**Johannes Aavik** (\* 8. december (podľa juliánskeho kalendára 26. november) 1880, Randvere, Laimjala, Saaremaa – † 18. marec 1973, Štokholm) bol estónsky jazykovedec, teoretik a fennofil, ktorý zohral významnú úlohu v modernizácii a vývoji estónskeho jazyka.

Život
-----

Narodil sa ako syn spisovateľa na voľnej nohe. Svoje stredoškolské vzdelanie získal na gymnáziu v Kuressaare, kde študoval v rokoch 1894 – 1902. Bol najlepším študentom a vynikal v cudzích jazykoch. Škola mu umožnila študovať nemčinu, francúzštinu, latinčinu a gréčtinu. Angličtinu a fínčinu študoval samoštúdiom. Aavik študoval históriu a filológiu na Univerzite v Tartu v rokoch 1901 – 02 a na Nižynskej univerzite v rokoch 1902 – 05. Bol členom mladoestónskeho hnutia a získal doktorát z románskych jazykov na Univerzite v Helsinkách v roku 1910. Po škole sa stal členom Mladoestónskeho hnutia Noor-Eesti. Odišiel na Jaltu, kde vyučoval francúzštinu, no po čase sa vrátil späť na Saaremaa. Aavik vyučoval v rokoch 1926 až 1933 francúzštinu a estónčinu na univerzite v Tartu (v rokoch 1934 – 40) a v Kuressaare. Taktiež bol učiteľom estónčiny na gymnáziu v Tartu. V roku 1934 bol Ministerstvom školstva Estónska vymenovaný za konzultanta a inšpektora škôl. Odišiel s rodinou do exilu pred sovietskou okupáciou v roku 1944 a zvyšok života strávil v Štokholme, kde roku 1973 zomiera.

Vývoj estónskeho jazyka
-----------------------

Johannes Aavik si uvedomil, že estónčina, ktorá bola po storočia jazykom poddaných, potrebovala inovovať. Tento proces bol podmienený vznikom moderného národa. Bola potreba štandardizovať gramatiku, ortografiu a tiež vytvoriť odbornú terminológiu. Aavik bol toho názoru, že jazyk má byť univerzálny a ľubozvučný. V roku 1912 začal písať články do literárnych časopisov, kde navrhoval zmeny, ako rozvinúť estónčinu. Bol veľkým zástancom preberania slov z fínčiny, napríklad *aare* (poklad), *hetk* (chvíľa), *julm* (krutý), *lause* (veta) *levima* (rozšíriť), *raev* (zlosť, hnev), *siirduma* (odložiť, odročiť), *tootma* (vyrobiť), *vallutama* (dobiť). Na druhej strane ale odmietal vplyv nemčiny a ruštiny, ktoré neboli, podľa Aavika, dostatočne ľubozvučné a vznešené. Mnoho z jeho návrhov bolo uznaných a stalo sa súčasťou estónskej slovnej zásoby. Od roku 1914 začal s tvorením nových, dobre znejúcich slov, ktoré nahrádzal za nedobre znejúce. Napríklad navrhol slová *relv* (zbraň) namiesto *sõjariist* (lit. vojnové náradie), *roim* (zločin) namiesto *kuritöö* (diabolský čin), *veenma* (presvedčiť) namiesto *uskuma panema* (lit. primäť veriť). Vo všeobecnosti sa snažil vyhnúť sa fonémam *t* a *s* a tiež preferoval krátke slová pred dlhými. Taktiež uprednostňoval *o* pred *u* tak, ako je to bežné v juhoestónskych dialektoch. Taktiež sa pokúšal zmeniť *ü* na *y* podľa fínskej ortografie. Dlhé a nepraktické označenia skracoval: 1) z vety vytvoril frázu, 2) z frázy zlúčeninu, 3) zo zlúčeniny derivát a 4)z derivátu kmeň slova: *täht, millel on saba > sabaga täht > sabatäht > komeet*. 

Aavik sa snažil modernizovať aj gramatiku. Podporoval používanie *i-plurálu* namiesto *t(d)-plurálu* (*keelis* namiesto *keeltes*), tiež aj *i-superlatívu* namiesto bežného superlatívu (*suurim* namiesto *kõige suurem*) a *-nd* namiesto *-nud* v aktívnom minulom particípiu. Navrhol používanie skloňovacích afixov v *ma-infinitíve*, ale len niektoré z nich sa presadili v bežnej reči. Rovnako sa pokúsil zaviesť budúci čas slovies a zámeno pre ženský rod, ale nezaznamenal úspech.

Aavik publikoval množstvo esejí a prekladov kvôli propagácii svojich myšlienok. Mal rovnako prívržencov aj odporcov. V roku 1919 vydal slovník s 2000 inovovanými slovami. Jeho princípy (funkčnosť, estetika a národná kvalita) boli zosumarizované v diele „Keeleuuenduse äärmised võimalused" (Extrémna perspektíva na jazykovú inovatívnosť; Tartu, 1924. Napísaná v rokoch 1914-1918).

Jazykové inovácie postupne začali upadať po roku 1927, kedy bolo schválené, že v školách sa má vyučovať už ucelená a štandardná estónčina tak, ako je popísaná v *Estónskom ortografickom slovníku* (1925, hlavný vydavateľ J. V. Veski) a v *Estónskej gramatike* (od Elmara Muuka, 1927). Aj v dnešnej dobe sa Aavikove názory dajú považovať za podnetné.

Referencie
----------

1. ↑  Toivo Miljan, *Historical Dictionary of Estonia*, Scarecrow Press 2004
2. ↑  Eestigiid.ee. *Aavik, Johannes*

Literatúra
----------

* Antoine Chalvin. *Johannes Aavik et la rénovation de la langue estonienne*. Paríž: ADEFO/L'Harmattan, 2010. 334 s.
* Virve Raag. *The Effects of Planned Change on Estonian Morphology*. Acta Universitatis Upsaliensis, Studia Uralica Upsaliensia, 29. Uppsala, 1998. 156 s.
* Reet Kasik. *Stahli mantlipärijad*. Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, 302 s.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Aavik**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Johannes Aavik na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 124986802
* GND: 124317332
* ISNI: 0000 0000 5511 5105
* LCCN: no89012596
* NK ČR: ja20020080218
* VIAF: 44403056
* WorldCat: lccn-no89012596