recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Poloha ostrova Suðuroy
**Suðuroy** (dán.: *Suderø*, isl.: *Suðurey*) je štvrtý najväčší a najjužnejší Faerský ostrov. Jehno meno znamená *južný ostrov*. Má 163,7 km² a 5 041 obyvateľov.

Geografia
---------

Pohľad z vrchu Beinisvørð na skaly pri západnom pobreží ostrova
Najvyšším bodom ostrova je hora Gluggarnir, ktorá meria 610 m, ale známejší je rozhodne vrch Beinisvørð, ktorý je na západ od obce Sumba. len 0,1 % rozlohy ostrova tvorí voda.

### Najväčšie mesta

* Vágur 1 420 obyvateľov
* Tvøroyri 1 170 obyvateľov
* Hvalba 663 obyvateľov
* Trongisvágur 410 obyvateľov
* Porkeri 357 obyvateľov
* Hov 133 obyvateľov
* Fámjin 108 obyvateľov

Na ostrove sa nachádza aj pár osád ako Sandvík, Nes, Lopra, Akrar a Øravík.

Turistika
---------

Skala Beinisvørð na ostrove Suðuroy
Návštevníci ostrova Suðuroy sem cestujú trajektom z Tórshavnu. Cesta trvá približne dve hodiny a keď je pekné počasie, je tu krásny pohľad na deväť z osemnástich Faerských ostrovov. Sú to Streymoy, Nólsoy, Hestur, Koltur, Sandoy, Skúvoy, Stóra Dímun, Lítla Dímun a Suðuroy. Na ostrove funguje autobusová doprava, ktorá vedie z prístavu Krambatangi do ostatných častí ostrova.

Šport
-----

Na ostrove Suðuroy bol v roku 1892 založený najstarší futbalový klub na Faerských ostrovoch Tvøroyrar Bóltfelag, ktorý bol v tom čase deviatym najstarším klubom Dánska. Na ostrove sú ďalšie tri futbalové kluby VB Vágur, Royn z Hvalby a futbalový klub zo Sumby. Od roku 2017 sa z týchto futbalových klubov stal jeden klub, ktorý počas futbalového roku 2017 hrá pod názvom *TB/FC Suðuroy/Royn* ale z roku 2018 bude hrať s názvom *Suðuroyingar* (*Južnoostrovčania*).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Suðuroy**

| * z
* d
* u
Faerské ostrovy |
| --- |
| Borðoy ·  Eysturoy ·  Fugloy ·  Hestur ·  Kalsoy ·  Koltur ·  Kunoy ·  Lítla Dímun ·  Mykines ·  Nólsoy ·  Sandoy ·  Skúvoy ·  Stóra Dímun ·  Streymoy ·  Suðuroy ·  Svínoy ·  Vágar ·  Viðoy | Vlajka Faerských ostrovov |
Tonalit zo Sihly s akcesorickým titanitom.
**Akcesorický minerál** je minerál, ktorý sa nachádza v hornine v nepatrnom množstve (zvyčajne pod 1 %), preto nemajú žiadny vplyv na chemizmus ani označenie horniny. Väčšinou ide o vyjadrenie minerálneho zloženia vyvretých hornín. Ide o minerály, ktoré obsahujú tzv. *„nekompaktabilné prvky"* (ako bór, fosfor, titán, prvky vzácnych zemín, lantanoidy – mineralogicky apatit, monazit, titanit, xenotím, magnetit, pyrit a iné), teda tie, ktoré pri kryštalizácii magmy zostávajú v tavenine. Ich výsledný obsah v utuhnutej hornine je preto veľmi malý.

Zvyšková tavenina následne kryštalizuje ako pegmatitová žila (tu už však obsah daných minerálov nie je akcesorický, čiže pojem *akcesorický minerál* nie je zovšeobecňujúci, nakoľko v jednom type horniny sa môže určitý minerál vyskytovať v nepatrnom množstve, no v inej tvorí jej podstatnú časť).

Referencie
----------

1. ↑  Jedickeová, L. 2003: *Nerasty a horniny.* Cesty, Bratislava, 187 s.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
**Fótión** (starogr. *Φωτίων* – *Fótión*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 173.

Papyrusový zvitok *P.Lond. 3 1178* objavený v Egypte, pochádzajúci približne z roku 200, v 84. až 88. riadku uvádza, že Fótión, syn Karpióna z Efezu, zvíťazil ako boxer už v kategórii dorastencov a neskôr dospelých na mnohých maloázijských hrách (koine Asias), ale triumfoval aj na západe na hrách Héraia v Argu (na hrách Héraia súťažili aj ženy, aj keď zrejme omedzené na *parthenoi* *„panny"*) a v Olympii, a to v rozmedzí rokov 166 až 194.

Fótión dosiahol svoje olympijské víťazstvo pravdepodobne na 238. hrách v roku 173.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  *Papyri London 3 1178*, 84. riadok
2. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. str. 135.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 369.
4. ↑  Hans Willer Laale, *Ephesus: An Abbreviated History From Androclus to Constantine XI*, str. 263.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Magnetické pole Zeme je približne dipólové. Na obrázku je použité zemepisné označenie severného (N) a južného pólu (S). Vo fyzike sa značí obrátene, takže severný pól strelky je priťahovaný ku geografickému severu
**Magnetický dipól** je predmet, ktorý okolo seba vytvára magnetické pole podobné poľu elektrického dipólu. Ako dipól môžeme chápať bežný permanentný magnet so severným a južným pólom, odtiaľ názov dipól. Dipólový charakter má tiež pole vodivej slučky, ktorou preteká elektrický prúd a (s obmedzenou presnosťou) i magnetické pole Zeme a niektorých ďalších planét.

Dipólový moment
---------------

Magnetický dipól je charakterizovaný vektorovou veličinou - magnetickým dipólovým momentom {\displaystyle \mathbf {m} }. (Analogicky je elektrický dipól popísaný elektrickým dipólovým momentom.) V prípade prúdovej slučky ho môžeme určiť podľa vzťahu

{\displaystyle \mathbf {m} =I\mathbf {S} },
Kde {\displaystyle I} je prúd prechádzajúci slučkou a {\displaystyle \mathbf {S} } je orientovaná plocha ohraničená slučkou dipólu. Vektor {\displaystyle \mathbf {S} } je orientovaný kolmo k rovine slučky a z rovnice je vidieť, že rovnaký smer má aj vektor dipólového momentu. Ak sa zmení smer prúdu v slučke, obráti sa vektor {\displaystyle \mathbf {m} } na opačnú stranu.

Pozri aj
--------

* Magnetizácia
* Elektrický dipól
* Kvadrupólový moment
* Multipólový rozvoj

Literatúra
----------

* Bedřich Sedlák, Ivan Štoll: Elektrina a magnetizmus, Academia, 2002, ISBN 80-200-1004-1

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Magnetický dipól na českej Wikipédii.*
PremennáGrafické znázornenie konceptu premennej
**Premenná** je logické pamäťové miesto so svojou hodnotou.

V programovaní je premennou symbol, ktorý reprezentuje jednu (konkrétnu) hodnotu v jednom čase. V tom je rozdiel oproti chápaniu premenných v iných oblastiach, napríklad v určitých oblastiach matematiky. 

Premennou v počítačovom programovaní označujeme pojem, ktorý by sme si mohli predstaviť s pomocou trojuholníkového modelu, ktorého vrcholmi sú: 

1. symbolické meno (identifikátor),
2. miesto v úložisku (pamäti počítača),
3. hodnota.

Pri programovaní zapisujeme do programu práve symbolické meno. Interpreter alebo kompilátor programu potom adresuje miesto v úložisku (pamäti), vďaka čomu môže pristupovať k hodnote uloženej na tejto adrese. Pristupovať k hodnote znamená vykonávať základné (pamäťové) operácie s premennou – čítanie a zápis (úpravu) jej hodnoty.

V mnohých programovacích jazykoch je ďalšou dôležitou súčasťou konceptu premenných ich údajový typ. Tým sa chápe typ/druh údajov, ktoré je povolené do premennej ukladať (t. j. vkladať na miesto v pamäti počítača, ktoré reprezentujú). Základnými typmi sú často: celé čísla, reálne čísla, logické hodnoty, znaky a reťazce, pričom väčšina týchto základných typov je obvykle jemnejšie rozdelená (zjednodušene napríklad na celé kladné čísla v určitom rozsahu, ktorý je obmedzený veľkosťou pamäťového miesta, ktoré je rezervované pre premennú a podobne).

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Kravské meno** je zoonymum pre samicu tura domáceho, ktorá sa už aspoň raz otelila.

Pomenúvanie kráv na Slovensku siaha do dávneho obdobia. Najstaršie mená kráv, ktoré sú písomne doložené sú v slovenčine známe od 16. storočia. Išlo o protokol Liptovskej stolice z roku 1588. V začiatkoch bola prevládajúcou motiváciou pre určenie mena kravy jej farba. Až neskôr sa začali dávať mená podľa pôvodu predkov danej kravy alebo súčasného vlastníka. Neskôr sa začali dávať aj krstné ženské mená, ktoré neboli príliš frekventované. Výskum kravských mien je dôležitý z hľadiska spoznávania histórie jazyka a jeho nárečí (najmä z oblasti lexiky a slovotvorby), rovnako ako aj pri spoznávaní staršieho spôsobu života a rozmýšľania.

Základné členenie kravských mien je na:

* *A) Mená substantívneho typu* - sú zakončené na "a" a patria sem napríklad: Brezuľa, Drgoňa, Dvojka, Jahoda, Majerka, Mazúrka, Pozora, Smatana, Telica...
* *B) Mená adjektívneho typu* - sú zakončené na '"á"' a patria sem napríklad: Černá, Plachá, Ryšavá, Veselá...

Kravské meno a dojivosť
-----------------------

Dojenie kravy
Výskumníci Catherine Douglasová a Peter Rowlinson z Newcastle University v ich štúdii zahŕňajúcej 516 farmárov zistili, že kravy, ktoré majú meno, majú o 3,4 % vyššiu dojivosť ako kravy, ktoré meno nemajú.

Referencie
----------

1. ↑  Majtán, Milan: *Pomenúvanie kráv na Slovensku začiatkom 18. storočia (motivácia mien podľa súpisov bytčianskeho panstva)*
2. ↑  BRITT, Robert Roy. *Cows with Names Make More Milk* [online]. LiveScience, 27.1.2009, [cit. 2013-02-17]. Dostupné online. (po anglicky)
**Depresia** je v ekonómii:

* v širšom zmysle: synonymum kontrakcie, teda recesie v širšom zmysle (hospodársky cyklus teda znie: expanzia - kríza - depresia - oživenie)
* v užšom zmysle: intenzívna a/alebo dlhodobá recesia v širšom alebo užšom zmysle

O depresii v širšom zmysle pozri recesia. V tomto zmysle sa pojem depresia uprednostňoval najmä v minulosti a v marxistickej literatúre.

Depresia v užšom zmysle
-----------------------

Konvenčne sa uvádza, že rozdiel medzi depresiou a recesiou je iba kvantitatívny. Recesia, ktorá prekročí nejakú konkrétnu mieru (teda napr. pokles reálneho HDP o viac než 10 %) je nazývaná depresiou. 

Klasickou ukážkou depresie je obdobie tzv. Veľkej depresie v Spojených štátoch v rokoch 1929 – 1933, kedy HDP poklesol o takmer 33 %. Ďalšie obdobie depresie zažili Spojené štáty v rokoch 1937 – 1938, kedy HDP klesol o viac než 18 %. V povojnovom období potom Spojené štáty žiadnu depresiu nezažili: najväčší pokles HDP sa objavil v rokoch 1973 – 1975, kedy dosiahol zhruba 5 % a zostal tak v pásme recesie.
**Antoine-Augustin Parmentier** (\* 12. august 1737, Montdidier, Francúzsko – † 13. december 1813, Paríž) bol francúzsky lekár a dietológ, propagátor konzumácie zemiakov.

Boj proti hladu
---------------

Ako vojenský felčiar sa zúčastnil sedemročnej vojny a padol do pruského zajatia, kde spoznal výživovú hodnotu zemiakov. Vo Francúzsku vtedy zemiakmi opovrhovali, považovali ich za príčinu malomocenstva a používali sa nanajvýš ako krmivo pre ošípané.

V roku 1772 vypísala besançonská Akadémia vied a umení súťaž o najlepší nápad ako čeliť hladomorom ku ktorým vo Francúzsku v 18. storočí pravidelne dochádzalo. Parmentier získal prvú cenu práve za návrh na využívanie zemiakov ako plodiny, ktorá nie je náročná na pestovanie a dáva veľké výnosy. Vymyslel rad receptov na úpravu zemiakov, ktoré uspokojili aj najnáročnejších labužníkov (hosťom jeho zemiakových večerov býval aj Benjamin Franklin) a presvedčil kráľa Ľudovíta XVI. aby mu poskytol pozemok neďaleko Paríža na experimentálne zemiakové pole. Zároveň uplatnil psychologický trik: dal pole strážiť armádou, vojaci však dostali inštrukcie, aby v prípade krádeže predstierali, že si nič nevšimli. Sedliaci v okolí si povedali, že na prísne stráženom poli bude určite niečo cenného, v noci zemiaky vyhrabávali a sadili ich na svoje pozemky, takže sa zemiaky rozšírili po celom Francúzsku. V roku 1785 zemiaky zachránili tisíce životov po veľkej neprodukcii na severe Francúzska. Vo Versailles sa konala veľká slávnosť na Parmentierovu počesť a sám oslávenec odovzdal kráľovskému páru veľkú kyticu zemiakových kvetov.

Iné aktivity
------------

Parmentier mal veľa záujmov: zavádzal očkovanie proti kiahňam, patril k významným zástancom fyziokratizmu. Založil školu pečenia chleba, venoval sa vinárstvu, syrárstvu, pestovaniu húb, skúmal rôzne metódy uchovávania potravín. Napoleon Bonaparte ho v roku 1805 vymenoval za generálneho inšpektora zdravotnej starostlivosti. V tejto funkcii reagoval Parmentier na kontinentálnu blokádu výrobou cukru z cukrovej repy.

Odkaz
-----

Je po ňom pomenovaná *Avenue Parmentier* v Paríži a stanica metra na tejto ulici. Pred lekárskou univerzitou je jeho socha. Jeho meno tiež nesie rad zemiakových pokrmov, napr. *Hachis Parmentier*, zemiaková kaša zapečená s mletým hovädzím mäsom.

Literatúra
----------

* Drahomíra Peukertová: *Francouzská kuchařka.* Merkur, Praha 1988.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antoine-Augustin Parmentier**

Externé odkazy
--------------

* Bicentenaire Parmentier
* Parmacien et agronóm

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Antoine-Augustin Parmentier na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11918652w
* GND: 100240224
* ISNI: 0000 0001 2121 417X
* LCCN: n82046952
* NK ČR: nlk20010096577
* VIAF: 14774750
* WorldCat: lccn-n82046952
**Qatar ExxonMobil Open 1996** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 1. do 8. januára 1996 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Čech Petr Korda, ktorý vo finále porazil Maročana El Aynaouiho. Bol to jeho 7. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Mark Knowles a Daniel Nestor, ktorí vo finále porazili holandský pár Jacco Eltingh, Paul Haarhuis. Pre Knowlesa to bol piaty titul vo štvorhre na okruhu ATP, pre Nestora tretí.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 1996*
**Česko Petr Korda** vs. Maroko Younes El Aynaoui 7-6(5) 2-6 7-6(5)

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Qatar ExxonMobil Open 1996*
**Bahamy Mark Knowles / Kanada Daniel Nestor** vs. Holandsko Jacco Eltingh / Holandsko Paul Haarhuis 7-6 6-3

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Dauha |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Qatar ExxonMobil Open 1993** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 4. do 11. januára 1993 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Nemec Boris Becker, ktorý vo finále porazil Chorváta Gorana Ivaniševića. Bol to jeho 37. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Nemci Boris Becker a Patrik Kühnen, ktorí vo finále porazili americký pár Shelby Cannon, Scott Melville. Pre Beckera to bol 14. titul vo štvorhre na okruhu ATP, pre Kühnena tretí.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 1993*
**Nemecko Boris Becker** vs. Chorvátsko Goran Ivanišević 7-6(4) 4-6 7-5

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Qatar ExxonMobil Open 1993*
**Nemecko Boris Becker / Nemecko Patrik Kühnen** vs. USA Shelby Cannon / USA Scott Melville 6-2 6-4

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Dauha |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Ali ibn Rachid** (v preklade: Ali, syn Rachidov) je pôvodom prešovská alternatívna skupina považovaná za *„jednu z najlegendárnejších slovenských skupín"*. Svojou melancholickou tvorbou nadviazala v druhej polovici 80. rokov na vlnu *„najpodivnejších"* skupín slovenskej alternatívnej scény, ktoré sa vymykali štýlovo-žánrovému uchopeniu.

Ali Ibn Rachid nikdy nesmerovali k mainstreamovému úspechu, avšak popularitu u alternatívneho publika si získali už svojím debutovým albumom Ali ibn Rachid, ktorý českí kritici *„vynášali do neba za originálnu hudbu a vtipné texty prirovnávali k Frankovi Zappovi"*.

Kapela známa svojím veľkým nadhľadom a textami vychádzajúcimi z humoru, filozofie a situácií viazaných na pôvod skupiny si tiež na Slovensku zaistila silnú základňu fanúšikov, ktorí *„neustále zháňali a počúvali jej bizarné albumy, aj napriek tomu, že skupina bola dlhé roky mŕtva a nefunkčná."*

Skupina tiež výrazne ovplyvnila iné hudobné skupiny a hudobníkov, medzi inými komerčne úspešných Chiki liki tu-a.

História
--------

Ali ibn Rachid založili v r. 1985 absolventi košického konzervatória huslista Ľubomír Burgr (v skupine: spev, klávesy) a kontrabasista Martin Marinčák, ktorí boli *„znechutení atmosférou „vážnohudobného" školstva."* Ich tvorba preto začala smerovať k opaku, ktorými boli freejazzové experimenty. Burgr však časom začal upúšťať aj od tých, čo bolo ovplyvnené stretnutiami s recesistickými hudobníkmi, českou undergroundovou scénou, ale aj zahraničnými hudobníkmi Frankom Zappom, Iannisom Xenakisom či skupinami King Crimson či The Residents. Skupinu „hudobne" ovplyvnilo aj počúvanie rozhlasu Slobodná Európa , *„ktoré bolo v tom čase „obohatené" o piskľavé zvuky rušičiek ŠtB"*.

Skupinu už v tom čase dopĺňali Dano Hurtuk (gitara, vokály), Jano Višňovský (tenor saxofón, vokály, tamburína) a bubeník Vlado Šipoš. Dychovú sekciu skupiny neskôr začali tvoriť Štefan Tkáč (klarinet, tenorsaxofón, vokály, syntetizátor) a Jozef Mičko (trombón, vokály). Vedúca osobnosť Ali ibn Rachid Ľubo Burgr sa už v tom čase mohol venovať experimentovaniu so syntetizátorom a možnosťami skupiny.

Diskografia
-----------

* 1992 - Ali ibn Rachid
* 1997 - Ali ibn Rachid
* 1998 - Ali ibn Rachid sa vracia
* 2009 - Dancing

Referencie
----------

1. 1 2 3  BÁLIK, Pete. Sme.sk, 20. 6. 2008, [cit. 2010-05-28]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   *Ali Ibn Rachid* [online]. Hudba.sk, [cit. 2010-05-28]. Dostupné online.
**Qatar ExxonMobil Open 2003** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 30. decembra 2002 do 6. januára 2003 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Rakúšan Stefan Koubek, ktorý vo finále porazil Američana Gambilla. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Česi Martin Damm, Cyril Suk, ktorí vo finále porazili bahamsko-kanadský pár Mark Knowles, Daniel Nestor. Pre Damma to bol 24. a pre Suka 26. titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 2003*
**Rakúsko Stefan Koubek** vs. USA Jan-Michael Gambill 6-4 6-4

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Qatar ExxonMobil Open 2003*
**Česko Martin Damm / Česko Cyril Suk** vs. Bahamy Mark Knowles / Kanada Daniel Nestor 6-4 7-6(8)

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Dauha |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Qatar ExxonMobil Open 1997** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 30. decembra 1996 do 6. januára 1997 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Američan Jim Courier, ktorý vo finále porazil Brita Tima Henmana. Bol to jeho 20. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Holanďania Jacco Eltingh a Paul Haarhuis, ktorí vo finále porazili švédsky pár Patrik Fredriksson, Magnus Norman. Pre Eltingha to bol 29. a pre Haarhuisa 31. titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 1997*
**USA Jim Courier** vs. Spojené kráľovstvo Tim Henman 7-5 6-7(5) 6-2

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Qatar ExxonMobil Open 1997*
**Holandsko Jacco Eltingh / Holandsko Paul Haarhuis** vs. Švédsko Patrik Fredriksson / Švédsko Magnus Norman 6-3 6-2

  


| * z
* d
* u
Turnaje v Dauha |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Dualizmus** alebo **štátny dualizmus** je zväzok štátov vzniknutý na základe voľného spojenia suverénnych štátnych subjektov, pričom si každý z nich zachová značnú samostatnosť, napr. Rakúsko-Uhorsko v rokoch 1867 – 1918 (spoločná hlava štátu, tri spoločné ministerstvá: vojenstva, zahraničnej politiky a financií).

Rakúsko-uhorský dualizmus
-------------------------

Rakúsko-uhorský dualizmus bol typ štátoprávneho usporiadania habsburskej monarchie v rokoch 1867 až 1918. Bol výsledkom rakúsko-uhorského vyrovnania, teda historického kompromisu „maďarsko-uhorských" a „nemecko-rakúskych" elít, dohodnutého po silnom maďarsko-uhorskom tlaku na nové prerozdelenie politickej moci v oslabenej monarchii. Vznik dualizmu v priebehu roku 1867 zavŕšil dlhodobé úsilie maďarsko-uhorských elít o navrátenie plného „dispozičného práva" nad historickými územiami a etnikami niekdajšieho samostatného Uhorského kráľovstva strateného po získaní uhorskej koruny Habsburgovcami v roku 1547. Novým štátoprávnym usporiadaním sa dovtedajšia habsburská monarchia pretvorila na dvojštát Rakúsko-Uhorsko, ktorý bol politicky ovládaný z dvoch centier - z Viedne a z Budína/Pešti. Vznikli dve vnútorne asymetricky usporiadané a fakticky samostatné suverénne veľké časti s vlastnými parlamentami, vládami a vlastným zákonodarstvom - tzv.

* Predlitavsko/Cislajtánia = kráľovstvá a krajiny zastúpené v Ríšskej rade a
* Zalitavsko/Translajtánia = krajiny uhorskej svätoštefanskej koruny.

Rakúsko-Uhorsko malo spoločného vladára z habsbursko-lotrinskej dynastie, spoločnú armádu, zahraničnú politiku a menu a bolo spojené colnou úniou. Vznik dualizmu ukončil ilúzie rozhodujúcich častí slovenskej politiky (martinské politické centrum) o možnej podpore jej štátoprávneho programu (Memorandum národa slovenského a Slovenské Okolie]) viedenským dvorom. „Viedeň" prenechala záležitosti uhorských menšín v kompetencii „Budapešti". Dualizmus tak vytvoril štátoprávny rámec pre ďalšie koncentrované úsilie maďarských politických a kultúrnych elít o pretvorenie mnohonárodnostného Uhorska na „Jednotný štát maďarského politického národa" (pozri maďarizácia, Apponyiho zákony). Rakúsko-Uhorsko sa rozpadlo koncom prvej svetovej vojny v roku 1918.

Referencie
----------

1. ↑  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko : encyklopedická príručka : aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 95.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Peter Deljan** (iné mená: **Peter II.**, krátko: **Deljan**; bulh. Петър Делян – *Petăr Deljan*, starogr. Πέτρος Δολιάνος / Δελεάνος – *Petros Dolianos/Deleanos*; \* ? – † po 1041, Konštantínopol) bol vodca bulharskej vzbury proti Byzantskej ríši za vlády Michala IV. v rokoch 1040 – 1041. Deljanov pôvod je nejasný, podľa Skylitza bol otrokom v Konštantínopole, odkiaľ utiekol do Bulharska. Sám o sebe medzi Bulharmi vyhlasoval, že je synom/vnukom (Skylitzes) cára Samuila. Byzantský kronikár Ján Zonaras Deljana pokladal za nelegitímneho syna komitopula Árona. Deljanovo meno malo slovanský význam víťaz, byzantský historik Michael Psellos však jeho meno demagogicky premenil na *Dolianos* etymologicky spojené s gréckym slovom *dolios* (lstivý).

Deljanovo povstanie
-------------------

Mapa rozšírenia povstania Petra Deljana 1040 – 1041)
Príčinou vzbury bolo značné zhoršenie hospodárskej situácie v Bulharsku po tom, čo bola na miestne obyvateľstvo Jánom Orfanotrofom uvalená daň aerikon. To znamenalo, že obyvateľstvo naďalej neodvádzalo dane v naturáliách, ako bolo zvykom za Prvej bulharskej ríše a Bazila I. ale podľa byzantského zvyku v peniazoch. Povstanie vypuklo v Belehrade, odkiaľ Deljan vtrhol do Nišu a Skopje. Deljanovo povstania sa čoskoro rozšírilo na značnej časti územia bývalej Samuilovej ríše a k vzbúrencom sa dokonca pridali byzantské jednotky z thém Dyrrhachion a Nikopolis. Dyrrhachionské vojská počas povstania zvolili za bulharského panovníka Tichomíra, avšak po tom, čo sa povstalecké jednotky stretli Deljan docielil Tichomírovo zosadenie a ukameňovanie. Významným prvkom vzbury bola podpora bulharskej bojarskej vrstvy. Krátko po vypuknutí povstania sa do Bulharska dostal syn posledného bulharského cára Ivana Vladislava Alusianos a Deljanovi nezostávalo nič iné, než legitímneho následníka bulharského cárskeho rodu prijať ako spoluvládcu. Povstanie sa zatiaľ rozšírilo na značnú časť Balkánu a v Grécku preniklo až k Thébam. Pri pokuse o dobytie Solúna bolo však povstalecké vojsko porazené a Alusianos, aby si zachránil život Deljana uväznil, oslepil a poslal do Konštantínopola. V Konštantínopole bol Deljan vedený pred mestským ľudom v triumfe a následne popravený.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Deljan, Petr In: VAVŘÍNEK, Vladimír; BALCÁREK, Petr. *Encyklopedie Byzance*. 1. vyd. Praha : Libri; Slovanský ústav AV ČR, 2011. 552 s. (Práce Slovanského ústavu AV ČR. Nová řada; zv. 33.) ISBN 978-80-7277-485-2,  978-80-86420-43-1. S. 126.
2. 1 2 3 4  DELJAN, PETER, In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 601. (po anglicky)
3. ↑  DELJAN, PETER. In:  *Historical Dictionary of Byzantium*. Ed. John R. Rosser. 1. vyd. New York : Oxford University Press, 2001. 536 s. ISBN 978-0810839793,  0810839792. S. 114. (po anglicky)
4. 1 2  ZÁSTĚROVÁ, Bohumila. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8. S. 211 – 212, 509.
5. 1 2  PSELLOS, Michal. *Byzantské letopisy*. 2. vyd. Praha : Odeon, 1982. S. 306 – 307.
**Justičný omyl** nie je zvláštnym právnym inštitútom, ale obecným pojmom označujúcim omyl, ktorého sa vo svojej rozhodovacej činnosti dopustí súd. Takýto omyl možno samozrejme v právnom štáte riešiť v rámci opravných prostriedkov, ktoré vedú ku zmene alebo ku zrušeniu chybného súdneho rozhodnutia.

Justičný omyl je objektívnou kategóriou, spočívajúcou najmä v chybnom posúdení skutkového stavu, nie však právnych otázok, pretože platí obecná zásada *iura novit curia* (súd pozná právo). Justičným omylom teda nie je situácia, kedy súd právnu otázku, o ktorú v danom pojednávaní ide, vyloží inak, ako účastník pojednávania. V takomto prípade ide o odlišný právnej interpretácie, ktorá môže byť napr. subjektívne jednou stranou sporu vnímaná ako chybná, objektívne však v danom spore zvíťazil iný právny názor a vyhrala teda druhá strana (pričom nič nebráni strane prvej svoje poňatie obhájiť u sudcu vyššej inštancie).

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Justiční omyl na českej Wikipédii.*
Sakury v okolí hradu Himeji
**Hanami** (jap. 花見, dosl. sledovanie kvetov) je tradičný japonský zvyk obdivovania krásy kvitnúcich kvetov. Začiatok tradície Hanami sa datuje spätne cez tisíc rokov. Väčšinou japonských čerešní (櫻Sakura). Približne od polovice januára do mája kvitnú kvety Sakur po celom Japonsku, z juhu na sever. Japonské televízie hlásia "čerešňové predpovede" (桜前線, sakurazensen), v rámci predpovedí počasia. Väčšina Japoncov ich pravidelne sleduje, a podľa aktuálnej predpovede plánuje Hanami, keďže sakury kvitnú len 1 až 2 týždne v roku. V súčasnosti sú hanami, veľké rodinné oslavy v parkoch, počas ktorých Japonci obdivujú kvitnúce sakury.

Park Ueno počas Hanami
Spolu s festivalom Hanami sa spájajú aj rozličné kultúrne akcie, napríklad súťaže o najlepšie miesta pod sakurami, tradičný čajový obrad a podobne.

Pozri aj
--------

* Sakura
* Japonsko
* Matsuri

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hanami**

Externé odkazy
--------------

* Japan guide - How to do Hanami (po anglicky)
* Hanami viewing (po anglicky)
* Slavomír Nemšák blog - Japonská príchuť jari (po slovensky)

Referencie
----------

1. ↑  Japonsko: Hanami festival
Súradnice: 41°52′32″S 24°49′16″V﻿ / ﻿41,8756°S 24,8211°V﻿ / 41.8756; 24.8211

**Sušica** (bulh. Сушица) je rieka v južnom Bulharsku v Plovdivskej oblasti. Je pravým prítokom Jugovskej rieky, povodie má 62 km² a dĺžka rieky je 24 km.

Opis toku
---------

Rieka pramení v pohorí Západné Rodopy, v podloží vrchu Sini vrăch, v nadmorskej výške 1 536 m n. m. Tečie hlbokou krasovou dolinou západným až severozápadným smerom a po 24 kilometroch toku sa vlieva do Jugovskej rieky 1,7 km juhovýchodne od dediny Jugovo.

Ďalšie zaujímavosti
-------------------

Rieka má najväčší prietok v máji a najmenší v auguste.

Preteká v blízkosti dedín Mostovo a Sini vrăch.

Väčšia časť toku je v hraniciach Prírodnej rezervácie Červená stena a rybolov v rieke je zakázaný.

Galéria
-------

* V doline rieky SušicaV doline rieky Sušica

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sušica (rieka)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Сушица (река) na bulharskej Wikipédii.*
O potoku v Tatrách pozri *Kôprovnica.*
**Koprovnica** je vodný tok na juhu stredného Slovenska, preteká územím okresov Zvolen a Veľký Krtíš. Je to ľavostranný prítok Starej rieky a má dĺžku 27 km.

Pramení na Krupinskej planine na západnom úpätí Sokolovho brala (869,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 775 m n. m. na území VVP Lešť.

Najprv tečie na juh, pod Kukáčom (746,0 m n. m.) priberá sprava prvý prítok, napája malú vodnú nádrž a stáča sa na juhovýchod. Zľava priberá Chlm (517,4 m n. m.) a vzápätí sa stáča na juh. Z pravej strany priberá Dobrú vodu a Koprovnica sa hlbšie zarezáva do podložia podcelku Modrokamenské úboče a vytvára Dolinu.

Opúšťa územie VVP Lešť, výraznejšie meandruje, sprava priberá prítok (331,9 m n. m.) spod Kršiakovho vŕšku (648,1 m n. m.) a rozširuje svoje koryto. Vytvára Mlynskú dolinu, stáča sa na juhovýchod a pokračuje Brezovskou dolinou. Opäť sa stáča a na krátkom úseku tečie východným smerom. Na pravom brehu bol vybudovaný podzemný kanál, ktorý odvádzal vodu do susednej Starej rieky. Potom preteká rekreačnou oblasťou Koprovnica, stáča sa na juhovýchod a zľava priberá Lomský potok.

Vteká do Juhoslovenskej kotliny, do podcelku Ipeľská kotlina, pri obci Pôtor sa stáča na juh, preteká okrajom obce a na jej katastrálnom území (pri osade Háj) sa vlieva do Starej rieky.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-20]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-20]. Dostupné online.

  

Súradnice: 48°13′52″S 19°24′49″V﻿ / ﻿48,231146°S 19,4137°V﻿ / 48.231146; 19.4137

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Tisovníka** |
| --- |
| *Tisovník* → *Ipeľ* → *Dunaj* |
| Vodné toky | Ábelovský potok · Babí potok · Brezovský potok · Brožkov potok · Bukovec · Bukovina · Dobrá voda · Fabiánov potok · Hrádocký potok · Chrtiansky potok · Kakatka · Kavčí potok · Koprovnica · Kršiakov potok · Leštiansky potok · Lipovník · Lomský potok · Ľuboreč · Madačka · Medzné · Na močidlách · Potok · Pravický potok · Riečka · Slatinka · Sopúšsky jarok · **Stará rieka** · Starohutský potok · Strehovica · Suchá Strehová · **Tisovník** |
| Vodná plocha | Vodná nádrž Ľuboreč |
*Danae* (1907-08). Zlatý dážď symbolizuje oplodnenie bohom, možno ho však spájať aj so ženským orgazmom. Sebavedomá ženská erotika bola obľúbeným motívom viedenského secesného maliara Gustava Klimta.
**Orgazmus** alebo **sexuálne vyvrcholenie** je vyvrcholenie pohlavnej rozkoše, príjemná psychologická alebo emocionálna reakcia na sexuálnu stimuláciu, ktorá je spravidla sprevádzaná aj silnou fyziologickou reakciou.

Krátko pred orgazmom dochádza k silnému prekrveniu pohlavných orgánov, počas orgazmu nastávajú v oblasti genitálií rytmické, vôľou neovládané sťahy svalov, ktorými sa uvoľňuje pohlavné napätie. Krátko nato nasleduje uvoľnenie oblasti genitálií a často aj celého tela. U mužov počas orgazmu spravidla dochádza k ejakulácii.

Orgazmus z antropologického hľadiska
------------------------------------

Limbický systém: riadiaca centrála orgazmu
Orgazmus je proces odohrávajúci sa na úrovni centrálneho nervového systému a možno ho zreteľne odlíšiť od ostatných pohlavných funkcií - ejakulácie, oplodnenia, ovulácie. Pohlavné vyvrcholenie možno prirovnať k „neurónovému ohňostroju". Ten je vyvolaný v limbickom systéme a podieľajú sa na ňom hlavne určité oblasti hypotalamu a amygdaly. Na stupňovaní pohlavného vzrušenia a spustení orgazmu sa podieľajú rozličné prenášače, ktorých spolupráca ešte nie je úplne objasnená: neurotransmitery dopamín, serotonín a noradrenalín, rozličné hormóny, hlavne androgény, endogénne opioidy ale aj ďalšie.

Pri týchto procesoch môže niekedy dôjsť k akémusi preskakovaniu medzi susediacimi mozgovými oblasťami. Takto je možné vysvetliť niektoré paradoxné orgazmické reakcie, ako sú napr. pocity bolesti alebo strachu. Počas stupňovania pohlavnej rozkoše je až do vyvrcholenia takisto potlačená činnosť veľkého mozgu a vnímanie bolesti.
**Oxidácia** alebo **žltnutie tukov** je proces oxidácie dvojitých väzieb nenasýtených mastných kyselín vzdušným kyslíkom, obsiahnutým predovšetkým v tukoch a iných lipidoch. Výsledkom tohto procesu sú nežiaduce produkty, hlavne aldehydy a ketóny, ktoré negatívne vplývajú na organizmus a výrazne menia chuťový prejav a vôňu potravín obsahujúcich nenasýtené mastné kyseliny. Následkom je čiastočne alebo úplne znehodnotenie potraviny.

Chemická podstata žltnutia je adícia molekuly O2 vzdušného kyslíka na dvojitú väzbu mastnej kyseliny za vzniku peroxidu, s následkom štiepenia uhlíkového reťazca:

... -CH=CH- ... + O2 → ...  ... → ... - CHO + OHC- ...
za vzniku dvoch koncových aldehydových skupín.

Tekuté oleje s vysokým podielom nenasýtených mastných kyselín sú k oxidácii náchylnejšie než tuhé tuky. Oxidáciu podporuje pôsobenie ultrafialového žiarenia a môže byť tiež urýchlená vhodnými enzýmami.

Oxidáciu tukov potlačujú antioxidanty. Dá sa spomaliť (nie úplne zastaviť) aj uložením potravín v chlade, na suchých miestach alebo mimo slnečných priestorov.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |

* Antioxidant
**Paradigma** je pojem, ktorý zaznamenal nasledujúci postupný vývoj: 

* praobraz zmyslami vnímateľných vecí (Platón)
* rétorická metóda robenia záverov (Aristoteles)
* vzor alebo štandard podľa ktorého sa posudzuje skúsenosť (Wittgenstein)
* celok všetkých základných ponímaní týkajúcich sa predmetu záujmu a metódy, ktoré ovládajú nejakú disciplínu v danom čase (Thomas Samuel Kuhn)

Paradigma podľa Kuhna
---------------------

Podľa T. S. Kuhna je paradigma celková konštelácia názorov, hodnôt a postupov, ktoré zdieľajú príslušníci istého spoločenstva. Sú to fundamentálne idey, štruktúrovaný znalostný fond, všeobecne uznávané princípy (najzakladanejšie zákony), súbor metód, modelov a presvedčení, ktoré spolu tvoria základ ďalšieho poznávania. Paradigma vymedzuje predmet vedeckého skúmania, veda tým obmedzuje samu seba. Určuje, čo je hodné pozornosti, i to, čo si z rôznych dôvodov všímať netreba. V rámci paradigmy sa využíva analógia (ako jedna zo základných metód riešenia podobných prípadov). Stabilizačným faktorom paradigmy sú aj hodnotiace stereotypy a postoje nositeľov vednej disciplíny. Vzniká tým sklon k preferovaniu výskumných cieľov a riešení korešpondujúcich s vymedzenou bázou poznávania – paradigmou. Keď sa potenciál paradigmy vyčerpá, vedná disciplína sa ocitá v krízovom stave. Prejavuje sa to v tom, že sa výrazne zmenšuje objem poznatkov, ktoré znamenajú reálny pokrok v poznávaní, že sa pociťuje deficit nových výskumných tém a pociťuje sa tlak potreby nového ideového a metodického fundamentu, ktorý vytvorí úplne nový vytvárací rámec. Kríza sa rieši nastolením novej paradigmy. So zreteľom na kontinuitu starej a novej paradigmy je dôležitá otázka integrovateľnosti poznatkového fondu predchádzajúcej paradigmy.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Zdroje
------

* DOLNÍK, Juraj. *Všeobecná jazykoveda (opis a vysvetľovanie jazyka)*. Bratislava : VEDA, 2009. 375 s. ISBN 978-80-224-1078-6.
Torre de comunicaciones de Montjuic
**Torre de comunicaciones de Montjuic** (po katalánsky: **Torre de comunicacions de Montjuïc**, doslova „Komunikačná veža Montjuic") alebo **Torre Telefónica** („veža Telefónicy") je telekomunikačná veža v Barcelone na vrchu Montjuic. Jej architektom bol Santiago Calatrava.

Telekomunikačná veža Montuic v Barcelone patrí medzi vrcholné a novátorské diela architekta Santiaga Calatravu. Je umiestnená v susedstve Palau Sant Jordi, stavby Arata Isozakiho v Olympijskom parku. Obidve stavby boli postavené pri príležitosti Olympijských hier v Barcelone v roku 1992. Telekomunikačná veža Montuic je 136 m vysoká. Navrhnutá a postavená bola pre spoločnosť Telefónica na prenos televízneho spravodajstva médií počas Olympijských hier v Barcelone. Výstavba sa začala v roku 1989 a ukončená bola v roku 1992. Ako materiál tu bola použitá oceľ. Santiago podobne ako aj pri iných svojich stavbách sa inšpiroval ľudským telom. Celá veža je naklonená vertikálne previsnutá konštrukcia, vo vrchnej časti je ukončená polkruhovým elementom, ktorom je centrálne umiestnená anténa na prenos signálu. Aj keď táto stavba môže pripomínať kópiu, v skutočnosti Santiago Calatrava do nej vložil svoju vlastnú ideu, ktorá spočíva v tom, že tvarom veže chcel vyjadriť kľačiacu ľudskú postavu atléta, ktorý zdvíha nad hlavu pochodeň s olympijským ohňom. Vďaka svojej orientácii konštrukcia veže funguje ako obrovské slnečné hodiny. Vrhá tieň na kruhovú plošinu, ktorá je pokrytá lámanými dlaždicami. Použitím tohto materiálu sa architekt inšpiroval Gaudího Parkom Guel. Calatrava tu použil Gaudího mozaikovú techniku. Telekomunikačná veža Montuic sa stala symbolom Olympijských hier a tiež progresivity umelecky orientovanú na históriu Barcelony.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Torre de comunicaciones de Montjuic**

Zdroje
------

* Philip Jodidio, Santiago Calatarava, Benedikt Taschen Verlag 1998, Koln
* Montjuďc Telecommunications Tower *galinsky.com* (po anglicky)

Súradnice: 41° 21′ 51″ s. š. 2° 09′ 02″ v. d.
**Dov Hoz** (hebr. : דב הוז;‎ \* 19. september 1894 – † 29. december 1940) bol jeden z vodcov robotníckeho sionizmu. Patril medzi zakladateľov židovskej podzemnej vojenskej organizácie Hagana, a bol priekopníkom židovského letectva v Palestíne. Stál aj pri zrode politickej strany Achdut ha-avoda a odborového zväzu Histadrut.

Život
-----

Hrob Hozovej rodiny na Trumpeldorovom cintoríne
Narodil sa v meste Orša v cárskom Rusku (dnešné Bielorusko) a ako dvanásťročný presídlil spolu s rodinou do Palestíny, ktorá vtedy bola súčasťou Osmanskej ríše. Od roku 1909 bol členom skupiny, ktorá organizovala strážne hliadky mesta Tel Aviv (spoločne s Šaulom Meiruvom-Avigorom, Elijahuom Golombom a Mošem Šertokom). S Golombom a Šertokom študoval na telavivskom gymnáziu Herclija a neskôr sa Hoz a Golomb oženili so Šertokovými sestrami.

Po vypuknutí prvej svetovej vojny sa dobrovoľne prihlásil do osmanskej armády. Pre opakovanú pomoc obrane židovských osád v Palestíne ho však v neprítomnosti vojenský súd odsúdil na trest smrti. Trestu sa vyhol útekom na juh Palestíny, ktorú už v tom čase ovládali Briti. Tam sa pridal k Židovskej légii, sionistickej armádnej jednotke zloženej z dobrovoľníkov, ktorá bojovala po boku britskej armády za vyhnanie Osmanskej ríše z Palestíny.

Po vojne sa stal jedným zo zakladateľov podzemnej vojenskej organizácie Hagana, politickej strany Achdut ha-avoda a odborových zväzov Histadrut. Ako politik pôsobil v mestskej rade Tel Avivu a od roku 1935 bol zástupcom starostu.

Zomrel v decembri 1940 vo veku 46 rokov pri automobilovej nehode, počas cesty na rokovanie výkonnej rady jeho leteckej spoločnosti Aviron. Šlo o prvé židovské aerolinky v Palestíne a zároveň krytie pre Šerut Avir, leteckú zložku Hagany. Spolu s ním zahynula jeho žena Rivka, dcéra Tirca a obchodný partner Jicchak Ben Jaakov. Dov Hoz je pochovaný na Trumpeldorovom cintoríne v Tel Avive.

Na jeho počesť je pomenované letisko Sde Dov v Tel Avive, ktoré zaisťuje vnútroštátne lety, a kibuc Dorot v blízkosti Pásma Gazy. Jeho názov je akronymom mien členov Hozovej rodiny, ktorí zahynuli pri spomínanej dopravnej nehode (**D**ov, **R**ikva, **T**irca).

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  COMAY, Joan; COHN-SHERBOK, Lavinia. *Who's Who in Jewish History: After the Period of the Old Testament*. London : Routledge, 2005. 462 s. ISBN 0-203-43039-5. S. 187. (po anglicky)
2. ↑  NAOR, Mordecai. *The 20th Century in Eretz Israel*. Cologne : Könemann. ISBN 3-89508-595-2. S. 217. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dov Hoz**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dov Hoz na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 122434137
* ISNI: 0000 0000 4966 0174
* LCCN: nr94000512
* VIAF: 59965892
* WorldCat: lccn-nr94000512
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny
**Alexander Robertus Todd, Baron Todd** (\* 2. október 1907, Glasgow, Spojené kráľovstvo – † 10. január 1997, Oakington) bol škótsky biochemik, ktorého výskum v oblasti štruktúry a syntézy nukleotidov, nukleozidov a koenzýmov mu v roku 1957 priniesol Nobelovu cenu za chémiu.

Narodil sa neďaleko Glasgowa. Bakalársky titul získal na University of Glasgow, doktorát na Goethe-Universität Frankfurt vo Frankfurte nad Mohanom. Doktorskú prácu venoval chémii žlčových kyselín. Ďalší doktorát získal na Oriel College v Oxforde.

Potom pôsobil v *Lister Institute*, na Univerzite v Edinburghu, na University of London a v Cambridge. V roku 1938 sa stal profesorom chémie a riaditeľom laboratórií univerzity v Manchestri. Práve tu začal skúmať nukleozidy, zmesi, ktoré tvoria štrukturálne jednotky nukleových kyselín (DNA a RNA), za čo dostal najprestížnejšie vedecké ocenenia.

V roku 1949 syntetizoval adenozíntrifosfát (ATP) a flavínadeníndinukleotid (FAD). V roku 1955 objasnil štruktúru vitamínu B12, neskôr pracoval na skúmaní štruktúry a syntézy vitamínu B1 alebo vitamínu E a študoval alkaloidy nachádzajúce sa v hašiši a marihuane.

Za svoj život získal na 40 čestných titulov. V rokoch 1952 – 1964 bol predsedom britskej vládnej rady pre vedu. V rokoch 1975 – 1980 bol prezidentom Kráľovskej spoločnosti (*Royal Society for the Improvement of Natural Knowledge*). Bol povýšený do šľachtického stavu – v roku 1954 získal titul sir, v roku 1962 titul barón.

Referencie
----------

1. ↑  ARCHER, Mary D.. *The 1702 chair of chemistry at Cambridge: transformation and change*. [s.l.] : Cambridge University Press, 2005. ISBN 0-521-82873-2. Kapitola Chapter 9: Alexander Todd, p 233, s. 233.

Externé odkazy
--------------

* Profil na Nobel prize.org

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alexander Robertus Todd na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu |
| --- |
| 
* Edwin M. McMillan / Glenn T. Seaborg (1951)
* Archer J. P. Martin / Richard L. M. Synge (1952)
* Hermann Staudinger (1953)
* Linus C. Pauling (1954)
* Vincent du Vigneaud (1955)
* Cyril N. Hinshelwood / Nikolaj N. Semionov (1956)
* Alexander R. Todd (1957)
* Frederick Sanger (1958)
* Jaroslav Heyrovský (1959)
* Willard F. Libby (1960)
* Melvin Calvin (1961)
* Max Perutz / John C. Kendrew (1962)
* Karl W. Ziegler / Giulio Natta (1963)
* Dorothy M. Hodgkinová (1964)
* Robert B. Woodward (1965)
* Robert S. Mulliken (1966)
* Manfred Eigen / Ronald G. W. Norrish / George Porter (1967)
* Lars Onsager (1968)
* Derek H. R. Barton / Odd Hassel (1969)
* Luis F. Leloir (1970)
* Gerhard Herzberg (1971)
* Christian B. Anfinsen / Stanford Moore / William H. Stein (1972)
* Ernst O. Fischer / Geoffrey Wilkinson (1973)
* Paul J. Flory (1974)
* John W. Cornforth / Vladimir Prelog (1975)

 |
| 
* 1901 – 1925
* 1926 – 1950
* **1951 – 1975**
* 1976 – 2000
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * BnF: 12418046k
* GND: 125599102
* ISNI: 0000 0001 0903 3413
* LCCN: n83034676
* SNK: 156726
* VIAF: 55518922
* WorldCat: lccn-n83034676
**Július Horváth** (\* 2. február 1912, Banská Bystrica – † 20. október 1970, Varna) bol slovenský novinár, známy aj pod pseudonymami: Peter Struška, Peter Stružka.

Životopis
---------

V roku 1922 – 1928 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V rokoch 1928 – 1929 absolvoval kurz vyučovania na meštianskych školách. V období 1929 – 1930 študoval na námornej obchodnej akadémii v Dubrovníku a 1930 – 1933 v Bakare vo vtedajšej Juhoslávii, 1967 externe dejiny umenia na Filozofickej fakulte University Jana Evangelisty Purkyně v Brne. 

Roku 1934 kadet v poľsko-anglickej lodnej spoločnosti v Gdyni, 1934 – 1935 v Čs. plavbe dunajskej, 1943 – 1944 hlásateľ Slovenského rozhlasu v Bratislave, v septembri-októbri 1944 zástupca prednostu Spravodajského odboru Predsedníctva Slovenskej národnej rady v Banskej Bystrici

Do februára 1945 bol väznený nacistami, 1945 zástupca povereníka pre informácie, redaktor Pravdy, legačný radca čs. veľvyslanectva v Belehrade a vo Varšave, pracovník Novinárskeho štud. ústavu, Čs. rozhlasu, 1966 – 1970 Výskumného ústavu oblastného plánovania v Bratislave. 

Ekonomický a výtvarný publicista, hlavný redaktor časopisu. Plánované hospodárstvo a Hospodárskej otázky socializmu, spolupracovník Predvoja, Pravdy, Večerníka a i. Historik novinárstva-autor knihy o dejinách a činnosti Slov. zvestí, štúdií v zborníkoch, prekladateľ z ruš. a poľ. Prorektor VŠE v Bratislave (1950 – 1952).

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom Polonia restituta II.st.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Alexander Parassin** (\* 14. marec 1883, Brezno - † 4. júl 1941, Bratislava) bol verejný činiteľ, publicista, básnik. Pseudonym: Dobromil

Rodina
------

* otec Alexander Parašin
* matka Antónia rod. Longauerová
* manželka Ema rod. Mešková

Životopis
---------

Po ukončení základnej a meštianskej školy v Brezne, 1901-1902 absolvoval náukobeh verejnej správy v Debrecíne. Pôsobil ako úradník verejnej správy na viacerých miestach Slovenska, 1938-1941 radca verejnej správy vnútornej Župného úradu v Bratislave. Zaslúžil sa o elektrifikáciu, reguláciu vodných tokov, budovanie železničnej trate Krupina - Zvolen, podporoval rozvoj školstva, riešil problematiku slovensko - maďarských vzťahov. Organizátor charitatívnej činnosti, predseda sociálnych spolkov, 
člen výboru Okresného osvetového zboru vo Zvolene, člen Matice slovenskej, Sokola. Autor článkov o verejnej správe, poslovenčoval hry z maďarčiny a z češtiny. Uverejňoval príležitostnú poéziu, poéziu s lyrickým opisom prírody, písal aj gratulačné básne. Jeho občianska, prírodná i ľúbostná lyrika nedosahuje dobový priemer.

Dielo
-----

* Decenium 1918-1928, Zvolen roku 1928
* Krásy naše, Zvolen roku 1930
* Letné sloky, Komárno roku 1938

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 162736
* VIAF: 9032156565709123500002