recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Labeotropheus***, po slovensky papuľovec, je rod rýb, bežne chovaný akvaristami. Patrí do čeľade cichlidovité.

Tento rod spolu s ďalšími rodmi má domorodý názov *M´Buna*. Tieto rody prejavujú určitú podobnosť v správaní. Sú to ryby aktívne, živé a bojovné, najmä v čase rozmnožovania a pri obrane teritória. Sú odolné, ale citlivé na pokles obsahu kyslíka. Samičky sú polygamné a od samčekov sa líšia sfarbením. 

Podľa spôsobu reprodukcie patria do skupiny papuľovce a tvoria tzv. materskú rodinu, kedy v hrdelnom vaku samičky prebieha vývoj oplodnených vajíčok asi 3 týždne a po uplynutí uvedenej doby sú mláďatá ako plne vyvinuté a schopné samostatného života z ústneho vaku prepustené. No i napriek uvedenej samostatnej životaschopnosti ich samička v prvé dni voľného rozplávania chráni v nočných hodinách a v prípade nebezpečenstva v ústach. Táto doba trvá rôzne dlho, je druhovo charakteristická a priamo závislá od rýchlosti rastu mláďat.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Labeotropheus**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Labeotropheus**
Japonskí experti skúmajú trať
Japonskí vojaci v Mukdene
**Mandžuský incident** (tiež *Mukdenský incident*) bol výbuch na japonskej železničnej trati neďaleko Mukdenu v Mandžusku, ku ktorému došlo v noci 18. septembra 1931. Bola to dopredu pripravená japonská akcia. 

Cieľom Japoncov v Mandžusku bolo získať zámienku, ktorá by mohla ospravedlniť vojenskú inváziu do Mandžuska a nahradenie čínskej vlády v regióne japonskou bábkovou vládou. Preto zinscenovali sabotáž svojej vlastnej železničnej trate neďaleko Mukdenu. Toto miesto nemalo žiadny zvláštny význam ani pre Čínu, ani pre Japonsko. Bolo ale vzdialené iba 800 metrov od čínskej vojenskej základne. Plánovaný výbuch mal byť označený ako čínsky útok na japonskú dopravnú tepnu. Japonská vojenská agresia mala vyzerať ako legitímne opatrenie k ochrane železničnej trate, ktorá je dôležitá pre priemysel a hospodárstvo. Miesto explózie bolo vybraté tak, aby došlo len k minimálnemu poškodeniu trate. Explózia bola skutočne iba malá, poškodenia trate nepatrné, a za krátku dobu po výbuchu prešiel miestom bez problémov vlak.

Po incidente japonské vojsko zaútočilo na čínskych vojakov a 19. septembra 1931 Japonci obsadili Mukden. Oficiálne vysvetlenie Japoncov bolo, že sa len bránili útoku čínskeho vojska. Spojené kráľovstvo a USA sa na japonskú agresiu v podstate len prizerali. Japonci rýchlo postupovali a 5. februára 1932 dobili celé Mandžusko. 1. marca 1932 bol vyhlásený samostatný štát Mandžukuo. Hlavou štátu sa stal bývalý posledný čínsky cisár z mandžuskej dynastie. Ešte v tom roku bol podpísaný Japonsko-mandžuský protokol, ktorým bolo legalizované umiestnenie vojska na mandžuskom území. 

Dobytím Mandžuska Japonsko ovládlo mandžuský priemysel a získalo prístup k surovinám, ktorých je v Japonsku nedostatok. Japonská agresia do Mandžuska bola v roku 1933 prejednaná na valnom zhromaždení Spoločnosti národov a nový štát Mandžukuo nebol uznaný. Neboli však ani prijaté žiadne ďalšie opatrenia. Mandžuský priemysel a suroviny pomohli Japonsku, ktoré potrebovalo silnú armádu. Územie Mandžuska bolo Japonskom okupované až do roku 1945.

Referencie
----------

1. ↑  VASILJEVOVÁ, Zdeňka. *Dějiny Japonska*. Praha: Svoboda, 1986. 603 s. 25-088-86. S. 428.
2. ↑  CHEN, C. Peter. Mukden Incident. *WW2DB*. Dostupné online [cit. 2018-11-21].

Literatúra
----------

* NOVOTNÝ, Josef. *Causa Dohihara.* Plzeň: Laser, 1994. ISBN 80-85601-76-1.

Externé odkazy
--------------

* HACKETT, Bob; KINGSEPP, Sander; TULLY, Anthony. *RISING STORM - THE IMPERIAL JAPANESE NAVY AND CHINA 1931-1941: The Beginning of War in Asia- "The Mukden Incident" and the Conquest of Manchuria - 1931* [online]. combinedfleet.com, 2012 [cit. 2012-07-15]. Dostupné online (anglicky)
* Mandžuský incident na YouTube

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mukdenský incident na českej Wikipédii.*
**Josef Antonín Plánický** (\* 27. november 1691, Manětín – 17. september 1732, Freising) bol český spevák a hudobný skladateľ.

Život
-----

Bol synom manětínského kantora a organistu Jaroslava Plánického. Základné hudobné vzdelanie získal v rodine. Študoval zrejme na niektorej z jezuitských škôl. V roku 1715 sa stal vychovávateľom v rodine Václava Josefa Lažanského a jeho manželky Marie Gabriely Černínové z Chudenic na zámku v Lažany.

Po piatich rokoch požiadal o prepustenie zo služby a vystriedal zamestnania na niekoľkých miestach v Čechách, na Morave a v Rakúsku. Roku 1720 sa objavuje už s rodinou v hornobavorskom Freisingu a na príhovor kanonika Phillipa Franza Lindmayera sa stal tenoristom v biskupskej kapele. Jeho povinnosťou bola aj hra v inštrumentálnych súboroch a hudobná výučba chlapcov v seminári. Tu skomponoval svoje najslávnejšie a vlastne jediné v úplnosti dochované dielo, zbierku dvanástich duchovných árií *Opella ecclesiastica*.

V roku 1724 bol tiež poverený napísať slávnostnú operu k oslavám tisícročného jubilea biskupstva: *Zelus divi Corbiniani Ecclesiae Frisigensis Fundamentum*. Tá bola s úspechom vykonaná, ale do dnešných dní sa nezachovala. Taktiež je známe, že skomponoval početné litánie, motetá, Te Deum, Rekviem, ale aj zábavnú spoločenskú hudbu zvanú *musica navalis* pre pražské vychádzky po Vltave. Nič z toho sa však nezachovalo. Biskupská rezidencia bola zrušená a jej archív bol rozobraný.

Dielo
-----

* *Opella ecclesiastica seu Ariae duodecim nova idea excornatae*, zbierka dvanástich duchovných kantát (1723).

Zbierka obsahuje 7 sopránových, 3 altové a 2 basové árie so sprievodom organov alebo čembala, dvojitých huslí, violončela alebo violy, sólových huslí alebo hoboja. Pozoruhodné je, že hoci skladateľ sám bol tenor, zbierka neobsahuje žiadnu áriu pre tento hlas.

Jednotlivé časti:

1. *De amore erga deum.* Sonata, Recitativo, Aria - Allegro (soprán)
2. *De communione*. Recitativo, Aria - Tarde et affectuose (soprán)
3. *De confessore*. Recitativo Aria - Vivace (alt)
4. *De tempore*. Sonata, Recitativo, Aria – Vivace (bas)
5. *De venerabili sacramento*. Sonata, Recitativo, Aria - Tarde e con affetto (soprán)
6. *De tempore*. Recitativo, Aria - Andante (soprán)
7. *De ss. Martyribus*. Recitativo, Aria – Vivace (alt)
8. *De omni tempore*. Recitativo, Aria - Presto assai (bas)
9. *De beata virgine Maria.* Sonata, Recitativo, Aria – Andante (soprán)
10. *De virgine et martyre*. Recitativo, Aria - Allegro (alt)
11. *De sacratissima eucharistia* Sonatella, Recitativo, Aria – Andante (soprán)
12. *Funebris*. Sonata, Recitativo, Aria - Tarde (soprán)

Externé odkazy
--------------

* Čo je čo?
* Nahrávka diela v realizácii Jaroslava Krčka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Josef Antonín Plánický na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 145190
* BnF: 139933921
* GND: 103848584
* ISNI: 0000 0001 0996 8104
* LCCN: nr88008086
* NK ČR: ola2002145118
* VIAF: 88078329
* WorldCat: lccn-nr88008086
**Mazdaizmus** alebo **mazdizmus** alebo **mazdeizmus** bolo náboženstvo (náboženstvo mágov) starého Iránu, ktoré existovalo asi od 2. tisícročia pred Kr. (prípadne až od 9. storočia pred Kr.), a neskôr (možno okolo roku 1000 pred Kr. alebo až okolo roku 600 pred Kr.) bolo zreformované Zarathuštrom (Zoroasterom). Vzájomný vzťah mazdaizmu a zoroastrizmu nebol jasný, interpretoval sa rôzne a tieto náboženstvá či pojmy sa vzájomne sa prelínali.

Podstatou mazdaizmu je kult boha pravdy a dobra, tvorcu sveta menom Ahura Mazdá. Princípy mazdaizmu boli uvedené v Aveste. Hlavnou ideou mazdaizmu je dualistické chápanie sveta ako boja dobra (reprezentovaného Ahurom Mazdom) so zlom (reprezentovaným bohom ničenia a skazy Ahrimanom). 

Zarathuštra mazdaizmus reformoval na učenie (zoroastrizmus), ktoré malo silnejší etický rozmer a slabšiu kultovú a rituálnu stránku než pôvodný mazdaizmus. Neskôr, najmä za vlády Achajmenovcov, boli však Zarathuštrove zmeny revidované čiastočne naspäť smerom k syntéze s pôvodným mazdaizmom, hlavne v oblasti obnovy kultov a rituálov. 

Na rozdiel od zoroastrizmu mazdaizmus uctieval aj kmeňových bohov a postava Zarathuštru ako sprostredkovateľa medzi Ahurom Mazdom a panovníkom v ňom mala len malý význam.

Zdroje
------

* mazdismus in: Malá českosloveská encyklopedie
* mazdaizmus in: Paulička, I. et al.: Všeobecný encyklopedický slovník M-R, 2002
Doc. **Jozef Majkut** (\* 30. január 1909, Betlanovce – † 16. september 1963, Košice) bol slovenský akademický maliar. 

Študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi (1923 – 1928) a v Košiciach (1928 – 1931). Po štúdiu na pedagogickej akadémii v Bratislave pôsobil ako učiteľ v Bánove, Spišskej Novej Vsi, Levoči a v Poprade. V rokoch 1940 – 1945 študoval na oddelení kresby a maľby SVŠT v Bratislave u Martina Benku a Jána Mudrocha. V rokoch 1945 – 1949 vyučoval kreslenie na gymnáziu v Košiciach, od roku 1952 riaditeľ Krajskej galérie v Košiciach, v rokoch 1959 – 1960 vedúci Katedry výtvarnej výchovy Pedagogického inštitútu v Košiciach.

Začínal ako učiteľ v Spišskej Novej Vsi a v Poprade (1933 – 1940). Maľovaniu sa venoval amatérsky. V rokoch 1940 – 1945 bol dôstojníkom a súčasne študoval na oddelení kresby a maľby Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave u prof. M. Benku, M. Schurmana aj. Mudrocha. Od roku 1945 žil v Košiciach, kde najprv pôsobil ako profesor na gymnáziu. Od roku 1949 do roku 1952 pracoval na KNV v Košiciach a súčasne pedagogicky pôsobil na strednej škole. V rokoch 1952 – 1959 bol riaditeľom Krajskej galérie v Košiciach. Vo svojich začiatkoch sa venoval drobnému žánru, neskôr sa predmetom jeho záujmu stala výhradne krajinomaľba. Jeho najobľúbenejšími motívmi boli prírodné scenérie Slovenského raja, zachytené vo všetkých ročných obdobiach. Kým na začiatku sa sústreďoval na prepis dojmu, v neskorších štádiách tvorby mu išlo predovšetkým o zachytenie svetelných a priestorových vlastností prostredia.

Externé odkazy
--------------

* Diela Jozefa Majkuta v SNG

Zdroj
-----

* *Slovenský biografický slovník*

Autoritné údaje: * abART: 43346
* NK ČR: xx0056013
* SNK: 161273
* VIAF: 85661691
* Web umenia: 6156
Ulica Rue Alibert
**Rue Alibert** (*Alibertova ulica*) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 10. obvode.

Poloha
------

Ulica vedie od *Quai de Jemmapes* ku kanálu Saint-Martin a končí na križovatke ulíc *Avenue Claude-Vellefaux* a *Avenue Parmentier*. Ulica je orientovaná od západu na východ. Za kanálom pokračuje cez otáčavý most ulica *Rue Dieu*.

História
--------

Názov ulice sa v histórii viackrát zmenil: *Ruelle Dagouri* (1740), *Rue Notre-Dame, Ruelle des Postes* a *Impasse Saint-Louis*. Kvôli ministerskému nariadenia z 20. októbra 1802 o minimálnej dĺžke ulíc 10 metrov bola ulica predĺžená k *Rue Saint-Maur*. V roku 1824 bola pasáž premenená na ulicu. Kvôli kráľovskému výnosu zo 6. decembra 1827 o minimálnej dĺžke ulíc 15 metrov bola ulice opäť predĺžená a získala súčasnú podobu. 19. januára 1840 ulica získala súčasný názov s ohľadom na blízku hôpital Saint-Louis. Súčasný názov ulice je podľa Jean-Louis Aliberta, francúzskeho lekára.

Dňa 13. novembra 2015 počas teroristických útokov bol prepadnutý bar *Le Carillon* v dome č. 18 a reštaurácia *Le Petit Cambodge* na čísle 20.

Významné stavby
---------------

* Dom č. 19 patrí k nemocnici Saint-Louis, ktorá je chránená ako historická pamiatka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue Alibert**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach mesta Paríža

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue Alibert na českej Wikipédii.*
**Čip** (z angl. *chip*) je:

* v užšom zmysle: platnička z polovodiča (najmä kremíka), na ktorej je tranzistor, dióda alebo monolitický integrovaný obvod.
* v širšom zmysle: integrovaný obvod vrátane tejto platničky a podľa niektorých definícií vrátane príslušného puzdra; ak ide o malý a výkonný integrovaný obvod počítačov, nazýva sa aj **mikročip**

Výroba
------

Základným materiálom platničky je spravidla kremičitý piesok, ktorý postupne prechádza zložitými procesmi chemickej rafinácie, čistenia a transformácie na monokryštalický materiál. Z týchto procesov vzíde tzv. kremíková tyč (ingot). Túto špeciálna píla rozreže na plátky, ktoré sa potom brúsia a leštia. Potom sa pomocou pripravených masiek a oxidáciou, implantáciou alebo fotolitografiou, nanášaní a difúziou na plátku vytvárajú jednotlivé vrstvy (prepájacie vodiče, tranzistory a podobne), čím sa spravidla vytvoria integrované obvody. Potom sa v plátkoch pomocou lasera alebo diamantu urobia ryhy, plátky sa rozlámu na jednotlivé čipy a zakryjú sa púzdrom.

Pozri aj
--------

* plátok (polovodič)
* integrovaný obvod
* závod na výrobu polovodičov
**Jozef Locka** (\* 14. marec 1855, Nitrianske Pravno – † 8. marec 1912, Budapešť) bol slovenský múzejník, chemik, mineralóg.

Životopis
---------

Jeho otec bol Jozef Locka a matka Rozália rod. Kotschnerová. Študoval na gymnáziách v Leviciach, v Banskej Bystrici a v Nitre. Od roku 1875 chémiu, fyziku a matematiku, roku 1876 prírodopis a mineralógiu na univerzite v Budapešti, roku 1883 vo Viedni. Roku 1883-1903 kustód mineralogických zbierok, roku 1903-1912 riaditeľ mineralogického oddelenia Maďarského národného múzea v Budapešti. Prvý v Uhorsku skúmal chemickú štruktúru minerálov, pričom zdokonalil viaceré analytické metódy. Pri skúmaní kremičitanov používal metódy, ktoré sa používajú dodnes. Člen Uhorskej geologickej spoločnosti. Spolupracoval s prof. Doelterom pri zostavovaní diela *Handbuch der Mineralchemie* (Viedeň 1900).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 26 - farnosť Nemecké Pravno; pokrstený ako Josephus Locka

Autoritné údaje: * GND: 117076368
* PIM: PIM97593
* VIAF: 69698600
Mandle
Konzumné mandle.
Nezrelá kôstkovica na strome.
**Mandľa** je semeno mandle, spravidla mandle obyčajnej (*Prunus dulcis*), stromu z čeľade ružovité. Ostáva po odstránení oplodí z kôstkovice, ktorá je plodom stromu. Mandle majú podlhovasté plody, sú drsné, sivé, s kožovitým obalom (škrupinou).

Zloženie
--------

* tuky 58,1%
* proteíny 18,7 %
* vlákniny 15,2 %
* voda 5,7%
* sacharidy 2,3 %

Mandle sa delia na dva druhy: sladké a horké. Sladké mandle majú škoricovú drsnú kožu. Jej odstránenie uľahčuje poliatie vriacou vodou. Mandle sa v surovom stave používajú ako dekorácia (lístky a plátky). Grilované mandle sa spracovávajú do likérov a marcipánu. Známy je napr. *Lübecký marcipán*.

Francúzska výsadba sa skladá z druhu *Ferragnés* (približne 60%) a *Ferraduel* (približne 30%). *Ferraduel* sa pri jeho ploskom vzhľade používa hlavne na výrobu *Dragées*. Tieto plody sú zrelé okolo polovice septembra. Z mimoeurópskych druhov sa najčastejšie predáva takzvaná *Nonpareil-Mandel,* pochádzajúca pôvodne z Kalifornie. Ďalšie druhy pochádzajú zo Španielska; najznámejšie sú mandle *Marcona*, ale aj iné druhy (Valencia). V Taliansku nájdeme druh *Avola*. Z francúzskych mandlí sa za najlepší považuje druh "*Aï*", ktorý rastie v oblasti Provensálska. Tento viac ako 100 rokov kultivovaný druh je veľmi oceňovaný cukrármi pre svoju sladkosť. Podobne aj druh *Ferrastar*, ktorý nakupujú hlavne fabriky na čokoládové cukrovinky. Ďalší, dostupnejší druh je *Perragne´s-Mandel,* ktorý má tiež veľmi sladkú chuť. Tieto mandle majú všestranné využitie. Mandle *Avola* sú veľmi obľúbené pri výrobe aróm a preto sú najčastejšie používané pri výrobe *Dragées*. *Avola* mandle sa dajú porovnať s menšími španielskymi mandľami *Marcona*, ktoré majú typickú chuť a používajú sa hlavne na nugát. 

Horké surové mandle nie sú vhodné na konzumáciu, lebo obsahujú glykozid amygdalín.

Výživné hodnoty
---------------

Výživná hodnota mandlí je 2383 kJ, prípadne 570 kcal na 100 g. Mandle obsahujú mandľový olej, vitamíny skupiny B, E a A. Obsah kalcia (252 mg), magnézia (170 mg) a draslíka (835 mg) je vyšší ako v ostatných orechoch.

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mandľa (semeno)**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Mandľa (semeno)****
Čistiareň odpadových vôdČistiareň odpadových vôd 
**Čistiareň odpadových vôd** alebo aj **ČOV** je zariadenie, ktoré slúži na zbavenie nečistôt a škodlivých látok zo splaškovej, či priemyselnej odpadovej vody a tak zabraňuje znečisťovaniu životného prostredia. Podľa nariadenia Európskej Únie musí mať každé mesto alebo obec nad 2 tisíc obyvateľov vybudovanú vlastnú čistiareň odpadových vôd, a mestá nad 10 tisíc obyvateľov pokročilejšiu čistiareň odpadových vôd.

V ČOV sa voda čistí troma spôsobmi:

* mechanicky (usadzovanie kalu)
* biologicky (prečistenie mikroorganizmami)
* chemicky (likvidácia rozpustených škodlivých látok)

Následne sa prečistená voda filtruje a vypúšťa naspäť do rieky alebo sa používa ako úžitková voda napríklad na zavlažovanie.

Domové čistiarne odpadových vôd slúžia na čistenie splaškových odpadových vôd z rodinných domov. Vyčistenú odpadovú vodu je ďalej možné vypustiť do povrchových, alebo podzemných vôd resp. ju recyklovať využitím na zavlažovanie trávnikov a okrasnej zelene.

V zmysle požiadaviek európskej normy EN 12566-3 musí byť domová čistiareň podrobená dlhodobému testu účinnosti čistenia, komplexným skúškam statickej odolnosti, vodotesnosti, trvanlivosti, kontrole rozmerov a prístupnosti. Po ukončení preukazovania zhody, vykonaní počiatočných skúšok typu a zavedenia vnútropodnikovej kontroly výrobne výrobca vydáva vyhlásenie zhody, ktoré je plne v súlade s legislatívou EÚ. Ukončenie uvedeného procesu oprávňuje výrobcu označovať svoje výrobky ČOV do 50 EO značkou zhody CE.

**Vyčistenú odpadovú vodu je možné vypustiť do povrchových alebo podzemných vôd resp. ju recyklovať využitím na zavlažovanie trávnikov a okrasnej zelene, alebo ju po filtrácii a dočistení použiť na technické účely.**

Na Slovensku sú využívané hlavne domové čistiarne odpadových vôd a to v prípade že rodinný dom nemá možnosť napojenia sa na  verejnú kanalizačnú sieť a človek nechce na pozemku umiestňovať žumpu. 

**Prevádzka domovej ČOV oproti žumpe je z hľadiska ekonomiky úspornejšie riešenie. Finančné náklady na ČOV pri bežnej domácnosti sú o viac ako 70% nižšie.** V prípade využívania žumpy je jedinou starosťou človeka pravidelne kontrolovať množstvo splaškovej vody v žumpe a v prípade potreby dať žumpu vyviezť fekálnym vozom. Aj keď táto verzia je na Slovensku zaužívaná len v malom percente a väčšina splaškových vôd končí na poliach a záhradách, potokoch a riekach, čím každý prispieva ku globálnemu znečisťovaniu.

Tak ako každé zariadenie aj domová čistiareň odpadových vôd si vyžaduje svoju údržbu a servis. Nejedná sa však o žiadne komplikované úkony a v dnešnej dobe už väčšina predajcov zabezpečuje potrebný servis týchto zariadení a taktiež samotné zariadenia sú vybavené technológiami ktore upozornia zákazníka na vykonanie potrebného servisu.

Referencie
----------

1. ↑  Urban Waste Water Directive Overview - European Commission

Zdroje
------

* Urban Waste Water Directive Overview - European Commission
* Zákon č. 364/2004 Z. z. o vodách a o zmene zákonaSlovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb.
**Rudolf Serkin** (\* 28. marec 1903, Cheb – † 8. máj 1991, Guilford) bol česko-rakúsko-americký klavirista židovského pôvodu. Preslávil sa svojou interpretáciou Beethovenových skladieb.

Narodil sa v Chebe v židovskej rodine. Ako zázračné dieťa bol v deviatich rokoch poslaný do Viedne, aby sa tu zdokonaľoval v hre na klavír pod vedením Richarda Roberta. Neskôr študoval skladbu u Josepha Marxa. V iba dvanástich rokoch prvýkrát verejne vystúpil s Viedenskou filharmóniou. Počas dospievania ho silne ovplyvnil Arnold Schönberg, v ktorého hudobnej spoločnosti sa Serkin angažoval. Roku 1920 začal koncertnú kariéru. Žil v Berlíne, u priateľa huslistu Adolfa Buscha. Po uchopení moci nacistami roku 1933 sa odsťahoval do Švajčiarska, usadil sa v Bazileji. V tom istom roku prvýkrát koncertoval v USA, s veľkými úspechmi. Roku 1939 sa tam usadil. Hral predovšetkým s *New York Philharmonic* a učil na Curtis Institute of Music v Philadelphii. V rokoch 1968 – 1976 bol riaditeľom tejto školy. Roku 1951 založil spolu s nerozlučným priateľom Buschom, letnú školu *Marlboro Music School* a Festival vo Vermonte. Stal sa v USA tiež veľkým propagátorom diela Maxa Regera. Roku 1963 dostal Presidential Medal of Freedom. Roku 1984 získal cenu Grammy za nahrávku Brahmsových sonát. Jeho syn Peter Serkin sa stal tiež významným klaviristom
.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rudolf Serkin**

Referencie
----------

1. ↑  Jean-Pierre Thiollet, *88 notes pour piano solo*, "Solo nec plus ultra", Neva Éditions, 2015, p.50. ISBN 978 2 3505 5192 0.

Externé odkazy
--------------

* Nekrológ v New York Times

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rudolf Serkin na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Kennedy Center Honors 1980 – 1989 |
| --- |
| 1980 | 
* Leonard Bernstein
* James Cagney
* Agnes de Mille
* Lynn Fontanne
* Leontyne Priceová

 |
| 1981 | 
* Count Basie
* Cary Grant
* Helen Hayesová
* Jerome Robbins
* Rudolf Serkin

 |
| 1982 | 
* George Abbott
* Lillian Gish
* Benny Goodman
* Gene Kelly
* Eugene Ormandy

 |
| 1983 | 
* Katherine Dunham
* Elia Kazan
* Frank Sinatra
* James Stewart
* Virgil Thomson

 |
| 1984 | 
* Lena Horne
* Danny Kaye
* Gian Carlo Menotti
* Arthur Miller
* Isaac Stern

 |
| 1985 | 
* Merce Cunningham
* Irene Dunne
* Bob Hope
* Alan Jay Lerner & Frederick Loewe
* Beverly Sills

 |
| 1986 | 
* Lucille Ballová
* Hume Cronyn & Jessica Tandyová
* Yehudi Menuhin
* Antony Tudor
* Ray Charles

 |
| 1987 | 
* Perry Como
* Bette Davisová
* Sammy Davis Jr.
* Nathan Milstein
* Alwin Nikolais

 |
| 1988 | 
* Alvin Ailey
* George Burns
* Myrna Loy
* Alexander Schneider
* Roger L. Stevens

 |
| 1989 | 
* Harry Belafonte
* Claudette Colbert
* Alexandra Danilova
* Mary Martin
* William Schuman

 |
| 
* (1978 – 1979)
* (1990 – 1999)
* (2000 – 2009)
* (2010 – 2019)

 |

Autoritné údaje: * abART: 76602
* BnF: 138996715
* GND: 117466964
* ISNI: 0000 0001 0872 6058
* LCCN: n81022286
* NK ČR: jn20030902006
* VIAF: 14959597
* WorldCat: lccn-n81022286
**Rue de Rivoli** (*ulica Rivoli*) je ulica v Paríži. Tvorí hranicu medzi 1. obvodom (domy od č. 43 na nepárnej strane a od č. 102 na párnej strane) a 4. obvodom (domy do č. 39 na nepárnej strane a do č. 98 na párnej strane). Jej meno pripomína talianske mesto Rivoli, pri ktorom v roku 1797 zvíťazil v bitke Napoleon Bonaparte nad Rakúskom.

Poloha
------

Ulica je orientovaná od východu na západ. Smerom na východ na ňu naväzuje ulica Rue Saint-Antoine a na západe ústi na Place de la Concorde.

Dejiny
------

O stavbe *Rue de Rivoli* (pôvodne pod názvom *Rue Impérial*) bolo rozhodnuté 9. októbra 1801 podľa projektu architektov Perciera a Fontaina. Jej výstavba prebehla v dvoch fázach. Najskôr vznikol v rokoch 1806 – 1835 úsek od *Place de la Concorde* k Rue du Louvre. Táto časť je charakteristická domami s podlubím. Zvyšná časť ulice od *Rue du Louvre* k *Rue Malher* bola postavená až za Druhého cisárstva pri prestavbe Paríža vedenej barónom Haussmannom, ktorý takto vytvoril hlavnú osu (Vespula vulgaris) od východu na západ cez centrum mesta.

Významné stavby
---------------

* Veža Saint-Jacques
* Štúdio Comédie Française
* Louvre
* Jardin des Tuileries
* kostol Oratoire du Louvre
* v č. 206 v roku 1857 žil Lev Nikolajevič Tolstoj

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue de Rivoli**

Zdroj
-----

Súradnice: 48°51′25″S 2°21′13″V﻿ / ﻿48,8569°S 2,35367°V﻿ / 48.8569; 2.35367
*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue de Rivoli na českej Wikipédii.*
**Tyrannos** (starogr. *Τύραννος* – *Tyrannos*) je v gréckej mytológii syn Pterelaa, kráľa ostrova Tafos.

Tyrannos a jeho bratia Chromios, Antiochos, Chersidamas, Méstor a Euéres pochádzali z ostrova Tafos. Keďže ich starý otec Méstor bol brat mykénskeho kráľa Élektryóna, domnievali sa, že si môžu nárokovať podiel na mykénskom kráľovstve. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ale ich nároky zmietol zo stola.

Bratov premohol hnev a dohodli sa, že mu ukradnú dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania ale dobytok nakoniec predsa len odviedli a predali ho élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.

Referencie
----------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,5.
2. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,4,6.
Syndróm prázdneho sedla (dodatočne farebne upravené MR mozgu)
**Syndróm prázdneho sedla** alebo **syndróm prázdnej selly** (angl. empty sella syndrome) je vakovité rozšírenie subarachnoideálneho priestoru do tureckého sedla klinovej kosti, ktoré je vyplnené likvorom. Hypofýza je šupkovito sploštená na dne tureckého sedla. 

Príčiny: 

* porucha vývoja *diaphragma sellae* (lat.) - blany z duplikatúry tvrdej pleny, ktorá za normálnych okolností takmer úplne oddeľuje hypofýzu od ostatného obsahu lebečnej dutiny
* regresia (zmenšenie, ústup) nádoru hypofýzy
* zmenšenie hypofýzy po tehotenstve
* poškodenie diaphragma sellae pri chirurgickom zákroku - tzv. ***sekundárny*** alebo ***iatrogénny syndróm prázdneho sedla***

Syndróm väčšinou nemá funkčné následky a často sa diagnostikuje náhodne, pri vyšetrení mozgu z iných príčin.

Hlavnou diagnostickou metódou je magnetická rezonancia (MRI), ktorá zobrazí zväčšené turecké sedlo, vyplnené likvorom. Pri vyšetrení je dôležité posúdiť prípadné zmeny polohy *chiasma opticum* (kríženie zrakovej dráhy), ktorá môže byť stiahnutá nadol k sedlu a môže byť príčinou zrakových porúch. Diferenciálne diagnosticky treba syndróm odlíšiť od suprasellárnej subarachnoideálnej cysty - tá sa zobrazuje ako dobre ohraničená, homogénna lézia, ktorá má rovnakú signálovú intenzitu s likvorom vo všetkých zobrazovacích MR sekvenciách. Ďalej treba vylúčiť epidermoid a kraniofaryngeóm.

| * z
* d
* u
Podmozgová žľaza\* hypofýza |
| --- |
| Hormóny adenohypofýzy | 
* somatotropín
* tyreotropín
* kortikotropín
* prolaktín
* folikulostimulačný hormón
* luteinizačný hormón

 |  |
| Hormóny pars intermedia hypofýzy | 
* melanotropín

 |
| Hormóny neurohypofýzy | 
* vazopresín
* oxytocín

 |
| Choroby | 
* aplázia a hypoplázia
* cysty
* syndróm prázdneho sedla
* atrofia
* nekróza
* ischémia
* krvácanie
* akútne zápaly
* chronické zápaly
* hyperplázia

 |
| Nádory | 
* adenómy
* kraniofaryngeóm
* karcinómy
* metastázy
* sarkómy
* germinatívne nádory
* neurogénne nádory

 |
**Boutas** (iné názvy: **Bútas, Butas**, starogr. *Βούτας* – *Boutas*, iný prepis: *Bútas*) bol v starovekom Grécku olympijský víťaz v boxe dorastencov.

Boutas, syn Polyneika z Milétu, bol na hrách v Olympii korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Dátum jeho olympijského víťazstva je neznámy. Box dorastencov sa stal olympijskou disciplínou na 41. hrách v roku 616 pred Kr. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá ako dnešný. Pravidlá antického boxu totiž dovoľovali všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Boj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias počas prehliadky olympijskej *Altidy* videl i sochu Bouta. Pausanias o tom uvádza:„*Je tu umiestnený tiež milétsky Bútas, syn Polyneika, víťaz v pästnom zápase medzi chlapcami..."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,17,3.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Boutes** (iné názvy: **Bútes, Bútés, Butes**, starogr. *Βούτης* – *Boutes*/iný prepis *Bútés/Bútés/Butes*) je v gréckej mytológii syn boha severného vetra Borea z Trácie.

Boutes a jeho starší brat Lykourgos boli synovia boha severného vetra Borea a dvoch rozličných matiek. Žili v Trákii a keďže Boutes ako druhorodený syn nemal nárok vládnuť v rodnej krajine a túžil po moci, začal spriadať proti bratovi sprisahanie. Lykourgos to ale odhalil a Bouta a jeho prívržencov z krajiny vyhnal.

Vyhnanci sa potom usadili na ostrove Strongyle v súostroví Kyklád a napádali lode plávajúce okolo ostrova. Okolité ostrovy boli ešte v tom čase neobývané a pretože im chýbali ženy, boli prinútení ich ísť hľadať aj do vzdialenejších končín. Boutes a jeho druhovia sa tak dostal až k brehom Tesálie, kde sa práve konali slávnosti na počesť boha Dionýza.

Týchto osláv sa zúčastňovali aj ženy oblečené za Dionýzové sprievodkyne, ktoré sa správali často neviazane. Boutes si medzi ženami vyhliadol bakchantku Koronis a uniesol ju. Koronis sa však so svojim osudom nevedela zmieriť a vo svojich modlitbách prosila o pomoc boha Dionýza. Boh jej prosbám vyhovel a na Bouta zoslal šialenstvo a Boutos si nato v záchvate zobral život.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,50,2.
2. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,50,3.
3. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,50,4.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 116.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,50,5.
Screenshot z hry „Pac-Man"
**Pac-Man** je japonská plošinová počítačová hra vyvinutá spoločnosťou Namco. Prvýkrát bola uvedená v Japonsku 22. mája 1980. Veľmi skoro sa stala populárnou, neskôr až kultovou hrou. Stala sa symbolom všetkých počítačových hier, predlohou pre mnoho mutácií, populárnych piesní či pre televízny seriál. Pac-Man vo svojej dobe vytvoril úplne nový typ hry, pretože v dobe vzniku Pac-Mana bola väčšina hier typu "strieľačky", alebo sa podobali Pongu (prvá primitívna hra na TV).

Jeho tvorca *Toru Iwatani* tvrdil, že väčšina hier bola príliš násilná, preto chcel urobiť hru, ktorá by násilie postrádala a bola by prijateľná aj pre ženy.

Princíp hry
-----------

Hráč ovláda žlté koliesko s ústami a okom, Pac-Mana, v bludisku vyplnenom bodkami tzv. pac-dotmi, ktoré má Pac-Man za úlohu všetky zjesť. Tým postupuje do ďalšieho levelu (opäť v rovnakom bludisku). V bludisku sa tiež pohybujú štyria farební duchovia, ktorí sa poväčšine snažia Pac-Mana dobehnúť (každý svojím vlastným spôsobom). Na začiatku hry je v bludisku iba červený duch a ostatní sú zavretí v akomsi domčeku uprostred obrazovky, postupne sa však do bludiska dostanú všetci. Keď Pac-Mana ktorýkoľvek z nich chytí, hráč stráca jeden z troch životov a začína znova uprostred bludiska, ale bodky, ktoré už zjedol, sa znova neobjavujú. Na obranu proti duchom sú v každej úrovni štyri väčšie bodky, ktoré môže Pac-Man zjesť – duchovia potom na chvíľu zmodrajú a Pac-Man môže pre zmenu naháňať ich (a pri kontakte ich zjesť). Po zjedení ducha z neho zostanú len oči, ktoré sa vrátia doprostred bludiska, a tam sa duch obnoví. Vpravo a vľavo na hracej ploche sú vchody do tunela, ktorými môže Pac-Man aj duchovia prechádzať z jednej strany na druhú (t. z. keď vojdú na jednej strane, objaví sa na strane opačnej).

V mieste, odkiaľ Pac-Man začína hrať, sa občas objavuje ovocie, ktoré mu pridá body. Za každú zjedenú bodku je desať bodov, za prvého ducha je 200 bodov, za druhého ducha 400 bodov, za tretieho 800 a za posledného 1600. Za 10000 bodov dostane hráč život navyše.

Referencie
----------

1. ↑  Ako chápať správanie duchov v her Pac-Man

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pac-Man na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pac-Man**
**Jozef Kubiš** (pseudonym: *Bystričan*; \* 2. jún 1930, Banská Bystrica – † 25. jún 2011, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, hudobník a zberateľ.

Životopis
---------

V roku 1946 – 1950 študoval na Učiteľskej akadémii, 1960 – 1963 absolvoval štúdium na Pedagogickom inštitúte v Banskej Bystrici. Pôsobil ako učiteľ v Sobranciach (1950 – 1952) a v Banskej Bystrici (1952 – 1990).

V roku (1979 – 1990) bol riaditeľom Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici (člen od 1954) a členom rytmickej skupiny Alfréda Riehsa „Bystrica" (1950 – 1982).

Bol majiteľom jedinečnej zbierky historických pohľadníc a fotodokumentácie Banskej Bystrice (asi 10 000 jednotiek). Pohľadnice a fotodokumentáciu vystavoval v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici: *Ak si Bystričan, obzri sa späť* (1992), *Banská Bystrica v premenách času* (2000).

Ocenenie
--------

* 1959 – čestné uznanie za prácu v ľudovej umeleckej činnosti
* 1981 – pamätná plaketa mesta Banská Bystrica

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 172939
**Pacifizmus** je myšlienkový názor, osobná filozofia, spoločenské hnutie, politická doktrína - zavrhuje vojny a hlása zásady zmierlivého riešenia rozporov.

"Morálni" a "pragmatickí" pacifisti
-----------------------------------

"*Morálni pacifisti*" odmietajú vojnu z dôvodu jej nemorálnosti. Pacifizmus môže vyplývať nielen z morálnych východísk, ale aj z pragmatizmu. Argumentácia "*pragmatických pacifistov*" je postavená na ich presvedčení, že vojna a násilie nie sú optimálnou cestou riešenia sporov, existujú výhodnejšie možnosti; argumentujú okrem iného i tým, že cena zaplatená za vedenie vojny bude vždy vyššia, ako jej prípadné prínosy.

Niektorí známi pacifisti
------------------------

Albert Schweitzer, Bertha von Suttner, Albert Einstein, Mahatma Gandhi, Martin Luther King, Alfred Nobel, Carl von Ossietzky, Pablo Picasso, Bertrand Russell, Matka Tereza, Lev Nikolajevič Tolstoj, Richard Wagner, Ludwik Lejzer Zamenhof, Robert Nesta Marley, John Lennon

Mahatma Gandhi, predstaviteľ moderného pacifizmu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pacifizmus**

| * z
* d
* u
Politické ideológie |
| --- |
| 
* Anarchizmus
* Centrizmus
* Egalitarizmus
* Environmentalizmus
* Fašizmus
* Feminizmus
* Komunizmus
* Konzervativizmus
* Kresťanská demokracia
* Liberalizmus
* Libertarianizmus
* Monarchizmus
* Nacionalizmus
* Národný socializmus
* Pacifizmus
* Sekularizmus
* Socializmus
* Sociálna demokracia

 |
| Pozri aj Politický portál |
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
**Švajčiarsky systém** alebo **dánsky systém** alebo hovorovo **švajčiar** je jeden zo spôsob organizácie turnaja družstiev v bridži. Používa sa, ak je výrazne väčší počet štartujúcich družstiev, než počet kôl, na ktorý sa turnaj bude hrať. Tento systém bol s malými obmenami prevzatý z organizácie šachových družstevných súťaží.

Pravidlá
--------

* Do prvého kola sú súperi nasadení losom, alebo, ak možno približne stanoviť podľa nejakého kritéria výkonnostnú úroveň družstiev 1. hrá voči n/2-1, kde n je počet družstiev, 2. voči n/2-2 atď.
* Do každého ďalšieho kola nastupujú voči sebe: 1-2, 3-4, 5-6, ... podľa práve aktuálneho poradia s tým, že nemôžu hrať dvakrát po sebe proti sebe tie isté družstvá. Ak by mali hrať znova tie isté družstvá napríklad na prvom stole, budú hrať 1-3 a 2-4, ...
* Ako domáce družstvo nastupuje lepšie umiestnené družstvo.
* Posledné dve kolá sa hrajú jednoznačne podľa aktuálneho poradia. Niekedy navyše družstvá na prvých troch stoloch získavajú špeciálnu ochrannú bonifikáciu: prvý stôl 3 VP, druhý 2 VP a tretí 1 VP.
* Ak je nepárny počet zúčastnených družstiev, pauzujúce družstvo získava automaticky 18 VP. Družstvo môže pauzovať iba raz. Pauzuje najnižšie umiestnené družstvo, ktoré ešte nepauzovalo.

Priebežne poradie sa stanovuje takto: 1. Súčet VP 2. Rozdiel Impov 3. Podiel Impov.

Konečné poradie sa buď stanoví rovnakým spôsobom, alebo v prípade rovnosti VP sa za druhé kritérium vezmú vzájomné zápasy.

Pokiaľ v poslednom kole družstvo na prvom mieste má taký náskok, že ho už nik nemôže dobehnúť, hrá na poslednom stole proti poslednému družstvu a na prvých dvoch stoloch hrajú družstvá na 2. až 5. mieste, ak je nepárny počet družstiev, tak v poslednom kole nehrá.

V jednotlivých súťažiach sa pravidlá švajčiarskeho systému môžu v jednotlivostiach líšiť.

Pozri aj
--------

* barometer (bridž)
* švajčiarsky systém (šach)
Súradnice: 48°40′30″S 21°55′16″V﻿ / ﻿48,675°S 21,921°V﻿ / 48.675; 21.921

**Laborecká rovina** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Zaberá územie medzi Čečehovským kanálom a Dušou, južným smerom od Michaloviec.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá rovinaté územie v strednej časti Východoslovenskej roviny, v širšom okolí rieky Laborec. Severným smerom ležia podcelky Východoslovenskej pahorkatiny, od východu Zalužická pahorkatina, Podvihorlatská pahorkatina, Laborecká niva a Pozdišovský chrbát, vymedzujúci severozápadný okraj. Západným smerom sa rozkladá Malčická tabuľa, južným Latorická rovina, juhovýchodným Kapušianske pláňavy a na východnom okraji nadväzuje
Senianska mokraď a Iňačovská tabuľa, všetko podcelky Východoslovenskej roviny.

Chránené územia
---------------

V tejto časti Východoslovenskej roviny leží chránený areál Stretavka a prírodná rezervácia Raškovský luh.

Osídlenie
---------

Rovinaté územie patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a v severnej časti leží i najväčšie mesto Východoslovenskej nížiny, Michalovce. Nachádza sa tu tiež pomerne veľa obcí, prepojených cestnou sieťou.

Doprava
-------

Prirodzenou dopravnou križovatkou sú Michalovce, kde sa križujú cesty I/18 a I/19, v trase ktorej vedie i európska cesta 50. Severo-južným smerom vedie cesta II/555, spájajúca Michalovce a Veľké Kapušany, južným okrajom i cesta II/552 (Oborín – Veľké Kapušany). Západnou časťou vedie železničná trať Trebišov – Humenné, južnou časťou trať Trebišov – Veľké Kapušany.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-23]. Dostupné online.
Poloha zálivu v rámci ÍrskaPoloha zálivu v rámci Írska
**Donegalský záliv** (-slovenský normovaný názov; angl. *Donegal Bay*, ír. *Bá Dhún na nGall* ) je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Nachádza sa na severozápadnom pobreží Írska a je najväčším írskym zálivom. Na severe, východe a juhovýchode ho ohraničuje pevnina grófstva Donegal, na krátkom úseku na juhovýchode grófstva Leitrim a na juhu grófstva Sligo. Na západe je otvorený a približne v línii Roskeeragh Point - Carrigan Head sa spája s vodami Atlantiku. Na severnom pobreží sú jeho súčasťou zátoky Fintragh Bay, Inver Bay a McSwynes Bay. Na juhovýchodnom pobreží sa nachádza hlboký estuár rieky Erne.

V zálive ležia ostrovy Isle of St. Ernan, Belle's Isle, Rotten Island, v ústí zálivu sa nachádza ostrov Inishmurray. 
Do zálivu ústia rieky Eany Water, Eske, Erne, Drowes a Duff. Na jeho pobreží ležia mestá Ballyshannon, Bundoran, Coolmore, Donegal, Killybegs, Mountcharles, Mullaghmore, Rossnowlagh a Tullaghan.

Na pobreží Donegalského zálivu sa vypína najvyšší morský klif v Európe, 601 m vysoký Slieve League. Pláže zálivu sú zároveň najlepším miestom v Írsku vhodným na surfovanie.

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam exoným* [online]. Ústav geodézie, kartografie a katastra SR, rev. 2011-06-01, [cit. 2014-11-09]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Zálivy Írska |
| --- |
| Írske more | 
* Brittas Bay
* Dublinský záliv
* Dundalk Bay
* Dundrum Bay
* Rosslare Bay
* Wexfordský záliv
* Wexford Harbour

 |
| Keltské more | 
* Ballycotton Bay
* Ballyteige Bay
* Clonakilty Bay
* Cork Harbour
* Courtmacsherry Bay
* Dungarvan Harbour
* Kinsale Harbour
* Tramore Bay
* Waterford Harbour
* Youghal Bay

 |
| západné pobrežie | 
* Ballinskelligs Bay
* Bantry Bay
* Bertraghboy Bay
* Blacksod Bay
* Brandon Bay
* Broad Haven
* Clew Bay
* Dingle Bay
* Donegalský záliv
* Dunmanus Bay
* Galwayský záliv
* Kenmare Bay
* Kilkieran Bay
* Killala Bay
* Killary Harbour
* Liscannor Bay
* Mal Bay
* Mannin Bay
* Roaringwater Bay
* St. Finan's Bay
* Shannonský estuár
* Sligo Bay
* Smerwick Harbour
* Tralee Bay

 |
| severné pobrežie | 
* Belfast Lough
* Gweebarra Bay
* Inishfree Bay
* Lough Swilly
* Loughros More Bay
* Mulroy Bay
* Red Bay
* Sheep Haven
* Trawbreaga Bay

 |
Rue de Richelieu
**Rue de Richelieu** (*Richelieuova ulica*) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode a 2. obvode. Nazýva sa podľa kardinála Richelieu, prvého ministra Ľudovíta XIII.

Poloha
------

Ulica vedie od námestia Place Colette a Place André-Malraux a končí na križovatke s ulicami Boulevard Montmartre a Boulevard des Italiens. Je orientovaná z juhu na sever, odkiaľ ďalej pokračuje Rue Drouot.

Dejiny
------

Prvá časť ulice bola otvorená 23. novembra 1633 medzi *Place Colette* a Rue Feydeau, kde stála *Porte Richelieu*. V roku 1701 bola táto brána zbúraná a 18. októbra 1704 bola otvorená ostatná časť ulice od *Rue Feydeau* až k veľkým bulvárom.

Pri svojom otvorení sa ulice nazývala *Rue Royale* (Kráľovská), ale už čoskoro bola premenovaná na *Rue de Richelieu*. V roku 1793 počas Francúzskej revolúcie získala meno *Rue de la Loi* (ulica Práva). V roku 1806 sa jej vrátilo meno *Rue de Richelieu*.

Významné stavby
---------------

* Comédie Française
* Palais Royal, pôvodné sídlo kardinála Richelieu.
* Dom č. 39: v roku 1874 tu zomrel Denis Diderot.
* Dom č. 40: tu stál dom, v ktorom v roku 1673 zomrel Molière.
* Dom č. 58: historické sídlo Bibliothèque nationale de France.
* Dom č. 63: v roku 1806 tu žil revolucionár Simón Bolívar.
* Dom č. 69: Stendhal tu napísal svoj román *Červený a čierny*.
* Na križovatke s ulicou *Rue Molière* sa nachádza Molièrova fontána.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rue de Richelieu**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rue de Richelieu na českej Wikipédii.*
**Attikos** (starogr. *Ἀττικός*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí.

Attikos z maloázijských Sárd bol na 232. olympijských hrách v roku 149 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku zostavili zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Zoznam olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), a to i meno olympionika Attika, uvádza historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Rudolf Čižmárik** (\* 18. júl 1949, Šoporňa – † 10. marec 2008, Bratislava) bol slovenský básnik, prozaik, publicista a prekladateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine pekára a vzdelanie získaval v Šoporni a Bratislave, kde vyštudoval odbor estetika a slovenčina na filozofickej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1971 – 1979 pracoval v bratislavskom rozhlase, od roku 1979 pracoval ako redaktor v denníku Pravda, v roku 1989 niekoľko dní viedol oddelenie kultúry ÚV KSS. Žil v Bratislave a pracoval na ministerstve kultúry.

Tvorba
------

Prvé básne publikoval v časopisoch Mladá tvorba, Slovenské pohľady, Nové slovo, Smena a ďalšie, knižne debutoval v roku 1970 zbierkou básní *Kamenné úžasy*. Vo svojich dielach sa snaží o vykreslenie rodného kraja, spomienok na detstvo, ale i ľúbostných vzťahov. V básniach sa venuje ľúbostným a spoločenským témam, intímnym vzťahom k žene, veciam, prírode i hudbe. V próze sa pokúša o vykreslenie etických vzťahov človeka k práci, prostrediu, no jednotlivé obrazy zo života človeka podáva zjednodušene, nepreniká do hĺbky, ale sa približuje až k reportážnej opisnosti a konštatovaniam. Okrem vlastnej tvorby sa venoval sporadicky i prekladom z rumunskej poézie.

Dielo
-----

### Básnické zbierky

* 1970 – *Kamenné úžasy*
* 1973 – *Krehká*
* 1974 – *Hrdličky*
* 1977 – *Stvorenie slnka*
* 1980 – *Variácie*
* 1985 – *Umývanie vody*
* 1986 – *Obyčajný život*
* 1988 – *Obojstranný zápal sŕdc*
* 1995 – *Horiaca ruža – Die Brennende Rose*
* 1999 – *Vôňa tela, vôňa slov*

### Próza

* 1976 – *Rozhovor so Svetlanou*
* 1982 – *Portrét pekára*
* 1997 – *Press a stres*

### Poézia pre deti

* 1974 – *Hrdličky*

### Výber z poézie

* 1990 – *Akordy krvných strún*

### Rozhlasové hry

* 1979 – *Tato*

### Preklady

* Šic, príhody malého myšiačika (z rumunčiny)

Autoritné údaje: * abART: 27433
* BnF: 120539778
* GND: 115667741
* ISNI: 0000 0001 1442 5948
* LCCN: n84113372
* NK ČR: jn20000601262
* SNK: 162275
* VIAF: 41859616
* WorldCat: lccn-n84113372
Mgr. **Martin Strižinec** (\* 1982, Bratislava) je hovorca prezidentky Zuzany Čaputovej a bývalý slovenský novinár, rozhlasový a televízny moderátor. Je interný doktorand mediálnej komunikácie a žurnalistiky na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (KŽ FiF UK).

V rokoch 2000 – 2007 absolvoval štúdium v študijnom programe žurnalistika na KŽ FiF UK. Od mája 2001 do októbra 2009 pôsobil ako moderátor spravodajstva v Rádiu Expres, následne od novembra 2009 do októbra 2013 pracoval ako moderátor spravodajstva a diskusných relácií v spravodajskej televízii TA3. Od marca 2011 do januára 2014 pôsobil ako moderátor spravodajstva a content manager (manažér obsahu) v Rádiu Hey!, ktoré sa 3. septembra 2012 premenovalo na Anténu hitrádio. Od novembra 2013 pôsobí ako moderátor politickej diskusnej relácie *O 5 minút 12*, avšak 2. januára 2018 *Denník N* priniesol overenú informáciu o Strižincovom pláne skončiť moderovanie tejto relácie.

Referencie
----------

1. ↑  A.S, Petit Press. *Martin Strižinec - hovorca prezidentky* [online]. *SME*, [cit. 2021-11-17]. Dostupné online.
2. ↑  A.S, Petit Press. *Čaputovej poradcom bude Leško, hovorcom Strižinec* [online]. domov.sme.sk, [cit. 2019-06-21]. Dostupné online.
3. ↑  *Životopis*, Bratislava: Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave, 2016 (vyd. 2016-10-25), dost. 2018-03-18
4. ↑  Strižinec, Martin (c2018), „Martin Strižinec", *LinkedIn*, dost. 2018-03-18
5. ↑  Mikušovič, Dušan (2018), „Strižinec skončí ako moderátor O päť minút dvanásť, ako jeho nástupca sa spomína Kovačič", *Denník N*, 2018-01-02, dost. 2018-03-18