recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John Rutledge** (\* 17. september 1739, Charleston, Južná Karolína, USA - † 23. júl 1800, Charleston) bol americký politik, právnik a sudca Najvyššieho súdu USA. 

Delegát Kontinentálneho zhromaždenia, jeho mladší brat Edward Rutledge podpísal Deklaráciu nezávislosti.

Životopis
---------

Študoval právo v Londýne. V roku 1761 vstúpil do politiky.

V roku 1774 Rutledge zasadal v prvom, v 1775 v druhom Kontinentálnom kongrese. V rokoch 1776 - 1778 pôsobil ako guvernér v rodnom štáte. V 1782 - 1783 bol delegátom na Kontinentálnom kongrese.

Od 12. augusta 1795 - do 15. december 1795 bol dočasným predsedom Najvyššieho súdu Spojených štátov amerických.

Pozri aj
--------

* Zoznam predsedov Najvyššieho súdu USA
* Najvyšší súd Spojených štátov

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku John Rutledge na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Predsedovia Najvyššieho súdu USA |
| --- |
| 
* John Jay
* John Rutledge
* Oliver Ellsworth
* John Marshall
* Roger B. Taney
* Salmon P. Chase
* Morrison Waite
* Melville Fuller
* Edward Douglass White
* William Howard Taft
* Charles Evans Hughes
* Harlan F. Stone
* Fred M. Vinson
* Earl Warren
* Warren E. Burger
* William Rehnquist
* John Roberts

 | Seal of the United States Supreme CourtSeal of the United States Supreme Court |

Autoritné údaje: * GND: 11954251X
* ISNI: 0000 0001 1064 3411
* LCCN: n85367651
* VIAF: 57427193
* WorldCat: lccn-n85367651
**Gabriel Bonnot de Mably** (\* 14. marec 1709, Grenoble, Francúzsko – † 2. apríl 1785, Paríž) bol francúzsky historik a politický mysliteľ. Patril ku prirodzeno-právnym a egalitárnym filozofom francúzskeho osvietenstva. Spolu s Rousseaom a Montesqueim sa stali vzorom pre legislatívu Francúzskej revolúcie. Mably navrhol ústavnú reformu Poľska a v závere svojho života napísal kritiku americkej ústavy. Mably predložil rovnostársky program zmiernenia majetkovej nerovnosti. Uznával právo ľudu na revolúciu, v prípade, že zákony a občianske práva nie sú v spoločnosti garantované a nie je možná iná, zákonná cesta. Vo svojej antropologickej koncepcii zdôrazňuje existenciu prirodzených spoločenských vlastností človeka; tie predurčila príroda k nastoleniu šťastnej a rovnostárskej spoločnosti.

Život
-----

Narodil sa šľachtickej rodine, v meste Grenoble. Mablyho bratom bol osvietenský filozof Condillac a bratrancom encyklopedista Jean le Rond d‘Alembert. Osobne sa poznal Rousseauom, ktorý vychovával jeho synovcov. Vzdelanie získal na jezuitskej škole v Lyone a v seminári Saint-Sulpice. Neskôr vstúpil do diplomatického zboru u kardinála Tencina. Po negatívnych skúsenostiach s dobovou spoločnosťou sa rozchádza s ideológiou aristokracie, aj s ideológiou liberalizmu a aktívne začína písať. Venuje sa otázkam republikánstva, rovnosti, prirodzeného stavu, ale aj histórii a filozofii dejín. Zomiera vo veku 76 rokov, 4 roky pred revolúciou, ktorú vo svojom diele predvídal.

Dielo
-----

* *Lettres à Madame la marquise de P… sur l'Opéra*, 1741
* *Observations sur les Grecs*, 1749
* *Observation sur les Romains*, 1751
* *Entretiens de Phocion sur le rapport de la morale et de la politique*, 1763
* *Observations sur l’histoire de France*, 1765
* *De l’étude de l’histoire*, 1778
* *Des droits et des devoirs des citoyens*, 1789
* *Abrégé des révolutions de l’ancien gouvernement français*, 1800
* *De la nécessité d’un culte public*, 1801

**Preklady**

MABLY, G. B.: *Výbor z díla.* Filosofická knihovna. Praha: Státní nakladatelství politické literatury, 1958

MABLY, G. B.: O zákonodarstve čiže zásady zákonov. In: ZAMAROVSKÝ, V. HANZEL, L. (ed.): *Utopisti*. Bratislava: Slovenské vydavateľstvo politickej literatúry, 1961

Referencie
----------

1. 1 2 3  PERNÝ, Lukáš. *Gabriel Bonnot de Mably, prirodzeno-právny filozof osvietenstva, ktorý bol vyškrtnutý z dejín filozofie* [online]. DAV DVA - kultúrno-politický magazín, 2019-02-18, [cit. 2019-02-18]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 11913723c
* GND: 118575643
* ISNI: 0000 0001 0920 6011
* LCCN: n50053368
* NK ČR: mzk2003197389
* SNK: 201785
* VIAF: 84557373
* WorldCat: lccn-n50053368
**The Lady with the Pet Dog** je poviedka zo zbierky s názvom *The Goddess and Other Women* (*Bohyne a iné ženy*) od americkej spisovateľky Joyce Carol Oatesovej.

Charakteristika
---------------

Zbierka 32 poviedok ponúka bohatú mozaiku najrôznejších osudov žien a dievčat. Oatesová sa zameriava na pochmúrne stránky moderného amerického života – opakuje sa téma strachu, násilia, vraždy a smrti. Muži sú v poviedkach zobrazovaní trochu vágnym a nie veľmi sympatickým spôsobom. Typickým kompozičným postupom je internalizácia deja; jej poviedky sa odohrávajú najmä v mysli jednotlivca. Poviedky sú úprimnou výpoveďou citlivého umelca o tragických polohách ľudského života v odcudzenej spoločnosti.

Oatesová v poviedkovej tvorbe citlivo zobrazuje narušené ľudské vzťahy. Pocity osamelosti a sklamania prenikajú predovšetkým do citovej sféry postáv, do rodinného i manželského života.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Anna na koncerte medzi ľuďmi zazrie svojho milenca. On - jeho meno sa v poviedke neobjaví - chce ísť za ňou, lenže Anna mu naznačí, že je tam so svojím manželom. Rozrušená následne odchádza domov. Doma sa so svojím manželom miluje a pritom myslí na svojho milenca; prečo prišiel, keď sa pred pár mesiacmi definitívne rozlúčili.

Rozišli sa asi pred pol rokom, no on za ňou teraz z nepochopiteľných dôvodov prišiel. Celú tú dlhú dobu na neho však v duchu myslela. Kedysi ho považovala za svojho záchrancu v kríze, ktorú vtedy s manželom prežívala. Milovala ho, lenže každý z nich mal už svoju rodinu, takže nemohli spolu zostať. Nemohla na neho zabudnúť a pri manželovi viac nebola šťastná. Dokonca si raz skúsila podrezať žily.

Na ďalší deň jej zazvonil telefón a ozval sa jej milenec. Pýtal sa jej, ako sa ma, či je šťastná, že ju chce vidieť a či ho má ešte rada. Začali sa naďalej stretávať v hoteloch. V duchu si želala, aby to skončilo, avšak sama sa nedokázala od neho odlúčiť. Všetky tie klamstvá a tajnosti ju ničili. Raz ju dokonca napadlo, že ho zabije aj s celou jeho rodinou. Aj naďalej sa trápi a chce sa od neho odpútať. On je stále rovnaký, vyrovnaný a spokojný.

Pri jednom stretnutí v hoteli jej vyčítal, že všetko je len jej chyba, pretože si ho nechce vziať a oni dvaja už nikdy nebudú šťastní. Spočiatku to nechce počúvať, no pri odchode z izby pochopí, že on je ten pravý muž a že ho miluje viac ako svoj život.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
Autorka plynule prechádza z prítomnosti do minulosti a späť, z myšlienok do reality. Celá poviedka je vlastne neustále opisovanie toho istého príbehu a pocitov hlavnej hrdinky, dokonca sú niekedy použité aj rovnaké vety, ktoré boli vyslovené, respektíve myslené v danej situácii. Vždy sú inak chronologicky usporiadané, a vždy sa čitateľ dozvie niečo viac; napríklad ako a kedy sa spoznali, aký bol ich vzťah na úplnom začiatku, čo MU pomáha pochopiť celý príbeh.

Zdroj
-----

* Oatesová, J.C.: *Bohyně a jiné ženy*, Odeon, Praha, 1988
**Lavičkový potok** je potok na Strednom Považí, v centrálnej časti okresu Trenčín. Je to pravostranný prítok Soblahovského potoka, meria 4,6 km a je tokom V. rádu.

Tečie v Považskom podolí, v podcelku Trenčianska kotlina, pramení na území obce Soblahov, severozápadne od jej centra v nadmorskej výške približne 250 m n. m. Najprv tečie západo-juhozápadným smerom. Vchádza na územie mesta Trenčín a prúdi popri záhradkárskej osade Halalovka, ktorá je na jeho ľavom brehu. Od úrovne mestskej spaľovne až po vyústenie funguje ako regulovaný tok. Tok sa postupne stáča sa na západ. Lemuje južný okraj sídliska Juh, ktorý je na pravej strane toku a záhradkársku osadu Pod sekerou, ktorá je na ľavom brehu. V týchto miestach vytvára oblúk ohnutý na juhozápad. Zo severovýchodu sa približuje k areálu Technických služieb mesta Trenčín, vo vnútri ktorého sa stáča na severozápad. Podteká Soblahovskú ulicu odkiaľ smeruje ako rovný kanálový úsek na západ. Zľava medzitým priberá prítok z lokality Dolné močiare a po rovnej nive Váhu tečie k Biskupiciam. Pri nich podteká cestu II. triedy č. 507, železničnú trať Trenčín – Chynorany a cestu III. triedy z Biskupíc do Trenčianskej Turnej. V týchto miestach sa stáča juhozápadným smerom. Napokon v katastrálnom území Veľkých Bieroviec, severovýchodne od obce, ústi v nadmorskej výške cca 206 m n. m. do Soblahovského potoka.

Potok má prirodzenú ekostabilizačnú funkciu. Najmä v hornej časti mu dominujú prirodzené brehové porasty, v ktorých nachádzajú útočisko mnohé druhy živočíchov. Vo svojej vrchnej tretine oživuje monotónny charakter poľnohospodárskych plôch obrábaných Poľnohospodárskym družstvom Trenčín-Soblahov. Na strednom toku vytvára príjemný kontrast k panelovej zástavbe trenčianskeho sídliska Juh. Na dolnom úseku je ekostabilizčný potenciál potoka využitý najmenej a už len sekunduje poľnohospodárskej a priemyselnej krajine v okolí Trenčína. 

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Turnianskeho potoka** |
| --- |
| *Turniansky potok* → *Váh* → *Dunaj* |
| Hukov potok · Lavičkový potok · Potôčky · Rígeľský potok · Sedličiansky potok · Soblahovský potok · **Turniansky potok** |
**Xenokritos** (starogr. *Ξενόκριτος* – *Xenokritos*) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

Sochár Xenokritos pochádzal z boiótskych Téb. Svoje diela tvoril zrejme v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Pausanias, grécky cestovateľ z druhého storočia, vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že so svojim rodákom Eubiom zhotovil kultovú sochu Hérakla, ktorá sa nachádzala vo svätyni pri Tébach: „*Tu sú tiež reliéfne obrazy žien, dnes už chatrne viditeľné; Tébania ich nazývajú „Nesúce jedovaté šťavy" (Farmakides). Poslala ich vraj Héra, aby bránili Alkméne pri pôrodných bolestiach. Skutočne jej bránili, takže nemohla porodiť. Ale Teiresiova dcéra Historis si na ne vymyslela lesť: Vykríkla tak, aby ju počuli, že Alkméné porodila; tak sa dali oklamať a odišli. Alkméné potom naozaj pôrod dokončila. Na tom mieste stojí Héraklova svätyňa. Jedna socha z bieleho mramoru má meno Predný bojovník (Promachos), je to dielo Tébanov Xenokrita a Eubia.* "Promachos bol prívlastok čiže epiteton mýtického hrdinu Hérakla v Tébach.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Xenokritos*
2. 1 2 3  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 1023. (po nemecky)
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 202.
4. ↑  Daniel W. Berman. *Myth, Literature, and the Creation of the Topography of Thebes*. Cambridge : Cambridge University Press, 2015. ISBN 978-11-0707-736-2. S. 51.
**Agemachos** (starogr. *Άγέμαχος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 192 pred Kr.

Agemachos z Kyziku si na 147. olympijských hrách v roku 192 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Agemachos dal 192. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov tejto olympijskej disciplíny sa všetky olympiády označovali.

Správu o olympijskom víťazstve Agemacha zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Medzi pocty venované olympijským víťazom patrili aj diela vytvorené majstrami sochárskeho dláta umiestnené v posvätnom okrsku Olympie. Stála tam aj Agemachova socha s nápisom na podstavci, ktorú v druhom storočí ešte neporušenú videl grécky cestovateľ Pausanias. Žiaľ, jeho záznam o tom sa nezachoval celý: „*Kyzickému Agemachovi z ázijskej pevniny sa v Argu (...medzera...) ako prezrádza nápis pri ňom."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 571 vysvětlivky.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
7. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,13,7.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Predná časť štatistickej karty tajného spolupracovníka ŠtB s údajmi Andreja Babiša z roku 1982.
**Agent Štátnej bezpečnosti**, skrátene **agent ŠtB**, bol tajný spolupracovník ŠtB, ktorý plnil úlohy pri odhaľovaní, rozpracovávaní a dokumentovaní protištátnej trestnej činnosti a úlohy, ktoré mali zabrániť takejto trestnej činnosti.

V širšom slova zmysle je to vedomý spolupracovník ŠtB. Toto pomenovanie sa používa ako najdôležitejšia kategória v Registračných protokoloch agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti. Ďalšie kategórie, ako napr. informátor ŠtB a dôverník ŠtB, mohli byť aj nevedomí spolupracovníci.

V užšom ponímaní bol agent vedomým tajným spolupracovníkom kontrarozviedky ŠtB v rokoch 1948 – 1989.

Úlohy agenta ŠtB
----------------

Agenti ŠtB tvorili operačnú sieť po celom území Česko-Slovenska a činnosť vykonávali vo všetkých prostrediach spoločenského, kultúrneho a hospodárskeho života. Ku koncu obdobia komunistickej totality evidovala Hlavná správa kontrarozviedky ŠtB 1 575 aktívnych agentov, regionálne správy evidovali ďalších cca 7 300. Budúci agent vstupoval do vzťahu s ŠtB tzv. viazacím aktom, ktorý bol fixovaný písomným záväzkom alebo ústnym súhlasom, podpisom záväzku mlčanlivosti, príp. podpisom potvrdenia o prevzatí odmeny. Agenta riadil profesionálny operatívny pracovník ŠtB, ktorý určil krycie meno, inštruoval o spojení, dával konkrétne úlohy, preberal informácie, príp. odovzdával odmeny.

Spôsob práce agenta
-------------------

Agent získaval poznatky :

* spravodajsky – vyzvedaním
* vypytovaním – vyťažovaním objektu
* pozorovaním
* operatívnym ohľadávaním – utajeným vstupom do materiálov objektu
* experimentom – spravidla provokáciou.

Agentúrna sieť dodávala svoje poznatky ojedinele aj po Novembri 1989 až do rozpustenia ŠtB 15. februára 1990. Obmedzenia pre uplatnenie sa bývalých agentov ŠtB vo verejnom živote po páde komunistickej totality mal riešiť lustračný zákon.

Referencie
----------

1. 1 2 3  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 12.

Externé odkazy
--------------

* Registračné protokoly agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti a vojenskej kontrarozviedky na webe Ústavu pamäti národa
* Co s archivy StB: Otevřít, nebo spálit? – rozhovor s Radkom Schovánkom, historikom Úradu pre dokumentáciu a vyšetrovanie zločinov komunizmu (2001)
**Agelas** (starogr. *Ἀγέλας* – *Agelas*) je v gréckej mytológii syn a nástupca korintského kráľa Bakchida.

Korinský kráľ Agelas, syn Bakchida, bol potomok Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi, dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a zmocnil sa trónu. Jeho následníkov nazývali Heraklovcami, ale po smrti Agelovho otca Bakchida, najvýznamnejšieho korintského kráľa, k úcty k nemu, jeho potomkov nazývali po ňom Bakchidovcami.

Antickí autori uvádzajú, že Agelas vládol 30 rokov, podľa Hieronyma od roku 922 do roku 892 pred Kr.  Jeho následníkom sa stal syn Eudémos.

  


|  |
| --- |
| Agelas**Heraklovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Bakchis** | **korintský kráľ**922 pred Kr. – 892 pred Kr. (fiktívna chronológia) | Nástupca**Eudémos** |

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  Hieronymus, *Chronicon*, 130-135.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,3.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,4.
4. 1 2 3  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 7, frag. 9.
5. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,221.
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Canal du Centre** je kanál pre lodnú dopravu, ktorý sa nachádza v belgickom strednom Valónsku, cca 50 km južne od Bruselu, medzi mestami La Louvière a Thieu. Prekonáva 90 metrový výškový rozdiel medzi povodiami riek Mása a Šelda. Jeho celková dĺžka je 20,9 km.

Vzdúvadlá
---------

Výškový rozdiel prekonávajú dve klasické vzdúvadlá a štyri hydraulické lodné výťahy, z nich každý prekonáva rozdiel približne 17 metrov. 

Lodné výťahy:

* Houdeng-Goegnies, výškový rozdiel: 15,40 m.
* Houdeng-Aimeries, výškový rozdiel: 16,93 m.
* Strépy-Bracquegnies, výškový rozdiel: 16,93 m.
* Thieu, výškový rozdiel: 16,93 m

Kanálom môžu preplávať lode s maximálnou dĺžkou 38 m a šírkou 5 m. Výška lodí nad vodou môže byť maximálne 3,8 m a ich ponor 1,8 m. Výťahy môžu presunúť lode do výtlaku 350 t. 

Výťahy pracujú na princípe spojených nádob. Vnútri oceľovej konštrukcie sa pohybujú dve oceľové vane, v ktorých sa striedavo napúšťa a vypúšťa voda. Centrálny stĺpec vody pôsobí ako piest vo zvislom valci. Mohutný ventil sa striedavo otvára a uzatvára podľa toho, koľko vody vytlačila loď, ktorá vplávala do komory.

Na tomto princípe postavili na svete koncom 18. storočia celkom osem podobných vzdúvadiel, z ktorých sa v pôvodnom a funkčnom stave zachovali práve tieto štyri výťahy.

Dejiny
------

Výstavba Canal du Centre v Belgicku prebiehala v rokoch 1882 až 1917. Prvý z výťahov uviedli do prevádzky roku 1888, ostatné až na konci 1. svetovej vojny v roku 1917. Všetky štyri hydraulické lodné výťahy na krátkom úseku historického kanála sú technické pamiatky najvyššej kvality. Dohromady so samotným kanálom tvoria príklad priemyselnej krajiny z konca 19. storočia.

Až v roku 2002 bol uvedený do prevádzky pri meste Thieu moderný lodný výťah, pracujúci na rovnakom princípe, ktorý umožňuje dvíhať lode až do výtlaku 1 400 t a prekonáva naraz výškový rozdiel 73,15 m. Historické výťahy odvtedy slúžia iba na rekreačné účely.

Okolie kanálu
-------------

Vedľa Canal du Centre sú v okolí ďalšie vodné cesty: Loing, Briard a spojovací kanál k Loire. Jednou z najvýznamnejších technických pamiatok je aj akvaduktový most na kanále Briard cez rieku Loiru, ktorý projektoval Gustave Eiffel, staviteľ známej parížskej veže. V okolí sú ešte ďalšie vodné viadukty pri Getain Croissing na riekach Allier a Digion. 

Krajina okolo kanálov je lemovaná mnohými romantickými zámkami, ktoré pripomínajú známe rody z francúzskych a belgických dejín.

Ochrana pamiatok
----------------

Celá sústava vodných diel a historickej krajiny je od roku 1998 zaradená na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Galéria
-------

*Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.*

* Výťah Houdeng-GoegniesVýťah Houdeng-Goegnies
* Výťah Strépy-BracquegniesVýťah Strépy-Bracquegnies
* Historický výťah v ThieuHistorický výťah v Thieu
* Moderný výťah v ThieuModerný výťah v Thieu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Canal du Centre (Belgicko)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Belgický portál |
Rodný dom Miloslava Schmidta - Kollárova ulica Mošovce
**Miloslav Schmidt** (\* 2. február 1881, Mošovce – † 8. máj 1934, Martin), bol organizátor pri zakladaní systému dobrovoľnej požiarnej ochrany na Slovensku. Ako herec stvárnil úlohu Grófa Révaya vo filme Jaroslava Siakeľa *Jánošík*. Bol zároveň členom *Československého Združenia Esperanta*.

Život
-----

Miloslav Schmidt sa narodil v rodine krčmára a pekára Jozefa Schmidta a jeho manželky Františky rodenej Péterecovej. Po skončení školy v Kremnici a vyučení sa u otca za pekára sa stal vedúcou osobnosťou rodinnej živnosti. Svoje schopnosti využíval aj v kultúrnej a národnobuditeľskej oblasti. Po príchode do Martina u neho ožil záujem o organizovanie dobrovoľných hasičských zborov na Slovensku. Až do smrti vykonával funkciu veliteľa martinských hasičov, bol veliteľom Zemskej hasičskej jednoty, ktorá združovala takmer všetky hasičské zbory na Slovensku. Jeho zásluhou došlo k organizačnému upevneniu požiarnej ochrany na Slovensku. Pri príležitosti 50. narodenín dostal Schmidt rád a uznanie francúzskeho ministerstva obchodu a hospodárstva za zásluhy v hospodárskej oblasti. Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine (autorom pomníka je Fraňo Štefunko).

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Miloslav Schmidt v Internet Movie Database (po anglicky)
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 5 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Emil Schmied

Autoritné údaje: * SNK: 149619
* VIAF: 8756156565708423500008
**Miloslav Dillinger** (\* 16. december 1902, Čáslav – † 27. september 1976, Bratislava) bol vysokoškolský pedagóg a chemik.

Rodina
------

* otec Eduard Dillinger
* matka Božena Dillingerová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Čáslavi, roku 1922 – 1928 na Prírodovedeckej fak. KU v Prahe. Roku 1929 RNDr. 1947 mimoriadny, 1966 univerzitný profesor. Pôsobil ako profesor gymnázií, v roku 1930 – 1945 v Banskej Bystrici. V roku 1947 – 1950 prof. Pedagogickej, 1950 – 1974 Prírodovedeckej fak. UK v Bratislave, 1950 – 1952 dekan Prírodoveckej fak. UK. Počas štúdií sa venoval možnostiam využitia polarografie v chemickej analýze, neskôr aj problémom jadrovej chémie. Autor a spoluautor monografických prác, štúdií v domácich i zahraničných odborných časopisoch, vysokoškolských a stredoškolských učebníc, ktoré i prekladal z češtiny a ruštiny. Účastník protifašistického odboja a SNP, pracovník redakcie časopisu Bojovník. Populizátor prírodných vied, člen redakčných rád časopisov.

Ocenenie
--------

* Roku 1947 vyznamenaný Čs. vojnovým krížom 1939
* Radom SNP II.tr.
* Roku 1973 Radom práce

Dielo
-----

* Polarografia Životná práca Jaroslava Heyrovského, Bratislava roku 1962
* *Malá encyklopédia chémie*, Bratislava roku 1968 (spoluautor)

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5805 7561
* NK ČR: jk01022277
* SNK: 169282
* VIAF: 83692064
Drevotrieskové dyhované dosky
Produkcia drevotriesky vo svete
**Drevotrieska** je kompozitný materiál vyrábaný z drevených častíc, ako je drevná štiepka, hobliny alebo piliny, ktoré sú spojené syntetickou živicou alebo iným vhodným spojivom a ďalej lisované a extrudované.

Výroba
------

Drevotrieskové dosky sa vyrábajú lisovaním z drevnej hmoty ihličnatých aj listnatých drevín. Drevnú hmotu tvorí zmes rozomletej drevnej triesky, ktorá vzniká pri opracovaní masívneho dreva. Drevná trieska je spojovaná pomocou formaldehydovo-močovinovej živice a vrstvená najčastejšie v troch vrstvách. Pre svoju vysokú nasiakavosť sú výrobky z drevotriesky vhodným materiálom do interiéru so suchým prostredím. Použitie formaldehydových zlúčenín v spojovacích živiciach je nevýhodné z hľadiska likvidácie odpadu. Drevotrieska je recyklovateľná v obmedzenej miere. Pri horení sa živice rozkladajú a uvolňujú dráždivý formaldehyd a fenoly.

Súčasné trendy v stavebníctve a interiérovej architektúre sa premietajú do inovácií nových typov materiálov a zlepšovania vlastností materiálov tradičných. Pozornosť sa začína upriamovať aj do oblasti organickej materiálovej bázy.

Úprava
------

Pre zlepšenie mechanických vlastností dosiek z drevotriesky je možné ich ďalej upravovať (napr. laminovaním, dyhovaním, lakovaním a pokrytím prírodnou alebo umelou preglejkou). Takto upravený material je vhodný pre výrobu nábytku a vnútorného vybavenia interiérov. Medzi výhody tohto materiálu patrí vysoká pevnosť v ťahu za ohybu, odolnosť proti oderu, poškriabaniu, nárazu a chemikáliám, dobrá opracovateľnosť, rýchla a jednoduchá montáž. Kladie sa veľký dôraz na ekologický charakter materiálu. Výsledný materiál má homogénnu skladbu a hustotu. Preto vykazuje dobré mechanické vlastnosti počas rezania.

Delenie
-------

Drevotrieskové dosky (**DTD**) rozdělujeme podľa kritérií[chýba zdroj]:

Podľa spôsobu lisovania: 

1) plošno lisovaná drevotrieska 
a) jednovrstvová (obaly)
b) trojvrstvová (nábytok, stavebno-stolárske výrobky (STV))
c) päťvrstvová (nábytok, STV)
2) výtlačno lisovaná (STV) 
a) plná
b) vyľahčená
3) tvarovaná - vyrába sa v špeciálne tvarovaných lisoch tak, že výrobok je polotovar v hrubých rozmeroch (napr. okenné parapety)
Podľa použitého lepidla: 

a) nevodovzdorné (CF)
b) vodovzdorné (RF, ME)
Podľa povrchovej úpravy: 

a) nebrúsené (v surovom stave)
b) brúsené (pri výrobe sa z oboch strán obrusuje rovnako hrúbky)
c)  lamino (opatrenia fóliou)
d) olepenie dyhou

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Drevotrieska**
**Colin Grant Clark** (\* 2. november 1905, Londýn, Spojené kráľovstvo - † 4. september 1989, Brisbane, Austrália) bol britský a austrálsky ekonóm a štatistik, ktorý pracoval v Spojenom kráľovstve a Austrálii. Propagoval používanie hrubého národného produktu (HDP) ako základu pre štúdium národných ekonomík.

Životopis
---------

Narodil sa v Londýne a vzdelával na Dragon School v Oxforde. V štúdiu pokračoval na vysokej škole vo Winchesteri, potom na Brasenose College Oxford. Prednášal štatistiku na University of Cambridge (1931 - 1938), kde dokončil tri knihy: Národný dôchodok, Ekonomické postavenie Veľkej Británie a Národné príjmy a výdavky. Jeho prvá kniha bola zaslaná vydavateľovi Danielovi Macmillanovi s odporúčaním od Keyness: „[...] Clark je, myslím, trochu génius: takmer jediný hospodársky štatistik, ktorého som kedy stretol, ktorý sa mi zdá prvotriedny."[chýba zdroj]

Počas návštevy v Austrálii a na Novom Zélande v roku 1937 a 1938 prijal miesto v Queenslandskej vláde na pozvanie premiéra Williama Forgana Smitha. V tom čase písal Keynesovi o svojom rozhodnutí ostať v Austrálii.

Neobvykle pre štátneho zamestnanca pokračoval v jeho vedeckej práci, publikácii série článkov o ekonómii a pripravoval svoju knihu „Podmienky hospodárskeho pokroku", ktorá bola uverejnená v roku 1940.

V roku 1984 bol menovaný Svetovou bankou ako jeden z priekopníkov ekonómie, spolu so Sirom Arthurom Lewisom, Gunnarom Myrdalom, W.W. Rostowom a Janom Tinbergenom.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Colin Clark na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12278615v
* GND: 130036986
* ISNI: 0000 0001 0933 7812
* LCCN: n80043581
* NK ČR: xx0005281
* VIAF: 109821666
* WorldCat: lccn-n80043581
**Miloslav Mojžiš** (\* 23. február 1940, Bystrá) je slovenský architekt.

Životopis
---------

V roku 1946-1953 navštevoval Ľudovú školu v Slovenskej Ľupči, 1953-1958 študoval na JSŠ v Banskej Bystrici, 1959-1965 absolvoval štúdium na Stavebnej fak. SVŠT v Bratislave, odbor architektúra a stavba miest. Pôsobil v architektonickom ateliéri Stavoprojektu Banská Bystrica, na Pôdohospodárskom projektovom ústave v Banskej Bystrici ako vedúci projektant a vedúci ateliéru (1968-1971, v Stavoprojekte Banská Bystrica ako vedúci projektant (1971-1978), v Mototranse Banská 
Bystrica ako vedúci projekcie (1978-1979), na Útvare hlavného architekta Stredoslovenského kraja ako vedúci expertíznej činnosti (1979-1990), ako predseda projektového družstva ESTING Zvolen (1989-1990) a riaditeľ spoločnosti ESTING, s.r.o. Zvolen. Od roku 1995 pôsobí ako súkromný podnikateľ. Spracoval mnohé urbanisticko-architektonické koncepcie, získal viacero cien v rámci umeleckých a architektonických súťaží, autor množstva architektonických projektov administratívnych, priemyselných a obytných budov, interiérov a pamätníkov na Slovensku. V roku 1975-1989 bol členom Zväzu výtvarných umelcov (1984-1989) a Zväzu architektov, kde vykonával rôzne funkcie (1967-1989). Od roku 1990 je členom SAS a členom Komory architektov (od roku 2001). Venoval sa tvorbe a interpretácii populárnej a tanečnej hudby, účinkoval v umeleckom súbore Lúčnica. Zostavil Katalóg turistických útulní a prístreškov (spoluaut. 1981), Metodické pokyny pre vypracovanie samostatnej prílohy zelene k ÚPN-SÚ (1982).

Literatúra
----------

* Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 40826
**Skúter** je jednostopové motorové vozidlo podobné motocyklu určené na pohodlnú jazdu a veľmi účinnú ochranu jazdca proti špine a počasiu.

Na rozdiel od motocykla je voľný priestor medzi sedlom jazdca a riadidlami, čo umožňuje nastupovať z boku. Motor je buď vedľa zadného kolesa alebo tesne pred ním. Palivová nádrž je pod sedlom vodiča alebo nad predným kolesom. Motor sa chladí najčastejšie ventilátorom alebo zriedka náporom. Dnes je bežne vybavený automatickou prevodovkou.

Charakteristické sú malé kolesá, nízkoobjemový motor (obvykle 50-125 cm³) a čiastočná kapotáž s podlážkou, bez hornej časti rámu. Vodič nesedí obkročmo, ale znožmo ako na stoličke. 

Obvykle slúži ako dopravný prostriedok na krátke vzdialenosti - typicky v rámci obce. Hornú triedu skútrov tvoria veľké cestovné skútre s objemom motora 250 až 650 ccm a s výkonmi 20 až 50 koní.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Skúter**
Mapa znázorňujúca prielivy v centrálnej časti Kurilských ostrovov. Snou sa nachádza vľavo dole (nie je vyznačený) medzi ostrovmi Čornyje Bratia.
**Proliv Snou** (rus. Пролив Сноу; iný názov: **Bystryj** – rus.: Быстрый; doslova *Snowov prieliv*) je prieliv v Tichom oceáne, ktorý oddeľuje ostrov Brat Čirpojev na juhozápade od ostrova Čirpoj na severovýchode (sú to ostrovy súostrovia Čornyje Bratia). Obidva ostrovy sú neobývané. Prieliv Snou spája Ochotské more a Tichý oceán. Vody prielivu ležia v ruskej Sachalinskej oblasti.

Dĺžka prielivu dosahuje okolo 7 km. Maximálna šírka dosahuje až 3 km. Maximálna hĺbka dosahuje vyše 200 m. Brehy prielivu sú strmé a kopcovité.

Východná časť prielivu sa vyznačuje silným prílivom.

Pomenovanie
-----------

Prieliv je pomenovaný na počesť Angličana Henryho J. Snowa (1848–1915), ktorý chodieval poľovať na Kurilské ostrovy medzi rokmi 1873 a 1896. Zároveň aj ostrovy mapoval.

Referencie
----------

1. ↑  Topografická mapa L-56-XIII — 1 : 200 000
2. ↑  Opis Kurilských ostrovov z navigačného hľadiska

Externé odkazy
--------------

* *Topografická mapa L-56-XIII — 1 : 200 000* (po rusky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Пролив Сноу na ruskej Wikipédii.*
**Xenofanes** alebo **Xenofanés** (starogr. *Ξενοφάνης* – *Xenofanes*, iný prepis: *Xenofanés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 3. stor. pred Kr.

Xenofanes z aitólskej Amfissy bol na 132. olympijských hrách v roku 252 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Xenofanes dal 132. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov tejto olympijskej disciplíny sa všetky olympiády označovali.

Xenofanovo olympijské víťazstvo zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Meno olympionika Xenofana uvádza aj epigrafický nález *IG IX,1²* (IG IX,1² = Inscriptiones Graecae IX,1. 2nd edn. ed. Günther Klaffenbach. Berlin 1932) na kamennej stéle pochádzajúcej z 3. stor. pred Kr. objavenej v archeologickej lokalite Thermos, zaniknutého starovekého mesta Aitólie.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG IX,1²*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**OpenGL ES** (z anglického **OpenGL for Embedded Systems**) je časť OpenGL rozhrania (API) pre počítačové vykresľovanie 2D a 3D grafiky pre použitie vo video hrách, typicky akcelerovaných za pomoci GPU. Je určený pre malé, vstavané systémy, ako smartfóny, tablety, herné konzoly a osobné plánovače.

Toto API je použiteľné v mnohých počítačových jazykoch a na viacerých platformách. Nepredstavuje ekvivalent k OpenGL API ako GLUT alebo GLU pre OpenGL ES. OpenGL ES je spravované neziskovým technologickým konzorciom Khronos Group.

Verzie
------

Existuje niekoľko verzií špecifikácií OpenGL ES. OpenGL ES 1.0 je postavené na roveň špecifikácie OpenGL 1.3, OpenGL ES 1.1 je definované vzťahom ku špecifikácii OpenGL 1.5 a OpenGL ES 2.0 je definované relatívne ku špecifikácii OpenGL 2.0. Tým je myslené, že napríklad nejaká aplikácia napísaná pre Open GL ES 1.0 môže byť ľahko prenesená na desktopovú OpenGL 1.3. OpenGL ES je zjednodušená verzia tohto API, a obrátený postup môže a nemusí byť úspešný, v závislosti od použitých rysoch API.

Rozdiely vo verziách OpenGL a OpenGL ES sú potom napríklad v podpore pohyblivej rádovej čiarky, kedy OpenGL ES podporuje len pevnú rádovou čiarku (celé čísla).

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov OpenGL ES na anglickej Wikipédii a OpenGL ES na českej Wikipédii.*
**Opcia** (iné názvy: **opčná zmluva, opčný kontrakt, opčný obchod**) je právo kúpiť (alebo alternatívne: právo predať) v stanovenom okamihu (alebo alternatívne: do stanoveného okamihu) nejaký podkladový nástroj za vopred stanovenú cenu (tzv. realizačnú cenu). 

Predávajúci opcie sa nazýva aj **vypisovateľ opcie**; kupujúci opcie aj **držiteľ/majiteľ opcie**.

Držiteľ opcie má (ako je vyššie uvedené) *právo* na kúpu/predaj, toto právo má možnosť využiť alebo nevyužiť, t.z. má právo voľby (teda "opciu"). Vypisovateľ opcie však má naopak povinnosť držiteľovi podkladový nástroj predať/kúpiť, ak sa držiteľ opcie rozhodne, že svoju opciu využije.

Call opcia vs. put opcia
------------------------

Call čiže kúpna opcia je právo na nákup podkladového nástroja v stanovenom termíne a za stanovenú cenu. 

Put čiže predajná opcia je právo na predaj podkladového nástroja v stanovenom termíne a za stanovenú cenu.

**Príklad**: Slovenský subjekt nakúpil v máji "call opciu" na nákup dolára v termíne dodania júl. Realizačnú cenu (SP-strike price) si dohodol na 29 $/EUR, prémia je 1 $/EUR (túto prémiu musí zaplatiť, či už kontrakt využije alebo nie). Ak sa v júni dajú na trhu nakúpiť eurá za 31 $/EUR, subjekt uplatní opciu(má nárok na nákup), teda nakúpi eurá za 29 $/EUR, plus k tomu pripočíta prémiu 1 $/EUR. Celkový náklad na nákup je 30 $/EUR. Môže ísť na trh a predať tieto eurá za 31 $/EUR a tým dosiahne zisk 1 euro na dolár. Ak bude kurz $/EUR v júni na trhu 30 $/EUR subjekt využije opciu: nakúpi za 29+1 $/EUR - žiaden zisk ani strata. Pri kurze 29 $/EUR na trhu je subjekt indiferentný medzi plnením opcie alebo jej prepadnutím a nákupom na spotovom trhu: pri uplatnení opcie platí 29+1, pri nákupe na trhu platí 29, no musí zaplatiť prémiu vo výške 1 $/EUR, to znamená že vždy platí 30 $/EUR. Pri kurze nižšom než realizačná cena(teda 29 $/EUR) subjekt nikdy neuplatní opciu, nakupuje na spotovom trhu a jeho maximálna strata je 1 $/EUR. Pri kurzoch vyšších než SP+prémia dosahuje vždy zisk.
Vladimír I. a Rogneda.
**Ragnvald I.** (po bielorusky: *Рагвалод*) (\* 920 - † 978) v historických análoch aj **Rogvolod** (*Рогъволод*) alebo **Rogovolod** (*Роговолод*), prvé knieža Polackého kniežatstva a prvá historická osobnosť bieloruských dejín, o ktorom svedčia kroniky vládnuca v rokoch 945 - 978. Na území Polacka sa usadil v prvej polovici 10. storočia po tom, čo sem prišiel z oblasti Škandinávie. Vo svojom kniežatstve viedol nezávislú politiku a často napádal kniežatá Kyjevskej Rusi a Novgorodu. Spolu so svojimi dvoma synmi bol po obsadení Polackého kniežatstva zavraždený Vladimírom I. Sviatoslavičom. Jeho jedinú dcéru Rognedu kyjevský panovník znásilnil a potom si ju vzal za ženu.

Pôvod
-----

Jeho pôvod je dodnes medzi bieloruským často diskutovanou otázkou. Existujú však dve verzie jeho pôvodu. Časť historikov tvrdí, že Ragnvald I. bol Viking (Norman). Svoje tvrdenie zakladali na pravosti kroniky, kde sa spomína, že *„Rogvolod prišiel spoza mora"* (*„з-за мора, имяше свою волость в Полотьске"*) a na tom, že práve toto meno (Rogvolod) ako aj meno jeho dcéry Rognedy (*Ragneiethr*) bolo v tom čase veľmi obľúbeným medzi obyvateľmi severnej Európy.

Prívrženci druhej teórie tvrdili, že Ragnvald I. síce prišiel spoza mora (je teda Norman), ale jeho meno skomoleninou slovanského slova. Gedeonau Stepan Alexandrovič s odvolaním sa na štvrtý diel Českého časopisu historického tvrdí, že meno Ragnvald je paralelou českého slova **Rohowlad**.

Tieto dva argumenty však nie sú jediné. Podľa niektorých bol Ragnvald I. členom miestnej šľachty v Polackom kniežatstve. Ak však spolu so svojou dcérou boli Normani, ťažko si mohli osvojiť národné zvyky Slovanov.

Netreba však nebrať do úvahy aj zistenie litovských historikov. Podľa nich pôvod jeho mena - Rag(a)nvald-ys, - čo v litovčine znamená *ten, ktorý vládne a manipuluje bosorky* môže súvisieť s jeho nezávilou politikou a častými vojenskými návštevami polackého kniežaťa v Kyjevskej Rusi a Novgorode. Toto zistenie je však skôr zaujímavosťou ako skutočným faktom, ktorý by sa zakladal na nejakej dôveryhodnej informácii.

Práve fakt, že Vladimír I. ponechal nažive Ragnvaldovu dcéru ho oprávňoval na zisk Polackého kniežatstva. Ak by bol Ragnvald I. vo svojich nájazdoch na Kyjevskú Rus dôslednejší a kyjevské knieža by zabil skôr, mohol si to isté právo uplatniť aj na Staroruský štát.

Preto teória, že Ragnvald I. a jeho dcéra Rogneda, ktorú kyjevské knieža Vladimír I. znásilnilo pre svoj záujem zisk Polackého kniežatstva boli Normani, ktorí prišli spoza mora, je zo všetkých teórii o pôvode tohto panovníka v Bielorusku najrozšírenejšia.

Zdroj
-----

* Čaropek V.: Kronika. (po bielorusky)

  


|  |
| --- |
| Ragnvald I. Olafsson |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**-** | **Polacké knieža**945 – 978 | Nástupca**Vladimír I. Sviatoslavič Veľký** |
**Veľké mesto** (jap. 市 – ši) je v Japonsku miestna administratívna jednotka. Veľké mestá sú na rovnakej úrovni ako mestá (町, mači) a dediny (村, mura) s tým rozdielom, že mestá nie sú súčasťou okresov (郡, gun). Ako aj ostatné administratívne jednotky, sú definované zákonom z roku 1947.

Vo všeobecnosti môže byť dedina alebo mesto povýšené na veľké mesto, keď jeho počet obyvateľov dosiahne 50 000 a veľké mesto môže, ale nemusí byť degradované na mesto alebo dedinu, keď jeho počet obyvateľov klesne pod 50 000. Veľké mesto s najmenším počtom obyvateľov, Utašinai na Hokkaidó, má 6 000 obyvateľov, kým mesto v rovnakej prefektúre, Otofuke, má takmer 40 000. Mestá väčšie ako 200 000 obyvateľov môžu získať tri zvláštne postavenia: zvláštne (špeciálne) mesto, centrálne mesto alebo mesto určené vládnym nariadením.

Väčšina ľudí mimo Japonska považuje hlavné mesto Tokio za mesto, hoci podľa japonských zákonov je to zvláštna podregionálna administratívna jednotka nazvaná 都 (to), ktorá má právomoci prefektúry a aj sa počíta ako jedna z 47 prefektúr.

| * z
* d
* u
Administratívne členenie Japonska |
| --- |
| Regióny | 
* Hokkaidó
* Tóhoku
* Kantó
* Čúbu (Hokuriku, Kóšinecu, Tókai, Čúkjó)
* Kansai
* Čúgoku
* Šikoku
* Kjúšu

 | Vlajka Japonska |
| Prefektúry | 
* Aiči
* Akita
* Aomori
* Čiba
* Ehime
* Fukui
* Fukuoka
* Fukušima
* Gifu
* Gunma
* Hirošima
* Hokkaido
* Hjógo
* Ibaraki
* Išikawa
* Iwate
* Kagawa
* Jamagata
* Jamaguči
* Jamanaši
* Kagošima
* Kanagawa
* Kóči
* Kumamoto
* Kjóto
* Mie
* Mijagi
* Mijazaki
* Nagano
* Nagasaki
* Nara
* Niigata
* Óita
* Okajama
* Okinawa
* Osaka
* Saga
* Saitama
* Šiga
* Šimane
* Šizuoka
* Točigi
* Tojama
* Tokušima
* Tokio
* Tottori
* Wakajama

 |
| Mestá určené vládnym nariadením | 
* Čiba
* Fukuoka
* Hamamacu
* Hirošima
* Jokohama
* Kawasaki
* Kitakjúšú
* Kóbe
* Kjóto
* Nagoja
* Niigata
* Osaka
* Saitama
* Sakai
* Sapporo
* Sendai
* Šizuoka

 |
| Obce | 
* veľké mestá (ši)
* mestá (čó)
* dediny (mura)
* 23 zvláštnych obvodov Tokia

 |
Sula modronohá
Vajce
**Sula modronohá** (lat. Sula nebouxii) je druh vtáka z čeľade sulovité.

Je to charakteristický morský vták s nápadne modrými nohami. Je jedným s desiatich druhov veslonožcov, ktoré tvoria čeľaď sulovitých. Podobne ako príbuzné druhy, aj sula modronohá má štíhle telo, adaptované na lov ponáraním zo strmhlavého letu, ako i úzke krídla, ktoré pred nárazom na hladinu natiahne dozadu. Samec je trochu menší a ľahší ako samica, výborne loví v plytkých príbrežných vodách. Niekedy sa za potravou ponárajú malé skupiny. Ich najčastejšou korisťou sú ryby, predovšetkým lietajúce, rôzne druhy sardiniek a tichomorských makrel, ale aj hlavonožce. Sula modronohá je jedným zo vzácnejších druhov s pomerne malým areálom rozšírenia. Dosť malé sú aj jej presuny, napríklad populácia z Galapág prelieta nanajvýš k Ekvádoru.

Súhrnné informácie
------------------

* Dĺžka: 80-85 cm
* Hmotnosť: 1,5 kg
* Operenie: Pohlavia sú si podobné
* Výskyt: Západné Mexiko až severozápad Južnej Ameriky, Galapágy
* Migrácia: Čiastočne sťahovavý
* Status: Lokálne bežný
* Biotopy výskytu: pobrežia, otvorené more a oceán

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sula modronohá**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Sula modronohá**
Kódy **ISO 3166-2** pre Argentínu identifikujú 1 federálnu oblasť a 23 provincii. Prvá časť (AR) je medzinárodný kód pre Argentínu, druhá časť pozostáva z jedného veľkého písmena identifikujúceho provinciu.

Zoznam kódov
------------

**AR-A** Salta (Salta)
**AR-B** Provincia Buenos Aires (La Plata)
**AR-C** Federálna oblasť (Buenos Aires)
**AR-D** San Luis (San Luis)
**AR-E** Entre Ríos (Paraná)
**AR-F** La Rioja (La Rioja)
**AR-G** Santiago del Estero (Santiago del Estero)
**AR-H** Chaco (Resistencia)
**AR-J** San Juan (San Juan)
**AR-K** Catamarca (Catamarca)
**AR-L** La Pampa (Santa Rosa)
**AR-M** Mendoza (Mednoza)
**AR-N** Misiones (Posadas)
**AR-P** Formosa (Formosa)
**AR-Q** Neuquén (Neuquén)
**AR-R** Río Negro (Viedma)
**AR-S** Santa Fe (Santa Fe)
**AR-T** Tucumán (San Miguel de Tucumán)
**AR-U** Chubut (Rawson)
**AR-V** Tierra del Fuego (Ushuaia)
**AR-W** Corrientes (Corrientes)
**AR-X** Córdoba (Córdoba)
**AR-Y** Jujuy (San Salvador de Jujuy)
**AR-Z** Santa Cruz (Río Gallegos)

Pozri aj
--------

* ISO 3166-2, zoznam kódov územno správnych celkov všetkých krajín.
* ISO 3166-1, zoznam kódov všetkých krajín, používaných súčasne ako ich doménové mená na internete.
**Nykteus** (starogr. Νυκτεύς – *Nykteus*, lat. *Nycteus*) je v gréckej mytológii tébsky kráľ, syn a nástupca kráľa Hyriea.

Nykteus bol svokrom Polydóra, následníka zakladateľa a vládcu Téb Kadma. Polydóros však predčasne zomrel, preto jeho syna Labdaka dali do starostlivosti Nykteovi. Keďže aj Labdakos zomrel ešte mladý a zostal po ňom len maloletý syn Laios, ktorý ešte nemohol prevziať kráľovskú moc, vlády sa ujal Nykteus. Vládnutie Niktea netrvalo dlho, lebo zanedlho zomrel. Jeho následníkom sa na tébskom tróne stal jeho brat Lykos.

Nykteus mal dcéru Antiopu, krásnu dievčinu, s ktorou Zeus splodil synov Amfióna a Zétha. Obaja sa neskôr stali tébskými kráľmi.

V mýtoch sa však uvádza iná verzia, že Nykteus bol iba nevlastným otcom Antiopy a jej vlastným otcom bol riečny boh Asópos. Ten bol synom Titana Ókeana a jeho manželky Téthys. Okrem Antiopy bol tiež otcom nymfy Aiginy.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nykteus na českej Wikipédii.*
**Milan Žuffa** (\* 15. máj 1887, Liptovský Svätý Mikuláš - † 7. december, 1942 Bratislava) bol slovenský a československý chemický inžinier, podnikateľ a politik; medzivojnový poslanec Revolučného národného zhromaždenia.

Životopis
---------

Narodil sa 15. mája 1887 v Liptovskom Mikuláši ako syn garbiara Ondreja Žuffu a jeho manželky Berty Šprenger. Študoval na gymnáziu v Kežmarku, následne na Vysokej škole technickej v Berlíne-Charlottenburgu, kde zložil v novembri 1909 záverečné skúšky. V rokoch 1911-1912 študoval garbiarsku chémiu v Londýne a v Leedsi. V lete roku 1916 sa zapojil do československého odboja. Bol účastníkom slovenského národného hnutia, stúpencom česko-slovenskej spolupráce, takisto sa zúčastňoval porád československej jednoty v Luhačoviciach. Bol organizátorom Slovenskej národnej strany a členom priemyselného výboru v jej ústredí. V roku 1918 bol jedným zo signatárov Martinskej deklarácie. Bol členom výkonného výboru Slovenskej národnej rady. Po vzniku Československa zasadal v Revolučnom Národnom zhromaždení. Mandát nadobudol v januári 1919, rezignoval v januári 1920. Od roku 1936 predsedom Ústredného združenia slovenského priemyslu. Podporoval zrovnoprávnenie slovenského priemyslu s českým, veľkými finančnými prostriedkami prispieval na dobročinné a cirkevné základiny.

Referencie
----------

1. 1 2 3  GALANDAUER, Jan. *Slovník prvního československého odboje, 1914-1918* [online]. Historický ústav armády Českej republiky, 1993, [cit. 2015-01-08]. S. 164. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5 6  MAŤOVČÍK, Augustín. *Reprezentačný biografický lexikón Slovenska*. Martin : Matica slovenská, 1999. ISBN 80-7090-537-9. S. 383.
3. ↑   Chýrnik. *Národné noviny*, 1909, roč. 40, čís. 136, s. 3. Dostupné online [cit. 2018-10-07].
4. ↑   *Milan Žuffa* [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky, [cit. 2011-11-23]. Dostupné online. (česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Milan Žuffa**

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrikeevajelického zboru v Liptovskom Mikuláši; záznam číslo 81
* Milan Žuffa v Revolučným národnom zhromaždení

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Milan Žuffa na českej Wikipédii.*