recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Manufaktúra na výrobu porcelánu, Augarten (Leopoldstadt, Rakúsko).
**Manufaktúra** (z lat. *manus* = ruka + *factura* = robenie) bol (najmä v ranom novoveku) veľký podnik (dielňa), v ktorom sa tovar vyrábal do veľkej miery ručne, ale s intenzívnou špecializáciou (a príslušnou zložitou koooperáciou) a deľbou práce. Manufaktúra je aj označenie príslušnej formy (veľko)výroby.

V manufaktúrach pracovali schudobnení remeselníci a roľníci strácajúci pôdu na vidieku. Prvé manufaktúry vznikali v 14. storočí vo Flámsku a Florencii. Vyrábalo sa v nich prevažne súkno. V 19. storočí boli manufaktúry nahradené továrňami, ktoré sa od manufaktúr odlišujú tým, že sa v nich nevyrába prevažne ručne, ale pomocou strojov.

Známa bola manufaktúra v Šaštíne, ktorú v roku 1736 založil František Lotrinský, manžel Márie Terézie. Táto v svojej dobe najväčšia textilná manufaktúra na Slovensku zamestnávala viac ako 1 000 ľudí.

Referencie
----------

1. ↑  Manufaktúra. In: PIAČEK, Jozef; KRAVČÍK, Miloš. *FILIT : Otvorená filozofická encyklopédia* [online]. Bratislava: FMFI UK, [cit. 2020-12-14]. Dostupné online.
2. ↑   *História Šaštína* [online]. Šaštín-Stráže: Mestský úrad, [cit. 2021-02-13]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* ŠPIESZ, Anton. *Manufaktúrne obdobie na Slovensku : 1725 – 1825*. 1. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo SAV, 1961. 372 s.
* MRÁZEK, Otakar. *Vývoj průmyslu v českých zemích a na Slovensku od manufaktury do roku 1918*. Praha : Nakladatelství politické literatury, 1964. 490 s.
* ŠPIESZ, Anton. *Remeslá, cechy a manufaktúry na Slovensku*. 1. vyd. Martin : Osveta, 1983. 215 s.

Pozri aj
--------

* priemyselná revolúcia
**Albus** (z lat. *albus* - biely) bola grošová minca s veľkým obsahom striebra razená v 14. - 16. storočí v niektorých mestských štátoch západného Nemecka (ako napr. Frankfurt, Kolín, Moháč, Trevír, Hesensko).

Etymológia označenia
--------------------

Slovo albus pochádza z latinčiny a znamená *biely*. Práve vďaka vyššiemu obsahu striebra sa svojou svetlejšou farbou (bledosťou) diferencovala táto minca od zvyšných dobových mincí s menšou nominálnou hodnotou. Z tohto dôvodu sa denárom pridával prívlastok albus, teda denarus albus, alebo biely fénig (weißer Pfennig).

Historický vývoj platidla
-------------------------

Históriu tejto mince možno vystopovať až do polovice 14. storočia, kedy ju oficiálne zaviedol triersky arcibiskup Kuno II. von Falkenstein. Doložené záznamy o nej pochádzajú z menovej zmluvy medzi Trevírom a Kolínom uzavretej v roku 1372.

Časom sa označenia pre mincu (albus) stalo označením pre novú menu denarus albus menovej únie medzi Trevírom, Mainzom a Kolínom, odkiaľ sa albus ako mena šíril do ďalších priľahlých oblastí. 

Na averze tejto mince sa nachádzali najskôr kresťanské motívy (Krista, svätcov).

Reverz mince zdobil najčastejšie štít s erbom, v Meinzi to bolo napríklad vyobrazenie kolesa (**Mainzer Rad**, odtiaľ tiež označenie Raderalbus, ktorého hodnota sa rovnala jednému *dvojšilingu* /*Doppelschilling*/, teda 24 fénigom /*Pfennigen*/).

Po menovom edikte falcgrófa Wolfganga Wilhelma z 1. septembra 1620 o prepočítavaní cudzích mien na ríšske toliare /*Reichstaler*/ bol menový kurz pre vojvodstvá Jülich-Berg stanovený na 78 albov za 1 ríšsky toliar (*Reichstaler*), pričom 1 albus sa vymieňal za 12 halierov (*Heller*).

Počas tridsaťročnej vojny (1618 – 1648) strácala táto minca postupne na význame, až sa v 18. storočí používala už iba v regionálnom meradle (o. i. aj v Hessensku) ako drobná minca s malou hodnotou. V Jülich-Bergu sa napriek tomu albus v priebehu 18. storočia tešil stále veľkej obľube medzi obchodníkmi.

Súčasnosť
---------

Albus sa v súčasnosti už nepoužíva ako platidlo ani ako mena v žiadnej krajine na svete. Má svoju už iba svoju numizmatickú hodnotu.

Referencie
----------

* Heinz Fengler; Gerhard Gierow; Willy Unger: Numismatik, Berlin 1988.
* Helmut Kahnt: Das große Münzlexikon von A bis Z, Regenstauf 2005.
* Heribert Engel: Finanzgeschichte des Herzogtums Jülich, Bonn 1958.
* BRENČIČOVÁ, D.: Peniaze. Bratislava: Fortuna Print, 1993. 63 s. ISBN 80-7153-059-X
* JÚĽŠ SAV BA
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Albus (Münze) na nemeckej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Münzen Lexikon
* Geld
* Holy Roman Empire Money
Kamión s návesom
Kombinácie kamiónov
Daimler-Lastwagen, 1896
**Kamión** je jazdná súprava nákladného automobilu (ťahača) s návesom alebo prívesom s celkovou hmotnosťou nad 12 ton.

Základné typy súprav
--------------------

* návesová - ťahač s návesom
* s vlekom (tandemový alebo klasický) - nákladný automobil a 1 alebo viac prívesov
* viacnávesová (prípadne kombinovaná) - ťahač s 2 návesmi alebo návesom a prívesom

Nadrozmerný náklad
------------------

Rozmery i hmotnosti súprav upravujú smernice jednotlivých krajín, pre našu oblasť je stanovené maximum výšky na 4 m, šírky na 2,5 m a dĺžky od 16,5 m pri návese, po 20 m pri prívese. Výnimky sa udeľujú pri preprave veľkých a ťažkých nákladov, ktoré nie je možné zmenšiť (konštrukcie, reaktory, turbíny, domy a pod.).

Zaujímavosťou sú cestné vlaky, známe z austrálskych alebo amerických ciest s prakticky neobmedzenou dĺžkou. Na veľké vzdialenosti sú schopné prepraviť naraz desiatky ton nákladu.

Výbava vozidla
--------------

Je spravidla podriadená potrebám diaľkovej dopravy. Nezávisle vykurovaná kabína poskytuje základný komfort na niekoľkodňový pobyt vo vozidle a zvyčajne má dve lôžka, chladničku, rádio, odkladacie boxy, varič a iné nevyhnutné vybavenie. 

Vozidlá majú nádrže na pitnú vodu a dostatok paliva (nezriedka aj 1 500 litrov) na dlhú trasu. Poháňané sú väčšinou vznetovým motorom so zdvihovým objemom od 11 do 16 litrov a životnosťou i niekoľko miliónov kilometrov. Výkon bežnej súpravy dosahuje 400 až 700 koní. Kamióny v Európe majú povinne montovaný obmedzovač rýchlosti, nastavený na 90 km/h a digitálny tachograf pre záznam pracovnej doby vodičov.

Galéria
-------

* Súprava s prívesomSúprava s prívesom
* Austrálsky cestný vlakAustrálsky cestný vlak
* Súprava návesu s prívesomSúprava návesu s prívesom
* Americký návesový ťahačAmerický návesový ťahač

Pozri aj
--------

* Ťahač
* Nákladný automobil
* Príves
* Náves
* Cestný vlak

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kamión**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kamion na českej Wikipédii.*
**Emil Bihary** (\* 31. júl 1910, Veľká Poľana – † 4. december 1976, Prešov) bol slovenský futbalista a hokejista.

Životopis
---------

Narodil sa 31. júla 1910 vo Veľkej Poľane. Pochádzal z rodiny miestneho gréckokatolíckeho kňaza. Päť mesiacov po narodení mu zomrel otec a mama s tromi synmi sa v roku 1911 presťahovala najprv k babke do Stakčína a potom do Prešova.

Klubová kariéra
---------------

S jeho menom je spätých vyše tridsať rokov prešovského futbalu. Najprv obliekal dres prvého prešovského klubu PTVE, tri zápasy odohral aj za tím RUSJ (založený profesormi Ruského gymnázia), sporadicky obliekal i dres Törökvésu. V roku 1936 prestúpil do Slávie Prešov. Aktívne hrával ešte v sezóne 1943/1944 a naposledy si obliekol futbalový dres Sparty Prešov ako 37-ročný v divíznom stretnutí na ihrisku v Levoči (Slávia vyhrala 3:1).

Bihary bol aj vynikajúcim hokejistom. V roku 1932 získal so Sláviou Prešov titul hokejového majstra Slovenska, v roku 1941 vyhral s celkom Slávie medzinárodne obsadený Tatranský pohár a bol vyhlásený za najlepšieho hráča turnaja. V rokoch 1940 – 1944 reprezentoval Slovensko.

Trénerská kariéra
-----------------

Po prestupe v roku 1936 do Slávie Prešov bol poverený vedením dorastencov. V štyridsiatych rokoch 20. storočia s nimi získal tri tituly majstrov Slovenska (1940, 1941, 1942). Vychoval hráčov ako Ján Karel, Ladislav Pavlovič, František Semeši, či Gejza Šimanský.

Referencie
----------

1. 1 2  Prešovský večerník. *Nenapodobniteľný žonglér* [online]. Prešovský večerník, 2011-12-19, [cit. 2013-02-05]. Dostupné online.
2. ↑  Prešovský Korzár. *Najväčšia postava prešovského futbalu i hokeja – hráč a tréner Emil Bihary* [online]. Prešovský Korzár, 2001-06-06, [cit. 2013-02-05]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* JACOŠ, Ján: *Osobnosti prešovského športu I.*, Prešov, RE-PRO-MA 2010.
Mapa zobrazuje oblasti, kde žije v súčasnosti najviac Keltov, ktorí hovoria keltskými jazykmi
**Keltské jazyky** sú jednou z vetiev indoeurópskej jazykovej rodiny, jazyky Keltov. Na prelome letopočtu nimi hovorila veľká časť západnej, strednej a juhovýchodnej Európy, vrátane dnešného Slovenska. Dodnes však prežili len 4 z nich (írčina, gaelčina, bretónčina, waleština), ktoré sa používajú ostrovkovito v Bretónsku a na britských ostrovoch. Všetky štyri sú menšinovými jazykmi a sú vystavené veľkému tlaku angličtiny alebo francúzštiny.

Dejiny
------

Na začiatku letopočtu boli Keltiberi aj Gali postupne romanizovaní a asimilovaní. V 6. - 8. storočí sa stará britčina rozpadla na jednotlivé britské jazyky. V 12. - 13. storočí mala podobný osud goidelčina. Koncom 18. storočia zanikla kornčina, v 20. rokoch 20. storočia mančina.

Charakteristika
---------------

Zložité hláskoslovie a zložité pravidlá výslovnosti, spôsobené archaickým pravopisom. Pôvodne flexívny charakter sa zachoval len v niektorých jazykoch, zostalo najmä zložité časovanie slovies. Slovosled je typu VSO, čiže prísudok - podmet - predmet.

Písmo
-----

Všetky keltské jazyky používajú latinku, írčina však charakteristicky oblo upravenú (už od 5. storočia). Ešte pred prechodom k latinke vyvinuli Kelti na britských ostrovoch pod vplyvom latinky vlastné písmo Ogam.

Delenie
-------

Z prakeltčiny sa vyvinuli nasledujúce skupiny:

* kontinentálna skupina
	+ iberokeltská podskupina (keltoiberčina)
		- bellerčina (jazyk Bellerov)
		- ditančina (jazyk Ditanov)
		- lusončina (jazyk Lusonov)
		- ...
	+ stredoeurópska a východoeurópska podskupina
		- galčina (jazyk Galov) - vrátane lepontčiny
		- galatčina (jazyk Galatov)
		- bójčina (jazyk Bójov)
		- ...
* ostrovná skupina
	+ goidelská podskupina (gaelská podskupina)
		- praíčina
		- staroírčina
		- stredoírčina
			* írčina - jazyk Írska
			* (škótska) gaelčina
			* mančina - jazyk ostrova Man
	+ britská podskupina
		- kumbrijčina
		- piktčina
		- starowaleština
		- stredowaleština
			* waleština - jazyk Walesu
		- britčina
		- juhozápadné britské jazyky:
			* kornčina - jazyk polostrova Cornwall
			* bretónčina - jazyk Bretónska

V niektorých deleniach ostrovná skupina neexistuje a rozlišujú sa tri skupiny: kontinentálna skupina, goidelská skupina (= hore goidelská podskupina) a britská skupina (= hore britská podskupina).
**Hérón** (starogr. *Ήρων*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí.

Hérón z Alexandrie si na 241. olympijských hrách v roku 185 vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol najstarším a hlavným olympijským pretekom, menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku bol koncom 5. stor. pred Kr. zostavený zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Meno olympionika Héróna je uvedené v Eusebiovom zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 42°30′28″S 24°11′06″V﻿ / ﻿42,50778°S 24,18500°V﻿ / 42.50778; 24.18500

**Džunovov dom** (bulh. Джуновата къща – *Džunovata kăšta"*) je dom z konca 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Panagiurište v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.

Je jedným z objektov panagiurského Historického múzea.

Lokalita
--------

Džunovov dom sa nachádza v centrálnej časti mesta Panagiurište v areáli komplexu panagiurského Historického múzea.

Dejiny
------

Dom bol postavený v roku 1893. V roku 1986 bola v budove otvorená múzejná expozícia *Panagiurská zlatnícka škola*. V roku 2020 bola múzejná expozícia renovovaná. V roku 2021 sa uskutočnili reštauračné práce na fasáde budovy.

Múzejná expozícia
-----------------

V dome sa nachádza tematická expozícia *Panagiurská zlatnícka škola* (bulh. Панагюрска златарска школа – *Panagiurska zlatarska škola"*), ktorá sa venuje zlatníckemu remeslu, ktoré malo veľký význam v Panagiurišti v 19. storočí. Expozícia sleduje vznik a vývoj panagiurskej zlatníckej školy a ňou používané výrobné techniky: odlievanie, smalt, kovanie a filigrán. Hlavnou produkciou zlatníkov z Panagiurišta boli ozdoby, stolový riad a cirkevné náčinie. Ornamenty zobrazené v rámci expozície vypovedajú o formovaní miestnej ľudovej zlatníckej školy s jasne vyjadrenou originalitou.

Galéria
-------

* celkový pohľad na budovu zo severozápaducelkový pohľad na budovu zo severozápadu
* západná fasáda budovyzápadná fasáda budovy
* severná fasáda budovyseverná fasáda budovy

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   *Галерии* [online]. museumpan.com, [cit. 2023-07-04]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4  CVETANOV, Momčil. Pătevoditel – Oblast Plovdiv, Oblast Pazardžik. Stara Zagora : Domino EOOD. 2020. 220 s. ISBN 9789546513199. S. 186 – 187. (po bulharsky)
3. 1 2 3 4 5  KOLEKTÍV AUTOROV. Panagiurska enciklopedija. Sofia : Izdatelstvo "Bogianna". 2007. 416 s. ISBN 9789546760708. S. 114. (po bulharsky)
4. ↑  МАРИЦА, Екип. *Откриват обновената Панагюрска златарска школа* [online]. marica.bg, 2020-10-05, [cit. 2023-07-04]. Dostupné online.
5. ↑   *Новини* [online]. museumpan.com, [cit. 2023-07-04]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Džunovov dom**
**Emil Bielik** (\* 5. február 1928, Jasenie) je slovenský lekár a biochemik.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v rokoch 1947 – 1952 študoval medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Tam sa súčasne stal zakladajúcim členom folklórneho súboru Lúčnica, kde dlhé roky pôsobil ako spevák a tanečník. V roku 1957 sa stal primárom oddelenia klinickej biochémie v Krajskom ústave národného zdravia v Banskej Bystrici ako jeho zakladateľ. V roku 1975 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a v roku 1976 mu bol udelený titul kandidáta vied. Je zakladajúcim členom *Slovenskej spoločnosti klinickej biochémie*, bol podpredsedom federálneho výboru Spoločnosti klinickej biochémie a členom poradného zboru ministerstva zdravotníctva pre klinickú biochémiu. Je autorom početných zlepšovacích návrhov a jedného patentu v rámci svojho odboru. Prednášal stredoškolským i vysokoškolským študentom v Banskej Bystrici, pôsobil na Lekárskej fakulte v Bratislave i v Brne. Venoval sa aj štúdiu patobiochemických mechanizmov acidobázickej rovnováhy. Je autorom odborných publikácií, publikoval okolo 50 prác.

Ocenenie
--------

Obdržal Zlatú medailu Slovenskej lekárskej spoločnosti (1988), Cenu primátora mesta Banská Bystrica (2008) a ďalšie ocenenia.

Referencie
----------

1. ↑  Šovčíková,D. a kol.: *Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 2001*, ŠVK, Banská Bystrica, 2002

Zdroje
------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5702 6499
* NK ČR: mzk2005286727
* VIAF: 84624897
Súradnice: 48°35′31″S 21°52′08″V﻿ / ﻿48,592°S 21,869°V﻿ / 48.592; 21.869

**Malčická tabuľa** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá rovinaté územie v strednej časti Východoslovenskej roviny, a v rámci krajinného celku susedí na západe s rozsiahlou Ondavskou nivou, južným smerom nadväzuje Latorická a východným Laborecká rovina. Severným smerom leží Pozdišovský chrbát, ktorý je súčasťou Východoslovenskej pahorkatiny.

Chránené územia
---------------

V tejto časti Východoslovenskej roviny leží prírodná rezervácia Slavkovské slanisko a národná prírodná rezervácia Kopčianske slanisko.

Osídlenie
---------

Malčická tabuľa patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a mnohé obce sa sústreďujú v okolí cesty Trhovište – Oborín. Druhá línia sídiel prechádza východnou časťou podcelku.

Doprava
-------

Severným okrajom prechádza západo-východným smerom cesta I/19, v trase ktorej vedie i európska cesta 50. Na ňu sa pripájajú cesty III. triedy, no tiež cesta II/554, ktorá vedie z Trhovišťa južným smerom k Oborínu, kde sa pripája na cestu II/552. Rovinatým územím v severnej časti vedie i železničná trať Trebišov – Michalovce, východným smerom vedie trať Trebišov – Veľké Kapušany.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-23]. Dostupné online.
**Plavúňorasty** (oddelenie *Lycopodiophyta*) alebo **plavúňovité rastliny** (trieda *Lycopodiopsida*) sú taxón (spravidla oddelenie či trieda) výtrusných cievnatých rastlín. Patria sem byliny a fosílne dreviny.

Majú plnú stonku, ktorá je vidlicovito rozkonárená, husto porastená malými jednožilovými listami. Listy sú ihlicovité alebo šupinovité. Na vrchnej strane listov je tzv. *pajazýček* (lingula) ktorý slúži na nasávanie dažďovej vody. Výtrusnice vyrastajú jednotlivo, na báze vrchnej strany výtrusných listov, ktoré sú len málo odlišné od asimilačných listov, výtrusnice sú väčšinou v klasoch. Vo výtrusniciach sa tvoria buď izospórické (rovnaké) alebo heterospórické (morfologicky odlišné) výtrusy. Gametofyt izospórických plavúňorastov je valcovitého až hľuzovitého tvaru, saprofyticky žijúci, pri heterospórických druhoch je gametofyt veľmi redukovaný, vyvíjajúci sa vo vnútri samičích spór- megaspór. V zemi sú upevnené pomocou podzemku, ktorý slúži aj na nepohlavné rozmnožovanie. Fylogenetický pôvod plavúňorastov je v rýniorastoch. Vyskytovali sa najmä v silúre, karbóne a perme. Dodnes prežili iba bylinné typy. Medzi plavúňorasty sa zaraďujú 2 triedy- plavúne a plavúnky. Medzi plavúne patria bylinné izospórické typy s jednoduchými listami bez pajazýčka. Medzi plavúnky patria rôznovýtrusné- heterospórické typy, vrátane fosílnych drevín. Plavúnky majú na listoch pajazýček.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Plavúňorasty**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Plavúňorasty**
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Hóki
Hirošige (1797-1858):Ryžové polia v provincii Hóki
**Provincia Hóki** (jap. 伯耆国 – Hóki no kuni) bola stará japonská provincia, na území ktorej sa dnes nachádza západná časť prefektúry Tottori. Hóki susedila s provinciami Inaba, Mimasaka, Biččú, Bingo a Izumo.

Starobylé hlavné mesto sa nachádzalo v oblasti, kde je dnes Kurajoši a významné hradné mesto bolo v Jonago.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hōki Province na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**PlayStation 4** (**PS4**) je herná konzola, ktorú vyvinula spoločnosť Sony Computer Entertainment. Uvedená bola dňa 15. novembra 2013 v Severnej Amerike ako nástupca hernej konzoly PlayStation 3. V Európe a Austrálii bola uvedená dňa 29. novembra 2013. Je konkurenciou pre Wii U od Nintenda a Xbox One od Microsoftu.

O konzole
---------

Playstation 4 je nástupcom obľúbenej Playstation 3, prináša viacero pozitívne aj negatívne vnímaných noviniek. Medzi tie negatívne v súčasnosti patrí najmä spätná nekompatibilita. V čase uvedenia na trh je ohlásených viac než 100 unikátnych hier pre túto konzolu, väčšina je zatiaľ vo vývoji. K novinkám patrí hranie na dvoch obrazovkách, okamžité zdieľanie zážitkov vďaka novej funkcii ovládača a ďalšie.

Ovládač DualShock 4
-------------------

Ovládač DualShock 4
Ovládač DualShock 4 je možné zatiaľ kúpiť v modrej, červenej a čiernej farbe. Má presnejšie ovládanie vďaka mimoriadne citlivému senzoru. Má vstavaný pohybový senzor a tlačidlo SHARE zaisťujúce okamžité zdieľanie zážitkov z hrania. Ďalšie novinky sú dotyková plocha na ovládači, priamo zabudovaný mikrofón, svetelná lišta či výstup pre slúchadlá.

Kamera
------

PlayStation-Eye
K Playstation 4 je v rámci voliteľného príslušenstva k dispozícii vylepšená PS Eye kamera. Má dve kamery s rozlíšením 1280x800 pixelov snímajúce pri 60 snímkoch za sekundu uhol záberu 85 stupňov. Bude schopná detegovať pohyb hráča či zistiť jeho polohu. Jej cena sa odhaduje na 50 eur.

Kompatibilita
-------------

Spoločnosť SONY oznámila, že spätná kompatibilita nebude pre PS3 ani PS2. Ale PS4 nebude blokovať tzv. bazárové hry a kompatibilita so staršími hrami by mala byť nepriamo zabezpečená cez streamovaciu hernú službu Gaikai.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **PlayStation 4**

Zdroje
------

* sector.sk
* brloh.sk
**Džňánajoga** je joga prostredníctvom vyššieho intelektu, nadradeného rozumu; joga poznania,
joga intelektuálneho hľadania dovedeného až za hranice bežného rozumu.

Džňánajoga sa zakladá na analýze a klasifikácii psychických stavov ako fyzikálnych síl a napätí v bytí vo vzťahu k mravnej hodnote tvorov. Týmto spôsobom dospieva k poznaniu a identifikácii átmanu. Potom nastupuje cestu
opačného postupu, kde sú všetky sily, látky a javy považované za átman, ktorý sa tak stane jedinou náplňou džňánajogína. Keď sa to stane, pozná džňánajogín absolútno a prispôsobí sa jeho realizácii predovšetkým na úrovni svojho vedomia a neskôr celou svojou bytosťou. Tým ho džňánajoga privedie k cieľu, ktorý nosí v sebe ako stav vykúpenia. Džňánajoga je preto jogou racionalistickou a filozofickou v zmysle individuálneho postupu a individuálnej skúsenosti.

Pozri aj
--------

* budhizmus
* indická filozofia
* joga

Predstavitelia
--------------

* Šankara
* Jiddu Krišnamurti
* Ramana Mahariši
* Květoslav Minařík

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Unix System V** (často skracovaný ako **SysV**, niekedy ako System 5) bol jednou z verzií operačných systémov Unix. Pôvodne bol napísaný v Bellových Laboratóriách (Unix System Laboratories, USL) firmy AT&T a uverejnený po prvýkrát v roku 1983. System V je priamym pokračovaním systému napísaného v roku 1969 Dennisom Ritchiem a Kenom Thompsonom.

Štyri hlavné verzie Systemu V boli označené ako verzia 1, 2, 3 a 4. Vzniklo mnoho komerčných verzií Unixu, ktoré sa opierajú o licenčný kód SysV, medzi ktoré patrí AIX, A/UX, HP-UX, Xenix alebo SCO OpenServer.

Prvý komerčný Unix bol nazývaný System III. System IV bol vnútorná verzia firmy AT&T. System V bol tradične považovaný za jednu z dvoch hlavných vetiev Unixu (druhá je BSD). Avšak s príchodom UNIXových implementácií vyvinutých z Linuxu a QNX nie je toto delenie presné. Dokonca akákoľvek úsilie o štandardizáciu ako POSIX skôr smerujú k zmenšovaniu rozdielov medzi implementáciami.

System V Release 4
------------------

System V Release 4, skrátene **SVR4**, bol najúspešnejšou verziou a zdrojom častých UNIXových rysov ako napr. „SysV init scripty" (`/etc/init.d`). Systém ďalej formuje základ *System V Interface Definition* (skr. **SVID**), čo je štandard definujúci ako by System V mal fungovať.

Hoci AT&T predávala svoj vlastný hardvér, ktorý bežal za pomoci Systemu V (AT&T Computer Systems), väčšina zákazníkov používala verziu od predajcov, založenú na referenčnej implementácii od AT&T. Obľúbený SysV je odvodený z Dell SVR 4 a Bull SVR4. Najviac rozšírená a používaná verzia System V v súčasnej dobe sú AIX od IBM a SCO OpenServer založený na System V Release 3, ďalej Solaris od Sun Microsystems a SCO UnixWare. Oba tieto systémy sú založené na System V Release 4.

**SVR4.2MP** bol vydaný v roku 1993 spoločnosťou Unix System Laboratories (USL) - predchádzajúci názov Bellových laboratórií - patriaci už v tej dobe k Novellu, ako posledná verzia *Systemu V Release 4*, ktorý sa zavádzal pod názvom UnixWare 2. Dnes má právny prístup ku kódu Systemu V firma SCO Group.

System V Release 5
------------------

System V Release 5 (**SVR5**) zostal základom UnixWare 7 vydaného spoločnosťou Santa Cruz Operation. Neskôr SCO Group vytvorilo SCO OpenServer 6 tiež na základe Systemu V Release 5, ale základný kód SVR5 nie je používaný žiadnym iným producentom.

Pozri aj
--------

* UNIX System III

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov UNIX System V na českej Wikipédii a System V na poľskej Wikipédii.*
**Prytanis** (starogr. Πρύτανις) bol kráľom Sparty (možno mýtickým) približne v polovici deviateho storočia pred Kr. Pochádzal z kráľovskej rodiny Eurypontovcov.

O Prytanovi, kráľovi Sparty z doby mýtov, vládnuceho pravdepodobne v polovici deviateho storočia pred Kr. máme veľmi málo správ. Podľa väčšiny antických historikov bol synom a nástupcom Eurypóna.
Staroveký historik a geograf Pausanias zaznamenal, že počas vlády Prytana sa už aj tak nedobré vzťahy Sparty s Argom zmenili na nepriateľské. Ich prvým sporom bol boj o územie Kynúrie, ktorý viedol ako napísal Pausanias ešte Prytanov predchodca z kráľovskej rodiny Agiovcov Echestratos.

Nakoľko z tohto obdobia nemáme historicky doložené správy, otázka Prytanovho nástupcu nám zostáva nejasná. Nástupcom Prytana podľa zoznamu kráľov Sparty od Pausania je Eunomos. Aj historik Ploutarchos s odkazom na písomné pramene básnika Simonida tvrdí, že Eunomos a zákonodarca Lykurgos mohli byť synmi kráľa Prytana. Staršieho Eunoma mal Prytanis údajne z prvého manželstva a Lykurgos, ktorý sa narodil neskôr bol od jeho druhej manželky Dionassy. Eunomos bol nástupcom Prytana aj podľa Diodora Sicílskeho, ale na rozdiel od ostatných historikov píše, že Prytanis bol priamym nástupcom Prokla a vládol až 49 rokov. Ale historik Herodotos, ktorého historické záznamy sú najstaršieho dáta vo svojom diele *História* napísal, že Prytanovým nástupcom sa stal jeho syn Polydektes.

Zdroje
------

* Herodotos, *História*, VIII, 131.
* Ploutarchos, *Lykurgos*, 1.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,7,2; 4,4,4.
* Diodoros Sicílsky, *Bibliotheca historia*, 7,8,2.

  


|  |
| --- |
| Prytanis**Eurypontovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Eurypón** | **kráľ**860 pred Kr. – 830 pred Kr. (letopočty sú fiktívne) | Nástupca**Polydektes** |
**Právna istota** je jasnosť, určitosť a stálosť štátnych rozhodnutí, ako aj riešenie sporných právnych otázok alebo pomerov v primeranom čase.

Je dôležitým pilierom ochrany práva. Zjednodušene možno povedať, že to je stav, keď sa človek môže spoľahnúť na právo, teda keď je právo predvídateľné. Predpoklady takejto dôvery sa vzťahujú na obsahovú i formálnu kvalitu práva, na tvorbu, na kvalitu jeho aplikácie a realizácie, ktoré potom zabezpečia že právo bude zachované. 

Patrí sem aj ochrana dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je aj zákaz retroaktívneho pôsobenia právnych predpisov. V štáte, kde vládnu zákony a nie subjektívne predstavy ľudí, z požiadavky právnej istoty jednoznačne vyplýva záver, že právne predpisy pôsobia do budúcnosti a nie do minulosti. V prípade spätného pôsobenia by sa vážne narušila požiadavka na ich bezrozpornosť. Znamenalo by to, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného práva v dobe, kedy došlo k nemu, nebude neskoršie posudzované ako protiprávne.
**USA for Africa** (United Support of Artists for Africa) je názov superskupiny, v ktorej sa pod vedením Harryho Belafonteho, Stevie Wondera, Lionela Richieho a Michaela Jacksona spojilo štyridsaťpäť prevažne amerických slávnych hudobníkov. Skupina bola v roku 1985 zostavená špeciálne pre nahratie slávneho hitu „We Are the World", ktorý sa stal hitom číslo jeden v rebríčkoch Spojených štátov a Spojeného kráľovstva.

Celý výťažok z produkcie superskupiny bol prevedený do fondu USA pre Afriku, ktorý v rokoch 1984-85 organizoval realizáciu finančnej podpory obetiam hladomoru v Etiópii. V súvislosti s touto udalosťou sa v niektorých kruhoch vzniesla kritika na to, že peniaze nakoniec neskončili v rukách postihnutých ale u zástupcov militaristickej vlády postihnutej oblasti.

Účastníci projektu
------------------


|  |  |
| --- | --- |
| * Dan Aykroyd (iba jeden Kanaďan a aj jeden z dvoch, ktorí nepochádzali z USA)
* Harry Belafonte
* Lindsey Buckingham (Fleetwood Mac)
* Kim Carnes
* Ray Charles
* Bob Dylan
* Sheila E.
* Bob Geldof (jediný zo superskupiny Band Aid, jediný Ír a aj jeden z dvoch, ktorí nepochádzali z USA)
* Hall & Oates (Daryl Hall a John Oates)
* James Ingram
* Jackie Jackson
* La Toya Jackson
* Marlon Jackson
* Michael Jackson
* Randy Jackson
* Tito Jackson
* Al Jarreau
* Waylon Jennings
 | * Billy Joel
* Cyndi Lauper
* Huey Lewis and the News (Sean Hopper, Bill Gibson, Johnny Colla, Mario Cipollina a Chris Hayes)
* Kenny Loggins
* Bette Midler
* Willie Nelson
* Jeffrey Osborne
* Steve Perry (spevák skupiny Journey)
* The Pointer Sisters (Anita Pointer, Bonnie Pointer a Ruth Pointer)
* Lionel Richie
* Smokey Robinson
* Kenny Rogers
* Diana Ross
* Paul Simon
* Bruce Springsteen
* Tina Turner
* Dionne Warwick
* Stevie Wonder
 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku USA for Africa na ruskej Wikipédii.*
**Ralpačän** bol podľa tradičného podania 41. tibetský kráľ. Narodil sa okolo roku 806, jeho otec bol Sänaleg, 40. kráľ Tibetu. Mal ešte štyroch bratov; keď Ralpačänov otec zomrel, mal sa stať ďalším kráľom najstarší žijúci Sänalegov syn Langdarma. Mal však nevybrané a hrubé chovanie, preto ministri, ktorí mali výber korunovácie kráľa na starosti, radšej zvolili za ďalšieho kráľa Ralpačäna.

Ralpačän bol veľmi naklonený buddhizmu. Aktívne ho podporoval a šíril po Tibetskej ríši. So svojimi dvomi predchodcami Songcän Gampom a Thisong Decänom je preto počítaný medzi tzv. „dharma kráľov" – panovníkov, ktorí, zaviedli v Tibete buddhizmus. Za dôb Ralpačäna bolo do tibetčiny preložených zo sanskrtu ohromné množstvo buddhistických textov. Ralpačän tiež uzavrel mierové dohody s Čínou.

V snahe o šírenie buddhizmu medzi ľuďmi a podporu mníchov kráľ nariadil, aby ľudia prispievali vlastnými prostriedkami na mníchov v kláštoroch. Bol to pravdepodobne prvý prípad v Tibete, kedy laická obec musela prispievať na udržiavanie kláštorov.

Ralpačän zomrel snáď v roku 838. Silné presadzovanie buddhizmu totiž nebolo milé pro-bönsky založeným ministrom, ktorí kráľa zavraždili. Po jeho smrti sa tibetského trónu chopil jeho brat Langdarma, počas ktorého doby dochádzalo k perzekúcii mníchov a k silnému potlačovaniu buddhizmu.

Referencie
----------

1. ↑  Žagabpa, str. 54.
2. 1 2  Žagabpa, str. 54–55.
3. ↑  Žagabpa, str 51.

Literatúra
----------

* ŽAGABPA, Cipön Wangčhug Dedän. *Dejiny Tibetu*. Praha : Nakladateľstvo Lidové Noviny, 2000. ISBN 80-7106-410-6.

Externé odkazy
--------------

* Najstaršie tibetské dejiny a traja dharma králi

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ralpačän na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**János Husz** (známy aj ako **Johann Husz**, **Ján Husz**; \* 23. júl 1843, Poprad, Slovensko – † 7. júl 1916, Budapešť, Maďarsko) bol veľmi málo známy evanjelický kňaz a entomológ – lepidopterológ z východného Slovenska, ktorý má význam hlavne ako regionálny výskumník okolia Popradu. Za Rakúsko-Uhorsko je uvedený v knihe Wilhelma Junka „Entomologen Adressbuch" z roku 1905.

Život
-----

Ján Husz sa narodil v Poprade. Jeho manželka bola Ľudmila Huszová, rod. Kochová. Mal dvoch synov: Vojtech Ján Husz (\* 1892) a Ján Ľudovít Husz (\* 1895).

V detstve navštevoval evanjelickú ľudovú školu v Poprade. Potom pokračoval v štúdiu na gymnáziu v Kežmarku a neskôr na kolégiu v Prešove. Štúdium ukončil v roku 1863 maturitnou skúškou a v tom istom roku sa zapísal na prešovskú teologickú akadémiu. V roku 1866 zložil v Dobšinej skúšku pod vedením superintendanta Mádayho. Jeden rok pracoval ako vychovávateľ u rodiny Pottornovej na Liptove. Po roku odchádza do nemeckej Jeny, kde ostáva na tunajšej univerzite ako poslucháč jeden rok. V roku 1870 sa vracia do Veľkej, kde pôsobil v ľudovej škole 34 rokov ako učiteľ. Bol členom mestského predstaviteľstva a dozorcom velickej šporiteľne. Bol aj presbyterom evanjelického cirkevného zboru a členom školskej rady. V roku 1905 odišiel do Popradu a do roku 1915 pôsobil ako kustód v Karpatskom múzeu. Už pred svojim zvolením za kustóda múzea pracoval od roku 1899 ako vedúci zoologického oddelenia. Zaoberal sa hlavne entomológiou, a preto pre múzeum mali význam hlavne jeho početné regionálne zbery hmyzu. Pre našu entomológiu majú význam niektoré jeho faunistické práce z východného Slovenska, ktoré pojednávajú o motýľoch tohto regiónu. V roku 1915 sa pre ťažkú chorobu vzdal svojich funkcií a vysťahoval sa do Budapešti.

János Husz zomrel v roku 1916 v Budapešti.

Čo sa stalo s jeho zbierkovým materiálom nie je známe.

Zdroje
------

* Varga, I.: 1917, Husz János, nekrológ. In: A Magyarországi Kárpati-egyesület évkönyve, 44, p. 104 – 106.
* Gaedike, R. & Groll, E. K. eds. 2001, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Husz János".
* Kollárová, Z. et kol.: 2004, Biografický slovník mesta Poprad. Svojmu mestu …. 194: Husz, Ján, p. 93.
* Bekessová, M. et kol.: 2006, Podtatranské múzeum v Poprade (1876 - 2006). Poprad, 10, 69.
**Ján Štiavnický** (pseudonym: **Ján Vlašský**; \* 11. júl 1937, Spišské Vlachy – † 9. august 1993, Košice) bol slovenský spisovateľ (prozaik, dramatik) a scenárista. V jeho literárnej tvorbe prevažovala literatúra pre deti a mládež, najmä povesti a rozprávky.

Život
-----

V rokoch 1952 – 1955 absolvoval štúdium na Jedenásťročnej strednej škole v Spišskej Novej Vsi (dnes Gymnázium, Školská 7, Spišská Nová Ves) a po maturite nastúpil na Lekársku fakultu v Košiciach (dnes Lekárska fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach), štúdium ale nedokončil. V rokoch 1961 – 1966 pracoval ako vedúci laboratória v kúpeľoch vo Vyšných Ružbachoch a v roku 1966 sa stal vedúcim literárno-dramatického vysielania v košickom štúdiu Československej televízie.

Debutoval knižnou zbierkou poviedok a rozprávok *Šaty malej Dominiky* (1971). Jeho tvorba bola zameraná predovšetkým na deti a mládež – napísal viacero kníh rozprávok, povestí, historických noviel a románov. Je tiež autorom niekoľkých bábkových, rozhlasových a televíznych hier a autorom scenára k celovečernému filmu *Blízke diaľavy* (1979). Na jeho počesť je pomenovaná literárna súťaž pre mladých autorov Literárne Košice Jána Štiavnického, ktorá sa koná od roku 1994.

Dielo
-----

Zoznam diel podľa Literárneho informačného centra:

### Knihy pre deti a mládež

* 1971
	+ *Šaty malej Dominiky*
	+ *Obor a kamenár*
* 1972
	+ *Kamenný kráľ*
	+ *Lipenka*
* 1973
	+ *Chlapci z Maše*
	+ *Studničky*
* 1974
	+ *Januš z Braniska*
	+ *Modrí diabli*
	+ *Martin, vydrž!*
* 1976 – *Rozprávky na každý deň*
* 1977
	+ *Cena priateľstva*
	+ *Richtársky tanec*
	+ *Horííí*
* 1978 – *Strážca pokladu*
* 1984 – *Farbiar a krásna Zuzana*
* 1985
	+ *Povesti z dávnych vekov*
	+ *Dobrý zmok a iné rozprávky*
* 1988 – *O krásnej zlatníkovej dcére*
* 1991 – *Povesti zo Spišského hradu*

### Knihy pre dospelých

* 1975 – *Zo všedných dní*
* 1976 – *Šampión*
* 1984 – *Do búrky*
* 1985 – *Akcia „Kláštor"*
* 1986
	+ *Partizánsky chirurg*
	+ *Vo víchrici*
* 1987
	+ *Nevystrelený náboj*
	+ *Necestami Brazílie*
* 1989 – *So skalpelom a bez neho*
* 1984 – *Posratí Spišiaci*
* 2019 – *Zvony v srdci*

### Rozhlasové hry

* 1974 – *Odchod*
* 1978 – *Kľúč*
* 1984 – *Mŕtve včely*

### Televízne hry

* 1970 – *Pieseň pre teba*
* 1971 – *Hodina života*
* 1972 – *Učiteľ*
* 1973 – *Rekord*

### Filmy (scenár)

* 1979 – *Blízke diaľavy*

Referencie
----------

1. 1 2  *Ján Štiavnický : Životopis autora* [online]. Bratislava : Literárne informačné centrum, c2019 [cit. 2019-10-15]. Dostupné online.
2. ↑  TASR. Ján Štiavnický patrí medzi kráľov slovenských povestí a rozprávok [online]. In *Teraz.sk*. 2017-07-11 [cit. 2019-10-15]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * abART: 161267
* ISNI: 0000 0000 5960 5144
* NK ČR: jn19990210600
* SNK: 151878
* VIAF: 4526365
**YINSH** je abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 2003 vymyslel belgičan Kris Burm ako piatu hru GIPF projektu.

Pravidlá
--------

Hracia doska má šesťuholníkový tvar, rozdelený čiarami, ktoré tvoria spolu 85 priesečníkov, na ktoré sa pokladajú hracie kamene. Každý hráč má k dispozícii 5 krúžkov, pričom jeden má krúžky čiernej farby a druhý má krúžky bielej farby. Okrem toho majú hráči k dispozícii 51 okrúhlych dvojfarebných kameňov, ktoré sú z jednej strany biele a z druhej čierne (podobne ako v hre Reversi). 

Hra sa skladá z dvoch fáz:

* Pokladanie krúžkov
* Presúvanie krúžkov

### Pokladanie krúžkov

Hráči striedavo pokladajú svoje krúžky na priesečníky hracej dosky. Ako prvý začne pokladať biely hráč. Táto fáza hry končí položením všetkých desiatich krúžkov na plochu hracej dosky. 

### Presúvanie krúžkov

Hráč, ktorý je práve na ťahu, vezme jeden kameň zo zásoby a položí ho svojou farbou navrchu do jedného zo svojich krúžkov. Potom tento krúžok presunie (bez kameňa) jedným smerom o ľubovolný počet polí na voľný priesečník. 
Presúvaný krúžok môže preskočiť ľubovolný počet priesečníkov alebo kameňov ľubovolnej farby. Pokiaľ však preskočí nejaké kamene, musí skončiť presun na prvom voľnom priesečníku za týmito kameňmi. Je zakázané preskočiť krúžok. Všetky preskočené kamene sa otočia, čím sa zmení ich farba. 

Ak vznikne na hracej doske súvislá rada najmenej piatich kameňov, hráč ktorému patria ich odstráni z dosky do zásoby a vezme si z dosky späť jeden zo svojich krúžkov. Ak táto rada obsahuje viac ako päť kameňov, hráč ktorému kamene patria odstráni z nich 5 ľubovolných kameňov, ktoré tvoria súvislú radu. 

### Cieľ hry

Hra môže byť ukončená dvomi spôsobmi:

* Jeden z hráčov vzal z hracej dosky tri svoje krúžky, čo znamená, že vytvoril tri rady piatich kameňov svojej farby. Tento hráč sa stáva víťazom.
* Na doske sú umiestnené všetky kamene, ale žiadny hráč nezískal tri zo svojich krúžkov. Víťazom sa stáva hráč, ktorý získal viac krúžkov. V prípade, že obaja získali rovnaký počet krúžkov, hra končí remízou.

Pozri aj
--------

* GIPF projekt

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka hry (po anglicky)
* Yinsh na boardgamegeek.com (po anglicky)
**Optofluidika** je oblasť výskumu a technológie, ktorá spája výhody fluidiky (najmä mikrofluidiky) a optiky. Medzi aplikácie tejto technológie patria displeje, biosenzory, laboratórne zariadenia na čipe, šošovky a nástroje na molekulárne zobrazovanie a energiu.

História
--------

Myšlienku fluidných optických zariadení možno vystopovať minimálne do 18. storočia, keď boli navrhnuté (a nakoniec vyvinuté) rotujúce bazény ortuti ako ďalekohľady s tekutým zrkadlom. V 20. storočí boli vyvinuté nové technológie, ako sú farbiace lasery a vlnovody s kvapalným jadrom, ktoré využívali laditeľnosť a fyzikálnu prispôsobivosť, ktorú kvapaliny poskytovali týmto novo vznikajúcim fotonickým systémom. Oblasť optofluidiky začala formálne vznikať v polovici roku 2000, keď dozrievali oblasti mikrofluidiky a nanofotoniky a výskumníci začali hľadať synergie medzi týmito dvoma oblasťami. Jedným z primárnych využití tejto oblasti sú Lab-on-a-chip a biofotonické výrobky.

Spoločnosti a transfer technológií
----------------------------------

Optofluidický a súvisiaci výskum viedol k vzniku mnohých nových produktov a začínajúcich spoločností. Spoločnosť Varioptic sa špecializuje na vývoj šošoviek založených na elektrovodivosti pre mnohé aplikácie. Spoločnosť Optofluidics, Inc. vznikla v roku 2011 z Cornellovej univerzity s cieľom vyvinúť nástroje na zachytávanie molekúl a diagnostiku chorôb na základe technológie fotonických rezonátorov. Spoločnosť Liquilume z Kalifornskej univerzity v Santa Cruz sa špecializuje na molekulárnu diagnostiku založenú na šípových vlnovodoch.

V roku 2012 Európska komisia spustila nový rámec COST, ktorý sa zaoberá výlučne optofluidickými technológiami a ich aplikáciou.

Referencie
----------

1. ↑   Developing optofluidic technology through the fusion of microfluidics and optics. *Nature*, 2006, s. 381–386. Dostupné online. DOI: 10.1038/nature05060. PMID 16871205.
2. ↑  Zahn, p. 185.
3. ↑  BOAS, Gary. Optofluidics and the Real World: Technologies Evolve to Meet 21st Century Challenges. *Photonics Spectra*, June 2011. Dostupné online [cit. 2011-06-26].
4. ↑   *Optofluidics: Optofluidics can create small, cheap biophotonic devices* [online]. Jul 1, 2006, [cit. 2011-06-26]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
5. ↑   *COST Action MP1205 Advances in Optofluidics: Integration of Optical Control and Photonics with Microfluidics* [online].. Dostupné online. Archivované 2017-11-26 z originálu.
**Ján Švehlík** (\* 17. január 1950, Lovča) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.

Klubová kariéra
---------------

S futbalom začínal v Žiari nad Hronom, odkiaľ prišiel v roku 1969 do Bratislavy študovať právo. Trinásť rokov pôsobil v belasom drese Slovana Bratislava, hral na pozícii stredného útočníka najčastejšie s Jánom Čapkovičom a Mariánom Masným. Výborný technik, nebojácny bojovník i pohotový strelec, ktorý vynikal dravosťou i rýchlosťou.  So Slovanom vyhral trikrát česko-slovenskú ligu, štvrtý titul pridal počas vojenčiny v Dukle Praha. V najvyššej súťaži odohral 296 zápasov, strelil 79 gólov. V závere kariéry hral v belgickom druholigovom klube KSC Hasselt a v nižších rakúskych súťažiach.

Po ukončení hráčskej kariéry pôsobil v Slovane v rôznych funkciách, ako asistent trénera, hlavný tréner i športový riaditeľ klubu.

Reprezentačná kariéra
---------------------

Reprezentoval už v juniorských kategóriach, v roku 1972 prispel k zisku titulu majstrov Európy vo výbere do 23 rokov. V A-mužstve debutoval 27. apríla 1974 v Prahe proti Francúzsku (3:3). Prvýkrát sa strelecky presadil 13. októbra 1974 v Bratislave, reprezentácii Švédska strelil dva góly (4:0). Najdôležitejší gól svojej kariéry strelil vo finále ME 1976. Celkom odohral v mužstve Česko-Slovenska 17 zápasov a strelil 4 góly.

Úspechy
-------

**Reprezentačné**

* majster Európy 1976 v Juhoslávii
* majster Európy hráčov do 23 rokov (1972)

**Klubové**

* Majster Česko-Slovenska: 1969/70, 1973/74, 1974/75, 1976/77
* Víťaz Česko-slovenského pohára: 1974, 1982
* Víťaz Slovenského pohára: 1970, 1974, 1976, 1982

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Ján Švehlík na eu-football.info
* Ján Švehlík na skslovan.com

| * z
* d
* u
Česko-slovenské mužstvo – ME 1976 (víťaz) |
| --- |
| 
* 1 Viktor
* 2 Dobiaš
* 3 Čapkovič
* 4 Ondruš
* 5 Pivarník
* 6 Jurkemik
* 7 Panenka
* 8 Móder
* 9 Pollák
* 10 Masný
* 11 Nehoda
* 12 Gögh
* 13 Barmoš
* 14 Biroš
* 15 Herda
* 16 Veselý
* 17 Švehlík
* 18 Galis
* 19 Petráš
* 20 Štambachr
* 21 Bičovský
* 22 Vencel
* Tréner: Ježek

 | Česko-Slovensko |
**Zuzana Hagarová** (v rokoch 2008 – 2018 **Zuzana Štočková**) (\* 25. november 1977) je slovenská šachová reprezentantka, medzinárodná veľmajsterka (WGM) a zároveň nositeľka titulu medzinárodný majster (IM mužov). Najvyšší rating mala v októbri 2008: 2430, dnes (2018) má 2300 bodov.

Niekoľkonásobná medailistka SR v kategórii žien a z toho 5krát majsterka SR – 1996, 1997, 1999, 2001, 2005, a druhá na M-SR mužov 2008. Druhá na majstrovstvách sveta dievčat do 18 r. v Segedíne 1994, šiesta na juniorskom MS v roku 1997, dvakrát piata na juniorskom ME (1995 a 1996). V r. 1999 bola líderkou ženského družstva, ktoré zvíťazilo na Majstrovstvách Európy v Batumi. V roku 2004 skončila na Open Tatry druhá. Desaťkrát úspešne reprezentovala Slovensko na šachových olympiádach – v rokoch 1994, 1996, 1998, 2000, 2002, 2004, 2006, 2008, 2014 a 2018, keď najlepšie umiestnenie dosiahlo družstvo Slovenska v roku 2004 na Mallorce – 7. miesto. 

Silnými hráčmi sú aj jej dvaja bratia – medzinárodný majster (IM) Eduard Hagara a Martin Hagara; všetkých troch súrodencov trénoval otec Eduard Hagara st. Jej manželom bol v rokoch 2008-2018 popredný český veľmajster Jiří Štoček. V súčasnosti žije v Česku, šachu sa venuje popri zamestnaniu – pracuje ako špecialista informačných systémov, predtým učila matematiku a informatiku na SPŠ v Ostrove (Česko) a na Gymnáziu P. O. Hviezdoslava v Kežmarku.

Partia
------


*Postavenie po 25. ťahu čierneho*

Na majstrovstvách Európy 1999, ktoré slovenské dievčatá vyhrali, hrala Zuzana Hagarová proti Nane Iosseliani na 1. šachovnici majstrovskú a veľmi dôležitú partiu: 

Iosseliani − Hagarová, 3. december 1999, Batumi

*1. d2-d4 Jg8-f6 2. Jg1-f3 g7-g6 3. c2-c4 Sf8-g7 4. g2-g3 O-O 5. Sf1-g2 d7-d6 6. O-O Jb8-d7 7. Jb1-c3 e7-e5 8. e2-e4 e5xd4 9. Jf3xd4 Vf8-e8 10. h2-h3 a7-a6 11. b2-b3 Va8-b8 12. Vf1-e1 c7-c5 13. Jd4-c2 b7-b5 14. c4xb5 a6xb5 15. Dd1xd6 Vb8-b6 16. Dd6-d1 b5-b4 17. Jc3-a4 Vb6-e6 18. Sc1-b2 Dd8-e7 19. Jc2-e3 Sc8-b7 20. f2-f3 Jf6-h5 21. Sb2xg7 Kg8xg7 22. g3-g4* Lepšie 22. Kh2, čierne polia na kráľovskom krídle sú oslabené. *22.- Jh5-f4 23. Je3-c4 De7-h4 24. Kg1-h2 Jf4xg2 25. Kh2xg2 Ve6xe4!* Za poslednú ochranu bieleho kráľa dáva čierny vežu. *26. Ve1xe4 Ve8xe4 27. Dd1-d3 Ve4-e6 28. Va1-f1 h7-h5 29. Kg2-h2 h5xg4 30. f3xg4 Jd7-f6 31. Ja4xc5 Jf6xg4+ 32. Kh2-g1 Ve6-e3 0-1* Biely vzdal.

Partia online:

Referencie
----------

1. ↑  365chess.com Ioseliani, Nana (2504) vs. Hagarova, Zuzana (2328), Batumi 1999, King's Indian, East Indian defence, (A48), 0-1

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zuzana Hagarová**

Externé odkazy
--------------

* Ženské olympiády Zuzany Štočkovej ešte pod dievčenským menom Hagarová
* Majstrovstvá Európy družstiev žien Batumi 1999, Slovensko zlaté
* Vývoj ratingu Zuzany Hagarovej
**Y-Gerät** (známy aj pod krycím menom **Wotan**) bol rádionavigačný systém používaný letectvom Tretej ríše počas druhej svetovej vojny na podporu nočného bombardovania Spojeného kráľovstva. Využíval princípy rádiových vĺn. Predchádzali mu systémy Knickebein a X-Gerät.

Princíp fungovania
------------------

Pozemný rádiový vysielač vysielal lúč smerovaný na cieľové miesto. Analyzátor v lietadle dokázal určiť polohu lietadla voči tomuto lúču. Okrem toho vysielal pozemný vysielač špeciálne signály, ktoré prijímač v lietadle po zachytení odvysielal späť na inej frekvencii. Pozemná stanica porovnaním vyslaného a prijatého signálu dokázala zamerať vzdialenosť lietadla od vysielača. Keď sa lietadlo nachádzalo nad vypočítaným miestom (v osi lúča, v definovanej vzdialenosti od vysielača) dostalo rádiový signál pre zhodenie bômb.

Operačné použitie
-----------------

So systémom sa začalo experimentovať v lete 1940. Koncom roku 1940 bol systém namontovaný do lietadiel jednotky III/KG 26 so základňou v Poix pri Amiense. Vysielače boli umiestnené v Poix, Cherbourgu a Casseli. Briti vyvinuli na rušenie Y-Gerät rušiaci systém s kódovým menom Domino. Účinok Y-Gerät bol rušením úspešne znižovaný. Ako protiopatrenie sa Nemci snažili zmeniť frekvenciu na ktorej vysielal lúč Y-Gerät, tento krok však nemal dlhý efekt. Takisto sa pokúsili lokalizovať a bombardovať rušiace vysielače, tie sa však podarilo rýchlo obnoviť. 3. mája 1941 boli pri nálete na Liverpool a Birkenhead zostrelené tri lietadlá so systémom Y-Gerät. Prístroje boli vymontované a analyzované. Na základe získaných vedomosti Briti zostrojili nový rušiaci systém Benjamin.

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 - 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)