recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 56°0′55″S 23°25′0″V﻿ / ﻿56,01528°S 23,41667°V﻿ / 56.01528; 23.41667

Hora krížov
**Hora krížov**, niekedy aj **Krížový vrch** (lit. *Kryžių kalnas*) je umelý pahorok, ktorý sa nachádza severne od litovského mesta Šiauliai. Hora krížov je od Šiauliai vzdialená cca 25 kilometrov a z mesta sem premávajú autobusy. Na pahorku sú umiestnené tisíce krížov.

Podľa archeologických nálezov zo začiatku 90. rokov stál v blízkosti dnešného pahorku v 14. storočí hrad livonských rytierov. Prvé kríže boli na mieste vztýčené v prvej polovici 19. storočia na pamiatku obetí poľského novembrového povstania z roku 1831, ktoré tam pochovali. Nasledovalo pochovanie obetí ďalšieho poľského povstania, januárového povstania z roku 1863.

Na začiatku 20. storočia bolo na mieste približne 100 krížov a ich počet vďaka domácim a zahraničným pútnikom neustále rástol. V čase, keď bola Litva súčasťou Sovietskeho zväzu, sa vládnuci režim pokúsil miesto ako nežiaduci náboženský a národný symbol opakovane zlikvidovať. Kríže boli niekoľkokrát zničené buldozérmi, prvý raz v roku 1961, ale miestni obyvatelia ich vždy znova vztýčili. Keď nastalo uvoľnenie politických pomerov po roku 1985, Sovietsky zväz sa vzdal snahy zničiť toto miesto.

V roku 1993 navštívil Horu krížov pápež Ján Pavol II. Z tohto miesta celebroval omšu, na ktorej sa zúčastnilo asi 100 000 veriacich. Pápež venoval miestu drevenú sochu Krista.

Dnes je Hora krížov cieľom mnohých turistov a pútnikov z celého sveta, ktorí na ňu prinášajú stále nové kríže. Väčšina krížov je z dreva, niektoré sú z kovu, plastu či kameňa.

Na pahorku je v súčasnosti asi 55 000 krížov, v tomto počte nie sú zarátané malé kríže.

Hora krížov je nielen kresťanským pútnickým mestom, ale aj symbolom odporu Litovcov voči okupačnému sovietskemu režimu.

Galéria
-------

Hora krížov, Litva
*Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.*

* 
* 
* 
*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hora krížov**

Externé odkazy
--------------

* Hora krížov
**Alfred Tauber** (\* 5. november 1866, Bratislava – † 26. júl 1942, Terezín) bol slovenský matematik židovského pôvodu.

Narodil sa 5. novembra 1866 v Bratislave v rodine Hermana Taubera a jeho manželky Johany Ehrensteinovej. Pôsobil vo Viedni. Jeho výskum bol zameraný na teóriu funkcií a teóriu potenciálu. 

Preslávil sa výsledkami o divergentných radoch, ktoré sa volajú Tauberove vety (názov pochádza od Godfreya Harolda Hardyho a Johna Edensora Littlewooda. Na jeho výsledky nadviazal Norbert Wiener. Pracoval tiež na diferenciálnych rovniciach a gama funkcii. Dátum jeho úmrtia nie je známy. 

Dňa 28. júna 1942 bol deportovaný do koncentračného tábora v Terezíne.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Záznam o narodení v matrike záznam číslo 2691 ako Heinrich Alfred Tauber

Autoritné údaje: * GND: 127927999
* ISNI: 0000 0000 5575 250X
* NK ČR: jo2007416025
* VIAF: 84193207
**Alfred Marshall** (\* 26. júl 1842, Bermondsey, Spojené kráľovstvo – † 13. júl 1924, Cambridge) bol jedným z najvýznamnejších britských ekonómov.

Pôsobil ako profesor politickej ekonómie na Univerzite v Cambridge a stal sa zakladateľom vplyvnej cambridgeskej ekonomickej školy. Sústredil sa na problematiku mikroekonómie, teda štúdium individuálnych subjektov, trhov a odvetví. Vyvinul jeden z najznámejších ekonomických modelov: dodnes bežne používaný model tzv. „Marshallových nožníc", ktorý znázorňuje základný vzťah v ekonómii – vzťah medzi dopytom a ponukou. Vo svojom kľúčovom diele *Principles of Economics* (po slovensky *Zásady ekonómie*) dokázal spojiť do logického celku teórie ponuky a dopytu, marginálneho úžitku a produkčných nákladov. Na veľmi dlhú dobu sa táto kniha stala základnou učebnicou ekonómie v Anglicku. Dôležitým Marshallovým prínosom pre mikroekonomickú teóriu bolo aj zavedenie ukazovateľa cenovej elasticity dopytu, ktorá udáva citlivosť kupujúceho na zmenu ceny kupovaného tovaru.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alfred Marshall**

Autoritné údaje: * BnF: 12278419p
* GND: 118782126
* ISNI: 0000 0001 0866 8978
* LCCN: n50040963
* NK ČR: mzk2005272975
* ULAN: 500241539
* VIAF: 7451112
* WorldCat: lccn-n50040963
|  |  |
| --- | --- |
|  | Kynologický portál |

**CAC** (*Certificat d´Aptitude au Championat* alebo po slovensky **Čakateľstvo na šampionát krásy**) je titul udeľovaný psom na výstavách krásy. Ide o čakateľstvo na malý, tzv. národný šampionát.

CAC sa udeľuje víťazovi triedy (napr. víťazovi triedy otvorenej) a to u tried: stredná, otvorená, pracovná, šampiónov. V triede mladých sa udeľuje odlišný titul: CAJC. Podmienka na udelenie titulu CAC je, aby pes bol na danej výstave hodnotený známkou Výborný (V). Samotné víťazstvo triedy a hodnotenie V však nezakladá psovi nárok na titul CAC – tento titul musí udeliť rozhodca. Vo výnimočných prípadoch sa môže rozhodca rozhodnúť, že titul CAC víťazovi triedy neudelí. Udeje sa tak napríklad v takom prípade, ak pes podľa názoru rozhodcu napriek víťazstvu v triede nespĺňa požiadavky na šampióna krásy.

Tituly CAC sa môžu zadávať len na výstavách všetkých plemien s celoštátnou pôsobnosťou (celoštátne, národné, medzinárodné), prípadne na špeciálnych a klubových výstavách s celoštátnou pôsobnosťou. 

Držiteľ titulu CAC postupuje na výstave do boja o udelenie titulu CACIB alebo BOB (podľa typu výstavy).

Počet získaných titulov CAC rozhoduje o udelení titulu Národný šampión krásy. Každý štát má vlastné pravidlá na udelenie titulu Národný šampión krásy, ale pravidlá sú obvykle dosť podobné. Musia sa vo všeobecnosti pridŕžať rámca, ktorý stanovuje FCI.

Pravidlá na udelenie titulu Šampión krásy Slovenska:

* Ak pes/suka získal 4x CAC na šampionátových výstavách usporiadaných pod záštitou Slovenskej kynologickej jednoty (SKJ).
* Potrebné CAC boli získané najmenej v dvoch výstavných sezónach.
* CAC boli udelené aspoň dvoma rôznymi rozhodcami.
* Jeden CAC zo štyroch potrebných bol získaný na medzinárodnej výstave s udeľovaním CACIB, ďalšie na národnej alebo špeciálnej výstave usporiadanej pod záštitou Slovenskej kynologickej jednoty.
*

Zdroje
------

* Slovenská kynologická jednota
**Carl Zeiss** (\* 11. september 1816, Weimar - † 3. december 1888, Jena) bol nemecký priemyselník a optik. Je tiež známy ako zakladateľ spoločnosti Carl Zeiss. Vyrástol vo Weimare v Nemecku a v 40. rokoch 19. storočia sa stal známym výrobcom šošoviek. V roku 1846 dostal povolenie od vrchného stavebného úradu v meste Jena na otvorenie vlastnej dielne.

Biografia
---------

### Mladosť

Carl Zeiss bol synom dvorného sústružníckeho majstra Augusta Zeissa a narodil sa ako piaty z dvanástich detí. Po otcovi zdedil cit k remeslu. V 18 rokoch opustil gymnázium s odhodlaním stať sa mechanikom, a preto nastúpil do učenia k doktorovi Fridrichovi Körnerovi na univerzite v Jene, kde navštevoval rôzne prednášky, najmä matematiku, fyziku a mineralógiu, pretože si uvedomoval, že na lepšiu konštrukciu optických šošoviek je potreba teoretický základ.

### Život

V roku 1846 si Zeiss otvoril vlastnú dielňu a v roku 1847 sa naplno pustil do konštrukcie mikroskopov. Ale každý jeho výrobok bol tak trochu unikát, pretože mu stále chýbali teoretické podklady ku konštrukcii mikroskopu. Na Jenskej univerzite pôsobil mladý docent Ernst Abbe, ktorý mal záujem o Zeissove problémy. Obaja sa rýchlo dohodli na spolupráci a Ernst Abbe začal pracovať v Zeissových dielňach. Zeiss tak získal skvelého teoretika k spolupráci. V roku 1869 sa už zdalo, že sú teoretické základy pre optické zobrazovanie položené a v Zeissových dielňach je zostrojený prvý mikroskop podľa vopred teoreticky vypočítaných hodnôt. Bohužiaľ mal horšie zobrazovacie vlastnosti ako predošlé mikroskopy. Abbe sa však nenechal zastaviť a pri ďalších pokusoch zistil, že vo svojich pokusoch počítal len s lomom svetla a úplne zanedbal ohyb svetla. V roku 1870 už bol problém úplne vyriešený a bol zostrojený mikroskop, ktorý spĺňal teoreticky vypočítané hodnoty. Konkurencia sa Zeissovým výrobkom tvrdo bránila, ale potom čo široká verejnosť prijala tieto výrobky s uznaním, tak konkurencia úplne otočila a dokonca na svojich inzerátoch písala slogany "konštrukcia ako v Jene". Do Jeny sa začali zhromažďovať slávni vedci pre radu, alebo sa len tak pozrieť. V roku 1882 začala spolupráca troch ľudí: mechanika Zeissa, fyzika Abbeho a sklárskeho technika Schotta, ktorá pracovala na zlepšení vlastností skla, z ktorého sú konštruované šošovky. Výsledky na seba nenechali dlho čakať. Podarilo sa podstatne znížiť farebnú vadu šošoviek.

### Staroba

V septembri 1886 sa konala oslava desaťtisíceho vyrobeného mikroskopu a Carl Zeiss začal končiť svoju činnosť vo firme kvôli zhoršujúcemu sa zdravotnému stavu. Dostal niekoľko záchvatov mŕtvice a 3. decembra roku 1888 zomrel v kruhu najbližších.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Carl Zeiss**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Carl Zeiss na českej Wikipédii a Carl Zeiss na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12349627n
* GND: 118772430
* ISNI: 0000 0000 6677 2653
* LCCN: n98057847
* NK ČR: nlk20020105390
* VIAF: 8570149068596065730003
* WorldCat: lccn-n98057847
Interiér nahrávacieho štúdia
**Nahrávacie štúdio** je priestor pre nahrávanie zvuku. Malo by byť zložené z najmenej dvoch miestností, ktoré sú od seba oddelené zvukotesnou stenou. Prvá miestnosť slúži pre samotné nahrávanie, inštrumentalisti či speváci tu vykonávajú svoje party. V druhej miestnosti sa nachádza zvukový inžinier, prípadne hudobný producent, a zvuk tu upravuje na mixážnych pultoch. V 21. storočí vznikla možnosť nahrávky obstarávať a upravovať na domácich počítačoch. Štúdio by malo byť koncipované tak, aby bolo možné dosiahnuť optimálne akustických vlastností. Nahrávacie štúdiá sú určené nielen pre nahrávanie hudby, ale tiež napríklad pre dabing.

Iné projeky
-----------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nahrávacie štúdio**

Externé odkazy
--------------

* History of the sound recording technology - Shodhganga (po anglicky)
* V nahrávacím studiu - Jak vzniká hudba, abicko.cz (po česky)
* Něco málo z historie záznamu zvuku - sekcia článku: Nahrávací studio do kapsy - technologie a užití dvoustopého záznamu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nahrávací studio na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Hudobný portál |
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Alfred Ernest Tysoe** (\* 21. marec 1874, Padiham, Spojené kráľovstvo – † 26. október 1901, Blackpool, Spojené kráľovstvo) bol britský atlét, bežec na stredné a dlhé trate, dvojnásobný olympijský víťaz.

Športové úspechy
----------------

Prvé športové úspechy zaznamenal v roku 1896, keď vyhral majstrovstvá severných grófstiev Anglicka v behoch na 1000 yardov a jednu míľu. O rok neskôr sa stal anglickým šampiónom v behu na 1 a 10 míľ. V rokoch 1899 a 1900 získal titul v behu na 880 yardov.

Krátko pred olympiádou v Paríži v roku 1900 vytvoril svetový rekord v behu na 800 metrov časom 1:57,8. Na olympiáde štartoval preto ako favorit. Nesklamal a zvíťazil s jasným náskokom pred druhým Johnom Creganom z USA. Druhý olympijský titul získal v súťaži družstiev v behu na 5000 metrov ako člen zmiešanej štafety (okrem neho boli jej členmi Briti Charles Bennett, John Rimer, Sidney Robinson a Austrálčan Stanley Rowley).

Rok po olympijskom víťazstve zomrel Alfred Tysoe na zápal pľúc.

Externé údaje
-------------

* Profil na sports-reference.com (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alfred Tysoe na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Olympijskí víťazi v behu na 800 m - muži |
| --- |
| 
* 1896: Edwin Flack
* 1900: Alfred Tysoe
* 1904: James Lightbody
* 1908: Melvin Sheppard
* 1912: Ted Meredith
* 1920: Albert Hill
* 1924: Douglas Lowe
* 1928: Douglas Lowe
* 1932: Thomas Hampson
* 1936:  John Woodruff
* 1948: Mal Whitfield
* 1952: Mal Whitfield
* 1956: Tom Courtney
* 1960: Peter Snell
* 1964: Peter Snell
* 1968: Ralph Doubell
* 1972: Dave Wottle
* 1976: Alberto Juantorena
* 1980: Steve Ovett
* 1984: Joaquim Cruz
* 1988: Paul Ereng
* 1992: William Tanui
* 1996: Vebjørn Rodal
* 2000: Nils Schumann
* 2004: Jurij Borzakovskij
* 2008: Wilfred Bungei
* 2012: David Lekuta Rudisha
* 2016: David Lekuta Rudisha

 | Popis |
***Carl Adam Johann Nepomuk Zeller*** (\*19. jún 1842, St. Peter in der Au, Rakúsko – † 17. august 1898, Baden) bol rakúsky operetný skladateľ.

Životopis
---------

Pochádzal z lekárskej rodiny, ale v mladosti prišiel o otca. Mal veľký hudobný talent. Ako 7-ročný už hral na organ, ako 11-ročný sa dostal vďaka svojmu dobrému hlasu do viedenského chlapčenského zboru. V roku 1853 nastúpil na gymnázium vo Viedni, kde hral aj v Burgkapele a začal komponovať piesne. Po maturite študoval na Viedenskej univerzite právo a promoval na doktora práv v Grazi v roku 1869. Zamestnal sa na Ministerstve kultúry a školstva, kde bol od roku 1873 vedúcim odboru pre umenie. Jeho prvými divadelnými dielami boli komické opery *Joconde* (1876) a *Die Fornarina* (1879), nepriniesli mu však úspech. Jeho prvá opereta *Carbonari* bola z neapolského prostredia a mala premiéru v roku 1880. Skutočný úspech však dosiahol až operetou *Vtáčnik* (*Der Vogelhändler*, 1891), ktorá mala premiéru v Theater an der Wien a svojou kvalitou ho právom zaradila po boku Suppého, Straussa a Millöckera do kvarteta najvýznamnejších viedenských operetných skladateľov 19. storočia.

Slušný úspech dosiahol tiež operetou *Banský majster* (*Der Obersteiger*, 1894). V roku 1895 mu diagnostikovali chorobu nervového systému, ktorá sa prejavovala stratou pamäti a nasledujúceho roku aj ochrnutím. So svojou ťažkou chorobou sa trápil až do roku 1898. Jeho posledná opereta *Správca pivnice* (*Kellermeister*) bola uvedená 3 roky po jeho smrti vďaka Karlovi Brandlovi.

Zoznam Zellerových operiet
--------------------------

* Carbonari (1880)
* Vagabund (1886)
* Der Vögelhändler, *Vtáčnik* (1891)
* Der Obersteiger, *Banský majster* (1894)
* Kellermeister, *Správca pivnice* (1901)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Carl Zeller**

Autoritné údaje: * BnF: 13901407w
* GND: 119408961
* ISNI: 0000 0001 0901 1636
* LCCN: nr89004352
* NK ČR: xx0024985
* VIAF: 51877115
* WorldCat: lccn-nr89004352
Veľká kométa roku 1882
**Kométy Kreutzovej skupiny** alebo **kométy Kreutzovej rodiny** sú kométy, ktoré majú perihélium svojej dráhy v tesnej blízkosti slnečného povrchu. Pri svojich tesných priblíženiach k Slnku sa vyparia, alebo dopadnú na Slnko a predpokladá sa, že môžu vyvolať výron koronálnej hmoty.

Táto skupina dostala pomenovanie podľa nemeckého astronóma Heinricha Kreutza, ktorý pohyby týchto telies intenzívne študoval. Najviac informácií o kométach tohto druhu nám zatiaľ poskytla sonda SOHO. SOHO disponuje 2 koronografmi, prístrojmi na zatienenie slnečného disku, vďaka ktorému môže zaznamenať kométy aj v tesnej blízkosti slnečného disku.

Kométy Kreutzovej skupiny obiehajú po veľmi excentrických dráhach s obežnou dobou 500 až 1000 rokov. Ich perihélium je od Slnka vzdialené menej ako 0,07 AU, čo je len desatina vzdialenosti Venuše od Slnka. Pravdepodobne prvá zatiaľ známa zmienka o kométe tejto skupiny pochádza z roku 418 od historika Filostorgia, ktorý zakreslil kométu počas úplneho zatmenia Slnka. V súčasnosti poznáme takmer 1500 komét, podľa iného zdroja až vyše 2000 komét tejto skupiny. Kométy objavené sondou SOHO sa nazývajú SOHO kométy.

Predpokladá sa, že kométy Kreutzovej skupiny vznikli rozpadom jediného veľkého materského telesa, pravdepodobne pod vplyvom slapových síl Slnka. Odhaduje sa, že toto teleso malo priemer asi 120 km a jeho rozpad nastal asi pred 10 – 20 tisíc rokmi. Rozpadom vznikli dve hlavné skupiny označované ako I a II.

Referencie
----------

1. ↑  Eduard Pittich, Nina Solovaya. Dynamika Slnečnej sústavy. *Kozmos*, 2008, s. strany: 16.
2. ↑  Vojtech Rušin. *Slnko, naša najbližšia hviezda*. [s.l.] : Vydavateľstvo slovenskej akadémie vied, Bratislava, 2005. ISBN 80-224-0864-6. S. strana 200.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálHviezdny portálPortál slnečná sústava |
**Alfréd Zemanovský** (\* 2. september 1919, Linz - † 4. marec 1994, Podunajské Biskupice) bol hudobný skladateľ.

Životopis
---------

Vedúci redaktor hudobného vydavateľstva Supraphon a Opus. Organizátor zborového spevu na Slovensku. Účastník rôznych skladateľských súťaží a festivalov doma i v zahraničí. Venoval sa prevažne tvorbe pre amatérske a detské spevácke zbory, 
úpravám ľudových piesní pre rôzne zborové obsadenia. V posledných rokoch života žil a tvoril v Banskej Bystrici (od 1986 ), predseda odbočky Slovenskej hudobnej únie v Banskej Bystrici. Publikoval články o dramatickej a interpretačnej úrovni speváckych zborov a podujatí. Nositeľ vyznamenaní a ocenení.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 120876814X
* ISNI: 0000 0000 5889 6859
* LCCN: no97046205
* NK ČR: xx0011719
* SNK: 157802
* VIAF: 85375978
* WorldCat: lccn-no97046205
Súradnice: 42°08′59.9″S 24°45′13.8″V﻿ / ﻿42,149972°S 24,753833°V﻿ / 42.149972; 24.753833

**Nedkovičov dom** (bulh. Къщата на Никола Недкович – *Kăštata na Nikola Nedkovič*), alebo (bulh. Къща Недкович – *Kăšta Nedkovič*) je meštiansky dom z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v blízkosti chrámu svätej Nedele v architektonickej rezervácii Starý Plovdiv v centre mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika
---------------

Dom bol postavený v období bulharského národného obrodenia v roku 1863 v slohu európskeho klasicizmu. Majiteľom domu bol významný obrodenecký verejný činiteľ a obchodník Nikola Nedkovič z Karlova.

Vonkajšia fasáda budovy je bohato zdobená a pred vstupným vchodom sa nachádza ozdobné stĺporadie tvorené štyrmi stĺpmi, ktoré vytvárajú arkády. Hodnotný je interiér budovy, kde sa nachádzajú symetricky delené bohato maľované izby so stropmi s geometrickým ornamentálnym zdobením. Obytné izby sú farebne rozdelené - tzv. *zelená izba* (bulh. зелената стая – *zelenata staja*) bola určená pre ženy, *červená izba* (bulh. червената стая – *červenata staja*) bola určená pre hostí, *fialová izba* (bulh. лилавата стая – *lilavata staja*) slúžila ako jedáleň a *oranžová izba* (bulh. оранжевата стая – *oranževata staja*) bola využívaná ako obývačka. Nedkovičov dom je považovaný za budovu s najbohatšie zdobeným interiérom v Plovdive.

Dnes budova slúži ako múzejná expozícia pod názvom "Starý mestský štýl" (bulh. Старинен градски тип – *Starinen gradski tip*) a predstavuje typické interiérové usporiadanie bohatých meštianskych domov 19. storočia, pričom vystavený nábytok a predmety sú pôvodným vlastníctvom rodiny Nikolu Nedkoviča.

Nedkovičov dom sa nachádza v historickom centre mesta na ulici Canka Lavrenova 3.

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
----------------------------------

Kategória: kultúrna pamiatka národného významu

Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č.221 z roku 1927 ako "národná starožitnosť", štatút kultúrnej pamiatky bol obnovený aj v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995 – ako dôvody ochrany boli pridané aj architektonická a umelecká hodnota budovy. Celý názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je *Kăštata na Nikola Nedkovič săs stopanska postrojka* (bulh. Къщата на Никола Недкович със стопанска постройка, doslova *Dom Nikolu Nedkoviča s hospodárskou prístavbou*).

Galéria
-------

* Detailný pohľad na vrchné poschodie budovyDetailný pohľad na vrchné poschodie budovy
* Celkový pohľad na dom zvnútra areáluCelkový pohľad na dom zvnútra areálu
* Pohľad na ohradenie areáluPohľad na ohradenie areálu
* Detail z vonkajšej časti budovyDetail z vonkajšej časti budovy
* Pohľad na vstupný portál do vnútorného areálu budovyPohľad na vstupný portál do vnútorného areálu budovy

Referencie
----------

1. 1 2 3  mc.government.bg
2. 1 2 3 4 5 6 7  plovdivbg.info
3. 1 2 3 4 5  oldplovdiv.bg
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  lostinplovdiv.com
Archaický perirrhantérion z Poseidónovej svätyne (kópia), 7. stor. pred Kr.
**Perirrhantérion** (starogr. *περιρραντήριον*) – *perirrhantérion*) bolo starogrécke umývadlo slúžiace na rituálnu očistu.

Perirrhantérion z Apolónovho chrámu v Tébach zo 7. stor. pred Kr. (Obidve sošky spolu s podobnou treťou slúžili ako podpery pre perirrhantérion, tento typ pochádza z východu (Cyprus, Sýria)
Perirrhantéria (*περί* – *peri*, okrúhly, *ῥαίνειν* – *rhainein*, striekať okolo) boli vyvýšené okrúhle plytké umývadlá (nádoby) s vodou k rituálnej očiste, ktoré sa bežne nachádzali pri náboženských svätyniach (aj vo svätyniach) alebo pred vstupom do posvätného okrsku (ľudia sa v nich mohli rituálne očistiť pred vstupom). Boli vyrobené väčšinou z kameňa, najmä z mramoru, zriedkavejšie z hliny. Ich podstavce mohli mať rôzne tvary, napr. stvárnené z troch či štyroch ľudských figúrok (najmä karyatíd), v tvare jednoramennom a inak.

Na aténskej Akropole bolo objavených až 50 perirrhatérionov i s venovacími nápismi. Ľudia zaťažení niektorými formami náboženskej poškvrny (*miasma*) nemohli vstúpiť do posvätných okrskov aj dlhšiu dobu, čo mohlo obmedziť ich účasť na politickom živote. V starovekom Grécku sa očistné obrady konali i v rámci príprav na konkrétne udalosti, ale nikdy nie ako reakciu na poškvrnu (napr. na aténske zhromaždenie - *ekklésia*). Súčasťou takýchto symbolických obradov mohlo byť pokropenie alebo omytie vodou, obetovanie zvieraťa alebo očistné dymenie.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 358.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 381.
3. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 373.
4. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 351.
5. ↑  Oscar Broneer, Mary Carol Sturgeon. *Sculpture I, 1952-1967*. Princeton : ASCSA, 1987. ISBN 978-08-7661-934-6. S. 24.
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG I³ 892*
7. ↑  Jeffrey M. Hurwit. *The Athenian Acropolis*. Cambridge : Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-05-2141-786-0. S. 363.

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Perioikovia** (starogr. Περίοικοι – *Períoikoi*, z gréckeho *peri* (okolo) a *oikos* (dom), doslova *"Okolití obyvatelia"*) boli obyvatelia starovekej Sparty, ktorí mali v štáte nižšie spoločenské postavenie. 

Spartský štát, obce perioikov sú označené malým čiernym krúžkom

Pôvod
-----

Perioikovia boli potomkovia pôvodného achájskeho obyvateľstva, ktoré sa pravdepodobne počas dórskeho vpádu vzdalo dobyvateľom bez odporu. Bola im preto ponechaná osobná sloboda, mali rôzne občianske práva s výnimkou politických. Ostatní pôvodní obyvatelia (tzv. heilóti) pre svoj odpor stratili osobnú slobodu a stali sa v Sparte tzv. štátnymi otrokmi.

Postavenie perioikov
--------------------

Ich spoločenstvo žilo približne v 100 (údaj z rímskych čias) neohradených obciach, roztrúsených väčšinou v okolitých horských lokalitách a tiež aj na pobreží mora. Obce perioikov mali svoju samosprávu (pod dozorom spartských úradníkov) a platili štátu dane. Ich obyvatelia sa zaoberali hlavne remeslom, obchodom a roľníctvom. Mohli vlastniť pôdu a tiež aj otrokov. Slobodne bez povolenia cestovali (hlavne za obchodom) a dokonca sa za Spartu zúčastňovali olympijských hier. Počas vojny slúžili v spartskom vojsku ako hopliti, ktorí občas dosiahli aj vyššie vojenské hodnosti.

Perioikov ale od slobodných Sparťanov delila hlavne sloboda rozhodovania vo veciach politických a zákaz uzatvárania manželstiev so Sparťanmi.

Referencie
----------

1. ↑  Thukydides, *Dejiny peloponézskej vojny*, I, 12.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,8,3.
3. ↑  Herodotos, *História*, VII, 234.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Grécky zázrak*. [s.l.] : Perfekt, 2002. ISBN 80-8046-103-1. (slovenský jazyk)
* Paul Cartledge, *Sparta and Lakonia. A Regional History 1300 to 362 BC, Routledge*, New York, 2002 (2nd edition) ISBN 0415262763
Snímky kométy z HST zo 17. mája 1994
**Kométa Shoemaker-Levy 9** alebo **SL9**, formálne označená ako **D/1993 F2**, bola neperiodická kométa, ktorá v roku 1994 dopadla na planétu Jupiter, čo bola prvá možnosť priamo pozorovať zrážku dvoch telies slnečnej sústavy. Bola to tiež prvá pozorovaná kométa, ktorá obiehala Jupiter.

Objavenie
---------

Kométu objavili v rámci systematického hľadania blízkozemských telies manželia Eugene a Carolyn Shoemakerovci a David Levy na fotografii z 23. marca 1993. Snímka bola vytvorená 45-centimetrovým Schmidtovým teleskopom na Palomar Observatory. Neskoršie snímky ukázali, že ide o množstvo úlomkov sprevádzaných prachovou stopou. Kométu roztrhal Jupiter svojou slapovou silou, keď okolo neho prelietala 7. júla 1992 vo vzdialenosti 21 000 km.

Dopad na Jupiter
----------------

Kométa Shoemaker-Levy 9 na rozdiel od väčšiny komét neobiehala okolo Slnka, ale okolo Jupitera po dobu asi štvrť storočia po veľmi excentrickej dráhe. Úlomky kométy roztrhanej slapovou silou planéty začali dopadať do Jupiterovej atmosféry 16. júla 1994. Posledný z nich dopadol 22. júla 1994. Miesta dopadu boli na južnej pologuli. Úlomkov bolo vyše 20 a mali rôznu veľkosť. Tie väčšie boli odhadované na 0,5 až 3 km a ich kolízna rýchlosť bola približne 60 km/s. Dopad úlomkov bol sledovaný Hubblovým kozmickým ďalekohľadom aj ďalekohľadmi Keck. V miestach dopadu vytryskli z atmosféry Jupitera plyny, neskôr sa v miestach dopadu vytvorili tmavé škvrny, ktoré boli pozorovateľné takmer rok. Najmohutnejší bol dopad fragmentu označeného písmenom G, ktorého kinetická energia 6 miliónov megaton trinitrotoluénu ďaleko presahuje celosvetové zásoby jadrových zbraní. Odhaduje sa, že podrobná zrážka sa na Jupiteri prihodí raz za niekoľko tisícročí.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |
**Nedeľná škola** bol druh výchovno-vzdelávacieho zariadenia, ktorý fungoval v Uhorsku v 19. storočí. Jeho cieľom zvyšovať gramotnosť a vzdelanostnú úroveň ľudu, najmä chudobnejších sociálnych vrstiev. Existovali dva typy – nižší sa zameriaval na odstraňovanie negramotnosti, vyšší poskytoval už základné poznatky z prírodovedy, zdravotníctva, techniky, poľnohospodárstva, dejín a vyšších počtov. Nedeľné školy zakladali a viedli farári, učitelia či študenti a navštevovali ich predovšetkým dospelí, hlavne remeselníci, obchodníci a roľníci.

Prvú nedeľnú školu na území Slovenska založil rímskokatolícky farár Michal Rešetka v Hornej Súči v roku 1834. Veľkú pozornosť nedeľným školám venovali štúrovci (najmä Ľudovít Štúr a Jozef Miloslav Hurban), ktorí ich funkciu spájali so šírením slovenského národného hnutia (pozri formovanie moderného slovenského národa) a abstinentizmu (pozri spolok miernosti). Hlavne ich pričinením už v roku 1842 v slovenskom etnickom prostredí pôsobila široká sieť nedeľných škôl (Hlboké, Veľká Divina, Zemianske Podhradie, Pešť a i.). Počas revolúcie v rokoch 1848 – 1849 väčšina z nich zanikla a po revolúcii sa obnovila len malá časť. V tomto období sa vo sfére nedeľných škôl najviac angažovali Ivan Branislav Zoch, Samuel Ormis a Daniel Gabriel Lichard, ktorý sa snažil o rozvoj hospodárskych nedeľných škôl. Postupný zánik nedeľných škôl súvisel s tým, že štát na seba prevzal väčšie právomoci v oblasti vzdelávania.

Referencie
----------

1. ↑  Pavlík, Ondrej, ed. (1984), „nedeľné školy", *Pedagogická encyklopédia Slovenska*, I. zväzok, A – O (1 vyd.), Bratislava: VEDA, vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, str. 623
2. ↑  Škvarna, Dušan (2006), „Nedeľné školy", in Škvarna, Dušan, *Lexikón slovenských dejín* (3. vyd.), Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá, str. 280, ISBN  80-10-00872-9

Pozri aj
--------

* ľudová škola
Prístav v Gustavii
Maják v Gustavii, rok 2007
**Gustavia** je najväčšie mesto (a hlavné mesto) francúzskeho karibského ostrova Svätý Bartolomej. Podľa údajov z roku 2006 tu žije 2 300 obyvateľov.

Gustavia bola založená v roku 1785, kedy ostrov od Francúzska získalo Švédsko výmenou za obchodné práva v Göteborgu. Mesto je pomenované po švédskom kráľovi Gustávovi III. Francúzku sa mesto aj ostrov vrátili po predaji v roku 1878.

Prístav chránili tri pevnosti postavené od polovice do konca 17. storočia: Oscar (predtým Gustav Adolf), Karl a Gustav. Anglikánsky kostol svätého Bartolomeja na nábreží bol postavený v roku 1855.

Sesterské mesto Gustavie je Piteå, ktoré sa nachádza v Norrbottene vo Švédsku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gustavia**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gustavia, Saint Barthélemy na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

Autoritné údaje: * GND: 16049949-5
* LCCN: n81013242
* VIAF: 131249925
* WorldCat: lccn-n81013242
Mareyova fotopuška z roku 1882
Mareyova puška v Lumièrovom múzeu v Lyone
Letiaci pelikán, ktorého Marey zachytil fotopuškou okolo r. 1882. Našiel cestu, ako zachytiť viac fáz pohybu na jednu fotografiu
Sovietska fotopuška, FS-12 z roku 1982
**Fotografická puška** alebo **fotopuška** je fotoaparát, ktorý má teleobjektív a spravidla aj ramennú opierku, takže tvarom pripomína pušku. Dá sa s ňou fotografovať na veľké vzdialenosti.

Dejiny
------

Za vynálezcu fotopušky sa považuje Étienne-Jules Marey, ktorý sa v osemdesiatych rokoch 19. storočia začal podieľať na vývoji chronofotografie, ktorá mohla slúžiť dokonca pre trojrozmernú rekonštrukciu pohybu. Použil rotujúcu fotografickú dosku v kamere, ktorá bola podobná zbrani (1882), svetlo-citlivý papier alebo celuloid (1888), následne tiež projekčnú techniku (1893) a 35 mm kameru (1899). Jeho prvá puška z roku 1882 bola schopná zaznamenať 12 snímok za sekundu, všetky zachytila na jeden jediný obrázok. Jeho štúdie sa týkali pohybu ľudského tela a rôznych zvierat.

Už v roku 1869 vynašiel Eadweard Muybridge jednu z prvých kamerových závierok. V roku 1877 nafotografoval svoje rozsiahle experimenty a zdokonalil svoju techniku. Fotografoval až tridsiatimi kamerami a ako výsledok svojej práce vo Philadelphii roku 1887 zverejnil 781 svetlotlačí pod názvom *Animal Locomotion* a *The Human Figure in Motion*. V roku 1883 vynašiel kameru, ktorá umožňovala zachytiť celú sériu expozícií na jednu dosku, čím získal pohybový diagram. Neskôr skonštruoval kameru, ktorá pri každom osvite urobila samostatnú snímku jednej pohybovej fázy. Zoopraxiskop je premietačka, kde sú na kotúči nalepené fotografie. Pri točení kľučkou sa kotúč otáčal a cez šošovky sa na plátno premietal pohybujúci sa obraz.

Mareyove dielo *La machine animale* z roku 1873 inšpirovalo guvernéra Lelanda Stanforda k stávke s Eadweardom Muybridge o päť rokov neskôr; a tiež k ďalším chronofotografickým štúdiám zvierat v pohybe špeciálnymi kamerami. Marey sám sa naopak nechal inšpirovať Muybridgovým dielom *Animal Locomotion* (1877), aby vylepšil astronomický revolver Julesa Janssena (1874) a vynašiel svoju chronofotografickú pušku, pomocou ktorej mohli byť zachytené pohybujúce sa objekty v priestore.

Od tejto chvíle to bol len krôčik ku kinematografii.

Referencie
----------

1. ↑  Malá encyklopedie fotografie, Willfried Baatz, Computer Press, Brno, 2004
2. ↑  História filmu (v rokoch) - encyklopediapoznania.sk

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fotografická puška na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Fotopuška**

Pozri aj
--------

* Zoopraxiskop
* Kinematoskop
* Refotografia
* Viacnásobná expozícia

| * z
* d
* u
Fotoaparáty |
| --- |
| 
* BeetleCam
* bolidová kamera
* camera obscura
* diaľkomerný
* doskový
* digitálny
* dvojitý športový panoramatický
* fotogrammetrický
* hľadáčkový
* instantný
* kompaktný
* Mamut
* mechový
* panoramatický
* plenoptický
* fotografická pasť
* fotografická puška
* sklopný
* skriňový
* stereofotoaparát
* systémový
* zrkadlovka

 |
**Gustav Bayerle**, Ph.D. (maď. *Bayerle Gusztáv*; \* 1931 – † 12. október 2016, San José, Kalifornia) bol americký filológ-turkológ a paleograf maďarského pôvodu. Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa zameriaval na dejiny Osmanskej ríše (16. – 17. storočie) vo vzťahu k Uhorsku. Priekopnícke sú jeho práce o osmanských pozemkových knihách a osmanskej okupácii Uhorska.

Počas vysokoškolského štúdia ugrofínskej filológie na Univerzite Loránda Eötvösa sa zapojil do maďarskej revolúcie (1956). Spočiatku sa podieľal na vydávaní revolučných študentských novín, neskôr sa zapojil do ozbrojených stretov so sovietskym okupačným vojskom. Po potlačení odporu jeho jednotka zahodila zbrane a jej členovia sa rozišli. Keď sa ukázalo, že jeden z nich v noci zmizol, Bayerle spolu so svojím priateľom ušli cez hranicu do Rakúska. Do New Yorku dorazil v decembri 1956 a nasledujúceho roku nastúpil na bakalárske štúdium na Rochersterskej univerzite, kde v roku 1960 spromoval. V štúdiu pokračoval na Kolumbijskej univerzite, kde v roku 1966 úspešne zavŕšil doktorandské štúdium turkológie u Tibora Halasiho-Kuna. Následne sa stal členom Katedry uralských a altajských štúdií (dnes Katedra euroázijských štúdií) Indianskej univerzity v Bloomingtone, kde po tri desaťročia prednášal maďarskú literatúru a dejiny, osmanskú turečtinu a dejiny, ako aj seminár k historickým prameňom osmanských dejín. V rokoch 1979 – 1984 bol editorom *The Turkish Studies Association Bulletin* („Bulletin Asociácie tureckých štúdií").

Výberová personálna biblibografia
---------------------------------

* *Ottoman Diplomacy in Hungary : Letters from the Pashas of Buda, 1590–1593* (1972)
* *Ottoman Tributes in Hungary according to the SixteenthCentury Tapu Registers of Novigrad* (1973)
* „The Hungarian Letters of Ali Pasha of Buda, 1604–1616", *Bibliotheca Orientalis Hungarica* 36 (1991)
* *Pashas, Begs and Effendis: A Historical Dictionary of Titles and Terms in the Ottoman Empire* (1997)

Referencie
----------

1. ↑  Howard 2017, s. 161
2. ↑  Howard 2017, s. 159-160

Použitá literatúra
------------------

* Howard, Douglas (2017), „Gustav Bayerle 1931–2016", *Review of Middle East Studies* 51 (1): 159-161, ISSN 2329-3225, dost. 2020-03-24

Autoritné údaje: * BnF: 13338863r
* GND: 1054605548
* ISNI: 0000 0001 0855 8955
* LCCN: n89620546
* PIM: PIM44824
* VIAF: 22289286
* WorldCat: lccn-n89620546
**Georg Leo Graf von Caprivi de Caprera de Montecuccoli** (24. február 1831, Charlottenburg, Prusko – 6. február 1899, Skyren, Poľsko) bol nemecký štátnik, nástupca Otta von Bismarcka vo funkcii nemeckého kancelára. Túto funkciu zastával v období od 20. marca 1890 do 26. októbra 1894.

Biografia
---------

Narodil sa na zámku Charlottenburg v Berlíne v Prusku. Otec Julius Leopold von Caprivi (1797 – 1865) bol právnikom, neskôr sa stal sudcom pruského najvyššieho súdu a členom pruskej snemovne lordov. 

Jeho matka bola Emilie Köpke, dcéra Gustava Köpkeho riaditeľa gymnázia v Berlíne, ktoré navštevoval aj Capriviho predchodca Otto von Bismarck.

V roku 1849 vstúpil do pruskej armády. Slúžil v druhej Šlesvickej vojne v roku 1864, v Prusko-rakúskej vojne v roku 1866 a v Prusko-francúzskej vojne v rokoch 1870 – 1871. Dosiahol hodnosť podplukovníka. Za svoje zásluhy získal vojenské vyznamenanie Pour le Mérite.

Po Prusko-francúzskej vojne pôsobil na pruskom ministerstve vojny. V roku 1882 sa stal veliteľom 30. pešej divízie pri Metz. 

20. marca 1890 bol menovaný nemeckým kancelárom. Funkciu v úrade skončil 26. októbra 1894.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leo von Caprivi**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Leo von Caprivi na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 161771775
* GND: 11851900X
* ISNI: 0000 0000 9378 8298
* LCCN: n85017096
* NK ČR: uk2018984641
* VIAF: 78748660
* WorldCat: lccn-n85017096
**Periéres** alebo **Periérés** (starogr. *Περιήρης* - Periéres/iný prepis Periérés) bol v gréckej mytológii syn Aiola a jeho manželky Enarety. Jeho starým otcom bol Hellén, praotec všetkých Grékov.

V starších mýtoch bol Aiolov syn Periéres kráľom v Messénii. Keď Sparťania v messénskych vojnách Messéniu dobyli, Periéra začlenili do genealógie svojich kráľov, aby si aj tak potvrdili nároky na Messéniu. Otcom tohto Periéra sa stal spartský kráľ Kynortas a tým vznikla iná mytologická postava.

Bratmi messénskeho kráľa Periéra boli:

* Krétheus založil mesto Iólkos
* Sizyfos založil Korint
* Salmóneus založil Salmónu
* Magnes vládol v Magnésii
* Athamas vládol v boiótskom meste Orchomenos
* Déión vládol vo Fókide

Referencie
----------

1. ↑  Pseudo-Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,7,2 – 3.
2. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,10,3.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Periérés na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
Detergenty
**Detergent** je prípravok alebo látka, ktorá má výrazné čistiace účinky a veľmi dobre rozpúšťa mastné látky, napr. saponát. Všeobecne termín "detergentné" (tiež "deterzivné") znamená "čistiace" alebo "majúce čistiace vlastnosti", "detergencia" udáva prítomnosť alebo stupeň čistiacich vlastností. Detergenty teda sú chemické čistiace prostriedky.

Terminológia
------------

Termín detergent sa niekedy používa pre odlíšenie ostatných čistiacich látok od mydla, pre odlíšenie mydla od iných tenzidov používaných na čistenie (od saponátov). V počiatkoch vývoja nemydlových tenzidov pre komerčné čistiace prostriedky bol pre odlíšenie presadzovaný termín "syndet," ako skratka pre syntetický detergent. Nikdy sa však nestal populárnym a navyše je nesprávny, pretože aj mnoho mydiel je syntetického pôvodu (pripravujú sa z glyceridov).

Termín "bezmydlové mydlo" tiež nemal dlhé trvanie. Neexistuje žiadny iný presný termín pre čistiace prostriedky, ktoré neobsahujú mydlo, než bezmydlový či nemydlový čistiaci prostriedok (bezmydlový / nemydlový detergent).

Obyčajná voda, ak sa použije na čistenie, je tiež čistiacim prostriedkom (detergentom). Pravdepodobne najširšie používanými prostriedkami, inými ako je voda, sú mydlá alebo zmesi zložené hlavne z mydiel. Avšak nie všetky mydlá majú významný čistiaci účinok a naopak, aj keď sa termíny "detergent" a "mydlo" niekedy zamieňajú, nie každý detergent je mydlo.

Termín detergent sa niekedy používa pre označenie akéhokoľvek tenzidu, aj keď nie je použitý na čistenie. Tejto terminológii by sme sa mali vyhýbať, pretože je k dispozícii správnejší termín tenzid: Pojem detergent má užší význam ako všeobecne tenzid, detergent je tenzid určený na konkrétny účel, na umývanie a čistenie.

### Prenesené významy

Niekedy sa ako čistiace prostriedky (detergenty) označujú aj látky, ktoré sú zložitejšie než obyčajné zmesi chemických zlúčenín: napr. o zelere sa dá povedať, že je detergentný pre zuby.

História
--------

Detergentných účinkov určitých syntetických tenzidov si v roku 1913 všimol belgický chemik A. Reychler. Prvým komerčne vyrábaným čistiacim prostriedkom, ktorý čerpal zo spomínaných pozorovaní, bol *Nekal* predávaný v Nemecku v roku 1917, aby zmiernil nedostatok mydla počas 1. svetovej vojny.

Novým budovaním a neskoršie prestavbou amerických tovární (pôvodne vyrábajúcich letecké palivo) tak, aby vyrábali tetrapropylén používaný v čistiacich prostriedkoch pre domácnosť, došlo ku koncu 40. rokov k rýchlemu rastu ich používania. Koncom 60. rokov uviedla firma *Procter & Gamble* na americký trh biologické čistiace prostriedky obsahujúce enzýmy, ktoré lepšie odstraňujú nečistoty bielkovinového pôvodu (napríklad od vajec).

Pozri aj
--------

* Tenzidy
* Mydlo
* Čistiaci prostriedok

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Detergent**

Externé odkazy
--------------

* About.com: How Do Detergents Clean
* US Patent 6472364: Detergent compositions or components

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Detergent na českej Wikipédii.*
**Destrudo** je termín zavedený talianskym psychoanalytikom Eduardom Weissom v roku 1935 na poukázanie energie pudu smrti a na analógiu s libidom – a teda na označenie energie ničivého impulzu, ktorý definoval Freud.

Agresia
-------

Destrudo je opakom libida – podnetu tvoriť, energie ktorá vzniká z pudu života („Eros") – je to podnet ničiť, ktorý vzniká z podnetu smrti („Thanatos"), a teda aspektom toho čo Sigmund Freud definoval ako „agresívne inštinkty, ktorých cieľom je ničenie".

Weiss vzťahoval agresiu / destrudo k sekundárnemu narcizmu, niečo čo sa obecne opisuje vzhľadom na libido obrátené k vlastnému ja.

Názvoslovie
-----------

Kým Freud samotný nikdy nepomenoval agresívnu a ničivú energiu pudu smrti ako to urobil pri pude života („libido"), nasledujúca generácia psychoanalytikov súperila v hľadaní vhodného pomenovania pre ňu. Paul Federn používal termín mortido na opis tohto nového zdroja energie, v čom ho obecne nasledovali iní analytickí spisovatelia. Jeho žiak a spolupracovník Weiss sa však rozhodol pre termín destrudo; termín, ktorý neskôr využil aj Charles Brenner.

Kultúrne aplikácie
------------------

Literárny kriticizmus bol skoro viac pripravený než psychoanalýza, aspoň čo sa týka metaforického využitia termínu „destrudo". Literárne opisy konfliktu medzi destrudom a libidom sú stále relatívne rozšírené v 21. storočí.

Destrudo sa objavuje ako asociatívny názov v rockovej hudbe a video hrách.

Referencie
----------

1. ↑  *International Journal of Psycho-Analysis* (1953) zväzok 23 str. 74
2. ↑  Sigmund Freud, *New Introductory Lectures in Psychoanalysis* (Londýn 1991), str 136
3. ↑  Herbert Rosenfeld, *Impasse and Interpretation* (1987), str. 126
4. ↑  Eric Berne, *A Layman's Guide to Psychiatry and Psychoanalysis* (Middlesex 1976), str. 101
5. ↑  J. G. Watkins, *The Therapeutic Self* (1978), str. 142
6. ↑  Todd Dufresne, *Tales from the Freudian Crypt* (2000), str. 24
7. ↑  Andrew Gibson, *Beckett and Badiou* (2006), str. 255
8. ↑  Metal Nation
9. ↑  Final Fantasy XIII

Pozri aj
--------

* Agresia

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Destrudo na anglickej Wikipédii.*
Český volebný systém upravuje voľby do Poslaneckej snemovne a Senátu.

Poslanecká snemovňa má 200 členov – poslancov, ktorí sú volení vo všeobecných, priamych a tajných voľbách raz za štyri roky, proporčným volebným systémom. 

Poslanci sú volení v 14tich volebných obvodoch (13 + Praha), ktoré kopírujú administratívne členenie krajiny. Volebné kvórum na vstup strany do parlamentu je 5 %, jeho násobky pre koaličné zoskupenia. Po dosiahnutí 20 % sa kvórum pri koalíciách viac nezvyšuje. Kvórum sa počíta na celorepublikovej úrovni. 

Poslanecké mandáty sú od roku 2000 rozdeľované na základe d'Hondtovho deliteľa v rámci volebného obvodu (počet hlasov, ktoré každá kandidujúca strana získa v danom volebnom obvode je delený radou prirodzených čísiel od 1 až po n, kde n značí počet kandidátov na volebnom lístku danej strany, zaokrúhľuje sa na dve desatinné čísla smerom hore). 

Kandidátka je otvorená, voliči môžu využiť aj tzv. preferenčné hlasy, ktoré môžu dať konkrétnym osobám na kandidátkach strán. Každý volič ich má dva, po poslednej volebnej reforme platí, že pokiaľ niektorý z kandidátov získa aspoň 7 % hlasov voličov jeho strany/koalície, je automaticky posunutý na prvé miesto na kandidátke. 

Senát má 81 členov – senátorov, ktorí sú volení vo všeobecných, priamych a tajných voľbách na väčšinovom princípe v dvoch kolách, v 81 jednomandátových obvodoch. Senátori sú volení na 6 rokov, každé 2 roky sa konajú voľby do tretiny senátu (tzv. inštitucionálna pamäť).

Referencie
----------

1. ↑  REPUBLIKY, Kancelář Senátu Parlamentu České. *Senát Parlamentu České republiky* [online]. www.senat.cz, 2012-01-01, [cit. 2018-10-03]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Volby 2018: senátní a komunální - průzkumy, výsledky - Info.cz* [online]. Info.cz, [cit. 2018-10-03]. Dostupné online. (po česky)
PÜNCT
**PÜNCT** je dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 2005 vymyslel belgičan Kris Burm ako šiestu (poslednú) hru GIPF projektu.

Pravidlá
--------

Hracia doska má tvar šesťuholníka o dĺžke strany 9 polí (v rohoch šesťuholníka polia niesu). 19 polí v centrálnom šesťuholníku, o dĺžke strany 3 polia, sú vyfarbené. Každý z hráčov má k dispozícii 18 hracích kameňov o veľkosti troch polí. Tieto sa skladajú z troch druhov: 6 rovných, 6 uhlových a 6 trojuholníkových kameňov. Na každom kameni je jedno políčko vyfarbené. Toto políčko sa nazýva PÜNCT. Ku každej farbe je jeden PÜNCT žetón. 

Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom hru začína biely. Hráč má vo svojom ťahu dve možnosti:

* Položenie kameňa
* Presunutie kameňa

### Položenie kameňa

Hráč položí na dosku jeden zo svojich kameňov tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na prázdnych poliach. Prvý hráč v prvom ťahu nesmie položiť kameň na centrálny šesťuholník. V ďalších ťahoch môžu hráči pokladať kamene na centrálny šesťuholník bez obmedzenia. 

### Presunutie kameňa

Hráč presunie a otočí jeden zo svojich kameňov, ktorý už leží na doske na ľubovolné miesto tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na poliach a aby jeho PÜNCT ležal v priamej rade políčok od miesta, kde ležal pred tým. Pre lepší prehľad hráč môže dočasne položiť svoj PÜNCT žetón na miesto, kde ležal PÜNCT presúvaného kameňa, a potom sa rozhodnúť, ako kameň presunie a otočí. Po vykonaní ťahu ho však musí odstrániť. Žetón nemá inú než túto pomocnú funkciu. Je povolené presunúť kameň na iné kamene, ktoré už ležia na doske. V takomto prípade musia všetky tri kolečka ležať v rovnakej výške (t. j. kmeň bude stále ležať na doske vodorovne) a PÜNCT presúvaného kameňa musí ležať na kameni rovnakej farby. Priamy a uhlový kameň môžu vytvoriť mostík nad ostatnými kameňmi: krajné body kameňa ležia v rovnakej výške, ale pod prostredným bodom je menej kameňov (alebo žiadny). Trojuholníkový kameň nemôže vytvoriť mostík. Je zakázané presunúť kameň, na ktorom leží iný kameň (aj kameň, ktorý sa nachádza pod mostíkom).

### Koniec hry

Hra končí vo chvíli, keď niektorý hráč vytvorí zo svojich kameňov súvislú cestu medzi dvoma protiľahlými okrajmi hracej dosky. Na výške umiestnenia kameňov v tejto ceste nezáleží. Tento hráč sa stáva víťazom. Pokiaľ oba hráči položili na dosku všetky svoje kamene, ale žiadny nevytvoril takúto cestu, hra končí remízou.

Pozri aj
--------

* GIPF projekt

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po anglicky)
**Pác** je miestna časť obce Cífer v okrese Trnava. Leží na Podunajskej pahorkatine, v podcelku Trnavská tabuľa, na ľavom brehu Gidry v nadmorskej výške 140 m n. m. 2 km juhovýchodne od Cífera. Do roku 1974 bola samostatnou obcou.

V obci sa nachádza pôvodne barokový rímskokatolícky kostol svätého Petra a Pavla z polovice 18. storočia, postavený na starších základoch.

Pác je významnou archeologickou lokalitou, ktorá sa nachádza na pravom brehu Gidry. Stál tu areál rímskej vojenskej stanice, z ktorého sa odkryli murované základy kasární a veliteľskej budovy, zvyšky palisádového opevnenia s priekopou, zvyšky drevených barakov, dielní a studne. Počiatky vojenskej stanice sa kladú do 1. polovice 4. storočia po Kr. V lokalite boli taktiež objavené doklady osídlenia z obdobia sťahovania národov a slovanské osady z 8. a 9. storočia. Západne od náleziska bolo odkryté slovanské pohrebisko z 8. storočia.

Archeologická lokalita je prístupná z obce mostom cez Gidru. Pác leží na odbočke cesty I/61, ktorá spája Cífer a Voderady.

Organizácie
-----------

Na Páci pôsobia 2 občianske združenia: 

* OZ Pác – stará sa o renováciu kostola a pamiatok
* OZ Pácan – Od svojho vzniku združenie každoročne organizuje rôzne akcie a posedenia, medzi ktoré patria napríklad veľmi populárny karneval, posedenie s Mikulášom, MDD, stavanie Mája a veľa ďalších. V roku 2012 sa s pomocou niekoľkých dobrovoľníkov podarilo vybudovať detské ihrisko (park).

Súradnice: 48°18′17″S 17°31′11″V﻿ / ﻿48,304632°S 17,519674°V﻿ / 48.304632; 17.519674