recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Zjazdovka v lyžiarskom stredisku Lake Louise Ski Resort
**Lake Louise Ski Resort** je lyžiarske stredisko v západnej Kanade, ktoré sa nachádza v národnom parku Banff neďaleko Lake Louise v provincii Alberta. Je jedným z troch hlavných lyžiarskych stredísk v národnom parku Banff. Stredisko sa nachádza na južných svahoch pohoria Slate Range v nadmorskej výške okolo 3 000 m n. m.

V stredisku sa začalo lyžovať v 20. rokoch 20. storočia, prvý vlek bol postavený v roku 1954. V súčasnosti sa v stredisku nachádza 145 zjazdoviek, z toho 17 ľahkých, 25 stredne ťažkých, 54 ťažkých a 43 veľmi ťažkých a 9 vlekov a lanoviek. Najvyšší bod strediska má 2 637 m n. m.

Lyžiarske stredisko je jednou z častých zastávok svetového pohára v alpskom lyžovaní Medzinárodnej lyžiarskej federácie a jediným strediskom v Kanade, kde sa táto súťaž koná. Toto podujatie označuje Alpine Canada, kanadský národný orgán pre preteky v alpskom lyžovaní, za „najvýznamnejšie kanadské preteky v alpskom lyžovaní", ktoré priťahujú vysoko postavených zjazdových lyžiarov z celého sveta. Preteky sa začali konať v stredisku v sezóne 1979/1980 a od sezóny 1992/1993 až po sezónu 2019/2020 sa tu konali každý rok. Kvôli pandémii ochorenia COVID-19 bol pretek naplánovaný na rok 2020 zrušený a nekonal sa. Svoje prvé víťazstvo v pretekoch svetového pohára tu dosiahla najúspešnejšia americká lyžiarka Lindsey Vonnová.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lake Louise Ski Resort**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka strediska (po anglicky)
* Oficiálna stránka svetového pohára v stredisku (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lake Louise Ski Resort na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 43°05′19″S 23°23′13″V﻿ / ﻿43,088714°S 23,386931°V﻿ / 43.088714; 23.386931

**Lakatnické skaly** (bulh. Лакатнишки скали – *Lakatniški skali*) je chránená lokalita nachádzajúca sa v západnom Bulharsku na ľavom brehu rieky Iskăr v tesnej blízkosti obce Gara Lakatnik.

Opis
----

Lakatnické skaly sú vápencovo-pieskovcový skalný masív v prielome rieky Iskăr v pohorí Stará planina. Výška skál dosahuje v niektorých miestach až 200 metrov. V skalách sa nachádza niekoľko krasových jaskýň z ktorých najznámejšia je Temnata dupka. Lokalita je veľmi obľúbená medzi skalolezcami.

Ochranný štatút
---------------

Prírodná pamiatka s výmerou 83,6 hektára od roku 1966, chránená lokalita od roku 1989. Celá oblasť je taktiež súčasťou Prírodného parku Vračanský Balkán.

Galéria
-------

* Pohľad z prielomu rieky IskărPohľad z prielomu rieky Iskăr
* Lakatnické skaly - detailLakatnické skaly - detail

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Лакатнишки скали na bulharskej Wikipédii.*
Súradnice: 50°59′S 98°48′Z﻿ / ﻿50,983°S 98,800°Z﻿ / 50.983; -98.800

**Lake Manitoba** (franc. Lac Manitoba) je jazero na v kanadskej provincii Manitoba.

Opis
----

Nadmorská výška jazera je 248 m n. m. metrov.

Voda priteká hlavne z jazera Lake Winnipegosis (a menšími prítokmi), ktoré sa nachádza smerom na severozápad, voda odteká hlavne na severovýchod riekou Dauphin River do jazera Lake Winnipeg. Jazero má rozlohu 4 624 km² a maximálnu hĺbku 7 metrov.

Dejiny
------

V minulosti bolo jazerou súčasťou ľadovcového jazera Lake Agassiz. Európanmi bolo objavené v roku 1738, keď ho objavil francúzsky obchodník La Vérendrye.

Využitie
--------

Jazero bolo využívané pri obchode s kožušinami prepojením Lake Winnipeg a Hudsonovho zálivu.

Francúzski obchodníci jazero nazvali Lac des Prairies, názov Manitoba pochádza pravdepodobne od alkonquinského slova Manitou. „manito-bau" alebo „manito-wapau" znamenalo „Úžina Ducha".

Príroda
-------

Mokrade Delta Marsh na južnom brehu sú dôležitou oblasťou pre vodné vtáctvo.

Galéria
-------

* The NarrowsThe Narrows
* Výskumná stanica v Delta MarshVýskumná stanica v Delta Marsh

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  FRANCIS, Daniel. *Lake Manitoba* [online]. thecanadianencyclopedia.ca, 2006-02-07, rev. 2014-03-20, [cit. 2022-11-05]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Lake Manitoba. In:  *Encyclopædia Britannica* [online]. Encyclopædia Britannica, 1998-07-20, [cit. 2022-11-05]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lake Manitoba**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lake Manitoba na anglickej Wikipédii.*
**Lajos Tihanyi** (\* 29. október 1885, Budapešť, Maďarsko – † 11. jún 1938, Paríž, Francúzsko) bol maďarský a francúzsky maliar Parížskej školy.

Životopis
---------

Bol hluchonemý. Študoval na Škole aplikovanej maľby. Bol členom avantgardnej skupiny *Osem*, ktorá vydávala maďarský futuristický časopis *Ma* ("Dnes"). V roku 1919 po porážke maďarskej revolúcie bol nútený odísť do exilu - najskôr do Viedne a Berlína, a v roku 1924 do Paríža. Zoznámil sa s Picassom a s fotografom maďarského pôvodu André Kertészom, ktorý v roku 1926 vytvoril jeho fotografický portrét. V roku 1925 mal samostatnú výstavu v parížskej avantgardnej galérii. Zomrel na zápal mozgových blán.

Dielo
-----

Na počiatku ho inšpiroval Paul Cézanne, maľoval v štýle kubizmu a expresionizmu. Neskôr ho ovplyvnil Oskar Kokoschka, a to tak, že v parížskom období prešiel na nefiguratívne kompozície. Namaľoval portréty celého radu známych osobností, napríklad to boli Endre Ady, Mihai Babic, Deže Kostolany, Sándor Marai, Lajos Kashshak, francúzsky básnik Tristan Tzara atď.

Lajos Tihany: Portrét francúzskeho básnika *Tristana Tzaru*, 1927
Na druhú stranu, svojou tvorbou ovplyvnil už vyššie zmieňovaného fotografa a svojho krajana André Kertésza.

Literatúra o maliarovi
----------------------

* Passuth K. A Nyolcak festészete: Berény, Czóbel, Czigány, Kernstok, Márffy, Orbán, Pór, Tihanyi. Budapest: Corvina, 1967
* Dévényi I. Tihanyi. Budapest: Corvina Kiadó, 1968
* Lajos Tihanyi (1885—1938). Paris: [s.n.], 1970
* Tihany Lajos: emlékkiállítása. Budapest: Magyar Nemzeti Galéria, 1973
* Passuth K. Lajos Tihanyi. Dresden: Verlag der Kunst, 1977
* Les avant-gardes de l’Europe centrale: 1907—1927/ Krisztina Passuth, ed. Paris: Flammarion, 1988.
* Lajos Kassák i l’avantguarda hongaresa. Valencia: Institut Valencià d’Art Modern, 1999
* Majoros V. Tihanyi Lajos-írásai és dokumentumok. Budapest: Monument-Art, 2002
* Majoros V. Tihanyi Lajos-a művész és művészete. Budapest: Monument-Art, 2004

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lajos Tihanyi**

Externé odkazy
--------------

* Diela na hung-art.hu
* Diela na kieselbach.hu
* Diela na terminartors.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lajos Tihanyi na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * abART: 18684
* BnF: 14953809b
* GND: 122284119
* ISNI: 0000 0000 7845 6033
* LCCN: n78043997
* NK ČR: jo2015896930
* PIM: PIM72833
* ULAN: 500056320
* VIAF: 15040947
* WorldCat: lccn-n78043997
***The Last of Us*** je americký post-apokalyptický dramatický televízny seriál, ktorý vytvorili Craig Mazin a Neil Druckmann pre HBO. Seriál založený na rovnomennej videohre z roku 2013 vyvinutej spoločnosťou Naughty Dog sa odohráva v roku 2023, dvadsať rokov po globálnej pandémii spôsobenej hromadnou hubovou infekciou, ktorá núti svojich hostiteľov premeniť sa na stvorenia podobné zombie. Dej sa zameriava na Joela (Pedro Pascal), pašeráka, ktorý má za úlohu sprevádzať tínedžerku Ellie (Bella Ramsey) cez post-apokalyptickú krajinu. Medzi hosťujúce hviezdy patrí Nico Parker ako Joelova dcéra Sarah, Gabriel Luna ako Joelov mladší brat Tommy, Merle Dandridge ako líderka odporu Marlene a Anna Torv ako Joelova pašerácka partnerka Tess.

*The Last of Us* sa natáčal v Alberte od júla 2021 do júna 2022. Ide o prvý seriál HBO založený na videohre a je spoločnou produkciou Sony Pictures Television, PlayStation Productions, Naughty Dog, The Mighty Mint a Word Games. Druckmann, ktorý napísal a spolurežíroval pôvodnú hru, pomáhal Mazinovi s písaním scenára pre deväť epizód prvej série. Hudbu skomponoval Gustavo Santaolalla a David Fleming.

*The Last of Us* mal premiéru 15. januára 2023, pričom epizódy vychádzajú každý týždeň. Získal uznanie od kritikov, ktorí chválili herecké výkony, scenár, produkčný dizajn a hudbu; viacerí ho označili za najlepšiu živú akčnú adaptáciu videohry. Premiéru sledovalo v prvý deň 4,7 milióna divákov – druhé miesto od roku 2010 na HBO – a viac ako 22 miliónov v priebehu dvanástich dní. V januári 2023 bol seriál obnovený na druhú sériu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Last of Us (TV series) na anglickej Wikipédii.*
Pohľad na mesto
Pevnosť Kaštio
**Ston** je obec (općina) v južnej Dalmácii, v Chorvátsku. Rozkladá sa na južnej časti úžiny Pelješackého polostrova.

Dejiny
------

Ston je staré pevnostné mesto Dubrovníckej republiky, tá si toto územie zaistila na začiatku 14. storočia. Dubrovnícky senát tu potom v priebehu 14. a 15. storočia nechal vybudovať mohutné opevnenie. Jeho základom sa stali tri pevnosti - *Veliki kaštio*, *Podzvizd* a *Koruna*, prepojené 5,5 km hradieb so štyridsiatimi vežami.

Zároveň s vybudovaním systému opevnenia bolo novovybudované aj mesto. Tvorilo ho pätnásť blokov po desiatich domoch oddelených šesť metrov širokými hlavnými ulicami a dva metre širokými vedľajšími kolmými ulicami. Išlo o najväčší urbanistický projekt svojej doby.

Ustrice
-------

Voda v Malostonskom zálive sa vyznačuje čistotou a zdravím. Dôkazom sú ustricové farmy. V podstate ide o zavesené laná spustené do správnej hĺbky, tak cca max. 9 metrov, na lanách sú v pravidelných rozstupoch prichytené ustrice. Do optimálnej dĺžky rastú dva až tri roky. Pestuje sa tu ustrica jedlá, ide o pôvodný druh ustrice v európskych moriach. Ročne ich je vylovených cca 2 milióny kusov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ston**

Externé odkazy
--------------

* Ston - mesto soli

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ston na českej Wikipédii.*
**Hégémón** (starogr. *Ἡγήμων* – *Hégémón*) bol olympijský víťaz jazdeckých pretekov na koni v roku 72 pred Kr.

Hégémón z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckých pretekoch (kelés). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 33. hrách v roku 648 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Krauxidas z Krannónu.

Olympijské víťazstvo Hégémóna zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Saint Photius I (Patriarch of Constantinople), Immanuel Bekker, *Photii Bibliotheca*, str. 83
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
15 kW xenónová výbojka používaná v projektoroch IMAX
**Xenónová výbojka** je špecializovaný typ plynovej výbojky, v ktorej svetlo vzniká elektrickým výbojom medzi volfrámovými elektródami umiestnenými v sklenenej banke naplnenej ionizovaným plynom xenón. 

Xenónové výbojky sa používajú v premietacích strojoch v kinách, v reflektoroch, na špeciálne použitia v priemysle a vo výskume na simuláciu slnečného svetla. Xenónové svetlomety v automobiloch v súčasnosti používajú metalhalogenidové výbojky, v ktorých sa xenónová výbojka používa iba pri zapínaní.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Xenónová výbojka**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |

* Xenonlicht FAQ (Nemecky)
* über Xenonlicht auf kfztech.de (Nemecky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Xenon arc lamp na anglickej Wikipédii.*
**Xenodamos** (starogr. *Ξενόδαμος* – *Xenodamos*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 67.

Xenodamos z fóckej Antikyry zvíťazil v pankratiu na 211. olympijských hrách v roku 67. Tieto olympijské hry sa mali pôvodne konať v roku 65, ale na príkaz rímskeho cisára Nera boli o dva roky odložené, aby ich program mohol zreformovať podľa svojho želania. Hier sa potom aj sám zúčastnil a dosiahol v nich šesť „víťaztiev". Pankration sa v Olympii zaviedol na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Bol to pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.

Cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí precestoval Grécko, navštívil aj fócku Antikyru, kde ho okrem iného zaujala aj socha olympionika Xenodama. Pausanias o tom zaznamenal: „*Gymnasia tu majú dve: v jednom sa nachádzajú kúpele a za ním sa rozkladá druhé, staré. Stojí v ňom kovová socha a jej nápis hlása, že pankratista Xenodamos z Ankyry zvíťazil medzi mužmi v Olympii. Ak tento nápis uvádza pravdu, tak sa zdá, že si Xenodamos odniesol olivovú ratolesť na dvesto jedenástych hrách, lebo táto jediná olympiáda sa v élidskych záznamoch vynecháva."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 345.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 182.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 114.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Gabroidný xenolit v granite; východná Sierra Nevada, Rock Creek Canyon, Kalifornia, USA.
**Xenolit** je názov fragmentu horniny alebo minerálu (vtedy sa nazýva **xenokryst**), uzatvoreného v horninovom bloku, ktorý má voči tomuto bloku výrazne odlišné zloženie (uzavrenina horniny rovnakého, príp. podobného typu sa nazýva **autolit**). Týmto termínom sa často označujú úlomky hornín v magmatitoch, ktoré sa dostali do magmy počas jej výstupu k povrchu, no xenolity sa dajú nájsť aj v sedimentoch, prípadne v meteoritoch. Xenolity môžu byť čiastočne asimilované, najmä na ich okrajoch, kde dochádzalo k reakciám s okolitou magmou.

Xenolity bázických a ultrabázických hornín (ako peridotity, kimberlity a lamprofýry) poskytujú dôležité informácie o zložení zemského plášťa, ktorý je priamo nedostupný. Magma týchto hornín je generovaná vo vrchnom plášti a pri svojom výstupe často strháva úlomy hornín (napr. peridotity). Ich chemická a minerálna analýza je jeden z mála spôsobov, ako sa dajú získať priame poznatky o stavbe plášťa Zeme. V kimberlitoch prítomnosť určitých minerálov v xenolitoch indikuje hĺbku, z akej bol kimberlit vynesený na povrch Zeme (napr. plagioklas je stabilný do 25 km, spinely v hĺbkach 25 až 60 km a pod 60 km sa stabilnými stávajú granáty s obsahom hliníka – grosulár, pyrop).

Referencie
----------

1. ↑  Reichwalder, P. Jablonský, J. 2003; *Všeobecná geológia 1.* Univerzita Komenského, Bratislava, 239 s.
2. ↑  http://www.geology.cz prístup: 4.9.2008

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **xenolity**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Xenón** (starogr. *Ξενων* – *Xenón*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v 4. stor. pred Kr.

Xenón, syn Kallitea z trifylského Lepreosu, bol v Olympii korunovaný vencom na 105. hrách v roku 360 pred Kr. za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. Túto súťažnú disciplínu zaradili do programu hier v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Polyneikes z Élidy.

Staroveký grécky cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí Olympiu navštívil, uvádza, že v olympijskej *Altide* videl i jeho sochu. Nápis na jej podstavci hlásal, že bola dielom sochárskeho majstra Pyrilampa z Messény.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Federico Rausa, Fondazione Benetton, *L'immagine del vincitore: l'atleta nella statuaria greca dall'età arcaica all'ellenismo*, str. 145.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,15,1.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Prvé vydanie z 1823.
**The Lancet** je recenzovaný vedecký časopis (týždenník) venovaný medicíne. Založil ho v roku 1823 anglický chirurg Thomas Wakley, pomenoval ho podľa anglického lancet, čo je v preklade skalpel. Ide o jeden z najstarších a najznámejších medicínskych časopisov na svete.

Časopis publikuje originálne vedecké články, vrátane prehľadových článkov (tzv. „seminars" a „reviews"), editoriály, recenzie kníh, korešpondenciu a prípadové štúdie (kauzistiky) ako aj novinky. Lancet vlastní a vydáva od roku 1991 vydavateľstvo Elsevier. Jeho šéfredaktorom je od roku 1995 Richard Horton. Časopis má redakcie v Londýne, New Yorku a Pekingu.

Podľa Journal Citation Reports mal časopis v roku 2018 impakt faktor 59,102, čo je druhé miesto za The New England Journal of Medicine v kategórii „Medicine, General & Internal".

Referencie
----------

1. ↑   *About the Lancet* [online]. The Lancet, [cit. 2021-04-09]. Dostupné online.
2. ↑   *Prestigious Medical Journal, The Lancet, Issues Family Planning Series* [online]. populationmedia.org, 2012-07-13, [cit. 2021-04-09]. Dostupné online.
3. ↑   *People at The Lancet* [online]. The Lancet, [cit. 2021-04-09]. Dostupné online.
4. ↑   *2018 Journal Citation Reports*. Science. vyd. [s.l.] : Clarivate Analytics, 2018. Journals Ranked by Impact: Medicine, General.

Externé odkazy
--------------

* thelancet.com – webová stránka časopisu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Lancet na anglickej Wikipédii.*
The Whispered World.**Adventúra** (z angl. *adventure* – dobrodružstvo) je žáner počítačovej hry založený hlavne na príbehu. Cieľ hry je veľmi rôznorodý, jej základom je obyčajne nejaká záhada, ktorá je počas hry postupne odhalená. Charakteristickým znakom adventúr je potreba získania určitých predmetov, ktoré sa majú použiť v správnom čase a na správnom mieste. Adventúry sa delia na textové a grafické.

Textové adventúry
-----------------

Patria medzi prvé adventúry vôbec. Neobsahujú žiadnu grafiku, len farebný text. Veľkým plusom tu naopak býva výborne prelínaný a pútavý príbeh. Ďalšou výhodou je dostupnosť, väčšina týchto adventúr (ak nie všetky) sú sprístupňované úplne zadarmo a ich dátový objem je minimálny.

Grafické adventúry
------------------

Najviac obľúbené adventúry sú grafické. Ich hlavnou výhodou oproti textovým je grafické spracovanie (spočiatku len 2D, neskôr už 3D). Nevýhodou je cena; vzhľadom na to, že tvorba grafiky a zvuku je náročná, obvykle tieto hry vytvárajú profesionálne herné štúdiá, vzácne jednotlivci, resp. amatéri. Medzi adventúry sa zaradujú hry ako The Neverhood, Grim Fandango, séria Broken Sword, Still Life, séria Myst, Syberia a iné.

Referencie
----------

1. ↑  Buzássyová, Klára; Jarošová, Alexandra, edi. (2006), „adventúra", *Slovník súčasného slovenského jazyka*, A – G, Bratislava: Veda, ISBN  8022409324

Literatúra
----------

* Wolf, Mark J. P. (2008), „Genre Profile: Adventure Games", in Wolf, Mark J. P. *The Video Game Explosion : A History from PONG to Playstation and Beyond*, Westport, CT: Greenwood Press, str. 81-90, ISBN  031308243X
**Asymetria hviezdnych pohybov** alebo **Strömbergova asymetria** je asymetria pohybu rozličných súborov hviezd vzhľadom na Slnko.

Spočíva v tom, že stredy elipsoidov rýchlostí týchto súborov ležia pri priemete na galaktickú rovinu na priamke, osi asymetrie, ktorá je kolmá na smer k centru Galaxie. Asymetria hviezdnych pohybov sa prejavuje posunom polohy apexu Slnka pri rozličných súboroch hviezd v závislosti od ich relatívnej rýchlosti vzhľadom na Slnko (pohyb Slnka). Zapríčinená je tým, že jednotlivé skupiny hviezd sa rozlične zúčastňujú na rotácii Galaxie. pričom dráhy rýchlych hviezd okolo centra Galaxie nie sú kruhové, ale eliptické. Asymetriu hviezdnych pohybov veľmi dôkladne študoval v rokoch 1924-1925 G. E. Strömberg.

Grafické znázornenie pohybov jednotlivých súborov hviezd vzhľadom na Slnko a ich elipsoidov rýchlostí v priemete na galaktickú rovinu sa nazýva Strömbergov diagram.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Adsorpcia** (z lat. *adsorbere*; príslušné sloveso znie „adsor**b**ovať") je viazanie plynnej, kvapalnej (rozpustenej) alebo pevnej látky na povrch inej, obvykle pevnej látky. Opakom adsorpcie je desorpcia. Zovšeobecnene sa pod adsorpciou rozumie samovoľné zvyšovanie koncentrácie látok na fázovom rozhraní, najčastejšie na rozhraní tuhej a plynnej alebo tuhej a kvapalnej fázy, sprevádzané uvoľnením adsorpčného tepla.

Charakteristika
---------------

Dôležitou vlastnosťou adsorpcie je závislosť rovnovážneho naadsorbovaného množstva látky od koncentrácie, respektíve od teploty. Adsorpcia umožňuje oddelenie zložiek, ktoré sa v zmesi vyskytujú v nízkych koncentráciách. Napríklad adsorpciou na aktívnom uhlí možno zo vzduchu veľmi účinne oddeliť malé množstvá organických rozpúšťadiel. Adsorpcia sa používa pri spracovaní ropy (sušenie, rafinácia), na odfarbovanie tukov, rafináciu cukru, pri úprave vody, na sušenie plynov, vo farmaceutickom priemysle. Z plynných zmesí sa adsorbciou získavajú vzácne plyny, pary rozpúšťadiel a odstraňujú sa toxické prímesi.

Klasifikácia
------------

Podľa povahy väzieb medzi povrchom a adsorbovanými molekulami sa hovorí buď o fyzikálnej alebo chemickej adsorbcii (chemisorpcii).

### Fyzikálna adsorpcia

Fyzikálna adsorpcia je vratná, lebo adsorbát je viazaný na povrch adsorbentu slabými medzimolekulovými silami.

### Chemisorpcia

Pri chemisorpcii vzniká pevnejšia, najčastejšie elektrochemická väzba medzi adsorbovanou látkou a adsorbentom, pričom sa uvoľní teplo. Na rozdiel od fyzikálnej adsorpcie prebieha chemisorpcia pomaly. Výťažok adsorpcie s rastúcou teplotou monotónne klesá. Aj následná desorpcia je technicky náročnejšia.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Adsorpcia. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 57.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* adsorbent
Rieka Moskva v hlavnom meste Ruska
**Moskva** je rieka, ktorá preteká rovnomennou ruskou metropolou. Dlhá je 503 km (z toho 210 km je splavných) a vlieva sa pri Smolenskej oblasti do Oky.

Rieka pramení v starkovskej bažine, počas svojej púte prekonáva prevýšenie 155 m. Jej hlavnými prítokmi sú Ruza, Istra, Jauza, Pachra a Severka. Povodie Moskvy sa rozkladá na celkom 17 600 km². Zamŕza na prelome novembra a decembra a rozmŕza opäť v marci. Významnými mestami, ktorými preteká, sú okrem metropole tiež Zvenigorod, Voskresensk, Kolomna, Žukovskij, Bronnicy a Možajsk.

Názov rieky, podľa ktorého je pomenované tiež mesto, má neruský pôvod; špekuluje sa o tom, či nie je ugro-fínsky (v jazyku ugro-fínskeho národa Mokšov by šlo o *temnú rieku resp. špinavú vodu*), komijský (*kravská rieka*) alebo mordvinský (*medvedia rieka*).

Moskva je tiež využívaná ako zdroj vody pre svoju menovkyňu; táto voda však nie je veľmi kvalitná. Vďaka kanálu, spájajúcemu rieku s Volgou, má tak hlavné mesto po rieke spojenie s Kaspickým morom a vďaka ďalším kanálom aj s Čiernym morom, Baltským a Bielym morom.

Pri meste Možajsk bola vybudovaná Možajská priehrada.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Moskva (rieka)**
**Marginálny úžitok** (iné názvy: **hraničný úžitok, medzný úžitok, dodatočný úžitok, "extra" úžitok; hraničná užitočnost, medzná užitočnosť, dodatočná užitočnosť, "extra" užitočnosť**; kalky z angl. *marginal utility* - marginálna utilita resp. nem. *Grenznutzen* - hraničný úžitok) je prvá derivácia úžitku daného statku či služby podľa premennej množstvo tohto statku či služby (a to pre dané množstvo tohto statku či službu). Inými slovami: najmenší ešte žiadúci úžitok, ktorý poskytuje určitý statok svojmu vlastníkovi alebo užívateľovi, závislý od množstva zásoby daných statkov, ktoré sú mu k dispozícii. Čím viac statkov hospodáriaci subjekt má (za predpokladu, že kvantita ostatných, ktoré má, ostáva rovnaká), tým menej sa mu žiada mať ďalšie ich množstvo; čím zriedkavejší je spotrebný predmet, tým vyššie je jeho hodnota oceňovaná, a naopak. Pojem hraničnej užitočnosti je ústrednou kategóriou marginalistickej analýzy. Hodnota tovaru tu vystupuje ako úžitok subjektivne ocenený z hľadiska individuálnej potreby spotrebiteľa a nezávislý od času. Mzda je výsledkom hraničnej produktivity práce, zisk je spravodlivou odmenou za hraničnú produktivitu kapitálu. Pojem hraničnej užitočnosti zaviedol Friedrich von Wieser ale ako prvý ho opísal Daniel Bernoulli.

Pozri aj
--------

* teória hraničnej užitočnosti

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Raidió Teilifís Éireann** (írska výslovnosť IPA: [ˈradʲo ˈtʲɛlʲəfʲiːʃ ˈeːrʲən], skrátene **RTÉ**) je čiastočne štátna spoločnosť a celonárodný verejnoprávny vysielateľ v Írsku.

Je producentom relácií, ktoré vysiela v televízii, rozhlase a na internete. Rozhlas začal s vysielaním dňa 1. januára 1926, pravidelné televízne vysielanie sa datuje od 31. decembra 1961, čím je jednou z najstarších súvisle vysielajúcich verejnoprávnych spoločností na svete. Spoločnosť taktiež vydáva štrnásťdenník časopis *RTÉ Guide*, ktorý je orientovaný na jej rozhlas a televíziu.

Spoločnosť je financovaná z televíznych koncesionárskych poplatkov a prostredníctvom reklamy. Niektoré služby sú financované iba z reklamy, zatiaľ čo iné služby sú financované iba z koncesionárskych poplatkov. Raidió Teilifís Éireann je Štatutárny orgán, ktorý riadi rada ustanovená vládou Írska. Celkové vedenie organizácie je v rukách výkonnej rady na čele s generálnym riaditeľom. Je regulovaná Írskym úradom pre vysielanie.

Stanica Radio Éireann bola jednou z 23 zakladajúcich vysielateľov a spoločností Európskej vysielacej únie v roku 1950.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Raidió Teilifís Éireann**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Raidió Teilifís Éireann na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny

**Ragnar Anton Kittil Frisch** (\* 3. marec 1895 Oslo, Nórsko - † 31. január 1973 Oslo, Nórsko) bol nórsky ekonóm, a nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu. Svoje vzdelanie dosiahol na Univerzite v Osle. Bol priekopníkom ekonometrie a jedným zo zakladateľov ekonometrickej vedy. V ekonometrii sa používa matematika pri hodnotení empirických ekonomických meraní a slúži k ich teoretickému spracovaniu. Frisch patril medzi ekonómov, ktorí nachádzali nový prístup k makroekonomike, ktorá môže byť ovplyvniteľná rôznymi poruchami. V čase ekonomickej depresie sa zaoberal otázkami ako zvrátiť nepriaznivý ekonomický vývoj. V roku 1969 získal prvú Nobelovu cenu spolu s Jan Tinbergenom. Pracoval na tom, aby ekonomika bola uznaná ako veda. Založil ekonometrickú vedu a vytvoril pojmy ako sú ekonometria, mikroekonómia a makroekonómia.

Životopis
---------

Svoju kariéru začal ako kováčsky učeň, aby pokračoval v rodinnej tradícii. Vyrastal v rodine zlatníka. Vyučil sa odboru svojho otca a v roku 1920 získal patent zlatníckeho majstra. Vďaka matkinej podpore vyštudoval univerzitu v Osle. Vybral si ekonomickú vysokú školu, pretože sa mu štúdium tohto odvetvia zdalo najkratšie a najľahšie. V roku 1919 získal titul bakalár ekonómie. O rok neskôr odišiel do zahraničia a v štúdiu pokračoval na školách vo Francúzsku, Nemecku, Taliansku, Veľkej Británii a v USA. V roku 1925 sa vrátil späť do Nórska s kvalifikáciou univerzitného profesora – asistenta ekonómie.

V roku 1931 bol vymenovaný za profesora sociálnej ekonómie a štatistiky a stal sa riaditeľom Ekonomického inštitútu.
Po roku 1936 sa zaujímal o problémy ekonomického plánovania. Často v tejto otázke radil vláde v Nórsku, ale o jeho pomoc žiadali i vlády v zahraničí.
V roku 1969 sa stal prvým laureátom ceny Švédskej ríšskej banky za ekonómiu, konkrétne za vypracovanie a aplikáciu dynamických modelov analýzy ekonomických procesov a za založenie ekonometrie.

V roku 1926 napísal dielo „O probléme čistej ekonómie", v ktorom sa pomocou matematických a axiomatických základov snažil vysvetliť teóriu výroby. V roku 1929 vydal ďalšie významné dielo „Korelácia a distribúcia v štatistických premenných", ktoré bolo venované kvantitatívnej analýze. Frisch v ňom poukázal na problémy pri odhaľovaní príčinných väzieb v ekonomike.

R. A. K. Frisch zomrel v januári roku 1973 ako 77-ročný.

  


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za ekonómiu |
| --- |
| 
* Ragnar Frisch / Jan Tinbergen (1969)
* Paul Samuelson (1970)
* Simon Kuznets (1971)
* John Hicks / Kenneth Arrow (1972)
* Wassily Leontief (1973)
* Gunnar Myrdal / Friedrich Hayek (1974)
* Leonid Kantorovič / Tjalling Koopmans (1975)

 |
| 
* **1969 – 1975**
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * BnF: 122806739
* GND: 119107260
* ISNI: 0000 0001 0876 4695
* LCCN: n88065870
* NK ČR: jn20000601649
* VIAF: 19739592
* WorldCat: lccn-n88065870
**Aguascalientes** je jeden z federálnych štátov Mexika. Nachádza v strednom Mexiku. 

Susedí so štátom Zacatecas na západe, severe a východe, so štátom Jalisco na juhu. Rozloha je 5 616 km², teda 0,3 percenta rozlohy celého Mexika. Hlavným mestom je rovnomenné Aguascalientess počtom obyvateľov 690 tisíc z celkového počtu 1 012 000 (68,2 %). 

Politicky je štát rozdelený do 11 okresov: Aguascalientes, Asientos, Calvillo, Cosío, Jesús María, Pabellón de Arteaga, Rincón de Romos, San José de Gracia, Tepezalá, San Francisco de los Romo a El Llano. Najvyšším vrchom je Sierra Fría s nadmorskou výškou 3 050 m n. m.

Na území Aguascalientes sa vyskytujú štyri typy klím, pričom na 82 % povrchu prevažuje polosuchá polohorúca klíma. Približne 25 % obyvateľov je zamestnaných v priemysle. Dôležitý je najmä potravinársky, textilný, kožiarenský, drevárenský, papierenský a chemický priemysel. Pestuje sa najmä kukurica, obilie a úžitkové plodiny. Chová sa hovädzí dobytok.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aguascalientes (štát)**

| * z
* d
* u
Administratívne členenie Mexika |
| --- |
| Štáty | 
* Aguascalientes
* Baja California
* Baja California Sur
* Campeche
* Chiapas
* Chihuahua
* Coahuila
* Colima
* Durango
* Guanajuato
* Guerrero
* Hidalgo
* Jalisco
* Mexiko
* Michoacán
* Morelos
* Nayarit
* Nuevo León
* Oaxaca
* Puebla
* Querétaro
* Quintana Roo
* San Luis Potosí
* Sinaloa
* Sonora
* Tabasco
* Tamaulipas
* Tlaxcala
* Veracruz
* Yucatán
* Zacatecas

 |
| Federálny dištrikt | 
* Ciudad de México

 |
**Centuriálny snem** alebo **stotinový snem** (po latinsky *comitia centuriata*) bolo ľudové zhromaždenie v antickom Ríme, v ktorom sa ľudia schádzali vojensky organizovaní do stotín podľa veľkosti majetku (*centuriae*).

Jeho zriadenie sa pripisuje šiestemu rímskemu kráľovi Serviovi Tulliovi v polovici 6. storočia pred Kr. jeho obdobou bolo zavedenie majetkového cenzu aténskym politikom Solónom v roku 594/593 pred Kr. Týchto stotín bolo 193, z toho 98 stotín tvorili jazdci (*equites*) a 1. (majetková) trieda, 95 – ostatní občania. Pretože majetní občania mali nadpolovičnú väčšinu hlasov, zabezpečili si politickú moc a rozhodovanie v štáte.

Na stotinovom sneme sa volili najvyšší rímski úradníci – konzul, prétor a cenzor, prijímali sa zákony, rozhodovola sa o mieri a o vojne. V súdnictve pôsobilo toto zhromaždenie ako odvolací súd pre rímskych občanov, ktorí mali právo odvolať sa proti rozhodnutiu úradníka najmä pri hrdelných trestoch (*ius provocationis*).

Význam stotinového snemu trval prakticky počas celého obdobia rímskej republiky (509 pred Kr. – 1. stor. pred Kr.), jeho význam čiastočne zatlačili rozhodnutia plebejského snemu (*contio plebis*).
**Ceractinomorpha** sú hubky z podtriedy kremeníc. Majú jednoduché spikuly a dobre vyvinuté spongínové vlákna. Larva prežíva prvé štádiá svojho vývinu v materskej hubke, nazýva sa parenchymula. V európskych moriach žije napr. hubka mycia (*Spongia officinalis*), ktorá nemá vôbec spikuly, len spongínové vlákna. Kedysi sa používala ako špongia, dnes sú na to všade dostupné výrobky z plastov. Drsnejšie telo má hubka konská (*Hippospongia communis*), kedysi sa používala na umývanie hospodárskych zvierat. Do podtriedy patrí aj nepočetná čeľaď *Spongillidae* zo sladkých vôd – u nás sa možno najčastejšie stretnúť s dvoma nenápadnými druhmi hubka riečna (*Ephydatia fluviatilis*) a hubka jazerná (*Spongilla lacustris*). Tvoria nepravidelné nárasty na predmetoch vo vode.

Systematika
-----------

Hooper a van Soest v roku 2002 publikovali túto klasifikáciu podtriedy kremeníc Ceractinomorpha:

* podtrieda: ***Ceractinomorpha***
	+ rad: *Agelasida* Verrill, 1907
	+ rad: *Dendroceratida* Minchin, 1900
	+ rad: *Dictyoceratida* Minchin, 1900
	+ rad: *Halichondrida* Gray, 1867
	+ rad: *Halisarcida* Bergquist, 1996
	+ rad: *Haplosclerida* Topsent, 1928
	+ rad: *Poecilosclerida* Topsent, 1928
	+ rad: *Verongida* Bergquist, 1978
	+ rad: *Verticillitida* Termier & Termier, 1977

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Dikón** (starogr. *Δίκων* – *Dikón*) bol olympijský víťaz v behu na jedno a na dve stadiá v 4. stor. pred Kr.

Dikón, syn *Kallimbrota* z Kaulónie, sa v behu na krátke vzdialenosti (stadiodromos, diaulos) presadil na všetkých celogréckych hrách. Páť víťaztiev si vybojoval na pýtických hrách, tri na istmických hrách, štyri na nemejských hrách. Na 97. olympijských hrách v roku 392 pred Kr. dosiahol víťazstvo v behu na jedno stadion ešte ako dorastenec a v kategórii mužov si v roku 384 pred Kr. toto víťazstvo zopakoval a pridal k nemu aj víťazstvo v behu na dve stadiá.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že v olympijskej *Altide* mal Dikón rovnaký počet sôch, koľko mal víťazstiev. Dikón svoje prvé olympijské víťazstvo dosiahol ako občan Kaulónie. Keďže v roku 389 pred Kr. bolo jeho rodné mesto úplne zničené syrakúzskym tyranom Dionýsiom a jeho preživší obyvatelia sa presťahovali do Syrakúz, Dikón na olympijských hrách v roku 384 pred Kr. už súťažil za Syrakúzy. Poznámky Pausania, že Kaulóniu zničili Rimania alebo Pyrrhos Epirský, a že Dikón sa následne nechal Syrakúzanmi kúpiť, sú preto mylné.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,3,11.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 567 vysvětlivky.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,3,12.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Canadian Pacific Railway** (skrátene **CPR**), známa medzi rokmi 1968 až 1996 aj ako **CP Rail** je kanadskou železnicou prvej triedy, ktorú spravuje spoločnosť *Canadian Pacific Railway Limited*. Jej sieť koľají sa tiahne od Vancouveru až do Montrealu a jej vlaky jazdia aj do veľkých miest v Spojených štátoch, do Chicaga, Minneapolisu a New Yorku. CPR má svoje sídlo v kanadskej provincii Alberta, v meste Calgary.

Železnica bola postavená v rokoch 1881 až 1885 a spojila východnú Kanadu s Britskou Kolumbiou, čím sa splnil prísľub, ktorý dala federálna vláda Britskej Kolumbii keď sa pripojila ku kanadskej konfederácii v roku 1871. Bola to prvá kanadská transkontinentálna železnica. Aj keď v súčasnosti prepravuje najmä tovar, v minulosti bola po celé desaťročia jediným dopravným prostriedkom, ktorý umožňoval prepravu cestujúcich na dlhé vzdialenosti. Bola prostriedkom, ktorý umožnil kolonizáciu a ekonomický rozvoj západnej Kanady. Jej primárna preprava cestujúcich bola ukončená v roku 1986 po tom, čo CPR prevzala spoločnosť Via Rail Canada v roku 1978. Za logo Kanadskej pacifickej železnice bol zvolený bobor, lebo je jedným z národných symbolov Kanady a reprezentuje pracovitý a usilovný charakter spoločnosti. Spoločnosť sa za svojich 120 rokov existencie stala ikonou kanadského nacionalizmu a objektom chvály a aj odmietania zo strany verejnosti.

V prieskume verejnej mienky, uskutočnenom v roku 2004 bolo založenie Canadian Pacific Railway označené ako druhá najdôležitejšia udalosť, ktorá viedla ku vzniku Kanady ako štátu.

Galéria
-------

* Zatlčenie posledného klinca do podvalu na trase transkontinentálnej železniceZatlčenie posledného klinca do podvalu na trase transkontinentálnej železnice
* Prvá vlaková súprava v meste Port Moody v Britskej KolumbiiPrvá vlaková súprava v meste Port Moody v Britskej Kolumbii
* Nákladný vlak CPR na moste Stoney Creek Bridge, klenúceho sa ponad vysokohorský priesmyk Rogers PassNákladný vlak CPR na moste Stoney Creek Bridge, klenúceho sa ponad vysokohorský priesmyk Rogers Pass
* Lokomotíva CPR pri výjazde z tunela Lower Spiral TunnelLokomotíva CPR pri výjazde z tunela Lower Spiral Tunnel

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Canadian Pacific Railway**.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Kanadskej pacifickej železnice (po anglicky)
* Dejiny Kanadskej pacifickej železnice (po anglicky)
* Galéria obrázkov (po anglicky)
Vyklepávacie kladivo
**Vyklepávanie** je technologický postup tvárnenia kovov úderom kladiva na materiál za studena alebo za tepla. Patrí do technológie klampiarstva. Počas vyklepávania dochádza k ubíjaniu častíc materiálu. Mierne sa zmenšuje hrúbka materiálu a jeho častice sa presúvajú do strán. Je možný aj opačný postup, kedy sa materiál zhutňuje a vyrovnáva. Naklepávaním povrchu vzniká v materiáli pnutie, ktoré spôsobuje jeho ohýbanie a krútenie. Vhodnou kombináciou úderov sa vytvára požadovaný tvar súčiastky. Vyklepávaním je možné dosiahnuť veľmi presný tvar a aj pomerne kvalitný povrch, je na to však potrebná značná zručnosť.

Vyklepávanie je vždy ručný postup, s použitím ručného, alebo strojového náradia a strojov.

* *Ručné vyklepávanie* sa používa v klampiarstve, autooprávarenskom priemysle, umeleckom kováčstve, výrobe prototypov a pod. Princípom je ručné tvarovanie (obvykle) plechu do požadovaného tvaru pomocou kladív a podložiek.
* *Strojové vyklepávanie* sa robí pomocou bucharov, lisov, alebo špeciálnych rýchloúderných vyklepávacích strojov, vždy však v priamej interakcii s človekom.

Na vyklepávanie sa ako nástroj používajú vyklepávacie kladivá, ktorých úderné plochy majú najrôznejšie tvary – plosky, nosa, gule a pod. vyklepávacie podložky (babky) – kovové, drevené alebo plastové platne majúce rôzne tvary podobne ako kladivá, nástroje drdláta s oblým zakončením - drevené, kovové, plastové. Niekedy sa ako podložka používa kožené vrece vyplnené pieskom, alebo drevené vyklepávacie formy. Vyklepávať sa môže ľubovoľný hlbokoťažný plech - oceľ, hliník, meď, mosadz a pod.
**Otto III.** (\* júl 980, Kessel - † 23. január 1002, Paterno, Taliansko) bol rímskonemecký cisár, syn cisára Otta II. a byzantskej princeznej Theofano.

Otto mal len tri roky, keď v roku 983 zomrel jeho otec a on sa stal rímskym kráľom. Od roku 996 bol cisárom Rímskonemeckej ríše.

Kým bol cisár neplnoletý, vykonávala regentskú vládu najprv matka a po jej smrti stará matka Adela Burgundská, vdova po cisárovi Ottovi I. Veľkom. Výchova mladého panovníka prebiehala v duchu tradícii latinského Západu i gréckeho Východu, čo neskôr veľmi ovplyvnilo jeho panovanie. Fakticky vládol od roku 995.

S vládou cisára Ota III. boli spojené plány na *renovatio imperii Romanorum* - obnovu antického impéria, ktorému chcel vládnuť z Ríma spoločne s pápežom Silvestrom II. jeho blízkym spojencom. Pri výkone kráľovskej moci sa opieral najmä o ríšsku cirkev.

Krátko pred jeho predčasnou smrťou bol dojednaný sobáš s byzantskou princeznou, neterou cisára Basileia II. ktorý sa však už nestačil uskutočniť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Otto III. (Svätá rímska ríša)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ota III. na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12005814j
* GND: 118590766
* ISNI: 0000 0001 0830 1439
* LCCN: n84143829
* NK ČR: jn20010525380
* VIAF: 9857569
* WorldCat: lccn-n84143829
**Sony Vision-S** je koncept elektrického sedanu od Sony. Predstavený bol na veľtrhu spotrebnej elektroniky CES v januári 2021. Technologický gigant na aute spolupracuje s viacerými partnermi, vrátane automobilky Magna Steyr.

Dizajn a technológie
--------------------

Firma predstavuje elektromobil Vision-S ako technológiami nabité auto s množstvom funkcií. Vybavené bude najrôznejšími funkciami, vrátane autonómneho riadenia, ktoré zabezpečí až 40 senzorov, vrátane CMOS, technológie LIDAR, radarov a ďalších kamier. V interiéri je umiestnená trojica displejov po celej dĺžke palubnej dosky. Systém vozidla má byť pripravený na rozpoznávanie tváre či na ovládanie gestami a hlasom.

V poslednom zverejnenom videu na CES 2021 ukazujú zákulisie vývoja mechanických častí, ale aj hlavne softvéru. Chýbať by tu nemala podpora pre hranie PlayStation. Nie je však jasné, či bude konzola zabudovaná priamo v aute alebo pôjde iba o cloudové hranie.

Sony Vision-S je vybavené dvojicou elektromotorov s kombinovaným výkonom 400 kW. Vďaka tomu dokáže zrýchliť z 0 na 100 km/h za 4,8 sekundy a maximálna rýchlosť je 240 km/h. Na prelome rokov 2020 a 2021 začalo testovanie na verejných cestách v okolí rakúskeho mesta Graz.

Referencie
----------

1. ↑  MUDROŇ, Miroslav. *Sony prekvapilo elektromobilom: Prvý prototyp sa volá VISION-S* [online]. MojElektromobil.sk, 2020-01-07, [cit. 2021-01-12]. Dostupné online.
2. ↑  KUNÍK, Tomáš. *Elektromobil Sony VISION-S sa pripomenul na CES, začínajú s testovaním | MôjElektromobil.sk* [online]. MojElektromobil.sk, 2021-01-12, [cit. 2021-01-12]. Dostupné online.
**Camptosaurus**, tento 7 m dlhý bylinožravec bol mohutný ornitopód väčší, mohutnejší a vyspelejší než Dryosaurus. Tento pomerne zriedkavý tvor pripomínal stavbou tela viac Iguanodona než Dryosaura. Nebol to totiž iba výlučný dvojnožec, ale pohyboval sa na všetkých štyroch končatinách. Na zadné končatiny sa staval iba počas behu a keď chcel dosiahnuť vyššie. Na predných končatinách došľapoval iba na stredné tri prsty, malíček ostal kratší, ale pohyblivý, kým palec sa krátil a predĺžil jeho bodákovitý pazúr. Na rozdiel od Dryosaura mal tiež podlhovastú lebku. Žil pred 155 až 150 miliónmi rokov, nájdený v USA a Anglicku. Pre jeho Anglický druh sa môže v budúcnosti používať vlastné rodové meno – **Cumnoria**.

Opis
----

Camptosaurus mohol chodiť po dvoch aj po štyroch nohách a je menším predchodcom kriedového Iguanodona. Jeho silné zadné nohy so štyrmi prstami mu dávali šancu rýchlo utiecť pred veľkými predátormi. Camptosaurus sa mohol postaviť vzpriamene a šklbať lístie zo stromov a cykasov. Mal k tomu dlhý jazyk. Alebo sa pásol na nízkych rastlinách pri zemi, keď sa sklonil na všetky štyri. Nemal síce zuby v prednej časti čeľuste, ktoré mali tvar zobáka, ale v zadnej časti čeľuste mal dostatok zubov, aby mohol potravu dobre rozžuť. Na rozdiel od Iguanodona nemal Camptosaurus tŕň na palci. Päť prstov na jeho rukách a štyri na jeho nohách pripomínali skôr kopyta ako pazúry. Žil v kŕdľoch a migroval za stravou, keď súčasnú potravu spotreboval. Dosahoval dĺžku 5 až 7 m, výšku okolo 1 m a hmotnosť až 1 t.

Druhy
-----

* *Camptosaurus leedsi*
* *Camptosaurus prestwichii*
* *Camptosaurus depressus*
Dr. **Otto Staudinger** (\* 2. máj 1830, Groß Wüstenfelde pri Teterowe, Mecklenbursko – † 13. október 1900, Luzern, Švajčiarsko) bol nemecký entomológ a majiteľ drážďanskej firmy Staudinger & Bang-Haas, ktorá obchodovala s hmyzom.

Podľa zásad, ktoré stanovil sa v tej dobe riadila celá moderná entomológia. Z jeho zásad vychádzali napríklad: Roger Verity, Adalbert Seitz a Arnold Spuler.

Staudinger & Bang-Haas
----------------------

V Drážďanoch založil firmu na obchod s hmyzom. Neskôr sa stal spolumajiteľom firmy aj jeho zať, dánsky entomológ Andreas Bang-Haas a podnik dostal meno *Staudinger & Bang-Haas*. Po nich prevzal vedenie Staudingerov vnuk Otto Bang-Haas, po smrti ktorého firma zanikla. V roku 1945 boli pri kobercových náletoch spojencov na nemecké mestá sklady firmy zničené. Zachovala sa jedine Staudingerova zbierka motýľov.

Literatúra
----------

* Anonymus ["S."]: 1901, Dr. Otto Staudinger †. Deutsche entomologische Zeitschrift "Iris", 13: p. 341 - 358.
* Anonymus: 1894, Der Nestor der deutschen Entomologen, Dr. Otto Staudinger. Entomologische Jahrbücher, 3: p. 265 - 268.
* Draeseke, J.: 1962, Die Firma Dr. O. Staudinger & A. Bang-Haas. Entomologische Nachrichten, 6: p. 49 - 53.
* Seebold, T. L. F.: (1901 - 1902), Notice nécrologique sur le Dr. Otto Staudinger. Annales de la Société entomologique de France, 70: p. 6 - 7.

Autoritné údaje: * GND: 11722345X
* ISNI: 0000 0001 1821 6238
* LCCN: n88216170
* NK ČR: pna2018999591
* VIAF: 54542772
* WorldCat: lccn-n88216170
**Alexandr Leonovič Kemurdžian** (\* 4. október 1921, Vladikavkaz – † 24. február 2003, Petrohrad) bol sovietsky konštruktér, zakladateľ vedeckej školy kozmickej dopravy, tvorca prvých planetárnych roverov, mesačných vozidiel Lunochod. Doktor technických vied (1971), profesor (1977), laureát Leninovej ceny (1973).

Život
-----

Kemurdžian sa narodil v roku 1921 do arménskej rodiny vo Vladikavkaze, kde sa zrovna nachádzali jeho rodičia počas občianskej vojny. Väčšinu detstva prežil v Baku. V roku 1940 začal študovať v Moskve na Baumanovej vyššej technickej škole. V roku 1942 sa prihlásil ako dobrovoľník do červenej armády. Bojoval v druhej svetovej vojne ako letec. V rokoch 1943 - 1945 sa zúčastnil viacerých bojových operácií od bitky pri Kursku po boje v Pomoransku.

V roku 1951 ukončil štúdium na Dopravnej fakulte Moskovskej štátnej technickej univerzity N. Baumana a a nastúpil na miesto vo VNII-100 (VNIITransmaš) v Leningrade.

V roku 1959 bol menovaný za vedúceho oddelenia nových princípov pohybu. Zaoberal sa tvorbou vzduchových vankúšov a vznášadiel, vrátane vojenského vznášadla známeho pod krycím označením Objekt 760.

V rokoch 1963 - 1973 viedol Kemurdžian vývoj a konštrukciu samohybného automatického podvozku autonómnych mesačných sond. Pod jeho vedením sa vytvorili základy navrhovania planetárnych sond ako robotických kozmických vozidiel (roverov) a vznikli prvé planetárne rovery na svete, pre misie Lunochod, ako aj rover pre misiu na satelit Marsu Fobos.

Účastnil sa na likvidácií havárie Černobyľskej jadrovej elektrárne. Jeho úlohou bolo zhodnotiť pracovné podmienky dopravných prostriedkov na mieste likvidácie havárie. Na základe skúseností získaných pri prácach na planétových roveroch bol v krátkom čase vytvorený diaľkovo riadený špecializovaný dopravný robot STR-1, ktorý poskytol pri likvidácii havárie značnú pomoc. Dva tieto roboty sa podieľali na odpratávaní trosiek a odstránení viac ako 90 ton rádioaktívnych materiálov.

Zomrel v roku 2003 v Petrohrade. Bol pochovaný na Smolenskskom arménskom cintoríne na ostrove Dekabristov v Petrohrade.

Referencie
----------

1. ↑   *Александр Леонович Кемурджиан – главный конструктор самоходного шасси «Лунохода». Моменты жизни* [online]. ivak.spb.ru, 2016-10-02, [cit. 2019-02-25]. Dostupné online.
2. ↑   *Неземные машины: Под Питером* [online]. popmech.ru, 2007-04-20, [cit. 2019-02-25]. Dostupné online.
3. ↑   *Космический мемориал, А.Л. Кемурджиан* [online]. sm.evg-rumjantsev.ru, [cit. 2019-02-28]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Кемурджиан, Александр Леонович na ruskej Wikipédii.*