recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Katherine Waterstonová** (angl. Katherine Boyer Waterston; \* 3. marec 1980, Westminster, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglicko-americká herečka. Je dcérou známeho herca Sama Waterstona.

Detstvo a mladosť
-----------------

Waterstonová sa narodila v marci 1980. Jej matkou je bývalá modelka Lynn Louisa Waterson a jej otec je Sam Waterston, herec. Má jedného nevlastného brata a dvoch súrodencov. Má dvojité občianstvo - anglické a americké. Narodila sa v Londýne, v časti Westminster ale vyrastala v Connecticute. V roku 1998 absolvovala Loomis Chaffee School a na New York University študovala herectvo, kde získala titul bakalár.

Kariéra
-------

V roku 2007 bola obsadená do filmu *The Babysitters* a v rovnakom roku získala tiež menšiu filmovú rolu v oscarovom filme, *Michael Clayton*.

V rokoch 2012 a 2013 sa objavila v piatych epizódach televízneho seriálu *Boardwalk Empire*.

V roku 2014 si zahrala po boku Joaquina Pheonixa, v dráme *Skrytá vada*, kde za svoj herecký výkon získala cenu Roberta Altmana, na predávaní cien Independent Spirit Awards. O rok neskôr si zahrala v životopisnom filme, s názvom *Steve Jobs*.

V roku 2016 bola obsadená do role Porpentiny, vo filme *Fantastické zvery a ich výskyt*. Film získal nadmieru pozitívne recenzie. Film získal aj ďalšie pokračovania, z čoho sa stala filmová séria. Waterstonová účinkovala aj v ďalších dvoch pokračovaniach a to v roku 2018 a 2022.

Účinkovala tiež vo filme *Votrelec: Covenant*, z roku 2017. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu *Deväťdesiate*, ktorý režíroval herec Jonah Hill. Objavila sa tiež v piatich epizódach televízneho seriálu *The Third Day*, po boku Naomie Harrisovej a Judea Lawa.

Súkromný život
--------------

Waterstonová mala šesťročný vzťah s Adamom Rappom. V novembri 2018 priznala tehotenstvo a v roku 2019 sa jej narodil syn.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katherine Waterstonová**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Katherine Waterston na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 17130846f
* GND: 143814443
* ISNI: 0000 0003 7017 480X
* LCCN: no2012050197
* NK ČR: xx0196845
* VIAF: 235724563
* WorldCat: lccn-no2012050197
**Katheryn Winnicková** (rod. *Katrusia Anna Vinitska*; \* 17. december 1977, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadská herečka známa z televízneho seriálu *Vikingovia* (2013 - 2020).

Detstvo a mladosť
-----------------

Winnicková sa narodila v Toronte, v Kanade. Je ukrajinského pôvodu a jej materinským jazykom je ukrajinčina. Po anglicky sa naučila v ôsmych rokoch. Od siedmych rokov sa venovala bojovému umeniu a v trinástich rokoch získala svoj prvý čierny pás. Do 21 rokov navštívila tri školy bojových umení.

Vyštudovala York University s titulom z kineziológie.

Kariéra
-------

Winnicková sa objavila v menších úlohách vo filmoch ako napríklad *50 First Dates* (2004), *Failure to Launch* (2006), či televíznych seriáloch ako *Dr. House* alebo *Kosti*.

Viac priestoru získala vo filme *When Nietzsche Wept* z roku 2007. Menšiu rolu získala aj vo filme *Vrahúni* (2010), kde ukázala jej bojové skúsenosti.

Od roku 2011 bola obsadená do jednej z úloh v televíznom seriály *Nikita*. O rok neskôr bola obsadená do komédie *A Glimpse Inside the Mind of Charles Swan III* po boku Charlieho Sheena, Patricie Arquettovej, Billa Murraya či Mary Elizabeth Winsteadovej.

Od roku 2013 do roku 2020 stvárnila rolu menom Lagertha v televíznom seriály *Vikingovia*. Za stvárnenie Lagerthy získala rôzne nominácie na televízne ocenenia, no žiadnu nezískala. Získala jednu z hlavných úloh v televíznom seriály spoločnosti Netflix, *Wu Assassins*.

V roku 2020 sa objavila po boku herca Ryana Phillippa v televíznom seriály *Big Sky*.

Referencie
----------

1. ↑   *Biography* [online]. Internet Movie Database, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online. (anglicky)
2. 1 2   *Our TEAM* [online]. winkaiselfdefense.com, [cit. 2021-02-20]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Katheryn Winnicková**

Externé odkazy
--------------

* Katheryn Winnicková v Internet Movie Database (po anglicky)
* Katheryn Winnicková v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Katheryn Winnick na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 155052296
* GND: 1073725936
* ISNI: 0000 0001 1953 457X
* LCCN: no2009150688
* VIAF: 100817818
* WorldCat: lccn-no2009150688
**Katharina Lutherová** rodená **von Bora** (\* 29. január 1499 Lippendorf – † 20. decembra 1552 Torgau) bola nemecká cisterciánska mníška a neskôr manželka reformátora Martina Luthera.

Život
-----

O jej živote je známe pomerne málo, Pochádzala zo schudobnelej saskej šľachtickej rodiny. V roku 1504 bola vyslaná za vzdelaním do kláštora benediktínskeho rádu v meste Brehna. V roku 1509 bola prijatá do cisterciánskeho kláštora Marienthron. Spolu s ďalšími mníškami sa zoznámila s Lutherovým reformným hnutím a na Veľkú noc roku 1523 s ôsmimi z nich tajne z kláštora utiekla.

Katharina von Bora a Martin Luther uzavreli manželstvo v roku 1525 (oddal ich pôvodne katolícky kňaz Johannes Bugenhagen), bol medzi nimi vekový rozdiel šestnásť rokov. Žili potom v priestoroch bývalého augustiniánskeho kláštora. Katharina sa tam podarilo vytvoriť prosperujúce poľnohospodársku usadlosť a dosiahnuť určitého blahobytu. Okrem toho pomáhala bývalým mníškam v ošetrovaní chorých. S Martinom Lutherom mali šesť detí, okrem toho sa starali o štyri siroty. Po Lutherovej smrti žila v chudobných pomeroch v rôznych mestách, na úteku pred vojnou a morom. Jej posledné slová údajne bola: *"Držím sa Krista tak ako tŕň odevu."*

Filmy o Katharine Lutherovej
----------------------------

* Luther a ja (2017)

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Katharina Lutherová na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 122174374
* GND: 118575430
* ISNI: 0000 0000 8223 509X
* LCCN: n79072930
* NK ČR: xx0214195
* SNK: 173795
* VIAF: 42630064
* WorldCat: lccn-n79072930
**KOSPAS-SARSAT** (*Kosmičeskoje spasenije*-*Search and Rescue Satellite Aided Tracking*) je medzinárodný družicový záchranný systém, ktorý začal činnosť 29. júna 1982 vypustením družice KOSPAS 1 - Kozmos 1383 s hmotnosťou asi 700 kg na dráhu s perigeom 991 km, apogeom 1 029 km, sklonom 82,9° a obežnou dobou 105,4 minút. KOSPAS 2 - Kozmos 1447 štartoval 24. marca 1983 (961-1 015 km, 83°, 104,9 min), SARSAT 1 - NOAA 8 štartoval 28. marca 1983 (808-830 km, 98,8°, 101,3 min). Družice zachytávajú signál SOS, určujú polohu havarovanej lode alebo lietadla a odovzdávajú signál riadiacemu stredisku a pozemným staniciam.

Do februára 1984 sa družiciam systému KOSPAS-SARSAT podarilo lokalizovať 69 havárií lodí, resp. lietadiel a zachrániť 138 osôb. Dobudovaný systém KOSPAS-SARSAT obsahuje štyri aktívne družice, zapojenie niekoľkých stacionárnych družíc a deviatich pozemných staníc, z toho tri v SNŠ (Moskva, Vladivostok, Archangeľsk), tri v USA, po jednej vo Francúzsku, v Kanade a v Nórsku.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálKozmonautický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Guy de Maupassant** (čítaj *ɡidəmopas̃ɑ*) (\* 5. august 1850, Tourville-sur-Arques, Francúzsko – † 6. júl 1893, Paríž) bol francúzsky spisovateľ a otec moderných poviedok.

Životopis
---------

Narodil sa v kaštieli Miromesnil v Normandii neďaleko Dieppe. Písal poviedky a romány. Jeho tvorba bola charakteristická tým, že písal o chudobe a štýle života. Niektoré z jeho poviedok by sme dnes radili do hororového sci-fi žánru.

Pochádzal z lotrinskej rodiny, ktorá sa usadila v Normandii v polovici 19. storočia. Jeho otec si v roku 1846 zobral za ženu mladú Laure Le Poittevin, ktorá bola vzdelaná v literatúre. Porodila dvoch nemanželských synov, Guya a jeho mladšieho brata Hervého. Keď sa Guy narodil, rodina bola chudobná i keď vážená. Manželstvo rodičov sa neskôr rozpadlo a mladý Maupassant sa od cudzích ľudí dozvedel, že nie je synom matkinho manžela. Meno svojho skutočného otca sa nikdy nedozvedel, no napriek tomu dlhé roky živoril za peniaze údajného otca, ktorého psychicky vydieral a opovrhoval ním. Toto poznačilo celú jeho tvorbu, vo väčšine diel vystupuje nejaká postava, čo nemá otca. Literárne úspechy mu dovolili osamostatniť sa a časom nadobudol taký majetok, že si mohol kúpiť vlastnú jachtu.

Isté obdobie prežil v Paríži. Jeho učiteľom bol Gustave Flaubert, rodinný priateľ, dokonca jeden z „kandidátov" na otca. Po jeho smrti sa spisovateľ zbavil akéhokoľvek vedenia. Maupassant sa nevedel vyrovnať s dobou a spoločnosťou, v ktorej sa ocitol a tak sa uzatváral do seba. Vyjadrenie pocitov považoval za poníženie. Kritici ho nechápali, kvôli veľkej literárnej plodnosti mal aj veľa neprajníkov a často sa na jeho hlavu sypalo množstvo posmeškov (napr. že „plodí novely ako hruška hrušky"). To, že vytvoril veľa diel sa podpísalo na tom, že kvalita viac ako polovice z nich bola len slabým priemerom. Hoci ho najviac preslávili romány (*Život*, *Mont Oriol*, *Silné ako smrť*, *Miláčik*, *Pierre a Jean*, *Naše Srdce* a nedokončený *Anjel Pána*), práve tento žáner nenávidel. No aby sa uživil, musel písať to, čo sa páčilo publiku. V románoch, ktorých časové obdobie väčšinou nepresahuje týždeň až štrnásť dní, často spojil niekoľko svojich poviedok.

Samovražda
----------

Jeho psychická nevyrovnanosť sa prejavila na sklonku života. V auguste 1891 napísal priateľovi: „Ak nedopíšem *Anjel Pána* do troch mesiacov, zabijem sa." Román však ostal torzom, 31. decembra 1891 sa Maupassant skutočne pokúsil o samovraždu a v januári 1892 ho izolovali v súkromnom sanatóriu, kde žil ešte 18 mesiacov. Jasná myseľ sa mu už nevrátila. Guy de Maupassant je pochovaný Cimetière du Montparnasse v Paríži.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Guy de Maupassant**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Guy de Maupassant**

Autoritné údaje: * abART: 35979
* BnF: 11915226h
* GND: 118579207
* ISNI: 0000 0001 2125 8201
* LCCN: n79069916
* NK ČR: jn19990005488
* SNK: 170371
* VIAF: 29537765
* WorldCat: lccn-n79069916
Logo
**Nagatino i-Land** je vedecko-technologický park v Moskve v Rusku. Komplex sa nachádza neďaleko centra hlavného mesta, 8 kilometrov južne od Kremľa, v blízkosti hlavnej cesty a stanice metra.

Výstavba Nagatino i-Land-u sa skladá z 5 etáp. Na ploche 32 hektárov bude celková zastavaná plocha dosahovať približne 1 milión štvorcových metrov. V súčasnosti je dokončená prvá fáza a pokračuje sa v ďalšej výstavbe. Dokončenie celého parku je plánované do 31. decembra 2013.

Nagatino i-Land budú tvoriť kancelárske priestory, priemyselný park, výstavné centrum, konferenčné priestory, hotely, byty, fitnes centrum, reštaurácie, kaviarne, obchody a spotrebiteľské služby. Celkové náklady na projekt, boli ešte pred ekonomickou krízou odhadované na viac ako 2 miliardy dolárov.

Referencie
----------

1. 1 2   *«Нагатино-ЗиЛ» достроят не ранее 2013 года* [online]. Interfax, 14.9.2009, [cit. 2010-12-09]. Dostupné online. (po rusky)

Externé odkazy
--------------

* www.nagatino-iland.ru (po rusky), (po anglicky)
**Muttaburrasaurus** bol 7 m dlhý mohutný bylinožravý dinosaurus zo skupiny Ornithopoda. Známy je z nekompletných pozostatkov troch jedincov zahrňujúcich lebku. Žil pred približne 110 až 105 miliónmi rokov na území dnešnej Austrálie.

Opis
----

Muttaburrasaurus predstavoval štvornohé zviera schopné vztýčenia a chôdze (prípadne behu) na zadných končatinách. Mal nízku lebku s kosteným oblúkom nad nozdrami, na ktorý sa za života mohol upínať kožený vak slúžiacu vďaka jeho nafukovanie na vydávanie hlasitých zvukov, alebo na predvádzanie sa. Zuby boli ostré, uspôsobené na sekanie rastlinnej potravy (na rozdiel od zubov iguanodona, ktoré boli uspôsobené na rozomieľanie rastlinnej potravy). Niektoré štúdie dokonca u tohto dinosaura predpokladajú čiastočnú mäsožravosť. Predné končatiny boli kratšie a slabšie než zadné, s pohyblivým malíčkom a troma prostrednými prstami spojenými dokopy, čo bolo zrejme adaptáciou na chodenie nielen u mutaburrasaura, ale u mnohých iných veľkých ornitopodov. Či tento rod disponoval veľkým bodákovitým pazúrom na palci, podobným ako napr. Iguanodon, nie je pre nekompletnosť pozostatkov známe.

Klasifikácia
------------

So zaradením rodu Muttaburrasaurus sú od jeho objavenia až dodnes problémy. Považovaný bol za príbuzného prakticky každej podskupiny ornitopodov, od primitívnych tescelosaurov po hadrosaury. Veľkosťou a niektorými znakmi zodpovedal zástupcom Camptosauridae (napr. rodu Camptosaurus). Disponoval však početnými veľmi primitívnymi znakmi. Pravdepodobne tak predstavoval nezávislú vývojovú líniu austrálskych primitívnych iguanodontov, ktoré prispôsobením sa podobnému životnému štýlu ako kamptosaury druhotne získali mnohé im podobné črty. V prípade muttaburrasaura tak išlo o akúsi obdobu tenontosaura, ktorý tiež pravdepodobne predstavoval primitívneho iguanodonta dorastajpceho do rozmerov kamptosaura. 

Ďalšou možnosťou je, že mal vývojovo blízko ku dvakrát menšiemu austrálskemu rodu Atlascopcosaurus.

Pozri aj
--------

* Tenontosaurus
***Musíme si pomáhat*** je český film režiséra Jana Hřebejka a scenáristu Petra Jarchovského z roku 2000. Odohráva sa počas nemeckej okupácie počas 2. svetovej vojny a opisuje hrdinstvo rodiny, ktorá schovávala doma utečenca z koncentračného tábora. Film získal päťkrát Českého leva a bol nominovaný na Oscara za najlepší zahraničný film.

Petr Jarchovský neskôr pre Divadlo Na Jezerce prerobil film do divadelného predstavenia rovnakého mena.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Smutným hrdinom filmu je penzionovaný úradník Josef Čížek (Bolek Polívka), ktorý sa počas vojny snaží spolu so svojou manželkou Mariou (Anna Šišková) prežívať v čo najväčšej tichosti. Musí sa prizerať, ako je židovská rodina Wienerovcov, ktorá Josefa predtým zamestnávala, odvážaná zo svojej vily do koncentračného tábora. Neskôr sa mladému Davidovi Wienerovi z koncentračného tábora podarí utiecť a pomoc príde hľadať do svojho rodného mesta. V noci tam narazí na Čížka, ktorý sa ho nakoniec rozhodne ukryť v skrýši u seba. Do konca vojny tak musí Čížek tolerovať správanie českonemeckého kolaboranta Horsta Prohasku (Jaroslav Dušek), ktorý je síce Čížkovým známym, ale na návštevy chodí kvôli jeho manželke Marii. Prohaska však vďaka svojím kontaktom na Gestapo chráni Čížkovcov pred kontrolami a v podstate tak chráni aj židovského utečenca, čo ho v závere, počas oslobodenia, zachráni pred trestom smrti za kolaboráciu.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. ↑   *Musíme si pomáhat - P. Jarchovský/ J. Hřebejk* [online]. Divadlo Na Jezerce, [cit. 2012-03-02]. Dostupné online. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* *Musíme si pomáhat* v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Musíme si pomáhat na českej Wikipédii.*
**Relikt** je druh (alebo iný taxón) živého organizmu, ktorý sa zachoval na určitom mieste či miestach (tzv. reliktný areál) tak, že toto miesto (miesta) je už len zvyškom pôvodne rozsiahlejšieho a súvislého rozšírenia, pričom týmto rozšírením sa myslí buď čisto geografická plocha (tzv. **geografický relikt**) alebo taxonomická diverzita (tzv. **systematický relikt**). Relikt vzniká bez zásahu človeka, t.j. prirodzeným spôsobom - napríklad v dôsledku zmeny klímy, geomorfologickej stavby územia, zmeny pôdnych pomerov či konkurencie medzi druhmi.

Geografické relikty sú napr. klimatický relikt, geomorfologický relikt, treťohorný relikt, glaciálny relikt, postglaciálny relikt a xerotermný relikt. Príklady treťohorných reliktov u nás: piskor vrchovský, kamzík vrchovský, jasoň červenooký, Diaptomus tatricus, Helicigona cingulella. Príklady glaciálnych reliktov: hraboš snežný, ďubník trojprstý, žiabronôžka severská a nosatec arktický.

Systematické relikty sú pozostatky dávno vyhynutých druhov (taxónov), pričom druhy (taxóny) s nimi príbuzné už nežijú. Príklady sú napr. ginko dvojlaločné, velvičia podivná, latiméria podivná, hatéria bodkovaná či okápia pásavá.

Zdroje
------

* relikt. In: Pyramída
* MARTIN, Elizabeth; HINE, Robert. *A Dictionary of Biology*. [s.l.] : Oxford University Press, 2015. 662 s. ISBN 978-0-19-871437-8. S. 509.
**Michal Kumorovitz**, SJ (\* 28. september 1911, Rudňany, Rakúsko-Uhorsko – † 26. december 2007, Ivanka pri Dunaji, Slovensko) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, jezuita, fyzik, teológ a filozof.

Štúdiá
------

Do noviciátu Spoločnosti Ježišovej v Trnave vstúpil 30. júla 1928. Zmaturoval v roku 1932 v Kláštore pod Znievom. V štúdiách filozofie pokračoval v rokoch 1932 – 1935 v nemeckom Pullach im Isartal. Ukončil ich licenciátom. V rokoch 1935 – 1937 pôsobil v Ružomberku. V rokoch 1937 – 1941 študoval teológiu najprv v belgickom Leuvene, neskôr vo francúzskom Lyone. Za kňaza bol vysvätený 9. septembra 1940 v Lalouvesc vo Francúzsku. Počas Slovenského štátu v rokoch 1941 – 1945 študoval v Bratislave na Slovenskej univerzite matematiku a fyziku. V roku 1947 obhájil doktorát z matematiky.

Život a práca
-------------

Michal Kumorovitz počas štúdií na Slovenskej univerzite v Bratislave pôsobil ako kňaz v kaplnke na internáte Lafranconi. Neskôr vyučoval matematiku na jezuitskom (neskôr poštátnenom) gymnáziu v Bratislave. Od roku 1948 pracoval na Ústave matematiky Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity v Bratislave ako asistent. 

Po barbarskej noci z 13. na 14. apríla 1950, počas ktorej štátna komunistická moc zlikvidovala mužské rehole, ho odviezli spolu s ostatnými rehoľníkmi do internačného kláštora Jasov a neskôr do Podolínca. Prepustený bol na základe zlého zdravotného stavu až v roku 1952. Práci v školstve, vede, ako aj povolaniu kňaza sa však už venovať nemohol. Zamestnanie dostal v podniku Tesla v Bratislave. Stal sa uznávaným odborníkom na akustiku. Pôsobil ako člen subkomisie Česko-slovenskej akadémie vied pre elektroakustiku. Podieľal sa na riešení viacerých vedeckých otázok a problémov a okrem iného aj praktickému ozvučovaniu štadiónov. 

Po odchode do dôchodku sa venoval prekladateľskej činnosti. Verejne slúžiť omšu mal povolené až v roku 1980, aj to iba v Ústave pre telesne postihnutých v Bratislave. Posledné dni prežil v Senioráte Spoločnosti Ježišovej v Ivanke pri Dunaji. Dožil sa 96 rokov. Pochovaný je v Ivanke pri Dunaji.
Nore v Kilkenny
**Nore** (angl. *River Nore*, ír. *An Fheoir or Abhainn na Feoire*) je rieka v Írsku, tečúca stredom a juhom ostrova. Je to významný pravostranný prítok Barrow, meria 140 km a je jednou z tzv. *The Three Sisters*. 

Pramení v grófstve Tipperary na severovýchodných svahoch vrchu Devil's Bit Mountain (481 m n. m.), západne od obce Clonakenny. Najprv tečie na severovýchod, nad mestom Castletown sa ohýba a pokračuje na juhovýchod. Južne od obce Old Town sa stáča severojužným smerom, preteká mestom Ballyragget a po sútoku s riečkou Nuenna tečie znovu na juhovýchod mestom Kilkenny. Pod mestom pokračuje prechodne na juh cez obec Bennettsbridge, následne sa prudko ohýba na východ a tečie cez Thomastown. Napokon už tečie juhovýchodným smerom a do Barrow ústi severne od mesta New Ross.

Najvýznamnejšími prítokmi sprava sú: Gully, Erkina, Kings River, Arrigle; zľava: Tonet, Owenbeg, Dinin.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Nore |
| --- |
| 
* Arigna
* Arrigle
* Breagagh
* Clogh
* Coolcullen
* Dinin
* Douglas
* Erkina
* Finawn
* Glashagal
* Glenahane Stream
* Gloreen Stream
* Glory
* Glosha
* Goul
* Gully
* Ironmills
* Kilbride
* Killeen
* Kings River
* Little Arrigle
* Mayo
* Mountrath
* Munster
* Nore
* Nuenna
* Owbeg
* Owenbeg
* Pococke
* Quinn
* Srunnasilloge
* Toberdangan
* Tonet

 |
**Skaios** (starogr. *Σκαῖος* – *Skaios*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 324 pred Kr..

Skaios, syn tyrana Dourida zo Samosu, zvíťazil v boxe dorastencov na 114. olympijských hrách v roku 324 pred Kr.. Box mal v Olympii voľnejšie pravidlá a bol tvrdší ako dnešný. Rozhodcovia dovoľovali všetko okrem držania súpera, hmatov a úderov na pohlavné orgány. Zvíťazil ten, kto súpera zrazil na zem, takže ostal bezvládne ležať, alebo ten, ktorý súpera prinútil, aby sa vzdal. Keď zápas trval veľmi dlho, rozhodcovia so súhlasom súperov nariadili tzv. *klimax* (vystupňovanie), pri ktorom sa žrebom určený boxer postavil pred súpera a prijal jeho úder bez krytia, keď ho vydržal, zasadil úder za rovnakých podmienok súperovi. To sa opakovalo tak dlho, pokým sa nenašiel víťaz.

Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu zaznamenal, že videl Skaiovu sochu. Pausanias o tom uvádza: „*Neďaleko Chionidovho stĺpu v Olympii stojí samský Skaios, syn Duriov, ktorý premohol chlapcov v pästnom zápase. Socha je dielo Hippia, syna (...medzera...) a nápis na ňom hlása, že Skaios zvíťazil v bobe, keď samský ľud utiekol z ostrova, a že sa ľud po čase (...medzera...) domov. "*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 456-457.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,13,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Mólos** (starogr. *Μῶλος* – *Mólos*) je v gréckej mytológii nemaželský syn Deukalióna, syna krétskeho kráľa Minóa, alebo podľa inej verzie brat Deukalióna.

Antický autor Diodoros uvádza, že krétsky kráľ Minos mal dvoch synov, Deukalióna a Móla. Mólovi sa narodil syn Mériones a Deukalión sa stal otcom Idomenea, ktorý spolu s Mérineom prijali výzvu Agamemnóna na vojenskú výpravu proti Tróji. K brehom Tróje sa potom priplavili s vojskom na deväťdesiatich lodiach. Z vojny sa obaja šťastlivo vrátili domov, kde ich čakalo vrelé privítanie a keď neskôr umreli, usporiadali im veľkolepý pohreb. Aby ich sláva ostala nesmrteľná, Kréťania im na náhrobný kameň v Knósse vytesali nápis: *„Hľa, Idomeneov hrob v Knósse, a po jeho boku som ja, Meriones, syn Móla".*

Homér vo svojom epickom diele Iliada opisuje prilbu, ktorú dostal Mériones od svojho otca Móla: *„prilbu z hovädzej kože vnútri stuženú pletencom z remeňov mnohých a zvonku zdobenú z oboch strán tesákmi diviaka lesklozubého, nahusto, krásne a zručne".*

Meno Mólovho syna Mériona sa v odbornej literatúre stalo dobre známym koncom devätnásteho storočia, keď pri vykopávkach na Kréte našli v hroboch prevŕtané diviačie zuby, ktoré podľa opisu Homéra zdobili nahusto prišité aj Mérionovu prilbu z hovädzej kože. Tento popis sa zdal dlho nejasný a to až dovtedy, kým sa v hroboch našli aj vyobrazenia takýchto prílb. Predmety pochádzali z 15. – 14 storočia pred Kr. z obdobia viac než pol tisícročia pred Homérom, čo je udivujúcim dokladom presnosti Homérových opisov predmetov v jeho básnických dielach.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,3,1.
2. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,79,4.
3. ↑  Homér, *Iliada*, 10,261-270.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 109.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 296.
**Skaié** alebo **Skaia** (starogr. *Σκαιή, Σκαιὰ* – *Skaié, Skaia*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Európy.

Skaié bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže jej otec so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Žrebovaním potom vybrali Skaie za manžela Daifróna, syna Aigypta a jeho manželky Argyfie. Keď sa následne chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Skaié a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Antický autor Pausanias uvádza, že Danaova dcéra Skaia sa vydala za Archandra, syna Achaia a mali spolu syna Metanasta. Podľa Pausania po príchode synov Achaia, Archandra a Archileta na Peloponéz, dostali všetci jej obyvatelia meno Achájci a volali sa tak, až kým ich nedobyli Dóri.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 7,1,6.
Hrad Lipnice nad Sázavou
**Hrad Lipnice nad Sázavou** v Lipnici nad Sázavou je jeden z najmohutnejších českých šľachtických hradov, ktorý založil okolo roku 1310 mocný rod pánov z Lichtenburku a prestavali na začiatku 16. storočia za Trčkovci z Lípy. 

V roku 2001 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

Dejiny
------

Prvá priama zmienka o hrade pochádza z roku 1316 (*Lypnitz*). Od počiatku 14. storočia stojí hrad ako strážny v oblasti údolia rieky Sázavy. Bol postavený na vyvýšenine z ktorej sa otvára ďaleký výhľad až k vrcholom Železných hôr a Žďárských vrchov. Pod hradom sa rozkladá predtým stredoveké mestečko, dnešná Lipnice nad Sázavou, miesto spojené predovšetkým s menom spisovateľa Jaroslava Haška. Hrad aj mesto založili páni z Lichtenburku a neskôr patrila Lipnice mnohým významným šľachtickým rodom i českým kráľom. V roku 1417 boli v lipnickej hradnej kaplnke za Čeňka z Vartemberka vysvätení prví husitkí kňazi a za takmer dvestoročnej vlády husitských rytierov Trčkovcov z Lípy bol hrad prestavaný na výstavnú neskorogotickú hradnú rezidenciu. 

Od 18. storočia hrad pomaly chátral a v roku 1869 celý vyhorel. Vo 20. storočí bol čiastočne opravený a zrekonštruovaný. Postupné opravy prebiehajú dodnes.

Prehliadka hradu návštevníkom ponúka najmä monumentálnu hradnú architektúru, krásnu vyhliadku do ďalekého kraja,
mimoriadnu zbierku gotických kachlí, gotickú i barokovú hradnú kaplnku sv. Vavrinca a mohutné pivnice so zvyškami stredovekej hodovnej siene, hlbokej studne a väzenia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hrad Lipnice nad Sázavou**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Virtuálna prehliadka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lipnice nad Sázavou (hrad) na českej Wikipédii.*
**C. S. Leigh**, známy tiež ako **Kristian Leigh** a **Christian Leigh** (\* 1964 – † 2016) bol britsko-americký umelecký kurátor, filmový režisér a módny návrhár.

Kariéra
-------

Svoju kariéru začal v prvej polovici osemdesiatych rokov ako módny návrhár, jeho šaty údajne nosilo niekoľko známych herečiek (Meryl Streepová, Jessica Langeová, Jane Fondová). Kvôli finančným problémom túto kariéru ukončil a na nejaký čas o ňom nebolo počuť.

V roku 1987 sa znovu objavil na scéne, tentoraz ako kurátor výstav umenia. Po niekoľkých menších výstavách zorganizoval v roku 1989 v Salzburgu veľmi nákladnú prehliadku *The Silent Baroque*. Nasledovali ďalšie výstavy, ktoré často bývali inšpirované filmom. Štyri z nich dokonca dostali svoje názvy podľa filmov Alfreda Hitchcocka.

Kurátorskej činnosti sa prestal venovať po výstave v Benátkach v roku 1993, ktorá za sebou zanechala dlhy a na dlhú dobu sa ani tu vystavené diela nevrátili do rúk vlastníkov. V tomto období tiež editoval katalógy svojich výstav a prispel článkami do niekoľkých časopisov o umení (*Artforum*, *Flash Art*, *Artscribe*).

Od druhej polovice deväťdesiatych rokov sa zameriaval na réžiu filmov, pričom väčšina nebola nikdy dostupná verejnosti. Najdostupnejším z nich je film *Process* (2004), ktorý bol uvedený aj na niekoľkých veľkých filmových festivaloch. V rokoch 2009 a 2010 vydal dve čísla vlastného rozsiahleho magazínu *Syntax*. Ku koncu života pracoval na niekoľkých ďalších filmoch a tiež bolo usporiadaných niekoľko výstav zameraných na jeho kariéru.

Filmografia
-----------

* *Sentimental Education* (1998)
* *Far from China* (2001)
* *Nude, Descending…* (2002)
* *Process* (2004)
* *See You at Regis Debray* (2005)
* *I Was Jack Goldstein* (2007)
* *Cannes 6808* (2008)
* *American Widow* (2009)
* *Nobody Fucks Nico* (2011)
* *A Quiet American: Ralph Rucci & Paris* (2012)
* *A Letter to H* (2013)

Referencie
----------

1. ↑  ROPAC, Thaddaeus; MORRIS, Sarah. Exhibition Histories: "The Silent Baroque", 1989, Galerie Thaddaeus Ropac, Salzburg. *Spike Art Quarterly*, Jeseň 2018, čís. 57, s. 40-45. (anglicky / nemecky)
2. ↑   *Re: Towards a Minor History of Exhibitions and Performances*. Ed. Fabien Pinaroli. 1. vyd. London : It:éditions, 2018. ISBN 978-2-917053-32-4. Kapitola CS Leigh: I Was Jack Goldstein, s. 136-172. (anglicky)

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **C. S. Leigh**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku C. S. Leigh na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6773 3592
* LCCN: n93062755
* VIAF: 93878069
* WorldCat: lccn-n93062755
**Alfred Martin** (\* 24. júl 1882, Oberlausitz, Nemecko – † 11. jún 1979, Mníchov, Nemecko) bol nemecký historik, právnik, sociológ a horolezec, ktorý vo Vysokých Tatrách urobil veľa významných prvovýstupov v rokoch 1905 – 1908, keď študoval na univerzite vo Vroclave.

Zo životopisu
-------------

Ako univerzitný profesor pôsobil vo Frankfurte nad Mohanom, Göttingene a v Mníchove. Počas tamojšieho pôsobenia sa od roku 1900 venoval horolezectvu v Alpách. Veľmi aktívny bol počas pobytu v poľskom Vroclave, keď mal viacej príležitostí navštevovať Vysoké Tatry. Jeho spolulezcami boli Ernst Dubke, Günter Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt, Gyula Komarnicki a horskí vodcovia Ján Breuer i Ján Franz st. V horách účinkoval nielen v lete, ale aj v zime, a tak ovplyvnil rozvoj zimného horolezectva.

Bol autorom mnohých horolezeckých článkov, ktoré publikoval v nemeckých, švajčiarskych, rakúskych horolezeckých časopisoch. Publikoval aj v poľskom časopise Taternik, kde opísal svoj zimný vstup na Vysokú. Kriticky sa vyjadroval k tatranskej horolezeckej činnosti Karola Englischa a opisoval vysokohorské lyžiarske terény.

Niektoré dôležité výstupy
-------------------------

* Prvovýstup na Dračí štít s Jánom Breuerom
* Zimný prvovýstup na Končistú
* Zimný prvovýstup na Bradavicu s Ernstom Dubkem a horskými vodcami
* Zimný prvovýstup na Kežmarský štít s Dyhrenfurthom
* Zimný prvovýstup na Huncovský štít s Dyhrenfurthom
* Zimný prvovýstup na Malý Kežmarský štít s Dyhrenfurthom
* Zimný prvovýstup na Veľký Mengusovský štít s Ernstom Dubkem a horskými vodcami
* Zimný prvovýstup na Kôprovský štít s Jánom Breuerom
* Zimný prvovýstup na Štrbský štít s Jánom Bauerom
* Zimný prvovýstup na Furkotský štít s Jánom Breuerom
* Prvovýstup na Supiu vežu s Jánom Franzom
* Prvovýstup na Čierne veže s Jánom Franzom
* Prvovýstup na Tupú
* Prvovýstup na Slavkovskú kopu

Na jeho pamiatku je pomenovaný *Martinov komín* na Veľký Mengusovský štít a *Martinova cesta* z Poľského hrebeňa na Gerlachovský štít.

Referencie
----------

1. 1 2 3  BOHUŠ, Ivan. *Tatranské štíty a ľudia*. 1. vyd. Tatranská Lomnica : IaB, 2012. ISBN 978-80-969017-9-1. S. 159.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alfred Martin na poľskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13192098n
* GND: 119157136
* ISNI: 0000 0001 0782 7121
* LCCN: n94107480
* NK ČR: kup20030000115756
* VIAF: 64147358
* WorldCat: lccn-n94107480
Pohľad z Grande Arche do centra Paríža na historickú os
**Axe historique** (doslova *Historická os*) alebo **Voie triomphale** (*Triumfálna cesta*) je jedna zo základných osí Paríža. Vychádza z jeho samého stredu severozápadným smerom.

Trasa
-----

Axe historique začína pri múzeu Louvre, pokračuje cez záhrady Tuileries k malému víťaznému oblúku Arc de Triomphe du Carrousel, ďalej potom cez Place de la Concorde a cez Avenue des Champs-Élysées k veľkému víťaznému oblúku. Za ním potom vedie cez triedu Avenue de la Grande Armée a cez most Pont Neuilly do štvrte La Défense. Tu pokračuje už iba ako pešia zóna a vytvára tiež i os celej tejto modernej štvrte. Axe historique je ukončená tzv. Veľkou Archou, monumentálnou modernou budovou postavenou v roku 1989 na počesť dvestoročného výročia od francúzskej revolúcie. Trieda pokračuje síce ešte ďalej na západ, nie však už v tak veľkolepej podobe.

Historický vývoj
----------------

História súčasnej Axe historique sa začala písať v 17. storočí, kedy vznikla dnes svetoznáma trieda Champs-Elysées. Postavená bola v rovnakej osi ako vtedajší Louvre aj záhrady Tuileries. Až do časov vlády Ľudovíta XV. však ešte obe prepojené neboli; v oblasti dnešného Place de la Concorde sa nachádzalo mnoho nízkych budov. Po ich zbúraní bolo nové námestie pomenované práve po Ľudovítovi. V roku 1836 bola Champs-Elysées opticky uzatvorená vybudovaním Arc de Triomphe de l’Étoile na námestí Place de l'Étoile. Ďalšie predĺženie osi na západ pokračovalo nedlho potom, ale až v 20. storočí vznikla moderná štvrť La Défense, do ktorej bola os zavedená. Tu už má podobu pešej zóny (Esplanade de La Défense) s rôznymi sadmi a fontánami. Veľká Archa, rovnako ako veľký Víťazný oblúk, ukončila ďalšiu časť historickej osi. Existujú i mnohé plány do budúcna, počítajúce s jej predĺžením (prípadne až za obec Nanterre), avšak znamenalo by to celú os mierne ohnúť.

Monument historique na *Axe historique*
---------------------------------------

* Louvre
* Arc de Triomphe du Carrousel
* Obelisk z Luxoru na Place de la Concorde
* Arc de Triomphe de l’Étoile na Place Charles-de-Gaulle
* Grande Arche

  

Trasa Axe historique
Súradnice: 46°47′00″S 12°03′00″V﻿ / ﻿46,783333°S 12,05°V﻿ / 46.783333; 12.05

Údolie Antholz
**Rasen-Antholz** (tal. Rasun Anterselva) je obec v severnom Taliansku v autonómnom regióne Tridentsko-Horná Adiža v provincii Bolzano.

Antholz sa nachádza východne od Brunecku, administratívneho centra Val Pusteria, a je vzdialený asi 60 kilometrov severovýchodne od Bolzana, hlavného mesta Autonómnej provincie Bolzano – Horná Adiža. Kataster obce hraničí so sídlami Bruneck, Gsies, Percha, Olang, Sand in Taufers, Welsberg-Taisten a St. Jakob in Defereggen v Rakúsku.

Rozdelenie obce
---------------

Obec sa skladá zo šiestich „frazioni" (subdivízií, najmä dedín a osád):

* Antholz Niedertal (Anterselva di Sotto)
* Antholz Mittertal (Anterselva di Mezzo)
* Antholz Obertal (Anterselva di Sopra)
* Neunhäusern (Nove Case)
* Niederrasen (Rasun di Sotto)
* Oberrasen (Rasun di Sopra)

Jazykové zloženie
-----------------

Podľa sčítania ľudu v roku 2011 nemecky rozpráva 98,40% obyvateľov, taliansky hovorí 1,16% obyvateľstva a 0,44% obyvateľov hovorí ladinsky ako svojím prvým jazykom.

Šport
-----

Rasen-Antholz je známy najmä vďaka svoju biatlonovému stredisku, ktoré sa považuje za jedno z najnáročnejších. Biatlonové stredisko bolo otvorené v roku 1971 a odvtedy sa tu organizovali majstrovstvá sveta už štyrikrát, a to v rokoch 1976, 1983, 1995, a 2007. Taktiež sa tu každoročne organizujú preteky svetového pohára v biatlone s najvyššou nadmorskou výškou, približne 1 600 m n. m.

Osobnosti
---------

* Dorothea Wiererová (\* 1990), biatlonistka

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rasen-Antholz**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rasen-Antholz na anglickej Wikipédii.*
*Rasputica (More blata)*, 1894, Alexej Savrasov.
Nemecký voz v bahne na východnom fronte, jar 1942.
**Rasputica** označuje jav vyskytujúci sa pravidelne dvakrát do roka, keď možno po nespevnených cestách v Rusku, Bielorusku a na Ukrajine prejsť len s veľkými ťažkosťami. Je to obdobie, keď sa celá rovinatá krajina týchto oblastí zmení na blatistú a močaristú a cesty nevynímajúc. Pojem sa vzťahuje na „jarnú rasputicu" aj „jesennú rasputicu" a na podmienky ciest v tomto období. 

Rasputica býva na jar silnejšia vďaka topiacemu sa snehu, ale zvykne sa opakovať na jeseň dôsledkom veľkého množstva zrážok.

Obdobie rasputice je známe predovšetkým ako výhoda pre obrancov počas vojny. Počas invázie Napoleona do Ruska v roku 1812 znamenalo pre francúzskych vojakov prekážku v ich rýchlejšom nasledovaní.

Počas druhej svetovej vojny mesiac trvajúce obdobie rasputice spomalilo nemecký postup počas bitky o Moskvu v srdci Sovietskeho zväzu, tento útok bol vyvrcholením celej operácie Barbarossa. Nemecký postup bol nakoniec zastavený sovietskymi posilami prisunutými z Ďalekého východu a Sibíri. Takto dokázali, že počasie je pre obe bojujúce strany rovnaké a vďaka svojej technologickej prevahe a dobrému vybaveniu dokázali za pár dní zatlačiť Nemcov o 160 kilometrov. Napriek tomu sa najmä v nemeckej a západnej literatúre v súvislosti s týmito bojovými operáciami často spomína ako veľký činiteľ aj tzv. „generál blato".

Synonymický pojem vo fínčine je *rospuutto*, značiaci *bezcestnosť*. Väčšina nespevnených ciest vo Fínsku sa mení na blato. V minulých dobách ich to robilo prakticky nepoužiteľnými; dnešné nespevnené cesty môžu byť použité, ale sú extrémne klzké.

Rasputica a zima
----------------

Hoci vo všeobecnom kontexte sa vzťahuje na drsné podnebie Ruska, *rasputica* sa nedáva do súvislosti so špecifickými zimnými podmienkami cestnej dopravy – poľadovicou. Tento pojem sa používal v dobe pred masovým používaním automobilov, v dobe saňovej dopravy.

* Východný front, nemeckí vojaci tlačia automobil (Horch alebo NSU-Fiat ?) z blata, október 1941Východný front, nemeckí vojaci tlačia automobil (Horch alebo NSU-Fiat ?) z blata, október 1941
* Zablatená cesta v dedine pod Moskvou, november 1941Zablatená cesta v dedine pod Moskvou, november 1941
* Pešiaci ťahajú automobil z bahna, november 1941Pešiaci ťahajú automobil z bahna, november 1941

Poznámky
--------

1. ↑   časté otázky vzťahujúce sa na chyby Napoleona a jeho zlyhanie v invázii do Ruska
2. ↑   "chvíľami bolo takmer nemožné ťahať delá polozamrznutým bahnom"

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rasputitsa na anglickej Wikipédii.*
**Peristhenes** alebo **Peristhenés** (starogr. *Περισθένης* – *Peristhenes/iný prepis: Peristhenés*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.

Peristhenes bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Danaos však s tým nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Peristhenes si bral za manželku Élektru, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Klíčenie semena tisu (*Taxus baccata*)
**Vývin** rastlín je zložitý proces v ktorom sa z jednej bunky vytvára celé telo rastliny. Rozoznávame dve fázy vývinu. **Vegetatívna fáza** znamená vytvorenie koreňov, stonky a listov. **Generatívna fáza** zahrňuje kvitnutie a tvorbu plodov, čiže pohlavné rozmnožovanie rastlín. Rast a vývin rastlín je regulovaný rastlinnými hormónmi, alebo inými regulačnými látkami.

Vývin je charakterizovaný dvoma základnými procesmi:

* **Rast** je ireverzibilné zväčšovanie objemu.
* **Diferenciácia** je proces v ktorom sa bunky špecializujú na svoje budúce funkcie.

Rastliny, ako aj ostatné mnohobunkové organizmy vznikajú z jednej oplodnenej vajcovej bunky, ktorú nazývame „zygota" (samčie pohlavné bunky nazývame peľ). Po rozdelení zygoty sa niektoré bunky špecializujú, iné ostávajú naďalej deliacimi sa bunkami. Zhluk takýchto buniek nazývame meristémom. Meristém ostáva stále zachovaný na vrchole koreňov a stoniek, preto môžu rastliny rásť počas celého svojho života. Listy a kvety majú na rozdiel od koreňov a stoniek rast determinovaný – teda po dosiahnutí určitej veľkosti prestávajú rásť. Tieto orgány potom postupne vstupujú do *senescencie*, odmumierajú a opadajú (napr. opad listov, alebo kvetných lupienkov).

Porovnanie rastu normálnej rastliny (vľavo) a mutanta s poruchou fungovania auxínov (*Gray WM (2004) Hormonal Regulation of Plant Growth and Development. PLoS Biol 2 (9): e311*)
Bunky, ktoré vznikajú delením meristému postupujú do fázy objemového rastu. Bunky naberajú vodu, čím sa zvyšuje ich osmotický tlak. Keďže rastlinné bunky sú obklopené pevnými bunkovými stenami, musí dôjsť počas objemového rastu k ich rozvoľňovaniu. To prebieha tak, že vplyvom zvýšenej kyslosti prostredia sa väzby medzi jednotlivými vrstvami celulózy uvoľnia a posunú sa v horizontálnom smere. Takto dochádza k predlžovaniu buniek.

Bezprostredne po predlžovaní dochádza k diferenciácii, k ktorom bunky nadobúdajú svoju budúcu funkciu. Väčšina buniek napriek svojim odlišným funkciám má trvalo zachovanú celú genetickú informáciu. V umelých podmienkach možno teda z každej rastlinnej bunky regenerovať celú rastlinu. Túto vlastnosť buniek nazývame *totipotencia*. Výnimkou sú len vodivé bunky floému – sitkovice, ktoré zabezpečujú transport organických látok a v zrelom štádiu nemajú bunkové jadro.

Rast rastlín je regulovaný hormónmi rastlín, napr. auxínmi, giberelínmi a cytokinínmi. Preto sú tieto hormóny niekedy nazývané aj rastovými látkami. Sú bežne používané v pestovateľskej praxi najmä na uľahčenie zakoreňovania odrezkov.

Pozri aj
--------

* Fyziológia rastlín
*Neoptolemos zabíja trójskeho kráľa Priama*, čiernofigúrová amfora, cca 520 – 510 pred Kr.
**Neoptolemos** (starogr. Νεοπτόλεμος – *Neoptolemos*, latinsky *Neoptolemus*) je v gréckej mytológii syn hrdinu Achillea a jeho manželky Déidameie.

Neoptolemos sa narodil na ostrove Skiros, kde vládol kráľ Lykomédes, otec jeho matky Déidameie. Tam pred odchodom do trójskej vojny žil aj jeho otec, preslávený Achilles. Keď Achilles pred Trójou padol, priplával na Skiros ithacký kráľ Odysseus a vyzval Neoptolema, aby sa pripojil k achájskemu vojsku. Neoptolemos ochotne súhlasil a s Odysseom do Tróje odišiel. Keďže mladý Neoptolemos vynikal silou i odvahou čoskoro v achájskom vojsku zaujal miesto svojho otca.

Keď sa Achájci v útrobách trójskeho koňa postaveného z dreva dostali ľsťou za brány mesta, Neoptolemos so svojím oddielom dobyl kráľovský hrad. Zabil starého kráľa Priama pred očami jeho manželky a detí. Zmocnil sa Andromachy, vdovy po trójskom hrdinovi Hektorovi, ktorý bol zabitý v súboji s Achilleom.

Po návrate z vojny sa Neoptolemos usadil vo Fthii, kde zdedil vládu po svojom dedovi Péleovi. Potom sa oženil s Hermionou, dcérou spartského kráľa Menelaa a jeho manželky Heleny. Hermiona bola predtým snúbenicou Oresta, syna vrchného veliteľa gréckych vojsk, mykénskeho kráľa Agamemnóna. Orestes preto neskôr Neoptolema zo žiarlivosti zabil a stal sa sám Hermioniným manželom.

Neoptolemos sa nestal taký slávny ako jeho otec, práve naopak. Býva označovaný ako "horší syn lepšieho otca". Vojna ho zmenila na surového zabijaka a násilníka.

Odraz v umení
-------------

Starovekými umelcami nebol veľmi obľúbený a zachovalo sa len málo jeho vyobrazení. Najznámejšia je vázová maľba z 5. stor. pred Kr. zvaná *Dobytie Tróje* je v múzeu v Aténach.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Neoptolemos na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Hrdinovia trójskej vojny |
| --- |
| Grécki hrdinovia | 
* Agamemnón
* Achilles
* Aias
* Diomédes
* Epeios
* Filoktétes
* Idomeneus
* Machaón
* Menelaos
* Menestheus
* Neoptolemos
* Nestor
* Odyseus
* Patroklos
* Prótesilaos
* Sinón
* Teukros

 | Achilles nad Hektorovou mŕtvolou |
| Trójski hrdinovia | 
* Aineias
* Anténor
* Hektor
* Helenos
* Memnón
* Pandaros
* Paris
* Priamos

 |
Strand.
Strand pri Royal Courts of Justice.
Kostol St Mary-le-Strand.
**Strand** je jednou z významných londýnskych ulíc spájajúcich dva hlavné mestské obvody, a to City of London a City of Westminster. Ulica začína na Trafalgarskom námestí pri železničnej stanici Charing Cross a končí pri Temple Bar, kde sa spája s Fleet Street.

História
--------

Pomenovanie Strand pochádza zo staroanglického slova pre pobrežie alebo nábrežie rieky. Dáni, Nóri, Nemci a Holanďania si taktiež odvodili výraz pre pláž z tohto slova. Predtým ako bolo vybudované Thames Embankment bola Strand najbližšou cestou pri Temži.

Oblasť Aldwych a Strand bola osídlená už v dobe anglosaskej, keď vznikla osada v oblasti tesne za pôvodnými rímskymi hradbami. V stredoveku bola táto oblasť centrom výstavby a rozvoje medzi centrom obchodu v City a politickým centrom vo Westminsteri. V 17. storočí práve Strand tvorila hlavnú spojnicu medzi týmito dvoma centrami. 

Na Strand sa nachádzajú v oddelených ostrovčekoch mimo hlavný dopravný ruch dva kostoly. Prvým z nich je St Clement Danes, vybudovaný asi v 9. storočí, i keď väčšina súčasnej stavby pochádza zo 17. storočia a jej autorom je architekt Christopher Wren. St Mary-le-Strand bol dokončený v roku 1717 a jeho autorom je James Gibbs.

Významné budovy
---------------

* Australia House
* Bush House: sídlo BBC World Service
* King’s College London
* Royal Courts of Justice: sídlo Kráľovského súdneho dvora
* Savoy Hotel
* Adelphi Theatre
* Savoy Theatre
* Durham House
* Somerset House
* kostoly St Mary-le-Strand a St Clemens Danes

Dopravné spojenie
-----------------

Najbližšie stanice londýnskeho metra sú:

* **Charing Cross** (Bakerloo Line a Northern Line)
* **Embankment** (Bakerloo Line, Northern Line, District Line a Circle Line)
* **Temple** (District Line a Circle Line)

Najbližšia železničná stanica:

* **Charing Cross**

Na ulici Strand sa nachádzali svojho času dve stanice metra, ktoré niesli názov „Strand":

* Prvú otvorili v roku 1907 na Piccadilly Line, v roku 1915 ju premenovali na **Aldwych** a od roku 1994 je uzatvorená.
* Druhú stanicu otvorili v roku 1907 na Northern Line pod názvom „Charing Cross", a v roku 1915 ju premenovali na „Strand". V rokoch 1973 až 1979 bola stanica uzatvorená. S otvorením nástupišť Jubilee Line boli stanice na Trafalgar Square a na Strand spojené do jedného komplexu pod názvom **Charing Cross** .

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Strand (Londýn)**