recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SlovBus SB 134** je dvojnápravový, strednopodlažný autobus, určený na prímestskú linkovú dopravu.

Konštrukcia
-----------

Na celozváraný skelet vozidla je pripevnená strecha, zadný a predný panel z laminátu. Plechy i okná sú osadené technológiou lepenia. Poklopy motora a batožinového priestoru sú vyrobené z hliníka. Batožinový priestor pod podlahou vozidla mal štandardne objem 4,5 m3, vyrábali sa však aj prevedenia s odlišným objemom v závislosti od usporiadania podlahy vozidla.

Cestujúcim slúžia dvoje jednokrídlové dvere - prvé pred prednou nápravou a druhé v strednej časti vozidla. Prvá výrobná séria bola kritizovaná pre použitie plastových sedadiel s tenkou vrstvou čalúnenia, preto boli neskôr nahradené za iný typ.

V roku 1999 uzavrel výrobca zmluvu s SPP o poskytnutí know-how pre sériovú výrobu autobusov na stlačený zemný plyn.

Výroba a prevádzka
------------------

Prototyp vozidla bol predstavený na Autosalóne Nitra v septembri 1997 ako výsledok konverzie výrobného programu spoločností Strojstav a VZT-Vzduchotechnika z Nového mesta nad Váhom. Sériová výroba sa po úpravách modelu rozbehla v roku 1998. 

Po krachu pôvodnej firmy prevzala okolo roku 2003 výrobu spoločnosť SlovBus N. M. s.r.o. z Detvy, pričom v Detve prebiehala len asambláž, skelety sa dodávateľsky vyrábali v Zvolene a plasty v Nitre.

Väčšina vyrobených autobusov jazdila v slovenských podnikoch SAD, menšie množstvo jazdilo u slovenských a českých súkromných dopravcov. Pokusy o export na ruský, bieloruský a kazašský trh neboli úspešné.

Z vozidiel na plynový pohon sa okrem prototypu sa vyrobilo už len jedno vozidlo, ktoré jazdilo v SAD Michalovce. 

V roku 2011 sa skončila produkcia všetkých modelov značky SlovBus z dôvodu nízkeho záujmu odberateľov.

### Verzia pre motoristický šport

Podtyp, označovaný ako **SlovBus SB 134.03 Sport**, vychádza z konštrukcie prímestských autobusov SB134. Karoséria sa odlišuje použitím dvojitých skiel a segmentami na upevnenie konštrukcie rozkladacej striešky pred pravou bočnicou.

Priestor vozidla je rozdelený na dve časti. V prednej časti sa nachádza klimatizovaný priestor na prepravu 4 osôb, kuchynka, sprcha a konferenčný kútik upraviteľný na lôžka. V zadnej časti sa prepravuje pretekárske vozidlo a jeho súčiastky. Pod výklopným zadným čelom je umiestnená sklopná nájazdová rampa, ktorá môže slúžiť ako hydraulický zdvihák pre práce na podvozku vozidla.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Subaru Baja** (*výslovnosť ba-ha*) je ľahký pracovný, štvordverový, štvormiestny automobil s pohonom všetkých kolies a otvorenou ložnou plochou, ktorý v rokoch 2003 až 2006 vyrábala japonská automobilka Subaru. Baja kombinuje riadenie a charakteristiky osobného automobilu so všestrannosťou otvorenej ložnej plochy a nákladnou kapacitou automobilu typu pick-up.

Dizajn so samonosnou karosériou zdieľa veľa z existujúcich mechanických komponentov, platformu a karosárske diely kombi verzií modelov Legacy a Outback. Jeho výroba začala 18. júla 2002 ako model 2003 v Lafayette v štáte Indiana, v továrni (Subaru of Indiana Automotive, Inc.), ktorú zdieľala automobilka Subaru s Isuzu.

Baja je o 152 mm dlhšia ako Outback, obsahuje 4-dverový priestor pre cestujúcich spolu s otvorenou ložnou plochou s dĺžkou 1 041 mm a vyklápacím zadným vekom.

Baja získala v rokoch 2003 a 2004 cenu J.D. Powers’s APEAL (pre automobilový výkon, výbavu a usporiadanie) Award – zameranú na spokojnosť majiteľa s dizajnom, objemom, usporiadaním a výkonom svojich nových vozidiel – v kategórii "Most Appealing Compact Pickup" a *Consumer Reports* 2006 najvyššie skóre pre spoľahlivosť v kategórii pick-upov.

Subaru Baja

Referencie
----------

1. 1 2   *First Drive: 2003 Subaru Baja* [online]. PickupTruck.com August 9, 2002. Dostupné online.
2. ↑   *Subaru of Indiana History* [online]. Subaru.com, [cit. 2012-01-31]. Dostupné online. Archivované 2009-01-07 z originálu.
3. ↑   Subaru makes another bold move with Baja. *CNNmoney.com*. Dostupné online [cit. 2010-05-24].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Subaru Baja**

Externé odkazy
--------------

* Subaru of America webstránka
* Subaru Baja fórum majiteľov

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Subaru Baja na anglickej Wikipédii.*
Budova v roku 2008
**Salisbury Infirmary** (doslova *Salisburská ošetrovňa*) bola nemocnica na Fisherton Street v Salisbury v anglickom grófstve Wiltshire fungujúca od roku 1767 do roku 1993.

História
--------

Salisburská ošetrovňa mala ako nemocnica dlhú históriu. Prvý lord Fevershamu, ktorý zomrel v roku 1763, zanechal sumu 500 libier na zriadenie okresnej nemocnice a na valnom zhromaždení 23. septembra 1766 bol ustanovený výbor. Gróf z Pembroke bol nominovaný ako dozorca, gróf z Radnoru ako prezident a Robert Cooper ako pokladník, zatiaľ čo Dr. Henry Hele a Dr. Jacob boli menovaní ako lekári.

Bol zakúpený pozemok a existujúce domy na ňom boli otvorené pre príjem pacientov 2. mája 1767. John Wood mladší z Bath medzitým vypracoval plány na novú štvorposchodovú budovu na pozemku s viac ako 100 lôžkami. Keď bola nová budova z červených tehál dokončená a otvorená v roku 1771, existujúce domy boli odstránené. Nemocnica bola neskôr značne rozšírená, s krídlom pridaným na jednej strane v roku 1845 a na druhej strane v roku 1869 a ďalšími prístavbami z 20. storočia. Alfred Buckley bol koncom 19. storočia 13 rokov predsedom ošetrovne.

V roku 1936 bolo otvorené nové ambulantné oddelenie venované T. E. Lawrenceovi, britskému vojenskému dôstojníkovi. Nemocnica v roku 1948 vstúpila do National Health Service. Budova bola v roku 1972 zaznamenaná ako pamiatkovo chránená v zozname budov II. stupňa pod názvom *General Infirmary*.

Práve na jednotke intenzívnej starostlivosti ošetrovne zomrel 4. januára 1986 spevák skupiny Thin Lizzy Phil Lynott na ochorenie súvisiace s alkoholom a drogami. V roku 1993 po prevedení služieb do Salisbury District Hospital, bola ošetrovňa v roku 1991 zatvorená. Budova bola v roku 1997 prerobená na bývanie.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Salisbury Infirmary*. [s.l.] : [s.n.]. Dostupné online. (English)
2. 1 2  HOARE, Richard Colt, *History of Modern Wiltshire.* Londýn, 1843. Vol. VI, *City of Salisbury* (ed. Benson and Hatcher).
3. 1 2   *GENERAL INFIRMARY, Salisbury - 1023669 | Historic England* [online]. historicengland.org.uk, [cit. 2022-05-12]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  VENN, John. *Alumni Cantabrigienses*. 1. vyd. [s.l.] : Cambridge University Press. S. 432.
5. ↑   *Salisbury General Infirmary Salisbury Healthcare History* [online]. [Cit. 2022-05-12]. Dostupné online. (po anglicky)
6. ↑   1986: Thin Lizzy star dies. *BBC*, 1986-01-04. Dostupné online [cit. 2022-05-12]. (po anglicky)
7. ↑   *Pembroke House, Salisbury | Stonewater* [online]. web.archive.org, 2018-09-16, [cit. 2022-05-12]. Dostupné online. Archivované 2018-09-16 z originálu.
8. ↑   *Grade II listed flat in iconic city centre building* [online]. web.archive.org, 2019-01-27, [cit. 2022-05-12]. Dostupné online. Archivované 2019-01-27 z originálu.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Salisbury Infirmary na anglickej Wikipédii.*
***Slovenské balady | Slovak ballads*** je tretí štúdiový album, ktorý nahrala slovenská pesničkárka Zuzana Homolová spolu s moravským pesničkárom Vlastom Redlom.

Album vyšiel prvýkrát v roku 1995 pod značkou Pavian Records. V roku 1999 bola vydaná jeho reedícia na CD vo vydavateľstve BMG Ariola. Projekt vznikal osobitým spôsobom. Na začiatku bol výber vhodných textov z bohatej klenotnice slovenskej ľudovej slovesnosti. Vybrané texty balád boli upravené pre vokálny prejav a jeho melodiku. Toto urobila Zuzana Homolová. Takto vznikla prvá zvuková podoba, ktorú dostal na ďalšie dopracovanie Vlasta Redl. Výsledkom je zaujímavý a hlavne autenticky pôsobiaci experiment kombinujúci folklór, originálne hlasovo–interpretačné i hudobné podanie, s atmosférickým zvukovým podfarbením. Ťažiskom všetkých trinástich piesní-balád je spevácky prejav Zuzany Homolovej. Ten je citlivo podfarbovaný zvukmi, ktorých pôvodcom a performerom v jednej osobe, je Vlasta Redl. Nejde pri tom iba o typický hudobný sprievod na klasické hudobné nástroje (gitary a klávesy), ale hlavne o hudobné experimenty so získanými zvukovými bankami.

V nahrávkach sú využité aj mnohé netradičné nástroje, cez hru sláčikom na bicyklovom kolese, fľaše od nápojov, gumu zo spodnej bielizne, csardás-citeru, mandolíny, indiánske bubienky. Napríklad úvodná pieseň začína (a počuť to v celej skladbe) zvukmi autentických krosien. Súčasťou reedície albumu z roku 1999 (*CD BMG Ariola, 74321708972*) je podrobne spracovaný booklet, ktorý obsahuje texty všetkých 13. balád a detailne spracovaný sprievodný komentár, ktorého autorom je Ladislav Snopko. Texty piesni i sprievodný komentár sú preložené do angličtiny.

Zoznam skladieb
---------------

1. "Chodila devenka" – (2:15)
2. "Ten turecký mýtnik" - (2:31)
3. "Kcev sa Janík ženiť" – (2:44)
4. "Kde si mi bola" – (2:40)
5. "Bol raz jeden kráľ uhorský" – (3:08)
6. "V hornom, dolnom konci" – (2:29)
7. "Býval v horách jeden mlynár" – (4:36)
8. "Slniečko sa níži" – (3:18)
9. "Čo sa stalo nové" – (6:06)
10. "Išlo dievča po vodu" – (2:33)
11. "Terka, Terka" – (2:19)
12. "Išla Anička na trávu" – (2:32)
13. "Priletel vták"  – (3:01)
14. "Pod tou horou borovou" – (1:59)

Kredit
------

* Zuzana Homolová (prebásnenie autentických textov balád, ich zhudobnenie, spev)
* Vlasta Redl (tradičné i netradičné hudobné nástroje, aranžmán, produkcia)
* Ladislav Snopko (sleeve)
* Petr Vavřík (zvuková réžia)
* Ivo Viktorín (hudobná réžia)
* Oldřich Slezák (hudobná réžia)
* Juraj Horváth (kresby, grafika, obal)

Externé odkazy
--------------

* Miloš Janoušek – Zuzana Homolová: Balada ako most cez stáročia
* Zuzana Homolová
* Zuzana Homolová – Slnko records
* Zuzana Homolová hrá a spieva bez predsudkov
* Osamělí písničkáři - Zuzana Homolová
**Thomas Merton Award** je americké ocenenie organizácie Thomas Merton Center for Peace and Social Justice v Pittsburghu, USA. Je pomenované po kresťanskom mystikovi Thomasovi Mertonovi. Je každoročne udeľované jednotlivcom bojujúcim za sociálnu spravodlivosť ("national and international individuals struggling for justice").

Nositelia
---------

1972: James P. Carroll
1973: Dorothy Day
1974: Dick Gregory
1975: Joan Baezová
1976: Hélder Câmara
1977: Dick Hughes
1978: John Harris Burt & James Malone
1979: Helen Caldicott
1980: William Winpisinger
1981: Poliaci
1982: Raymond Hunthausen
1983: neudělena
1984: Bernice Johnson Reagon
1985: Henri Nouwen
1986: Allan Boesak
1987: Miguel D'Escoto
1988: Daniel Berrigan
1989: Comrades of El Salvador & Elizabeth Linder
1990: Marian Wright Edelman
1991: Howard Zinn
1992: Molly Rush
1993: Lucius Walker
1994: Richard Rohr
1995: Marian Kramer
1996: Winona LaDuke
1997: Ron Chisom
1998: Studs Terkel
1999: Wendell Berry
2000: Ronald V. Dellums
2001: Joan Chittister
2002: Leontine T. Kelly
2003: Voices in the Wilderness
2004: Amy Goodman
2005: Roy Bourgeois
2006: Angela Davis
2007: Cindy Sheehan
2008: Malik Rahim
2009: Dennis Kucinich
2010: Noam Chomsky
2011: Vandana Shiva
2013: Martin Sheen

Externé odkazy
--------------

* The Thomas Merton Center

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Thomas Merton Award na nemeckej Wikipédii.*
Doc. PhDr. **Svetlana Hlavčáková**, CSc. rodená **Leskovjanská** (\* 1955, Levoča), je bývalá slovenská novinárka a vysokoškolská pedagogička. Od roku 2009 do roku 2019 zastávala funkciu vedúcej Katedry žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave a do roku 2022 bola gestorkou špecializácie Agentúrna žurnalistika.

Životopis
---------

V rokoch 1973 až 1978 študovala na Fakulte žurnalistiky Leningradskej štátnej univerzity v Leningrade. Popri štúdiu v roku 1975 pracovala pre *Východoslovenské noviny*. Rok po absolvovaní magisterského štúdia v Leningrade pôsobila na Karlovej univerzite v Prahe a od roku 1979 vyučuje na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1973 až 1978 pôsobila v periodiku *Spišské hlasy* a od roku 1976 do roku 1983 v denníku *Smena*.

Krátko pred Nežnou revolúciou pracovala v Československej tlačovej agentúre v Bratislave. Od roku 1998 do roku 2001 tiež pôsobila v Inštitúte slovakistiky, všeobecnej jazykovedy a masmediálnych štúdií Filozofickej fakulty Prešovskej Univerzity v Prešove.

V roku 1993 bola zahraničnou korešpondentkou periodika *Národná Obroda* a v roku 2003 začala pôsobiť ako zástupkyňa šéfredaktora v *Svensk Slovak Info* v Štokholme. V rokoch 2004 až 2009 pôsobila na Katedre moderných jazykov Fakulty jazykov Uppsalskej univerzity v Uppsale.

V roku 1983 získala rigoróznou skúškou titul PhDr. v roku 1996 titul CSc. a v roku 2001 sa stala docentkou.

Výber publikácii
----------------

* HLAVČÁKOVÁ, Svetlana. *Teória agentúry vo svete*. Bratislava : Univerzita Komenského, 1994. ISBN 9788022307765.
* HLAVČÁKOVÁ, Svetlana. *Agentúrna žurnalistika*. Bratislava : Univerzita Komenského, 2001. ISBN 9788022315807.
* HLAVČÁKOVÁ, Svetlana. *Etiketa a protokol*. Bratislava : Univerzita Komenského, 2004. ISBN 9788022318754.

Referencie
----------

1. 1 2   *Návrh kandidátov na členov Správnej rady Tlačovej agentúry Slovenskej republiky* [online]. Národná rada Slovenskej republiky, [cit. 2022-02-15]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *Osoby, ktoré získali titul na UK* [online]. absolventi.uniba.sk, [cit. 2022-02-15]. Dostupné online. Archivované 2022-02-15 z originálu.
3. ↑   *Najstaršia žurnalistická škola má novú vedúcu: Svetlanu Hlavčákovú* [online]. medialne.trend.sk, 2009-09-17, [cit. 2022-02-15]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* Životopis Svetlany Hlavčákovej na fphil.uniba.sk Archivované 2022-02-15 na Wayback Machine
**Slowár Slowenskí Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí seu Lexicon Slavicum Bohemico-Latino-Germanico-Ungaricum auctore Antonio Bernolák Nobili Pannonio Szlaniczensi** (t. j. v modernej slovenčine „Slovník slovenský česko-latinsko-nemecko-maďarský alebo slovník slovenský česko-latinsko-nemecko-maďarský autora Antona Bernoláka, slanického panónskeho [t. j. slovenského] šľachtica"; pôvodný názov sa často uvádza chybne so slovom „Česko-" namiesto Češko-) je viacjazyčný slovník Antona Bernoláka, prvý veľký slovník slovenčiny. Slovník vznikol v rokoch 1787 – 1808, ale Bernolák už nestihol pred smrťou svoje dielo vydať, a tak vyšlo až 12 – 14 rokov po jeho smrti, teda v rokoch 1825 – 1827, zásluhou J. Palkoviča (ktorý spracoval aj 6. diel) a prímasa A. Rudnayho v univerzitnej tlačiarni v Budapešti. 

Pozostáva z 5 dielov, v ktorých uvádza heslá štýlom „slovenské slovo [alebo české slovo označené †] – latinské ekvivalenty, nemecké ekvivalenty, maďarské ekvivalenty, slovenské synonymá [za skratkou Syn. alebo Vulg.], české ekvivalenty [len ak sú odlišné od slovenských tvarov; za skratkou boh.]", a zo 6. dielu (tzv. Repertorium), ktorý obsahuje index latinských, nemeckých a maďarských slov s odkazmi na príslušné slovenské heslá.

Slovníkom sa Bernolák usiloval zavŕšiť svoje úsilie o kodifikáciu spisovnej slovenčiny (tzv. bernolákovčiny). Zachytáva jazyk vzdelancov západoslovenských kultúrnych centier, t. j. Trnavy a Bratislavy. V slovníku vyznačuje aj dialektizmy (pred heslovým slovom: \*; v texte: „Vulg."), české slová výrazne odlišné od slovenských (pred heslovým slovom: †; v texte: „boh.") a ustálené spojenia (niektoré sú označené výrazom „Usus"). Dnes sa slovníku zvykne vyčítať prehnané uvádzanie (údajných) slovenských novotvarov.

Zdroj
-----

* Slowár Slowenskí, Česko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí seu Lexicon Slavicum Bohemico-Latino-Germanico-Ungaricum auctore Antonio Bernolák. In: MISTRÍK, Jozef, et al. *Encyklopédia jazykovedy*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1993. 513 s. ISBN 80-215-0250-9. S. 412.

Externé odkazy
--------------

* na stránkach JÚĽŠ SAV:
	+ Slowár Slowenskí Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí (kópia dielov 1 – 5 [v písmene S chýbajú strany 2904 - 2913])
	+ hľadanie v slovníku podľa hesiel [v písmene S chýbajú strany 2904 - 2913]
* na stránkach Kramerius: kópia dielov 1 - 5
* 6. diel
* (str. 103) Slovenský preklad časti latinského predhovoru k slovníku (verzia z rukopisu z roku 1796), v ktorej Bernolák vysvetľuje, prečo slovník zostavil a prečo je v ňom na prvom mieste uvedená slovenčina a čeština Archivované 2016-08-04 na Wayback Machine
**Snapchat** (pôvodne **Picaboo**) je aplikácia založená na posielaní fotiek. Vyvinuli ju Američania Evan Spiegel, Bobby Murphy a Reggie Brown. Aplikácia v súčasnej podobe sa vyvíja od júla 2011. Je veľmi populárna v USA, kde má asi 50 miliónov používateľov. Postavená je na princípe, že človek odfotí nejakú situáciu svojim mobilným telefónom a pošle ju priateľom. Tí si ju môžu pridŕžať, inak sa maže. Môžu tiež odpovedať odfotením inej situácie. Niektoré fotky je možné uložiť do albumu.

Vývojári Snapchatu
------------------

Vývojári Snapchatu sú traja. Prvý je Evan Spiegel, druhý Bobby Murphy (celým menom Robert Cornelius ,,Bobby" Go-Murphy) a tretí Reggie Brown.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka

Zdroj
-----

Tento článok je nie úplný preklad článku Snapchat na Anglickej Wikipédií.

Referencie
----------

1. ↑  Casper SnapChat
2. ↑  COLAO, J. J.. A teď je tu máte. Za jak dlouho zmizí?. *Forbes*, február 2014, s. 64–71. ISSN 1805-059X.
Suzuki SFV 650 Gladius
**Suzuki SFV 650 Gladius** je motocykel firmy Suzuki kategórie naked bike, vyrábaný od roku 2009. Nahradil model Suzuki SV 650N - verziu bez polokapotáže.

Opis
----

Suzuki SFV 650 Gladius je koncepciou rovnaký motocykel, ako jeho predchodca. Osvedčený kvapalinou chladený motor do V s objemom 650 cm³ zostal až na pár úprav bez zmeny. Dizajnovo má však motocykel zaoblené krivky. Kosoštvorcový predný reflektor mu dáva vzhľad mierumilovného cestného motocykla. Pohodlné sedlo s vyššie položenými riadidlami tvorí klasicky vzpriamený posed.

Technické parametre pre Suzuki SFV 650 Gladius modelový rok 2009
----------------------------------------------------------------

* Motor: Štvortaktný dvojvalec do V uhol 90 stupňov
* Zdvihový objem: 645cm³
* Ventilový rozvod: DOHC 4 ventily na valec
* Vŕtanie x zdvih: 81x62, 6 mm
* Výkon pri otáčkach: 53 kw (72k) pri 8400/min
* Krútiaci moment: 64 Nm pri 6400/min
* Kompresný pomer:
* Chladenie: kvapalinou
* Počet rýchlostí: 6
* Sekundárny prevod: reťaz
* Rám: oceľový priehradový
* Rázvor: 1445 mm
* Dĺžka: 2130 mm
* Šírka: 760 mm
* Výška: 1080 mm
* Výška sedla: 785 mm
* Brzdy vpredu: 2 kotúče 290 mm 2 piestikmi
* Brzdy vzadu: 1 kotúč 240 mm 1 piestik
* Pneu vpredu: 120/60 ZR17
* Pneu vzadu: 160/60 ZR17
* Pohotovostná hmotnosť: 202 kg
* Objem nádrže: 14,5 l
* Maximálna rýchlosť: 200 km / h

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Suzuki SFV 650 Gladius**

Externé odkazy
--------------

* Bikes.cz
* Suzuki SFV 650 Gladius | ABS
* Suzuki SFV650 Gladius Test motocykla

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Suzuki SFV 650 Gladius na českej Wikipédii.*
**Sobia zlatá horúčka** (v angl. *Cariboo Gold Rush*) je najslávnejšou zlatou horúčkou v histórii kanadskej provincie Britská Kolumbia. Pojem "zlatá horúčka" znamená masovú migráciu veľkého počtu ľudí do oblasti, kde boli nájdené veľké množstvá zlata.

Vypuknutie zlatej horúčky
-------------------------

Mesto *Barkerville*
Zlatá horúčka sa začala v roku 1861 objavom zlata v zátoke Keithley Creek, ležiacej východne od mesta Quesnel. Náleziská zlata v oblasti okresu Cariboo si vyžadovali kopanie šácht a iné druhy viac sofistikovaného dobýjania, na rozdiel od klasického ryžovania zlata pozdĺž rieky Fraser. V oblasti vyrástlo niekoľko miest, najvýznamnejším bolo mesto Barkerville, ktoré je v súčasnosti chránené ako súčasť národného dedičstva a turistická atrakcia. Medzi ďalšie významné mestá tej éry patria Quesnel Forks, Keithley Creek, Quesnellemouthe, Antler, Richfield a Fort Alexandria.

Národnosti zlatokopov
---------------------

Sobia zlatá horúčka sa niekedy nesprávne udáva ako dôvod vytvorenia britskej kolónie Britská Kolumbia. V skutočnosti bola kolónia založená tri roky pred jej vypuknutím, ako reakcia na nával amerických *prospektorov* (hľadačov zlata - zlatokopov).

Národnosť prospektorov v okrese Cariboo bola na rozdiel od južných oblastí kolónie, kde tiež dochádzalo ku zlatým horúčkam, prevažne britského a kanadského pôvodu. Jedným z dôvodov menšieho počtu Američanov bolo aj vypuknutie občianskej vojny.

Stavba obcí a ciest v oblasti
-----------------------------

Časť obyvateľov sa rozhodla usadiť v oblasti už natrvalo, vďaka tomu sa mesto Quesnel stalo najväčším a najznámejším z osád, ktoré boli postavené za zlatej horúčky. Medzi mestá nachádzajúce sa na trase *Sobiej cesty* patrilo mesto Williams Lake a osady Clinton a 100 Mile House. No medzi najväčšie a najdôležitejšie patrilo mesto Barkerville, ktoré vyrástlo v okolí najziskovejšieho a najslávnejšieho náleziska zlata v oblasti Cariboo.

Sobia dopravná cesta
--------------------

Trasa *Sobiej cesty* je vyznačená červenou a trasa parníkov modrou farbou. Cesty k iným náleziskám zlata sú vyznačené bodkovane.
Značný nárast počtu nálezísk zlata bol podnetom na stavbu cesty Cariboo Wagon Road (Sobej dopravnej cesty), ktorá obišla staré cesty skrz kaňon Fraser a Douglasovu cestu, ktorá končila v osade Lillooet. Využila údolie rieky Thompson a od osady Ashcroft viedla údolím rieky Bonaparte, kde sa napojila na starú cestu vedúcu z osady Lillooet do osady Clinton.

Sobia cesta bola veľkým, no nevyhnutným bremenom pre infraštruktúru kolónie. Vďaka nej sa mohla uplatňovať kontrola a udržiavať poriadok na náleziskách zlata v okrese Cariboo. Ich bohatstvo mohlo oveľa ľahšie plynúť cez vnútrozemie do Spojených štátov.

Aj keď sa v čase jej dokončenia Sobia zlatá horúčka skončila, naďalej ostávala dôležitou cestou v oblasti, kde spájala bane, zlatokopecké osady a mestá Richfield, Antler, Bullion, Williams Creek a Quesnel Forks.

Externé odkazy
--------------

* Informácie o Sobiej zlatej horúčke (po anglicky)
* Dejiny a priebeh Sobiej zlatej horúčky (po anglicky)
Štandardné snežné delo
Vežové snežné delo
Mobilné snežné delo
**Snežné delo** alebo **snehové delo** je stroj na umelú výrobu snehu a umelé zasnežovanie. Používajú sa viacmenej na to, aby lyžiarske zjazdovky boli použiteľné v období, keď je síce mráz, ale je nedostatok snehovej pokrývky. Funguje tak, že sa pomocou kompresora rozstrekuje vodná hmla do prúdu podchladeného vzduchu. Použitie snežných diel si vyžaduje náročnú infraštruktúru: dostatočný zdroj vody, nádrže na vodu s čerpadlami a vodovodom a elektrické napájanie. Problémom nočného zasnežovania môže byť hlučnosť. Pre svoju hmotnosť je delo obvykle umiestnené na stálom mieste alebo je premiestňované pomocou ratraku.

História a využitie
-------------------

Prvé pokusy vyrábať umelý sneh sa konali v Kanade v 40. rokoch 20. storočia Snežné delo si ako prví patentovali Američania Art Hunt, Dave Richey a Wayne Pierce v roku 1950, a k masovému používaniu boli snežné delá pripravené na Zimné olympijské hry v Squaw Valley v roku 1960. Začiatkom 60-tych rokov sa začali používať a v niektorých zimných strediskách v Západnej Európe.

Snežné delá vyrába niekoľko výrobcov. Lídrom na trhu je skupina Technoalpin (do ktorej patrí od roku 2012 aj mYNeige, predtým Johnson Controls Neige a York Neige), dvojkou je spoločnosť DemacLenko (patriaca od roku 2011 pod skupinu Leitner). Tretím významným hráčom je Sufag (predtým tiež Snowstar,  ARECO a Gemini), súčasť skupiny MND. Medzi ďalšie značky môžeme zaradiť Supersnow či SMI Snowmakers. Najnovší druh snežného dela je snežné delo tyčové, vzniklo až v 21. storočí.

Referencie
----------

1. ↑  SELINGO, Jeffrey. Machines Let Resorts Please Skiers When Nature Won't. *New York Times*, 2. február 2001. Dostupné online [cit. 2010-05-23].
2. ↑   *Making Snow* [online]. About.com, [cit. 2006-12-16]. Dostupné online.
3. ↑  US patent 2676471, W. M. Pierce, Jr. "Method for Making and Distributing Snow", vydaný 1950-12-14
4. ↑  Produkty firmy Technoalpin
5. ↑  Produkty firmy mYNeige
6. ↑  Lenko, história firmy
7. ↑  Sněhová děla SUFAG
8. ↑  Snowstar by MND Group
9. ↑  Produkty – ARECO SnowSystems,Areco AB
10. ↑  Gemini, SnowNet Group
11. ↑  Produkty firmy Supersnow
12. ↑  SMI Snowmakers

Pozri aj
--------

* Umelý sneh
* Snehový hasiaci prístroj
* Vodné delo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Snežné delo**

Externé odkazy
--------------

* Telnice, 1965: první sněžné dělo komunistické Evropy, Cestování.idnes.cz, 16. 10. 2007, redakční článek (jako autoři uvedeny idnes a MF Dnes)
**Svébi** (lat. Suebi, Suevi) bola skupina západogermánskych kmeňov.

Charakteristika
---------------

Spočiatku pramene uvádzajú, že žijú pri Labe, severne od nemeckého stredohoria. V roku 71 pred Kr. prenikli do Galie, ale 58 pred Kr. ich Ceasarove vojská zatlačili späť. Časť z nich sa potom usadila aj pri rieke Neckar, iná časť bola usídlená na území Rímskej ríše naľavo od Rýna. Medzi Svébov patrili zo známych kmeňov napríklad Longobardi, Semnoni, Hermunduri, Markomani a Kvádi, ktorí sa neskôr rôznymi cestami presúvali po Európe (napríklad Kvádi tiahli do dnešného Slovenska). Podobne v 3. – 5. storočí časť Svébov odtiahla zo severu do dnešného juhozápadného Nemecka, kde sa z nich vyvinuli Alamani a Jutungovia.

Pramene však pojem Svébi používajú sčasti rôzne. Napr. Tacitus pojem Svébi chápe veľmi široko – ako všetky kmene medzi Dunajom a Baltským morom. Naopak v 4. storočí niektoré pramene ako Svébov označujú Kvádov v dnešnom Slovensku; časť z nich (označovaná dnes ako „Svébi") potom odtiahla do dnešného Španielska (do Galície) a založila tam kráľovstvo, ktoré v 6. storočí podľahlo Vizigótom.

Podľa Svébov sa pravdepodobne dodnes volá Švábsko.

Pozri aj
--------

* Zoznam svébskych kráľov v Galícii

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Svébi**

Externé odkazy
--------------

* (po slovensky)
* (po česky)
* (po nemecky)
* (po nemecky)
* (po nemecky, španielsky, anglicky)
**Svatava Antošová** (\* 3. jún 1957, Teplice) je česká lesbická poetka, prozaička a novinárka.

Život
-----

Vyštudovala gymnázium a Strednú knihovnícku školu. Prešla radom manuálnych aj intelektuálnych profesií (magazín Cosmopolitan, smaltovňa riadu), pracovala v Mestskej knižnici v Tepliciach, v rokoch 2005 – 2008 bola na voľnej nohe. Od roku 2009 je redaktorkou literárneho časopisu *Tvar*.

Knižne debutovala v zborníku *Zelené peří* (Mladá fronta 1987). Publikovala aj v časopisoch: Dotyky, Iniciály, Kmen, Literární měsíčník, Literární noviny, Revue Teplice, Tvar, Dekadent Geniální a i. Nasledovali samostatné básnické zbierky. Svojou poéziou je zastúpená v antológii severočeskych autorov *Od břehů k horám* (Votobia 2000).

Dielo
-----

* *Kalendář šestého smyslu*
* *Říkají mi poezie*
* *Ta ženská musí být opilá*
* *Tórana*
* *… aniž ťala hlavou*
* *Ještě mě nezabíjej* (2005) – s podtitulom Dvanáct nekrofilních grotesek a jedna černá pohádka
* *Dáma a švihadlo* (2004) – s podtitulom „lesbicko-killerská parodie s autobiografickými prvky"
* *Nordickou blondýnu jsem nikdy nelízala* (2005)
* *Vlčí slina* (2008) – básnická skladba vznikajúca v r. 1996 – 2006
* *Skoby* (2012) – próza

Externé odkazy
--------------

* Svatava Antošová v Slovníku českej literatúry po roku 1945
* Portál českej literatúry
* Skupina XXVI - Svatava Antošová
* Životopis v magazíne Lesba.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Svatava Antošová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 35849
* GND: 1036788563
* ISNI: 0000 0000 5526 6448
* LCCN: n88092949
* NK ČR: jn19990201008
* VIAF: 44715820
* WorldCat: lccn-n88092949
Snežný pluh šípového tvaru na vozidle Tatra 815
Kĺbový pluhový systém v štáte Missouri v USA
Snežný pluh odhŕňa snehové záveje v Saltfjell v Nórsku
Železničný pluh spoločnosti Österreichische Bundesbahnen na trati Arlbergbahn v stanici Schnann
**Snežný pluh** je zariadenie určené na montáž na vozidlo, ktoré slúži na odhŕňanie snehu z vonkajších povrchov, predovšetkým z povrchu chodníkov, vozoviek či koľají. Termínom sú označované aj vozidlá zimnej údržby, obzvlášť v oblastiach, kde je pravidelne veľké množstvo snehu. Snežnými pluhmi môžu byť vybavené aj koľajové vozidlá pre údržbu železničných tratí. Tvar a náklon snežného pluhu je prispôsobený tak, aby sneh odhŕňal na príslušnú časť vozovky.

Novšie technológie dovoľujú použitie kĺbových pluhových systémov, ktoré dokážu odhrnúť viac pruhov rýchlostnej komunikácie zároveň; medzi jurisdikcie, ktoré prijali túto technológiu patria Ontário v Kanade spolu s Minnesotou a Missouri v USA.

História
--------

Prvé snežné pluhy boli konštruované z dreva a boli ťahané koňmi. S príchodom automobilov za začala mechanizácia snežných pluhov.

V roku 1911 vytvoril prvý moderný snežný pluh David I. Munson, skonštruovaním montážneho mechanizmu na vozidlo. V roku 1923 skonštruovali nórski bratia Hans a Even Øveraasen pluh za automobil a ich vynález je dodnes považovaný za počiatok presadzovania snežných pluhov v zimnej údržbe. V USA založil v meste Clayton v roku 1920 Carl Frink spoločnosť na výrobu snežných pluhov Frink Snowplows, dnes Frink-America, ktorá bola prvou spoločnosťou vyrábajúcou snežné pluhy na svete.

Referencie
----------

1. ↑   *Fewer Fatalities, TowPLow Invention Recognized* [online]. MoDOT, 23. október 2007, [cit. 2012-01-19]. Dostupné online.
2. ↑   *Canadian Railway Hall of Fame -* [online]. Rotary snow plow (2002), [cit. 2008-10-03]. Dostupné online. Archivované 2012-12-06 z originálu. (Anglicky)
3. ↑  Dysgraphyk, Aitken *scot-rail.co.uk » Snow ploughs* [online]. 1. február 2008, [cit. 2008-10-03]. Dostupné online. (Anglicky)
4. ↑   After 80 Years, Clayton Plow Plant Shuts Down. *CNY Business Journal*, 2000. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Snežný pluh**
**Swing** je tanečný podžáner jazzu, pozostávajúci z tradičných bluesových černošských prvkov obohatený o belošské vplyvy. Vznik swingu sa datuje po prvej štvrtine 20. storočia, konkrétne v období rokov 1930 až 1935. Swing je aj druh tanca, ktorý vznikal popri tomto hudobnom smere. 

Swingové orchestre, takzvané „big bandy", mali väčší počet členov ako klasické jazzové kvintetá alebo sextetá. 

Najznámejším swingovým kapelníkom bol Benny Goodman a jeho orchester. Okrem toho, že bol Benny výborným klarinetistom, bol vedúcim viacerých súborov, ktoré hrali swing v jeho klasickej podobe. Benny bol jedným z prvých belochov, ktorý sa presadil v dovtedy hlavne černošskom hudobnom štýle, akými boli jazz, respektíve swing. Hral prevažne vlastné skladby, pričom ich na rozdiel od pôvodných (černošských) interpretov podával s akýmsi novým, európskym nádychom.

Slávne mená swingovej éry
-------------------------

Big bandy tradične pozostávali z dvoch klarinetov, piatich saxofónov, troch až štyroch trubiek a z jedného až štyroch trombónov. Rytmickú časť zastupovala súprava bicích, kontrabas, gitara a iné nástroje. Nebolo raritou, že big bandy boli rasovo zmiešané súbory s prevahou černochov.

Medzi afroamerickými swingovými big bandmi vynikali hlavne orchestre Counta Basieho, Jimmieho Lunceforda alebo Andyho Kirka a medzi belošskými to boli orchestre Bennyho Goodmana, Jimmyho Dorseya, jeho brata Tommyho Dorseya, Woodyho Hermana a Glenna Millera.

Swing postupne po druhej svetovej vojne zaniká, ostáva už len ako spomienka na tanečných parketoch. Viaceré fúzne vplyvy swingu prechádzajú neskôr do iných jazzových podžánrov, napríklad do bebopu či modálneho jazzu.

Veľmi dôležitý podžáner swingu sa volá rómsky swing (*gypsy swing*), respektíve rómsky džez (gypsy jazz), ktorého hlavným predstaviteľom je gitarista rómskeho pôvodu, rodený Belgičan Django Reinhardt.

Externé odkazy
--------------

* 
*
**Syenit** je intermediárna vyvretá hornina tvorená hlavne K-živcami, menej plagioklasmi, biotitom a amfibolom.

Hypoabysálnymi ekvivalentmi syenitu sú syenitový porfýr a lamprofýry mineta a vogesit. Efuzívnym ekvivalentom je trachyt. Samostatné variety syenitu sú kremitý, kremito-alkalický, foiditický a foiditicko-alkalický syenit.

Označenie *syenit* pôvodne patrilo amfibolickému granitu, bolo odvodené od gréckeho pomenovania mesta *Syene*, dnes Egyptský Asuán. Pre syenit toto pomenovanie zaviedol H. Rosenbusch.

Zloženie a vlastnosti
---------------------

Syenit v QAPF diagrame
Syenity sú zložené hlavne zo živcov s prevahou draselných živcov (ortoklas, anortoklas, mikroklín) nad kyslým plagioklasom, z vedľajších minerálov je zastúpený amfibol, biotit alebo zriedkavo i pyroxén. Kremeň je prítomný len v akcesorickom množstve a nepresahuje 5 %. Štruktúra je väčšinou hrubozrnná a porfýrická. Makroskopicky môžu byť veľmi podobné tonalitom. Niektoré odrody syenitov majú zvýšený obsah foidov, najmä nefelínu, veľmi častý je preto tzv. nefelinický syenit. Tmavé (melanokátne) syenity sú niekedy označované ako durbachyt.

Výskyt
------

Syenit z Česka
Syenit nie je bežná hornina. Sám zväčša netvorí väčšie telesá, skôr ho možno nájsť na okrajoch granitoidných, gabrových alebo dioritových intrúzií. Nájsť ho možno v Novom Anglicku, Arkansase, Montane, New Yorku, Švajčiarsku, Nemecku, Nórsku na Ukrajine (Volynská oblasť), v Rusku na Urale, či pri Krasnojarsku, tiež v Kazachstane, na Kaukaze a v Strednej Ázii. V Českom masíve sú známe výskyty blízko Tábora, Vodňan, Prachatíc a Jihlavy. Známa je napr. lokalita syenitové skály u Pocoucova blízko Třebíča.

Na Slovensku sa v malom množstve vyskytuje v okolí Harmónie v Malých Karpatoch.

Použitie
--------

Veľmi kvalitné zahraničné syenity sa používajú na výrobu ušľachtilých kamenárskych výrobkov.

Referencie
----------

1. 1 2   *Přehled názvů hornin* [online]. geologie.estranky.cz, [cit. 2009-04-14]. Dostupné online.
2. ↑  Petránek, J. *Syenit, On-line geologická encyklopdie* [online]. geology.cz, 2007, [cit. 2008-09-03]. Dostupné online.
3. 1 2  Gregerová, M.; Pospíšil, P.; Suk, M. *Syenit, Horniny magmatické* [online]. petrol.sci.muni.cz, [cit. 2008-09-03]. Dostupné online.
4. 1 2 3   *Syenit, nefelinický syenit, Minerály a horniny Slovenska* [online]. mineraly.sk, [cit. 2008-09-03]. Dostupné online. Archivované 2016-03-04 z originálu.

### Ďalšie zdroje

Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **syenit**.
Súradnice: 2°00′09″J 78°20′27″Z﻿ / ﻿2,00250°J 78,34083°Z﻿ / -2.00250; -78.34083

**Sangay** je názov aktívnej sopky v Andách na juhu Ekvádora. Sopka počas posledných storočí často eruptovala.

5 230 m vysoký, prevažne andezitový stratovulkán je na vrchole permanentne zaľadnený. Sopka stojí na základoch staršej kaldery tvaru podkovy, súčasná podoba sa vyformovala pred približne 14 000 rokmi. Sangay je zalesnený len z východu, ostatné strany sú bez porastu a pokryté popolom pochádzajúcim z početných lahárov. Prvá zaznamenaná erupcia pochádza z roku 1628. Ďalšie erupcie boli zazanamenané v dvoch sériách v rokoch 1728 - 1916 a 1934-2007. Častá eruptívna činnosť vyvoláva neustále zmeny v morfológii krátera sopky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Sangay**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Sangay na Global Volcanism Program (po anglicky)
Pohľad na synagógu
Súradnice: 49°9′8.94″S 16°52′30.64″V﻿ / ﻿49,1524833°S 16,8751778°V﻿ / 49.1524833; 16.8751778
**Synagóga v Slavkove u Brna** je bývalá synagóga typu tempel, ktorá bola postavená v rokoch 1857 – 1858 v novorománskom slohu na mieste staršej modlitebne. Nachádza sa v ulici U Synagogy blízko centra mesta, asi 150 m západne od Palackého náměstí. Je chránená ako kultúrna pamiatka Českej republiky.

Bohoslužobným účelom synagóga slúžila až do začiatku 40. rokov, potom bolo jej vnútorné zariadenie zničené nacistami. Po druhej svetovej vojne bola takmer 50 rokov využívaná ako sklad. V rámci reštitúcia bola roku 1991 vrátená Židovskej náboženskej obci v Brne.

V roku 1994 bola zahájená postupná obnova synagógy ako chránenej kultúrnej pamiatky. V rokoch 1996 – 1998 došlo k jej kompletnej renovácii a budova našla nové uplatnenie ako pracovisko a depozitár Státního okresního archivu Vyškov. V predsieni bola inštalovaná menšia expozícia o histórii slavkovskej židovskej obce.  

V roku dokončenia rekonštrukcie synagógy bola na jej priečelí odhalená pamätná tabuľa obetiam holokaustu.

Referencie
----------

1. ↑  KLENOVSKÝ, Jaroslav. *Židovské památky Moravy a Slezska*. Brno : Era, 2001. ISBN 80-86517-08-X. S. 480. (po česky)
2. ↑   *Nemovité památky* [online]. Praha: Národní památkový ústav, [cit. 2013-09-26]. Dostupné online. (po česky)
3. 1 2   *Nemovité památky* [online]. Mesto Slavkov u Brna, [cit. 2012-12-25]. Dostupné online. (po česky)
4. 1 2 3   krasnecesko.cz, [cit. 2012-12-25]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Synagóga v Slavkove u Brna**

Externé odkazy
--------------

* Synagóga na www.slavkov.cz
* Synagóga na www.krasnecesko.cz

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Synagoga ve Slavkově u Brna na českej Wikipédii.*
**Sociálna mobilita** je pohyb jednotlivcov, ale i sociálnych skupín v stratifikačnom systéme spoločnosti z jednej sociálnej pozície do druhej. Podľa A. Giddensa pod pojmom sociálna mobilita označujeme "pohyb jedincov a skupín z jedného socioekonomického postavenia do druhého". Prvýkrát tento termín použil americký sociológ ruského pôvodu Pitirim Alexandrovič Sorokin. 

V triednom systéme sociálnej stratifikácie existujú (na rozdiel od ostatných stratifikačných systémov) veľké možnosti sociálnej mobility. Príkladom spoločnosti bez sociálnej mobility bola spoločnosť Hindu, charakteristická svojím kastovým systémom. Len výnimočne došlo k prípadu, že jedinec mohol opustiť kastu, do ktorej sa narodil. Spoločnosti, ktoré využívajú otroctvo, sú príkladom nízkej sociálnej mobility, pretože možnosť sociálnej mobility pre otroka je takmer neuskutočniteľná. V moderných spoločnostiach je najvýznamnejším, resp. najvvyužívanejším druhom mobility (umožňujúcim väčšine členov spoločnosti dosahovať primeraný spoločenský status, resp. spoločenské postavenie) profesiová mobilita. Rozhodujúcim mobilitným kanálom je pritom vzdelanie.  Archivované 2007-02-07 na Wayback Machine

Typy sociálnej mobility
-----------------------

* **Horizontálna (laterálna) mobilita** je prechod ľudí z jednej sociálnej skupiny do druhej, nachádzajúcej sa na rovnakej sociálnej úrovni (napr. presuny do iných štvrtí alebo miest).
* **Vertikálna mobilita** je presun jedinca do inej sociálnej vrstvy alebo triedy, t. j. pohyb smerom nahor alebo nadol v socioekonomickom rebríčku.
* **Intrageneračná mobilita** je postup jedinca v jeho kariére a zaujíma nás zostup alebo vzostup na socioekonomickom rebríčku.
* **Intergeneračná mobilita** je miera, v ktorej deti nasledujú svojich rodičov v type zamestnania.
* **Dlhá mobilita**
* **Krátka mobilita**
* **Profesiová mobilita**

Zdroje
------

* Giddens, A.: Sociologie. Argo, Praha, 2005 ISBN 80-7203-124-4
* Sylaby Katedry sociológie FiF UK v Bratislave Archivované 2007-02-07 na Wayback Machine – vo formáte RTF

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Časť originálu *Bardo thödol*
**Tibetská kniha mrtvych**, v tibetčine བར་དོ་ཐོས་གྲོལ་ (*Bardo thödol*) – doslova „vyslobodenie v barde cez načúvanie", je jedným zo základných diel tibetského budhizmu, ktorého autorstvo sa pripisuje Padmasambhavovi. Je to budhistický text tantrickej tradície.

Bardo thödol je úvod pre živých, ako premôcť smrť a ako sa môže proces umierania zmeniť na oslobodenie.

V tibestkom origináli titulu knihy sa slovo smrť nevyskytuje – slovo bardo označuje extrémnu situáciu, ktorú treba využiť. Témou tejto knihy je smrť a stav po smrti ako prostriedok spasenia (v budhistickom zmysle). Text knihy má čítať každý, alebo ešte lepšie počúvať z úst lámu – bardo je totiž oslobodenie počúvaním. Láma podporuje umierajúceho – najdlhšie 49 dní po smrti – mŕtveho, aby získal pochopenie, aby nevytváral novú karmu, ktorá núti k znovunarodeniu, ale získal slobodu od kolobehu utrpenia (samsára) a stal sa budhom.

Čítanie je prirodzene bez úžitku, keď sa Bardo necvičila v priebehu života, učenie sa nesmie zabudnúť, i keby človeka naháňali siedmi psi.

Tibetská kniha mŕtvych bola asi prvýkrát napísaná v 8. storočí na základe staršej ústnej tradície a počas nasledujících asi 6. storočí patrila k tajným, tzv. „zakopaným" knihám, ktoré neprenikli na verejnosť. Na západe bola publikovaná pod názvom "Bardo Thödol - Liberation by Hearing on the After-Death Plane" až v roku 1927.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tibetská kniha mŕtvych**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Text knihy po tibetsky Archivované 2011-09-10 na Wayback Machine
* Text knihy po anglicky
* *Tibetská kniha mrtvých. Bardo thödol. Vysvobození v bardu skrze naslouchání.* Praha, Odeon 1991. 168 s.
**Soft Machine** bola britská rocková kapela z mesta Canterbury, pomenovaná podľa knihy *The Soft Machine* od Williama S. Burroughsa. Bola jedna z hlavných kapiel tzv. Canterburnskej scény, a pomohla rozšíreniu hudby progresívneho rocku. The Soft Machine boli zakladatelia nového štýlu, zvaného jazz fusion, do ktorého prešli zo svojich psychedelic rockových začiatkov.

História
--------

The Soft Machine bolo založené v roku 1966 bubeníkom, bítnikom a spevákom Robertom Wyattom, basgitaristom/gitaristom Kevinom Ayersom, gitaristom Daevidom Allenom a psychedelickým organistom Mikeom Ratledgeom. 

Allen, Wyatt a ich budúci basgitarista Hugh Hopper hrali v skupine Daevid Allen Trio. Wyatt, Ayers a Hopper boli zakladajúci členovia kapely Wilde Flowers, ktorá obsahovala členov ďalšej významnej Canterbury kapely, Caravan. 

Zostava skupiny sa menila a neskôr sa v nej vymenilo dvanásť členov. Prvú zostavu tvorili Robert Wyatt (bicie, spev), Kevin Ayers (basgitara, spev), Deavid Allen (gitara) a Mike Ratledge (klávesy). Prvý odišiel Deavid Allen (známy je ďalšou Caterbury skupinou, Gong) a nasledoval ho Kevin Ayers. Ayers po odchode zo Soft Machine nahráva album *Joy Of Toy*, na ktorom spolupracujú aj členovia Soft Machine. Skupina hrala vo svojich začiatkoch psychedelický rock, no už na druhom albume sa začínajú objavovať náznaky nového žánru jazz fusion. Po odchode Kevina Ayers na sólovú dráhu skupina zmenila smer a preorientovala sa čisto na fusion jazz. Ayersa nahradil basgitarista Hugh Hopper a v nasledujúcich rokoch skupina zobrala dvoch saxofónistov. Najvýznamnejší album *Third*, skupina nahrala ešte s Robertom Wyattom, ktorý neskôr ochrnul po páde z balkóna. Jediný pôvodný člen Soft Machine, v zostave po odchode Roberta, bol klávesák Mike Ratledge. Posledná zostava už nemala s pôvodnými Soft Machine takmer nič spoločné (iba hudbu a štýl akým hrali). Hugh Hopper, Elton Dean, John Marshall a Allan Holdsworth dnes koncertujú pod názvom The Soft Machine Legacy. Zostava je poctou pôvodnej skupiny Soft Machine.

Ocenenia
--------

Album, na ktorom hral Karl Jenkins prvýkrát so Soft Machine s názvom *Six*, vyhral prvé miesto v "Melody Maker British Jazz Album of the Year" v roku 1973.

Diskografia
-----------

* *The Soft Machine* (ABC/Probe, 1968)
* *Volume Two* (ABC/Probe, 1969)
* *Third* (Columbia, 1970)
* *Fourth* (Columbia, 1971)
* *Fifth* (Columbia, 1972)
* *Six* (Columbia, 1973)
* *Seven* (Columbia, 1973)
* *Bundles* (Harvest, 1975)
* *Softs* (Harvest, 1976)
* *Alive & Well: Recorded in Paris* (Harvest, 1978)
* *Land of Cockayne* (EMI, 1981)

Externé stránky
---------------

* Stránka fanúšikov Soft Machine
* Stránka Soft Machine na stánke o Canterbury scéne
* Článok o skupine na blog.sme.sk[nefunkčný odkaz]
**Tibor Grünner** (\* 3. september 1927, Trnava – † 18. máj 2016, Bratislava) bol slovenský textár, libretista a dlhoročný rozhlasový pracovník. Je držiteľom zlatých a jednej bronzovej Bratislavskej lýry. Jeho texty piesní naspievali známi slovenskí interpreti medzi ktorými nechýbali Gabriela Hermélyová, Zuzka Lonská, Zdeno Sychra, Dušan Grúň, Ivo Heller, Anton Gajdoš, Karol Duchoň, Oľga Szabová či herec Karol Čálik.

Písal tiež libretá celovečerných hudobných programov (napr. V Hruškovci na kopci), programov Novej scény a silvestrovských rozhlasových programov *Pokapala na salaši slanina* (1982) či *Obžalovaný, nalejte nám čistého vína* (1974). Je autorom viacerých pokračovaní rozhlasového cyklu zo 70. rokov *Vitajte v Štúdiu*, vďaka ktorému sa nám dodnes zachovali hlasy známych osobností našej kultúry ako Pavol Tonkovič, Leopold Haverl, Ján Kákoš, Milan Novák, Ján a Štefan Klimovci, Miroslav Válek alebo Ignác Bizmayer. V 80. rokoch písal aj pre rozhlasovú zábavnú reláciu *Variácie* a s redaktorom Petrom Hrnčiarom a Tiborom Korbellom pripravoval dlhoročný rozhlasový súťažný cyklus *Dobrý, lepší, najlepší*.

Tibor Grünner začal v rozhlase ako dramaturg, neskôr na pozícii v Hlavnej redakcii hudobného vysielania. Jeho tvorivé obdobie začalo však až po roku 1968. Začínal prekladmi textov z ruštiny, nemčiny a maďarčiny. Pôsobil aj v Redakcii medzinárodnej hudobnej výmeny. Bol spoluautorom významnej a medzinárodnej súťaže Prix de musique folklorique de Radio Bratislava.

Zomrel 18. mája 2016 v Bratislave

Ocenenia
--------

* Zlatá Bratislavská lýra za pieseň Zem pamätá interpretovanú Karlom Duchoňom, hudbu piesne zložil Pavol Zelenay, 1974

Referencie
----------

1. ↑   Zomrel textár a libretista Tibor Grünner. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2016-05-23. Dostupné online [cit. 2017-09-04].
2. 1 2 3  JURČO, Martin. Rodinný znak oproti radnici pripomínal Tiborovi Grünnerovi detstvo. *Novinky z radnice* (Trnava: Mesto Trnava), jún 2016, s. 38 – 39. Dostupné online [cit. 2017-09-04]. Archivované 2017-09-05 z originálu.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 2053 047X
* NK ČR: mzk2011640829
* VIAF: 171479184