revivaly
--------------

Medzi najznámejšie slovenské revivaly svetového formátu patrí bratislavská skupina Revival Jazz Band, košická skupina The Backwards, imitujúca britských The Beatles, či rovnako košická skupina Queenmania, ktorá je revivalom britskej skupiny Queen.
**Mŕtvy Kristus** je obraz talianskeho maliara ranej renesancie Andrea Mantegnu (1431 – 1506). Ležiace telo mŕtveho Krista je zobrazené v neobvyklej perspektíve, od nôh jeho lôžka, a vľavo sú naznačené hlavy dvoch starých plačúcich žien.

Dielo *Mŕtvy Kristus* je obrazom tragickej, anatomickej sily, snáď až so snovou verziou vôle k heroizmu. Obraz je vyvedený v chladných farbách, tvaroch navodzujúcich dojem zkamenenia, celé telo Krista je zobrazené v akosi neprirodzenej polohe. Cez túto zdanlivú neprirodzenosť, zvýraznenou skrátenou perspektívou, sa *Mŕtvy Kristus* rovnako tak ako všetky ostatné Mategnove diela vyznačuje anatomicky presným vyobrazením ľudského tela, perfektným vypracovaním detailov a skvele zvládnutou perspektívou.

Hodnotenie
----------

Dielo bolo pravdepodobne zamýšľané pre Mantegnov náhrobok v kaplnke San Andrea v Mantove. Nikto iný pred týmto maliarom nezobrazil ľudskú postavu v takej obrazovej hĺbke, navyše s dokonalou perspektívnou skratkou. Mantegnovo poňatie mŕtveho Krista je nové, inovatívne. Zobrazenie jeho rán, jeho hlava vyvrátená na stranu, vyblednuté, bezmocné telo navodzujú divákovi dojem, že táto smrť je skutočná a definitívna. Mantegnovo umenie ovplyvnilo predovšetkým jeho švagra, Gentila a Giovanniho Bellini. Prostredníctvom medirytiny sa rozšírilo aj na sever od Álp.

Referencie
----------

1. ↑  ŽÁRY, Juraj. *Umenie*. Bratislava : Ikar, 2014. S. 20.
2. ↑  LEGRAND, Gérard. *Renesance*. Ed. Jan Royt; redakcia Marie Černá, Eva Stříbrná; preklad Felipe Serano. Praha : Paseka, 2000. ISBN 80-7185-292-9. S. 66.
3. ↑  STUKENBROCK, Christine; TÖPPER, Barbara. *1000 mistrovských děl Evropského malířství 1300 1850*. Ed. Andrea Poláčková; redakcia Jan Heller. Praha : Nakladatelství Slovart s.r.o. 2008. [www.slovart.cz Dostupné online.] ISBN 978-80-7391-129-4.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mrtvý Kristus na českej Wikipédii.*
**Triklinická** (v staršom názvosloví aj **trojklonná** sústava) kryštálová sústava je jedna zo siedmich kryštálových sústav. Je to najmenej súmerná kryštálová sústava, existujú v nej len dva prvky súmernosti: jednonásobná os súmernosti (symbol **1**), alebo stred súmernosti (symbol **1**). Z Bravaisovych mriežok sa v triklinickej sústave vyskytuje len **primitívna** (**P**). Metrika tejto sústavy je nasledovná tri nerovnako dlhé osi, ktoré spolu zvierajú rôzne uhly. Znamienko **≠** tu však neznamená *a priori* nerovnosť, ale *nemusí sa rovnať*, pretože o zaradení kryštálu do danej sústavy rozohoduje aj súmernosť.

Výber súradnicovej sústavy
--------------------------

Vzhľadom na nízku súmernosť je výber súradnicových osí ľubovoľný. Ako osi sa vyberajú tie, v smere ktorých sú najkratšie translačné vektory. Uhly medzi osami sa vyberajú tak aby boli všetky tupé, alebo všetky ostré. Tento spôsob výberu sa označuje ako **normálna prezentácia**.

Kryštálové tvary
----------------

V tejto najmenej súmernej sústave môžu existovať v ľubovoľnej orientácii len pedióny (v bodovej grupe 1), alebo len pinakoidy (v bodovej grupe 1). Všetky kryštálové tvary sú všeobecné (alebo limitné) a zároveň sú všetky otvorené, preto môžu vystupovať len v kombináciách.


| * z
* d
* u
Kryštálové sústavy |
| --- |
| 
* Triklinická
* Monoklinická
* Rombická (ortorombická)
* Trigonálna
* Tetragonálna
* Hexagonálna
* Kubická

 |