recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Základné imanie** alebo mimo právnych kontextov aj **základný kapitál** alebo pre štátne podniky **kmeňové imanie** (iné názvy pozri nižšie) je peňažné vyjadrenie súhrnu zdrojov vložených do podniku jeho vlastníkmi. Je to časť vlastného imania.

Právna úprava
-------------

V slovenskom práve je základné imanie podľa Obchodného zákonníka (najmä §58 a nasl. a §223 a nasl.) upravené takto: Základné imanie obchodnej spoločnosti je peňažné vyjadrenie súhrnu peňažných i nepeňažných vkladov všetkých spoločníkov do obchodnej spoločnosti; základné imanie družstva je súhrn členských vkladov, na ktorých splatenie sa zaviazali členovia družstva. Povinne sa vytvára a do obchodného registra zapisuje z obchodných spoločností len v akciovej spoločnosti a spoločnosti s ručením obmedzeným, ostatné spoločnosti ho môžu tvoriť tiež, ale nezapisujú ho do obchodného registra; základné imanie družstva sa do obchodného registra nezapisuje (pretože je veľmi variabilné). 

Ďalšie podrobnosti pozri v Obchodnom zákonníku, zákone o štátnom podniku, zákone o európskej spoločnosti a zákone o európskom družstve.

Názvy
-----

Z právneho hľadiska bol pojem *základné imanie* zavedený až Obchodným zákonníkom (zák. 513/1991, účinný od 1.1.1992). Pokiaľ ide o ekvivalentné pojmy, na Slovensku sa označoval:

* pre štátne podniky (existovali do roku 1950 a potom od roku 1988):
	+ 1988 - 30.4.1990: **imanie podniku pri založení**
	+ od 1.5.1990: **kmeňové imanie**
* pre spoločnosti s ručením obmedzeným (existovali 1920 - 1950 a 1990 - dodnes):
	+ 1920-1950: **kmeňový kapitál** (čo je doslovný preklad z nemčiny)
	+ 1.5.1990-31.12.1991: **kmeňové imanie**
	+ od 1.1.1992 (účinnosti Obchodného zákonníka): *základné imanie*
* pre akciové spoločnosti (existovali bez prestávky od 19. storočia):
	+ 1875- 31.12.1991: **základný kapitál** (čo je doslovný preklad z nemčiny)
	+ od 1.1.1992 (účinnosti Obchodného zákonníka): *základné imanie*

V prípade komanditnej spoločnosti, družstva, ako aj nových právnych foriem európska spoločnosť (existuje od roku 2004) a európske družstvo (existuje od roku 2007), takisto predpisy používajú výraz *základné imanie*. 

Vo finančnej vede sa (pod vplyvom iných jazykov, najmä angličtiny a nemčiny, v ktorých sa v názve používa výraz capital/Kapital a pod.) takmer vždy označuje ako **základný kapitál**.

V nadáciách je ekvivalentom základného imania od roku 2002 tzv. nadačné imanie.
Titul **hrdinské mesto** alebo **mesto-hrdina** (rus. город-герой – *gorod-geroj*; ukr. місто-герой – *misto-heroj*; biel. горад-герой – *horad-heroj*) bol najvyšší stupeň vyznamenania Sovietskeho zväzu. Bol udelený mestám, o ktoré počas bojov na východnom fronte prebiehali najťažšie obranné boje a ich obyvatelia a obrancovia pre ich udržanie vykonali obrovské úsilie, alebo mali významný vplyv na priebeh bojov. Titul bol tak istou obdobou osobného vyznamenania Hrdina Sovietskeho zväzu.

Celkovo bol tento titul udelený 12 mestám v ZSSR v období po skončení druhej svetovej vojny (1941 - 1945). Ocenenie malo byť ekvivalentom osobného vyznamenania Hrdina Sovietskeho zväzu. Okrem štatútu hrdinského mesta, bol mestu udelený aj Rad Lenina, Zlatá hviezda a certifikát (gramota) Prezídia Najvyššieho sovietu ZSSR. V meste bol zároveň pri tejto príležitosti postavený pomník.

Okrem tohto titulu Najvyšší soviet ZSSR udeľoval aj tzv. vyznamenanie hrdinská pevnosť. Dodnes bola takto vyznamenaná iba Brestská pevnosť na západe dnešného Bieloruska.

Vznik titulu
------------

Prvými mestami, ktoré boli nazvané hrdinskými mestami podľa príkazu Prezídia Najvyššieho Sovietu ZSSR zo dňa 1. mája 1945 boli Leningrad, Stalingrad, Sevastopoľ a Odesa.

Oficiálne bol názov titul uzákonený 8. mája 1965, kedy ho Prezídium Najvyššieho Sovietu ZSSR potvrdilo zákonom. V tento deň titul získali Moskva, Leningrad (v súčasnosti Petrohrad), Stalingrad (Volgograd), Kyjev, Odesa a Sevastopoľ.

Zoznam miest s vyznamenaním
---------------------------

| Štát | Mesto | Dátum |
| --- | --- | --- |
| Rusko  | Moskva | 8. máj 1965 |
| Rusko  | Petrohrad (Leningrad) | 8. máj 1965 |
| Rusko  | Volgograd (Stalingrad) | 8. máj 1965 |
| Ukrajina  | Kyjev | 8. máj 1965 |
| Ukrajina  | Odesa | 8. máj 1965 |
| Rusko  | Sevastopoľ | 8. máj 1965 |
| Bielorusko  | Brestská pevnosť | 8. máj 1965 |
| Rusko  | Novorossijsk | 14. september 1973 |
| Rusko  | Kerč | 14. september 1973 |
| Bielorusko  | Minsk | 26. jún 1974 |
| Rusko  | Tula | 7. december 1976 |
| Rusko  | Murmansk | 6. december 1985 |
| Rusko  | Smolensk | 6. december 1985 |
Partský bojovník na Trajánovom stĺpe v Ríme (prekreslenie)
**Parti** (zastarano *Partovia*; po staroperzsky *Parthava*, po latinsky *Parthi*, po grécky *Πάρθοι*) je:

* a) názov etnika, obývajúceho v staroveku oblasť juhovýchodne od Kaspického mora (dnes západná časť iránskeho Chorásánu)
* b) pomenovanie vládnucej vrstvy partskej ríše (cca 245 pred Kr. – 224 po Kr.), jedného z najvýznamnejších štátnych útvarov v staroveku.

Ako etnikum boli Partovia národom iránskeho pôvodu s príbuzenskými väzbami k Peržanom, Médom a Skýtom.

Prvé zmienky o Partoch pochádzajú zo 6. storočia pred Kr. kedy si ich územie podrobil zakladateľ perzskej ríše Achajmenovcov Kýros II. Veľký (559 – 530 pred Kr.). Satrapiu Partiu potom v nasledujúcich tristo rokoch čakal rovnaký osud ako väčšinu iránskych krajov – po Achajmenovcoch tam vládol Alexander Veľký, potom jednotliví diadochovia a nakoniec macedónska dynastia Seleukovcov (zhruba od roku 310 pred Kr.), ktorých králi sídlili v Sýrskej Antiochii. 

Za vlády Seleuka II. (246 – 225 pred Kr.) využil vtedajší partský satrapa Andragorás slabosť ústrednej moci v Antiochii a osamostatnil sa. Jeho krátku vládu ukončil vpád Parnov, národa spriazneného s Partmi, ktorého príslušníci kočovali severovýchodne od hraníc Partie. Parnovia vedení náčelníkom Arsakom ovládli postupne celé územie Partov, prešli tu k usadlému spôsobu života a veľmi rýchlo splynuli s miestnou populáciou – už v 3. storočí pred Kr. je vládnuci parnský rod Arsakovcov označovaný ako partský.

Arsakovci v priebehu 2. storočia pred Kr. dobyli od Seleukovcov celý Irán aj Mezopotámiu a začali používať starý achajmenovský titul kráľ kráľov. Ďalších tristo rokov sa stala partská ríša nielen nespornou veľmocou na Prednom východe, ale aj jedným z protihráčov rodiaceho sa rímskeho impéria. Konflikty s Rímom sú aj najlepšie zdokumentovanou časťou partských dejin, pretože im z pochopiteľných dôvodov venovali pozornosť grécko-rímski spisovatelia (Crassova porážka pri Karrh je z bitiek, v ktorých sa Rimania a Parti stretli, zrejme najznámejšou).

Väčšinu funkcií pri arsakovskom dvore v Ktésifone zaujímala po celý čas trvania ríše parnsko-partská nobilita a tomu zodpovedal aj zvyšujúci sa význam partského jazyka ako komunikačnej reči, aj keď texty, ktoré sa zachovali pochádzajú prevažne až z čias vlády perzských Sásánovcov. Iránske vplyvy rovnako postupne celkom vytlačili povrchnú helenizáciu partských krajov z čias Alexandra Veľkého a Seleukovcov. 

Partská elita si udržala svoje postavenie aj po páde arsakovskej ríše v dvadsiatych rokoch 3. storočia po Kr. Prvý sásánovský kráľ Ardašír I. presadzoval politiku dorozumnenia a v tom ho nasledovali aj jeho nástupcovia. Napriek tomu krok za krokom postupovalo poperzšťovania Iránu, aj keď partský jazyk zostal jednou z komunikačných rečí až do 9. storočia po Kr. Dôkazom o sile partských tradícií po rozklade arsakovskej ríše sú napríklad náboženské texty jednej manicheiskej sekty, ktoré sa našli v strednej Ázii a ich jazykom je partčina.

Pozri aj
--------

* Partská ríša
**Základný výskum Univerzity Ohio State** alebo **Základné štúdie v oblasti vedenia Univerzity Ohio State** (angl. basic Ohio State leadership studies) alebo **Škola Ohio** (angl. Ohio School) je súhrnné označenie pre štúdie o štýle vedenia vykonané v rokoch 1945 až 1960 na Univerzite Ohio State. 

Ich východiskom je zoznam 9 predpokladaných faktorov („dimenzií") správania vedúceho (iniciatíva, členstvo, reprezentácia, integrácia, organizácia, dominancia, komunikácia, uznanie, zdôraznenie výkonu), ktoré sa ešte ďalej delia na niekoľko subkategórií a tie na niekoľko položiek (celkovo 130 položiek). Týchto 130 položiek tvorilo dotazník o správaní vedúceho (LBDQ – leader behaviour description questionnaire), ktorý sa predkladá jeho podriadeným. 

Na zredukovanie počtu dimenzií sa s dotazníkmi vykonali štúdie s faktorovými analýzami a jedna z nich (dotazník predkladaný posádkam lietadiel-bombardérov o ich veliteľoch – štúdia Halpina a Winera z roku 1957) ukázala, že viaceré zo spomínaných dimenzií sú vzájomne vysoko korelované a možno ich teda zredukovať na štyri faktory: 

* Faktor I („consideration") – orientácia na vzťahy
* Faktor II („iniating structure") – orientácia na úlohy
* Faktor III („production emphasis") – orientácia na výkon
* Faktor IV („sensitivity") – sociálna orientácia

Pretože sa v štúdii ukázalo aj to, že faktor I a faktor II spolu vysvetľujú až takmer 85 % rozptylu hodnôt, väčšina ďalších štúdií výskumu Univerzity Ohio State ignoruje faktor III a faktor IV a operujú len s faktorom I – orientácia na vzťahy a faktorom II – orientácia na úlohy

Externé odkazy
--------------

* Bryman, A.: Leadership and Organizations, 1986
* Scholz, Ch.:Personalmanagement, 1994
Zlatá hviezda hrdinu socialistickej práce, odznak patriaci vyznamenanému
**Hrdina socialistickej práce** bol čestný titul udeľovaný v Československu v období komunistickej vlády. Bol zriadený po vzore Sovietskeho zväzu, kde bol udeľovaný rovnomenný titul Hrdina socialistickej práce od r. 1938

Titul bol zriadený v období komunistickej totality za vlády Viliama Širokého vládnym nariadením z roku 1959. Titulom sa vyznamenávali a odmeňovali sa ním osobitne príčinliví pracovníci a funkcionári z rozličných odvetví národného hospodárstva vrátane výskumu, ktorí svojimi výkonmi prejavili „výnimočné zásluhy o víťazstvo socializmu", čím prispeli „k zveľadeniu národného hospodárstva, kultúry alebo vedy alebo k poslineniu obrannej schopnosti vlasti". Podmienkou udelenia titulu bolo predchádzajúce splnenie „kádrových predpokladov". Nositeľ a držiteľ titulu bol súčasne nositeľom štátneho vyznamenania Zlatá hviezda hrdinu socialistickej práce, držiteľom príslušného diplomu a požívateľom rozličných výhod a preferencií. Nositeľmi a držiteľmi titulu, často viacnásobnými boli aj všetci príslušníci najvyšších stupňov komunistickej „nomenklatúry". Titul bol zrušený v priebehu československej demokratickej revolúcie v novembri 1989.

Referencie
----------

1. 1 2  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 157.
Súradnice: 39°18′00″J 174°04′00″V﻿ / ﻿39,30000°J 174,06667°V﻿ / -39.30000; 174.06667

**Taranaki** (alebo **Mount Egmont**) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti Severného ostrova bokom od hlavnej vulkanickej reťaze, na západnom pobreží na Novom Zélande. Sopka má výšku 2 518 m a jej masív je budovaný prevažne andezitmi (je to najväčší andezitový masív krajiny). Sopka má symetrický kužeľový tvar, vďaka čomu je využívaná ako filmárska kulisa (napr. vo filme Posledný samuraj, kde *„zastupovala"* japonskú sopku Fudžisan).

Taranaki vznikla približne pred 135 000 rokmi, posledná erupcia sa odohrala v druhej polovici 19. storočia. Sopka, presnejšie kruh na vrchole s polomerom 9,6 km, tvorí národný park Egmont National Park, založený v roku 1900 ako druhý národný park na Novom Zélande.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Taranaki**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkán Taranaki na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Tarabovec** je bývalá osada na rozhraní chotárov obcí Dubodiel, Cimenná, Čuklasovce a Zlatníky. Leží v nadmorskej výške asi 320 metrov v pohorí Považský Inovec.

V minulosti ňou viedla cesta z Topoľčian do Beckova a Nového Mesta nad Váhom. Osada patrila panstvu Dubodiel. Tvorilo ju niekoľko hospodárskych budov a obydlí, istý čas v 18. storočí aj mlyn a píla s pohonom mlynského kolesa na vrchnú vodu, neskôr len hájovňa. 

V novembri 1944 bola osada vypálená nemeckými jednotkami pri prenasledovaní účastníkov povstania. Obnovená už nebola. V súčasnosti sa na mieste nachádza len udržiavaný kríž.

Ocenenia
--------

Minister obrany SR Peter Gajdoš v roku 2020 obec ocenil „Pamätnou medailou k 75. výročiu Slovenského národného povstania a skončenia druhej svetovej vojny" ako obec, vypálenú počas druhej svetovej vojny.

Referencie
----------

* Ďurčo, M. Mikula, A.: *Obec Dubodiel.* Technická univerzita vo Zvolene, Zvolen, 2005

Externé odkazy
--------------

* Chotárna obec Cimenná na ÚPVS SR

Súradnice: 48°44′13″S 18°04′21″V﻿ / ﻿48,736971°S 18,072424°V﻿ / 48.736971; 18.072424


1. ↑   *Pamätná medaila k 75. výročiu Slovenského národného povstania a skončenia druhej svetovej vojny* [online]. Bratislava: Vojenský historický ústav, 2019, [cit. 2023-04-21]. Dostupné online.
2. ↑   *Starostovia z miest a obcí, ktoré boli vypálené počas 2. svetovej vojny si prevzali ocenenia* [online]. Bratislava: Ministerstvo obrany SR, 2020-01-23, [cit. 2023-04-21]. Dostupné online.
3. ↑   *Zoznam vypálených miest a obcí* [online]. Bratislava: Ministerstvo obrany SR, 2023-04-18, [cit. 2023-04-21]. Poskytnuté v zmysle zákona č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám. Dostupné online.
**Frederik III.** (\* 18. marec 1609, Haderslev – † 9. február 1670, Kodaň) bol dánsky a nórsky kráľ v rokoch (1648 – 1670).

Frederik III. zaviedol v Dánsku a Nórsku absolutizmus, ktorý trval v Nórsku viac ako 150 rokov a v Dánsku viac ako 200 rokov.

Životopis
---------

Frederik III. bol tretí syn dánskeho kráľa Kristiána IV. a jeho prvej manželky Anny Kataríny Brandenburskej.

Po smrti svojho staršieho brata, korunného princa Kristiána (1647) a po smrti svojho otca 28. februára 1648 sa stal Frederik kráľom. V tom istom roku založil *Dánsku kráľovskú knižnicu*, dnešnú *Národnú knižnicu krajiny*.

V rokoch 1657 – 1658 viedol vojnu so Švédskom, ktorú prehral a musel švédsku odstúpiť provincie Skåne, Halland, Blekinge Bohusland, ostrov Hven a uznať suverenitu vojvodu von Schleswick-Holstein-Gottorf. Následne nato zvolal Ríšsky snem, ktorého výsledkom bol kráľovský zákon (Lex Regia) na posilnenie kráľovskej moci panovníka, ktorý Frederik podpísal 14. novembra 1665 a ustanovil tak Dánske a Nórske kráľovstvo absolútnou monarchiou.

Manželstvo a deti
-----------------

1. októbra 1643 sa Frederik v Glücksburgu oženil so Žofiou Amáliou Brunšvickou (1628 – 1685), dcérou brunšvicko-lüneburského vojvodu Juraja (1583 – 1641) a jeho manželky Anny Eleonóry Hesensko-Darmstadtskej (1601 – 1659). Manželstvo bolo uzavreté z politických dôvodov a manželia k sebe nikdy neprechovávali hlbšie city, nie je preto prekvapujúce, že obaja mali mimomanželské vzťahy, ktoré si vzájomne tolerovali.

Z manželstva vzišlo osem potomkov, z nich dvaja však zomreli v útlom veku:

* Kristián V. (\* 15. apríl 1646 – † 25. august 1699), dánsky kráľ (manželka Šarlota Amália Hesensko-Kasselská)
* Anna Žofia (\* 1. september 1647 – † 1. júl 1717) – 1666 vydatá za *Jána Juraja III. Saského*, saského kurfirsta
* Frederika Amália (\* 11. apríl 1649 – † 30. október 1704) – 1667 vydatá za Kristiána Albrechta, vojvodu von Schleswig-Holstein-Gottorf
* Vilhelmína Ernestína (\* 20. jún 1650 – † 23. apríl 1706), falcká kurfirstka
* Frederik (\* 11. október 1651 – † 14. marec 1652)
* Juraj (\* 21. apríl 1653 – † 8. november 1708), manžel britskej kráľovnej Anny Stuartovej
* Ulrika Eleonóra (\* 11. september 1656 – † 26. júl 1693) – v roku 1680 vydatá za Karola XI. švédskeho kráľa
* Dorothea Juliana (\* 16. november 1657 – † 15. máj 1658)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Frederik III. (Dánsko)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Frederik III. Dánský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13536996v
* GND: 118693484
* ISNI: 0000 0000 9304 9655
* LCCN: n86021673
* NK ČR: ntk20201090566
* VIAF: 88671949
* WorldCat: lccn-n86021673
Súradnice: 43°20′54″S 18°50′22″V﻿ / ﻿43,34833°S 18,83944°V﻿ / 43.34833; 18.83944

**Tara** (po čiernohorsky *Tara/Tapa*) je rieka, ktorá pramení v Čiernej Hore, tečie do Bosny a Hercegoviny (v časti Republika srbská), kde sútokom s riekou Piva vytvára rieku Drinu. So svojimi 144 kilometrami je najdlhšou čiernohorskou riekou. 

Rieka je známa pre kaňon, ktorý vytvára v pohorí Durmitor. Kaňon rieky Tary je najhlbší kaňon v Európe a druhý najhlbší na svete po Grand Canyone.

Tok
---

*Tara* je zdrojnicou Driny, pramení vo výške cca 2000 m neďaleko hranice s Albánskom, 30 km južne od mesta Kolašin. Zarezáva sa do vápencových hôr, kde vytvára 78 km dlhý kaňon, ktorý je súčasťou národného parku Durmitor. Ten je aj vďaka kaňonu zapísaný Zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Rieka je považovaná za raj pre vodné športy, napríklad rafting. Potom rieka meandruje a opúšťa Čiernu Horu a sútokom s riekou Piva vytvára v Bosne a Hercegovine *Drinu* (vlieva sa do Sávy), ktorá patrí do úmoria Čierneho mora.

Externé odkazy
--------------

* Rafting na rieke (po anglicky)
* Opis rieky na www.durmitorcg.com (po srbsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Tara (Drina) na anglickej Wikipédii a Tara (Drina) na nemeckej Wikipédii.*
Okres Tchäan v provincii Čchungčchongnam-do
Poloha provincie Čchungčchongnam-do
**Tchäan** (kórejsky 태안) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa v západnej časti územia pri pobreží Žltého mora, v provincii Čchungčchongnam-do (충청남도). Na území s rozlohou 504 km² tu žije približne 64 000 obyvateľov (údaj z roku 2003).

Administratívne rozdelenie
--------------------------

Okres Tchäan je rozdelený na 2 mestá nazývané "up" (읍) a 6 obcí "mjon" (면).

* Anmjon-up (안면읍)
* Tchäan-up (태안읍)
* Iwon-mjon (이원면)
* Konam-mjon (고남면)
* Kunhung-mjon (근흥면)
* Nam-mjon (남면)
* Sowon-mjon (소원면)
* Wonbuk-mjon (원북면)

Ekologická katastrofa
---------------------

Dňa 7. decembra 2007 postihla západné pobrežie Kórejskej republiky ekologická katastrofa. Do Žltého mora sa vylialo vyše 10 000 ton ropy po zrážke menšieho plavidla spoločnosti *Samsung Heavy Industries* s hongkonským tankerom *Hebei Spirit*, ktorý kotvil 11 kilometrov od pobrežia okresu Tchäan. Ropa unikajúca z tankera zasiahla a úplne zničila pláž Mallipo, jednu z najkrajších pláží v krajine. Podľa denníka *The Korea Times* ide o najväčšiu ekologickú haváriu v dejinách Kórejskej republiky.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka okresu Tchäan

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taean na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
***Luč*** (rus. Луч – Lúč) bol denník menševických likvidátorov vychádzajúci v Petrohrade od 29. septembra 1912 do 18. júla 1913 (podľa juliánskeho kalendára od 16. septembra 1912 do 5. júla 1913). Celkovo bolo vydaných 237 čísel v náklade 9 až 12 tisíc kusov. V súvislosti s menševickou politickou líniou, ktorá na rozdiel od boľševikov presadzovala legálne formy politickej súťaže, boli tieto noviny vydávané legálne.

V redakcii denníka pôsobili Pavel Borisovič Akselrod, Fjodor Iľjič Dan, Julij Osipovič Martov (pod pseudonymom *Lev Martov*), Noj Nikolajevič Žordanija (pod pseudonymom *Kostrov*), Kazimierz Zalewski, Boris Abramovič Ginzburg (pod pseudonymami *D. Koľcov* a *L. Sedov*), Vladimir Osipovič Cederbaum (pseudonym *V. Levickij*), N. Čerevanin (pod pseudonymom *F. A. Lipkin*) a ďalší. Nástupcom novín bol denník *Živaja žizň* (rus. Живая жизнь – Svieži život), ktorý vychádzal 24. júla až 14. augusta 1913 (celkovo 19 čísel).

*Luč* (1917)
------------

*Luč* bol taktiež dočasný názov menševických novín *Rabočaja gazeta* (rus. Рабочая газета – Robotnícke noviny) po tom, čo ich redakciu 18. novembra 1917 rozpustil boľševikmi ovládaný Petrohradský vojensko-revolučný výbor. Z tohto dôvodu boli po nasledujúce dva týždne noviny vydávané pod rôznymi názvami, o. i. ako *Luč*.

Referencie
----------

1. ↑  Harding 2009, s. vi
2. 1 2  Čerepahov 1957
3. ↑  Harding 2009, s. 276
4. ↑  Prochorov 1974
5. ↑  Hickey 2011, s. 502

Použitá literatúra
------------------

* Harding, Neil (2009), *Lenin's Political Thought : Theory and Practice in the Democratic and Socialist Revolutions* (2. vyd.), Chicago: Haymarket Books, ISBN  1931859892,
* Hickey, Michael C. ed. (2011), *Competing voices from the Russian Revolution*, Santa Barbara, CA: Greenwood, ISBN  0313385238,
* Čerepahov, Matvej Samojlovič; Fingerit, Efim Markovič, edi. (1957), „Luč", *Russkaja periodičeskaja pečať (1895 – oktjabr 1917) : Spravočnik*, [Ruská periodická tlač (1895 – október 1917) : Príručka], Moskva: Gosudarstvennoe izdateľstvo političeskoj literatury, OCLC 489918387
* Prochorov, Alexandr Michajlovič, ed. (1974), „Luč", *Boľšaja sovetskaja enciklopedija*, [Veľká sovietska encyklopédia], 15 (Lombard – Mezitol) (2. vyd.), Moskva: Sovetskaja enciklopedija, OCLC 490599917
**Dobroslav Pustaj** (\* 9. júl 1931, Košice, Česko-Slovensko – † 27. jún 2013, Prostějov, Česko) bol zakladateľ protikomunistického hnutia *Slobodné Československo* a jeden z najdlhšie väznených odporcov komunistického režimu v Česko-Slovensku.

Životopis
---------

Narodil sa v Košiciach, ale po smrti otca sa presťahoval s matkou do Ružomberka. Ako 15-ročnému mu zomrela aj matka a začal pracovať v bavlnárskych závodoch v Ružomberku. Po februári 1948 spoznal pravú tvár nastoleného komunistického režimu a založil protikomunistickú organizáciu *Slobodné Československo*. Zamerali sa na zhromažďovanie zbraní, diskreditáciu komunistických funkcionárov, propagáciu demokratického systému a podobne. Organizácia mala konšpiratívny charakter.

6. mája 1952 bol Dobroslav Pustaj vzatý do väzby a koncom roka bol odsúdený na trest odňatia slobody v trvaní 25 rokov. Od vyššieho trestu ho zachránilo to, že protištátnu činnosť začal robiť ešte ako mladistvý. Bez prerušenia bol väznený 16 rokov – v jáchymovských uránových táboroch, v bani, leopoldovskej izolácii a nakoniec vo Valdiciach v sklárskej dielni. Prepustili ho až 10. mája 1968.

Po prepustení z väzenia bol ďalej sledovaný. Po páde režimu sa zapojil do aktivít Občianskeho fóra, Verejnosti proti násiliu a kandidoval tiež na primátora Ružomberka. Bol predsedom Konfederácie prenasledovaných komunizmom.

Zomrel 27. júna 2013 v Prostějove. Pochovaný je v Ružomberku.

Ocenenia
--------

* 2017 - Rad Ľudovíta Štúra II. triedy *in memoriam* za mimoriadne zásluhy o demokraciu a ochranu ľudských práv a slobôd

* 2018 - Cena mesta Ružomberok in memoriam

Referencie
----------

1. ↑  GYARFÁŠOVÁ, Soňa. *Politický väzeň Dobroslav Pustaj odmietol milosť prezidenta Novotného, za mrežami zostal 16 rokov* [online]. Bratislava: N Press, 2017-01-09, [cit. 2020-07-09]. Dostupné online.
2. ↑  KAJLÍKOVÁ, Anna. *Připomínáme si Dobroslava Pustaje, bojovníka za demokracii a ochranu lidských práv a svobod* [online]. prostejov.eu, 2017-01-17, [cit. 2020-07-09]. Dostupné online. (po česky)
3. 1 2   *Dobroslav Pustaj získal in memoriam Cenu mesta Ružomberok* [online]. rkhlas.sk, 2018-04-16, [cit. 2020-07-09]. Dostupné online.
4. ↑   *Prezident Andrej Kiska vyznamenal 20 osobností* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2020-07-09]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Osudy Dobroslava Pustaja Svedectvo Dobroslava Pustaja na Rádiu Slovensko
* Bojoval proti komunismu, nikdy se nevzdal. Rok 1989 mu přinesl velkou naději

Zdroje
------

* Dobroslav Pustaj na stránkach Ústavu pamäti národa
**Lakmusový test**[chýba zdroj] (angl. *litmus test*) je výraz používaný v americkom prostredí na označenie testu „ideologickej čistoty" (t. j. na označenie preverovania názoru na nejakú ideologickú otázku) kandidáta na politickú alebo vyššiu sudcovskú funkciu. Tento výraz sa zaužíval v 70. rokoch 20. storočia na označenie dôležitých tém, na ktoré mali rozdielne názory centristi, resp. oportunisti na jednej strane a autentickí stúpenci určitej politickej ideológie na strane druhej.

Napr. republikánskym lakmusovým testom bol postoj k zmluvám o Panamskom kanále z roku 1977 (tzv. Torrijosove-Carterove zmluvy), ktorý stúpenci Ronalda Reagana označili za rozhodujúci v otázke, či kandidát získa republikánsku nomináciu v prezidentských voľbách. Pre demokratov bola lakmusovým testom podpora návrhu zákona kongresmana Augusta Hawkinsa a senátora Huberta Humphreyho na zníženie nezamestnanosti (*Humphrey–Hawkins Full Employment Act*). Pri výbere sudcov Najvyššieho súdu Spojených štátov je lakmusovým testom ich názor na legálnosť interrupcií.

V slovenčine sa v podobnom, lež širšom význame používajú publicistické prenesené výrazy *lakmus* a slovné spojenie *lakmusový papierik*.

Referencie
----------

1. ↑  WILSON, James Q. – DILULIU, John J. Jr. – BOSE, Meena. *American government : institutions & policies*. 13th ed. Boston, MA : Wadsworth, 2013. 475 pp. ISBN 978-1-111-83005-2, p. 449. Dostupné online. [cit. 2020-05-12].
2. 1 2 3  litmus test. In: SAFIRE, William. *Safire's Political Dictionary*. Updated and expanded ed. New York, NY : Oxford University Press, 2008. 862 pp. ISBN 978-0-19-534334-2, pp. 394-395. Dostupné online. [cit. 2020-05-12].
3. ↑  Balážová, Ľubica; Bosák, Ján, edi. (2005), „lakmus", *Slovník cudzích slov : akademický* (2. dopl. a preprac. vyd.), Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá, ISBN  80-10-00381-6,  . *„meradlo, ukazovateľ niečoho"*.
4. ↑  Balážová, Ľubica; Bosák, Ján, edi. (2005), „lakmusový", *Slovník cudzích slov : akademický* (2. dopl. a preprac. vyd.), Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá, ISBN  80-10-00381-6,  . *„byť l-ým papierikom niečoho byť preverovacou skúškou niečoho; pren.*[esene] *publ.*[icisticky] *meradlo, ukazovateľ niečoho"*.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portál |
Laktáza tetramer, E.Coli.
**Laktáza** (ß-galaktozidáza) je enzým, ktorý štiepi mliečny cukor – laktózu na jednoduché sacharidy D-glukózu a D-galaktózu. Chemické označenie laktázy je LCT alternatívne označenie LAC; LPH; LPH1. EC kód pre laktázu je 3.2.23. 

Najvyššia produkcia laktázy je v dojčenskom veku človeka. Potom prirodzene klesá. Nedostatočná tvorba enzýmu laktáza je asociovaná s pojmom intolerancie laktózy, alebo neznášanlivosti mliečneho cukru. 

Laktáza je komerčne vyrábaná z kvasníc ako napr. *Kluyveromyces fragilis* a *Kluyveromyces lactis*  a húb *Aspergillus niger* a *Aspergillus oryzae*. Účelom je hydrolyzovať laktózu v mlieku a mliečnych produktoch pre ľudí s intoleranciou laktózy. Takéto produkty majú znížený obsah laktózy a sú lepšie stráviteľné. Dostupné sú tiež výživové doplnky s aktívnym obsahom laktázy určené pre doplnenie laktázy počas konzumácie mliečnych výrobkov obsahujúcich laktózu. 

Laktáza sa často pridáva do zmrzlín a nanukov, keďže hydrolyzované mlieko má sladšiu, príjemnejšiu chuť pri zachovaní kalorickej hodnoty a tiež všetkých ostatných nutričných parametrov.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
| M60 Patton |
| --- |
| Tank M60A3 PattonTank M60A3 Patton |
| **Základná charakteristika** |
| Posádka | 4 |
| Dĺžka | 6,94 m |
| Šírka | 3,63 m |
| Výška | 3,27 m |
| Hmotnosť | 52,6 ton |
| **Pancierovanie a výzbroj** |
| Pancierovanie |  ??? mm |
| Hlavná zbraň | kanón kalibru 105 mm, |
| Sekundárne zbrane | 1x guľomet 7,62 mm a guľomet 12,7 mm |
| **Pohon a pohyb** |
| Pohon |  ??? 750 hp (560 kW) |
| Odpruženie | torzné tyče |
| Max. rýchlosť | 48 km/h |
| Pomer výkon/hmotnosť | 11 hp/tona |
| Dojazd | 480 km |
| Priechodnosť |  |

**M60 Patton** je hlavný bojový tank, ktorý bol vyrábaný firmou Chrysler v USA. Prvý prototyp bol postavený v roku 1958. Sériová výroba sa začala v roku 1959. Do výzbroje bol zavedený v roku 1960. Jeho predchodca bol tank M48 Patton. Nástupca je tank M1 Abrams. Tank je pomenovaný po generálovi Georgovi S. Pattonovi.

Tank je vyrábaný v Detroit Tank Plant. Vyrobilo sa ich 15 000 kusov všetkých verzií. Zahraniční odberatelia boli Egypt, Izrael a Turecko. Tank M60 Patton ma rovnaký hlavný kanón ako M1 Abrams, a to M68E kalibru 105 mm s drážkovaným vývrtom hlavne. Okrem kanónu tvorí výzbroj aj guľomet M240 kalibru 7,62 mm a proti lietadlám guľomet M85 kalibru 12,7 mm. Zameriavacie zariadenie tanku dopĺňa laserový diaľkomer a termovízne zariadenie pre nočné videnie.

Tank M60 má pancier vyrobený z ocele, čo znamená, že posádka tanku nie je dobre chránená proti reaktívnym strelám, výbušninám a granátom. Faktorom zvyšujúcim prežitie posádky je šikmý pancier v prednej časti vozidla spolu s protipožiarnym systémom a systémom včasného varovania. Zvonka je v zadnej časti veže umiestený kôš na transport menšieho nákladu (napr. nádrže na palivo).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **M60 Patton**
**MAN NL 202** je nízkopodlažný autobus vyrábaný nemeckou firmou MAN v rokoch 1989 – 1992. Predstavený bol na jar 1989. Autobus síce umožňuje nízkopodlažný vstup, všetky sedadlá sú ale na podestách. Výrobca ponúkal dvoj- a trojdverový variant. V ponuke bol ako dieselový, tak aj plynový variant.

Až v roku 1992 bol predstavený inovovaný typ MAN NL 202 (2). Opticky síce pripomínal pôvodný model, ale konštrukčne bol inovovaný. Hlavný rozdiel bol v konštrukcií prednej časti, kde bola znížená podlaha a pod časťou sedadiel boli odstránené podesty a zároveň bola rozšírená ponuka hnacích agregátov.

V súčasnosti je už väčšina pôvodných autobusov MAN NL 202 v Nemecku vyradená a v premávke ich zostáva len pár u súkromných dopravcov v zahraničí.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **MAN NL 202**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku MAN NL 202 na nemeckej Wikipédii.*
Tchao Jüan-ming
**Tchao Jüan-ming** (čín. 陶淵明 – Tchao Jüan-ming, pchin-jin: *Táo Yuānmíng*, 365 - 427), známy aj ako **Tchao Čchien** (čín. 陶潛 – Tchao Čchien, pchin-jin: *Táo Qian*) bol čínsky básnik, ktorý žil za dynastie Wej. Jeho dielom boli ovplyvnení mnohí čínski básnici, okrem iných Li Po, Tu Fu a Wang Wej.

Život
-----

Pochádzal z významnej úradníckej rodiny, ktorá ale schudobnela. Podľa konfuciánskej tradície sa dal štátnych služieb, ale úrad trikrát opustil. Posledný odchod z úradu roku 405 bol definitívny, Tchao bol sklamaný korupciou a falošou úradníkov a utiahol sa do ústrania na vidieku. Vo svojej dobe nebol považovaný za vynikajúceho básnika, príručka Čung Žunga *Hodnotenie básní* ho radí medzi priemerných básnikov a pojednanie *Wen-sin tiao-lung* ho vôbec nespomína.

Počas života v ústraní napísal najlepšie básne, v ktorých vystupuje ako lyrický hrdina hľadajúci zmysel života. Politická nestabilita doby, v ktorej žil, ovplyvnila jeho myslenie a prinútila ho uvažovať o nestálosti bytia a smrti. Osamelosť na vidieku ho priviedla k pitiu alkoholu, básne s alkoholovou tématikou výrazne ovplyvnili Li Poa.

Dielo
-----

Zachovalo sa asi 130 básní. V nich sa autor venuje viacerým témam - najmä téma stiahnutia sa do ústrania, ďalej konfuciánska úcta a hrdosť na vlastný rod, roľnícky život a jeho útrapy, pitie vína. 

Napísal aj niekoľko kratších prozaických diel. Najznámejším je *Prameň broskyňových kvetov*, v ktorom opisuje ideálnu krajinu, skrytú pred ľudským zrakom. Slovné spojenie "prameň broskyňových kvetov" (桃花源) sa stal čínskym výrazom pre utópiu. Ďalším významným dielom je *Majster od piatich vŕb*, ktorého názov sa používa ako Tchaov pseudonym. Filozofické rysy nesie jeho predhovor k zbierke básní *Návraty*.

Poznámky
--------

Tchao Jüan-ming je zobrazený v diele Wu-šuang pchu.

Externé odkazy
--------------

* Tchao Jüan-ming: Návraty. Praha: Odeon 1966. Preložili Josef Hiršal a Marta Ryšavá.
* Ukážky Tchaových básní v českom preklade

Autoritné údaje: * BnF: 120322619
* GND: 118947249
* ISNI: 0000 0001 0837 6836
* LCCN: n81074694
* NK ČR: jn20040206008
* VIAF: 76331639
* WorldCat: lccn-n81074694
**Tchien-kchung čcheng-š’** (čín. 天空城市, pchin-jin: *Tiānkōng chéngshì*, ang. *Sky City*) je budova vo výstavbe stredočínskej provincii Chu-nan. Jej výška je plánovaná na takmer 838 metrov, čím by prekonala súčasnú najvyššiu budovu sveta Burdž Chalífa. Celková investícia do bodovy by mala byť 650 miliónov €, výstavba má byť ukončená v apríli 2014.

Opis budovy
-----------

Budova s celkovou výškou takmer 838 metrov má mať 202 nadzemných a 6 podzemných podlaží. Komplex má obsahovať vyše milión metrov štvorcových plochy, má v ňom bývať vyše 30 tisíc obyvateľov. Okrem 90 výťahov bude komplex obsahovať aj školy, kiná, nákupné centrá, nemocnicu, a vertikálnu farmu na pestovanie potravín pre obyvateľov veže.

Výstavba
--------

Výstavba veže bola odštartovaná 20. júla 2013. Projekt má byť dokončený v apríli 2014.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *V Číne začali stavať najvyššiu budovu sveta* [online]. Tlačová agentúra Slovenskej republiky, 21.07.2013, [cit. 2013-07-22]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *V Číne začali stavať najvyššiu budovu sveta* [online]. Petit Press, 21.07.2013, [cit. 2013-07-22]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Zoznam najvyšších budov sveta
**James Paul Marsden** (\* 18. september 1973, Stillwater, Oklahoma, USA) je americký herec, model a spevák. Je známy vďaka stvárneniu superhrdinu Cyclopsa, vo filmovej sérii *X-Men*.

Detstvo a mladosť
-----------------

Marsden je anglického a francúzskeho pôvodu. Jeho rodičia sa rozviedli, keď mal deväť rokov. Otec bol profesorom zoológie na Univerzite v Kansase a matka bola výživová poradkyňa. Má dve mladšie sestry a dvoch bratov.

Kariéra
-------

Jeho prvé herecké úlohy, boli prevažne v televíznych seriáloch ako napríklad *Pestúnka Franny*, z roku 1993. Po boku Katie Holmes, si zahral vo filme *Podozrivé správanie*, z roku 1998. O rok neskôr, bol obsadený do filmu *X-Men*, kde stvárnil rolu superhrdinu menom Cyclopse a film mal premiéru v roku 2000. Postavu Cyclopsea, si zopakoval aj v ostatných pokračovaniach. V rovnakom roku, si tiež zahral aj v dráme *Fáma*. Účinkoval tiež v televíznom seriály *Ally McBealová*, kde sa objavil v piatej sérii, kde aj preukázal aj svoje spevácke schopnosti. 

V roku 2004 si zahral v úspešnom filme, *Zápisník jednej lásky*. Po boku Kate Bosworth, Parker Posey, Brandona Routha a Kevina Spaceya, si zahral vo filme *Superman sa vracia*, z roku 2006. Za svoj herecký výkon, získal Marsden pozitívne ohlasy a získal tiež nomináciu na Saturn Awards. O rok neskôr, si zahral rolu princa vo filme *Začarovaní*, kde tiež aj spieval. Film získal komerčný úspech a pozitívne recenzie od filmových kritikov.

V roku 2010 si zahral v komédii *Horšie než smrť*, po boku herečky Zoe Saldana. V roku 2012 účinkoval v šiestej sérii televízneho seriálu *Studio 30 Rock*. Nahradil herca Paula Walkera, vo filme *Čo s láskou* z roku 2014. V rokoch 2016 až 2022 účinkoval v televíznom seriály, *Westworld* a v roku 2019 sa pripojil k hereckému obsadeniu televízneho seriálu *Smrť nás spojí*.

Súkromný život
--------------

Marsden sa venoval aj modelingu, pre značku Versace. V roku 2000 sa Marsden oženil za Lisu Linde, ktorou má dve deti. Ich manželstvo sa skončilo rozvodom v roku 2011. V roku 2012 sa mu narodil syn, s bývalou priateľkou Rose Costa.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **James Marsden**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku James Marsden na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 142036593
* GND: 135502780
* ISNI: 0000 0000 8050 644X
* LCCN: no99023886
* NK ČR: xx0055202
* VIAF: 107672290
* WorldCat: lccn-no99023886
**Gerénos** (starogr. Γέρηνος – *Gerénos*) bol víťaz olympijských hier v zápasení v roku 209.

Gerénos z egyptskej Naukratidy zvíťazil v zápasení na 247. olympijských hrách v roku 209. Zápasenie (*palé*) sa podobalo nášmu „*grécko-rímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Staroveký autor Filostratos uvádza, že Geréna po celonočnej oslave olympijského víťazstva, hneď ráno tréner prinútil, aby nastúpil na predpísaný tréning. Hoci sa Gerénos trénerovi sťažoval na bolesti brucha a celkovú únavu, nakoniec sa mu podriadil a skončilo sa to tak, že ho vyniesli z gymnasia mŕtveho.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 192.
2. ↑  M. I. Finley, H. W. Pleket, *The Olympic Games*, str.96
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
4. ↑  Filostratos, *De arte gymnastica libellus*, 54.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Egyptská republika*جمهورية مصر***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Egyptské kráľovstvo | **1953 – 1958** | Zjednotená arabská republika → Sudánska republika (1956 – 1969) → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Hymna:** *السلام الجمهورى المصرى* |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu Tmavozelená - Egyptská republikaBledozelená: Anglo-egyptské kondomínium |

 |
| Hlavné mesto | Káhira |
| **Obyvateľstvo** |
| Jazyky | Egyptská arabčina |
| Náboženstvo | sunnitský islam |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | Republika dominantnej strany |
| Mena | Egyptská libra |
| Vznik | 18. jún 1953 |
| Zánik | 22. február 1958 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Egyptské kráľovstvo | Egyptské kráľovstvo |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Zjednotená arabská republika | Zjednotená arabská republika |
| Sudánska republika (1956 – 1969) | Sudánska republika (1956 – 1969) |

 |

 |

**Egyptská republika** (arab. جمهورية مصر‎) bol oficiálny názov Egypta po zrušení Egyptskej a Sudánskej monarchie v roku 1953 až do spojenia so Sýriou ako Zjednotená arabská republika v roku 1958. Vyhlásenie republiky bolo nasledované Egyptskou revolúciou v roku 1952 ktorá bola podnietená neobľúbenosťou kráľa Farúk, ktorého považovali za príliš slabého čeliť Britom čo bolo spojené s porážkou Egypta v Prvej arabsko-izraelskej vojne.

Spolu s vyhlásením republiky zložil prísahu Muhammad Nadžíb ktorý sa stal prvým egyptským prezidentom. Funkciu zastával necelého jeden a pol roka než bol donútený jeho kolegami revolucionármi odstúpiť. Po Nadžíbovej rezignácii pozícia prezidenta zostala prázdna až do roku 1956 kedy bol zvolený za prezidenta Džamál Abd an-Násir.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Republic of Egypt (1953–58) na anglickej Wikipédii.*
**Giovanni Virginio Schiaparelli** (\* 14. marec 1835, Savigliano, Taliansko – † 4. júl 1910, Miláno) bol taliansky astronóm. Študoval na Univerzite v Turíne a na berlínskom observatóriu. Viac ako štyridsať rokov pracoval na observóriu Brera v talianskom Miláne.

Zaoberal sa pozorovaním objektov v slnečnej sústave. Pri pozorovaní planéty Mars vytváral názvoslovie pre útvary na povrchu (pomenúval tzv. more a kontinenty). V roku 1877 sa domnieval, že spozoroval dlhé priame objekty, ktoré nazýval *canali*, čím mienil prírodné koryta či zálivy, ale nesprávnym prekladom sa šírila informácia, že objavil na Marse umelé kanály. Až o mnoho rokov neskôr sa ukázalo, že jeho *kanály na Marse* boli optickým klamom, ktorý spôsobila nekvalitná optik a ďalekohľadov. Bol tiež prvým kto preukázal, že meteorické roje Perzeidy a Leonidy súvisia s kométami.

Jeho praneter Elsa Schiaparelliová sa stala známou módnou návrhárkou.

Ďalšie objavy
-------------

* 26. apríla 1861 objavil planétku 69Hesperia
* dlhoročným pozorovaním planéty Merkúr sa snažil určiť dobu rotácie
* zaoberal sa pozorovaním Venuše Jupitera, Saturnu, Uránu, planétok a komét

Ceny a ohodnotenia
------------------

* Zlatá medaila Kráľovskej astronomickej spoločnosti (1872)
* Bruce Medal Astronomickej pacifickej spoločnosti (1902)

Objekty pomenované po Schiaparellim
* Planétka 4062 Schiaparelli
* kráter Schiaparelli na Mesiaci
* kráter Schiaparelli na Marse

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Giovanni Schiaparelli**

Externé odkazy
--------------

* „Schiaparelli, Giovanni Virginio (1835-1910)" - biografia z

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Giovanni Schiaparelli na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 134896311
* GND: 117225967
* ISNI: 0000 0001 2279 8867
* LCCN: n85804243
* VIAF: 51843791
* WorldCat: lccn-n85804243
M7 Priest na podvozku M4 Sherman v múzeu v Izraelskom Beyt ha-Totchan.
Priest Kangaroo na talianskom fronte.
**M7 Priest** (oficiálne **105 mm Howitzer Motor Carriage M7**) bola americká 105mm samohybná húfnica montovaná na podvozok tanku M3 Lee s hmotnosťou 22,5 tony, od varianty M7B1 potom na podvozok tanku Sherman. Počas druhej svetovej vojny tvorila štandardnú výzbroj jednotiek samohybného delostrelectva obrnených divízií americkej armády po roku 1942. Po prvýkrát bolo vozidlo M7 bojovo nasadených britskou armádou v bitke pri El Alameine.

Varianty
--------

V niektorých prípadoch bola zbraň odstránená za účelom prepravy vojakov a vozidlo sa používalo ako obrnený transportér pod názvom Priest Kangaroo. Rýchlo získal prezývku „Defrocked Priest", čo znamená „kňaz bez plášťa" v preklade. Prevážalo 12 pešiakov. Prvé nasadenie v Európe bolo v Normandii, kde ho použili Kanaďania. Ostatné vozidlá boli upravované priamo na fronte (Taliansko v rokoch 1944-1945).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **M7 Priest**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku M7 Priest na českej Wikipédii.*
**Matej Miškóci** (\* 17. február 1886, Mošovce – † 29. október 1952, Nitra) bol slovenský pedagóg, národnokultúrny pracovník a protifašistický bojovník.

Rodina
------

* otec: Andrej Miškóci - obuvnícky majster
* matka: Anna rod. Ižipová
* manželka: Zuzana rod. Štefániková

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1905 maturoval na učiteľskom ústave v Soprone. Učiteľ v Brezovej pod Bradlom v Dačovom Lome s výnimkou 1914 – 1920, keď bol na ruskom fronte v zajatí, potom príslušník československých légií v Rusku. Po návrate inšpektor v Nitre, školský inšpektor pre Nitriansku župu na referáte Ministerstva školstva a národnej osvety v Bratislave. Počas 2. svetovej vojny aktívny účastník odboja, v SNP spolupracoval so skupinou občianskeho odboja. Od začiatku pedagogickej praxe budovateľ slovenského národného školstva, spoluautor učebníc, publicista a redaktor. Uverejňoval články s legionárskou a školskou problematikou. Zakladateľ a zodpovedný redaktor časopisu *Národná stráž* s prílohou Legionárska časť.

Ocenenie
--------

* Rad generála Milana Rastislava Štefánika, Československý vojnový kríž 1939
* Za hrdinstvo v práci I.tr.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 11 – evanjelická farnosť

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5871 2423
* NK ČR: mzk2004261227
* SNK: 165512
* VIAF: 84598269
**Giovanni Battista kardinál Re** (\* 30. január 1934, Borno, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky arcibiskup, kardinál, emeritný prefekt Kongregácie pre biskupov, emeritný prezident Pápežskej komisie pre Latinskú Ameriku a dekan kardinálskeho kolégia.

Biografia
---------

Študoval v seminári v Brescii, v tomto meste tiež prijal 3. marca 1957 kňazské svätenie. Neskôr študoval kánonické právo na Pápežskej univerzite Gregoriana a pripravoval sa na diplomatickú dráhu na Pápežskej cirkevnej akadémii. Na začiatku 60. rokov pôsobil ako duchovný a prednášajúci v seminári v Brescii, od júla 1964 začal diplomatickú službu u Apoštolskej stolice. Bol sekretárom na nunciaturách v Paname a Iráne. V roku 1971 sa vrátil do Vatikánu a pracoval ako sekretár kardinála Giovanniho Benelli.

Dňa 9. októbra 1987 bol menovaný sekretárom Kongregácie pre biskupov, biskupské svätenie prijal z rúk pápeža Jána Pavla II. 7. novembra 1987. Dňa 12. decembra bol menovaný substituom v štátnom sekretariáte (v sekcii všeobecných záležitostí). Od 16. septembra 2000 plnil funkciu prefekta Kongregácie pre biskupov aj predsedu Pápežskej komisie pre Latinskú Ameriku. 21. februára 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval kardinálom. Po dovŕšení kánonického veku rezignoval na svoje funkcie 30. júna 2010.

Dňa 10. júna 2017 a stal vicedekanom Kardinálskeho kolégia. Dňa 18. januára 2020 pápež František schválil jeho voľbu za nového dekana Kardinálskeho kolégia, ktorým bol do 21. decembra 2019 kardinál Angelo Sodano. Touto voľbou mu prináleží aj titulárny chrám v Ostii.

Pozri aj
--------

* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Jánom Pavlom II.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Giovanni Battista Re**

Externé odkazy
--------------

* Biografické heslo na catholic-hierarchy.org
* Profil v biografickom slovníku kardinálov od Salvadora Mirandu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Giovanni Battista Re na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14650373t
* GND: 138997624
* ISNI: 0000 0001 2134 4273
* LCCN: n2008083210
* VIAF: 56870753
* WorldCat: lccn-n2008083210
JUDr. **Matej Huťka** (\* 16. júl 1904, Medzibrod – † 6. jún 1979, Medzibrod) bol slovenský politik a právnik.

Životopis
---------

Jeho otec bol Matej Huťka a matka Mária rod. Sokolová. Vychodil ľudovú školu v Medzibrode, 1915 – 1923 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1923 – 1928 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Súdny čakateľ, 1930 – 1939 advokát a 1939 – 1945 verejný notár v Michalovciach. V rokoch 1926 – 1945 člen HSĽS, ako poslanec krajinského zastupiteľstva za okres Michalovce podporoval slovenský autonomizmus, predstaviteľ radikálneho krídla HSĽS, spolupracoval s velením Hlinkovej gardy, člen protižidovskej deportačnej komisie v Michalovciach. Prispieval do *Slováka* a *Slovenskej pravdy*, podporoval kultúrne podujatia, najmä katolíckeho zamerania, ale aj založenie slovenského divadla v Prešove, funkcionár Matice slovenskej ap. člen správnych rád slovenských peňažných ústavov a podnikov.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Rozdelenie provincie Västerbotten.
**Fredrikshamnský mier** (švéd.: *Freden i Fredrikshamn*, fín.: *Haminan Rauha*, rus.: *Фридрихсгамский мирный договор*) je označenie pre mierovú zmluvu, ktorá bola uzavretá 17. septembra 1809 medzi Švédskom a Ruskou ríšou v meste *Fredrikshamn* (dnešná Hamina v juhovýchodnom Fínsku). 

Po porážke vo fínskej (rusko-švédskej) vojne, ktorá prebiehala v rokoch 1808–1809, bolo Švédsko *fredrikshamnským mierom* nútené odstúpiť Rusku časti provincií Laponsko a Västerbotten (na východ od rieky Torne a Muonio), Alandské ostrovy a všetky zvyšné švédske územia na východ a juh od spomenutých, čiže približne dnešné Fínsko. Rusko k týmto územiam administratívne pripojilo oblasti, ktoré od Švédska dobylo v 18. storočí, a vytvorilo tak Fínske veľkokniežatstvo, ktorému udelilo pomerne rozsiahlu autonómiu. Fínsko bolo až do roku 1917 autonómnym územím Ruskej ríše.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fínsky portál |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Treaty of Fredrikshamn na anglickej Wikipédii.*