recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bádenská škola novokantovstva** alebo **juhozápadná škola novokantovstva** bola jedna z novokantovských škôl počiatku 20. storočia, ktorá sa vyznačovala predovšetkým kontrapozíciou historickej a prírodovedeckej metódy. Hlavnými predstaviteľmi bádenskej školy boli Wilhelm Windelband a Heinrich Rickert.

Bádenská škola rozvíjala svoju činnosť v bádenskom Freiburgu, Heidelbergu a Štrasburgu.

Bádenská škola na rozdiel od marburskej školy aplikovala idealizmus a transcendentálnu metódu predovšetkým na duchovné vedy a filozofiu kultúry. Nepopierala, pravda, význam teórie poznania, ale dôraz jednako len kládla na otázky hodnoty, čiže toho, čo a ako má byť.

História je veda o individuálnych faktoch vývoja, ktoré majú kultúrny význam; prirodné vedy sa zaoberajú opakujúcimi sa a všeobecnými zákonitosťami prírodných javov.

Pojmy sú myšlienkovým pretvorením reality, podriadeným apriórnym princípom: v prirodných vedách je dôraz na poznaní všeobecného, v histórii na poznaní individuálneho.

Bytie (Sein) stojí proti tomu, čo má byť (Sollen).

Predstavitelia
--------------

* Bauch, B.
* Cohn, J.
* Hessen, S.
* Kroner, R.
* Emil Lask
* Hugo Münsterberg
* Heinrich Rickert
* Wilhelm Windelband

Pozri aj
--------

* novokantovstvo
* idiografické
* nomotetické

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
1. vydanie knihy z roku 1880
**Ben Hur** (ang. Ben-Hur: A Tale of the Christ, doslovný preklad *Ben-Hur: Príbeh Kristov*) je historický román odohrávajúci sa v 1.storočí v rímskej provincii Judea, ktorý napísal Lew Wallace. Kniha vyšla v roku 1880.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Napínavý a dramatický dej, ktorého ústrednou postavou je posledný člen jeruzalemského, kniežacieho rodu Hurovcov, Ben Hur. Ten sa zhodou nepriaznivých okolností dostáva na galeje a celá jeho rodina končí vo väzení. Majetok jeho rodu získava jeho bývalý priateľ Messala. 
Po návrate z galejí v ňom dozrieva myšlienka odplaty za všetky príkoria. Tá naráža na novú ideu Kristovho učenia mieru a odpúšťania, ktorú si Ben Hur osvojuje.
Autor v tomto románe zobrazil sýtymi farbami a pútavou fabulou obdobie a krajinu zrodu kresťanstva.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Film
----

Román bol viackrát sfilmovaný. Najznámejšie filmové spracovanie je z roku 1959. V hlavnej úlohe Bena Hura sa predstavil Charlton Heston.

Slovenské vydania
-----------------

* *Ben Hur*, 1943, Spolok svätého Vojtecha, ilustrácie: Aurel Kailich, (2. vydanie, 1948 )
* *Ben Hur*, 1969, Tatran

Referencie
----------

1. ↑  Wallace, Lewis : Ben Hur, Tatran, Bratislava, 1969
2. ↑  kniznice.eu
**Ben Riley** (\* 17. júl 1933, Savannah, Georgia, USA  – † 18. november 2017, Islip, New York, USA)  bol americký džezový bubeník.

Svoju kariéru začal už počas štúdií, následne odišiel do armády, kde pôsobil vo vojenskej kapele. V roku 1954, kedy sa vrátil z armády, sa usadil v New Yorku, kde sa začal venovať profesionálne hudbe. Svoj prvý album ako leader nazvaný *Weaver of Dreams* vydal v roku 1996, nasledovalo ešte niekoľko ďalších. Počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patrili Thelonious Monk, Alice Coltrane, Eddie „Lockjaw" Davis, Andrew Hill alebo Johnny Griffin.

Referencie
----------

1. ↑  YANOW, Scott. *Ben Riley* [online]. Allmusic, [cit. 2013-12-28]. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  
 *Ben Riley, a Jazz Drummer Who Made Accompaniment His Art, Has Died at 84* [online]. wbgo.org, 2017-11-18, [cit. 2017-11-19]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ben Riley**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ben Riley na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 13899017q
* GND: 134498062
* ISNI: 0000 0000 6655 7195
* LCCN: n80093138
* NK ČR: xx0199553
* VIAF: 92854666
* WorldCat: lccn-n80093138
**Élektra** alebo **Elektra** (starogr. *Ἠλέκτρα* – *Élektra*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Polyxo.

Élektra bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže jej otec so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Élektre za manžela vybrali Peristhena, syna Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Élektra a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Olympijský bronzOlympijský bronz

Finále behu na 100 metrov na európskom šampionáte v Barcelone
**Christophe Lemaitre** (\* 11. jún 1990, Annecy, Francúzsko) je francúzsky atlét, šprintér.

Kariéra
-------

### 2008-2009

V roku 2008 sa stal v Bydgoszczi juniorským majstrom sveta v behu na 200 metrov. O rok neskôr získal na majstrovstvách Európy juniorov v Novom Sade zlatú medailu v behu na 100 metrov v novom európskom juniorskom rekorde 10,04. Na svetovom šampionáte v Berline sa prebojoval do štvrťfinále, kde bol diskvalifikovaný za predčasný štart.

### 2010

Na majstrovstvách Európy družstiev 2010 v nórskom Bergene skončil v behu na 100 metrov v novom osobnom rekorde 10,02 druhý, keď ho predbehol iba Dwain Chambers. Dňa 9. júna zabehol na francúzskych majstrovstvách v atletike vo Valence stometrovú trať v čase 9,98 sekundy a stal sa prvým šprintérom bielej pleti, ktorý zabehol stovku pod 10 sekúnd. Na majstrovstvách Európy v Barcelone získal 3 zlaté medaily - v behu na 100 metrov (10,11 s) , 200 metrov (20,37 s)  a v štafete na 4 x 100 metrov spolu s Jimmy Vicautom, Pierre-Alexis Pessonneauxom a Martial Mbandjockom (38,11 s - európsky výkon roka) 

### 2011

V marci pretekal na halových ME v Paríži, kde časom 6,58 s v behu na 60 metrov obsadil tretie miesto. V tento rok pokoril v behu na 100 metrov magickú hranicu až štyrikrát, a to na mítingu v Montreuil (9,96 s), majstrovstvách Európy družstiev v Štokholme (9,95 s), Diamantovej lige v Lausanne (9,95 s) a doposiaľ jeho osobný rekord na národnom šampionáte v Albi (9,92 s). V behu na 200 metrov taktiež pokoril ako jediný beloch v histórií hranicu 20 sekúnd. Túto hranicu pokoril na Majstrovstvách sveta v Daegu, kde nakoniec skončil tretí časom 19,80 s (osobný rekord). 

### 2012

V tomto roku vyhral beh na 100 metrov na ME v Helsinkách časom 10,09 s a so štafetou skončili na treťom mieste (38,46 s). Na olympijských hrách v Londýne štartoval v behu na 200m, kde obsadil 6. miesto (20,19 s) a so štafetou obsadil 3. miesto (38,16 s) po dodatočnej diskvalifikácií americkej štafety z dôvodu dopingového prehrešku jedného aktéra, Tysona Gaya.

Osobné rekordy
--------------

| Disciplína | Čas | Vietor | Miesto | Dátum |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 6.55 |  | Aubiere | 13. február 2010 |
| 100 m | 9.92 | +2.0 m/s | Albi | 29. júl 2011 |
| 200 m | 19.80 **NR** | +0.8 m/s | Daegu | 3. september 2011 |

(NR - národný rekord)

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑   *Vo finále stovky žiaril Lemaitre, na 10 000 m Abeylegesseová* [online]. sport.pravda.sk, 28. júl 2010. Dostupné online.
3. ↑   *V piatok 5 zlatých do Ruska, Lemaitre je kráľom šprintov* [online]. sport.pravda.sk, 30. júl 2010. Dostupné online.
4. ↑   *ME: Horúčavu najlepšie zvládol maratónec Röthlin, Lemaitre rekordérom* [online]. sport.pravda.sk, 1. august 2010. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Christophe Lemaitre**

Externé odkazy
--------------

* 

* Christophe Lemaitre na stránke IAAF.org (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 167002629
* ISNI: 0000 0004 1732 9208
* VIAF: 305117080
**André Courrèges** (\* 9. marec 1923, Pau, Francúzsko – † 7. január 2016, Neuilly-sur-Seine) bol francúzsky módny návrhár a dizajnér.

Životopis
---------

Vyštudoval stavebné inžinierstvo a stavby mostov a vo veku 25 rokov odišiel do Paríža, kde pracoval v módnom dome *Geanne Lafaurie*. Po niekoľkých mesiacoch prešiel k španielskej spoločnosti *Balenciaga*, kde pracoval v rokoch 1950 – 1961 ako asistent Cristóbala Balenciagu, a získal skúsenosti v oblasti módneho návrhárstva.  

V roku 1961 otvoril spoločne so svojou budúcou manželkou Jaqueline Barrière vlastný podnik v Paríži na Avenue Kléber č. 48, odkiaľ sa neskôr presunul na súčasnú adresu *Rue François 1er* č. 40. Od roku 1967 sa zameral na tri oblasti: *Prototype* (masová konfekcia), *Couture Future* (haute couture) a *Hyperbole* (prêt-à-porter). V roku 1972 vybavil francúzskych športovcov na letných olympijských hrách v Mníchove. Od roku 1973 navrhoval aj pánsku módu a roku 1974 otvoril obchod v New Yorku, pričom nasledovalo zastúpenie v ďalších svetových metropolách. V roku 1984 kúpil japonskú skupinu *Itokin*. Od roku 1993 realizoval jeho kolekcie Jean-Charles de Castelbajac.

Architektúra a dizajn
---------------------

Na prelome 70. a 80. rokov vytvoril André Courrèges pre nemeckého výrobcu sanitárnej techniky *Keramag* sériu výrobkov ako napr. toaletné misy a umývadla. Séria *Courrèges* sa vyrábala až do roku 2008. Aj cez veľký úspech bola výroba zastavená, pretože sa André Courrèges a firma Keramag nemohli zhodnúť na výške licenčných poplatkov.

Referencie
----------

1. ↑   *Mort du couturier André Courrèges* [online]. Le Figaro (online), [cit. 2016-01-08]. Dostupné online. (po francúzsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **André Courrèges**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky (po francúzsky)
* Fotografie parížskeho butiku (po francúzsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku André Courrèges na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 137182
* BnF: 12598771j
* GND: 120638789
* ISNI: 0000 0001 1039 3539
* LCCN: n84014008
* ULAN: 500084871
* VIAF: 13143711
* WorldCat: lccn-n84014008
**Nikostratos** (starogr. *Νικόστρατος* – *Nikostratos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 416 pred Kr.

Nikostratos, syn Xenokleida z arkádskej Héraie, bol na 91. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Dorastenecký box (pygmé paidón) zaradili do olympijského programu na 41. hrách v roku 616 pred Kr.

Cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, po prehliadke olympijskej *Altidy* opísal dovedna 230 sôch olympijských víťazov a samozrejme si všímal len tie najvýznamnejšie. Jednou z týchto sôch bola aj socha olympionika Nikostrata, o ktorom zaznamenal: *„Za Hysmónom je umiestnený Nikostratos, syn Xenokleidov, dorastenecký účastník v zápasení z arkádskej Héraie. Pantias mu vytvoril sochu, ten, ktorý bol siedmym učeníkom sikyónskeho Aristokla, ak počítame jeho učeníkov."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,3,11.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 174.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Zborovňa** je slovenský televízny komediálny seriál. Vznikol v roku 1999 pod taktovkou režiséra Stanislava Párnického ako projekt Tv Luna. Po zániku televízie práva na vysielanie kúpila verejnoprávna STV a seriál s menšími prestávkami reprízuje aj dnes.  
  
Hlavné úlohy v tomto seriáli stvárnili: Marián Zednikovič, Božidara Turzonovová, Ján Kroner, Diana Mórová, Slávka Halčáková, Richard Stanke, Zuzana Fialová a Oľga Belešová. Ide o sériu situačných komédií zo školského prostredia a tešiť sa môžete na úsmevné príhody zo života študentov a profesorov súkromného gymnázia Andrewa Bliznu.

**Postavy:**

| Postava | Herec | Predmet |
| --- | --- | --- |
| Boris Blizna | Marián Zednikovič | riaditeľ a zakladateľ gymnázia |
| Elena Poverová | Diana Mórová | zástupkyňa, matematika |
| Peter Mlk | Richard Stanke | dejepis, chémia |
| Kamil Vracaj | Ján Kroner | telesná výchova, fyzika |
| Magda Matulová | Božidara Turzonovová | slovenský jazyk, zemepis |
| Katrin Wolna | Zuzana Fialová | lektorka anglického jazyka |
| Milka Lonská | Slávka Halčáková | tajomníčka gymnázia |
| Laura Chudá | Oľga Belešová | nemecký jazyk, etická výchova |
Czochralského metóda pestovania monokryštálu
**Czochralského metóda** je metóda pestovania syntetického monokryštalického polovodiča. Zárodok monokryštálu upevnený na ťahacom hriadeli je priložený k tavenine v kremennej nádobe s grafitovým ohrievačom, pričom sa pomaly vyťahuje 5-150 mm.h-1 a rotuje 10-100 ot.min-1 proti smeru rotácie taveniny 5-25 mm.min-1. Celý proces prebieha pri inertnej atmosfére alebo pod ochrannou taveninou, vo vákuovej alebo tlakovej nádobe.

Počas tuhnutia vyťahovanej taveniny majú nečistoty tendenciu ostávať v kvapalnej fáze. Koncentrácia sa mení pozdĺž ťahaného kryštálu, lebo objem kvapaliny sa neustále znižuje. Výsledný monokryštál ma tvar valca. Má približne hyperbolický priebeh koncentrácie nečistôt pozdĺž valca.

Podmienky rastu monokryštálu
----------------------------

* rozhranie medzi monokryštálom a taveninou musí byť chladnejšie ako ostatná tavenina
* možnosť kontroly teploty
* čistý povrch taveniny
* viskozita taveniny
* charakter kryštalografických fázových premien
* osová symetria tepelného prúdu

Najviac sa táto metóda používa pri výrobe Si, Ge a GaAs polovodičov. Nevýhoda je možnosť reakcie nádoby s materiálom.

Galéria
-------

* Použitá kremenná nádoba na taveniePoužitá kremenná nádoba na tavenie
* Kremíkový ťahací hriadeľKremíkový ťahací hriadeľ
* Hotový kremíkový monokryštálHotový kremíkový monokryštál
* Použitý kremíkový granulátPoužitý kremíkový granulát

Pozri aj
--------

* Monokryštál
* Wafer

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Czochralského metóda**
Súradnice: 45°16′04″S 25°2′47″V﻿ / ﻿45,26778°S 25,04639°V﻿ / 45.26778; 25.04639

**Câmpulung** (predtým *Cîmpulung* alebo *Dlăgopole*) je rumunské mesto v župe Argeş, nachádzajúce sa v Karpatoch medzi mestami Brašov a Piteşti.

V meste je vyše dvadsať kostolov, kláštorov a katedrál, obe údajne založil v 13. storočí legendárny zakladateľ rumunského štátu knieža Radu Negru. Ide o jedno z najstarších mestských osídlení vo Valašsku; najstarší doklad o jeho existencii je už z roku 1300. Na jeho rozvoji mala veľký podiel saská kolonizácie. Bolo prvým hlavným mestom rumunského štátu, kým ho v 14. storočí nevystriedalo Curtea de Argeș. Mesto je spomenuté v najstaršom zachovanom rumunsky písanom dokumente, Neacşovom liste z roku 1521 (je tu označované slovansky ako *Dlăgopole*). Blízke mesta sú zvyšky rímskeho tábora.

V rokoch 1957-2003 sa tu vyrábali terénne automobily značky ARO.

V roku 2011 malo mesto 30 000 obyvateľov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Câmpulung**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Câmpulung na českej Wikipédii.*
**Aristónidas** (starogr. *Ἀριστωνίδας*) bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.

Sochár Aristónidas, syn Mnasitima z Rodosu, bol činný v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Podľa genealogického stromu jeho rozvetvenej sochárskej rodiny, zhotoveného dánskym archeológom Blinkenbergom, bol bratom sochárov Telesóna a Timagora. Od starovekých autorov sa o ňom nezachovali správy, ale svedectvom tvorby tohto umelca sú jeho menom signované podstavce zo sôch, objavené na ostrove Rodos.

Je možné, že tu ide o sochára (alebo o jeho starého otca), ktorého rímsky spisovateľ Plínius uvádza ako autora sochy Athamasa, zhotovenej zo zliatiny bronzu a železa (socha sa oxidáciou sfarbila do červena).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Aristonidas*
2. ↑  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 113. (po nemecky)
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *Lindos II 696*
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *Lindos II 42*
5. ↑  William Smith, *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*
6. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,140.
**Cárovič** je titul označujúci syna panovníka - cára v Rusku, Bulharsku či Srbsku. Ženský ekvivalent je **cárovná**.

Poznámka k používaniu titulu v Rusku
------------------------------------

Na území Ruska od 16. storočia sa používalo slovo „cárovič" (rus. *царевич*) v dvoch významoch:

1. titul syna ruského cára
2. titul potomkov (ktorejkoľvek generácie) gruzínskych cárov a tatárskych chánov (t.j. otec takéhoto cároviča nemusel nevyhnutne byť cárom alebo chánom).

V 18. storočí bol titul „cárovič" (rus. *царевич*) / „cárovná" (rus. *царевна*) nahradený titulom **„cesarevič"** (rus. *цесаревич*), ktorý nosili výlučne následníci trónu a titulom **„veľkoknieža"** (rus. *великий князь*) / **„veľkokňažná"** (rus. *великая княжна*), ktorý náležal všetkým potomkom panovníka, nielen následníkom.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Царевич na ruskej Wikipédii.*
**Diferenciálny zosilňovač** je zosilňovač, ktorého výstupné napätie je funkciou rozdielu napätí na jeho dvoch vstupoch.

Obvykle sa realizuje v integrovanej podobe, keďže je pre dobrú symetriu potrebné použiť vstupné tranzistory s rovnakými vlastnosťami (v minulosti sa pre diskrétnu realizáciu diferenciálnych zosilňovačov vyrábali či vyberali páry tranzistorov s malým rozdielom vlastností).

Realizácia
----------

Realizácia diferenciálneho zosilňovača
Vstupný obvod diferenciálneho zosilňovača býva realizovaný symetrickou dvojicou tranzistorov (obvykle NPN, v modernejších obvodoch pre menší vstupný prúd sa používajú MOSFET-y), ktoré majú spojené emitory, a tieto sú zapojené na prúdový zdroj (realizovaný ako prúdové zrkadlo). Pri pripojení väčšieho napätia na bázu jedného z tranzistorov než na bázu druhého, prvý tranzistor sa otvorí viac než druhý a „odsaje" emitorový prúd druhému tranzistoru, čím sa druhý tranzistor privrie. Výstupné rozdielové napätie sa odoberá z kolektorovej záťaže jedného z tranzistorov. 

Za diferenciálnym vstupným členom býva obvykle zaradený tvarovací a výstupný (niekedy výkonový) člen podľa konkrétneho použitia obvodu.

Charakteristické vlastnosti
---------------------------

* zosilnenie (bez zapojenej spätnej väzby - *open loop*)
* vstupný prúd
* ofset vstupného napätia a jeho zmena (drift) následkom zmeny teploty a v čase
* rýchlosť prebehu
* rozsah vstupných a výstupných napätí voči napájaciemu napätiu (typy kde je tento rozdiel malý sa označujú *rail-to-rail*)
* CMRR (z angl. Common Mode Rejection Ratio) - potlačenie napäťových zmien spoločných pre oba vstupy
* potlačenie zmien napájacieho napätia
* šumové vlastnosti
* výkonové a tepelné vlastnosti

Pozri aj
--------

* operačný zosilňovač
* komparátor
* ECL
**Los Angeles Museum of the Holocaust (LAMOTH)** v Los Angeles v štáte Kalifornia je najstaršie múzeum v USA, ktoré sa zaoberá spomienkou na holokaust a židovskou históriou.

História
--------

V roku 1961 sa stretla skupina preživších holokaustu na strednej škole v Hollywoode. Rýchlo si uvedomili, že z obdobia holokaustu každý z nich vlastnil fotografie, predmety, uniformy koncentračných táborov alebo iné cenné veci a rozhodli sa dať týmto položkám trvalý domov, kde by mohli byť vystavené. Uvedomili si tiež, že potrebujú miesto, kde sa môžu zaoberať spomienkou na holokaust. Mnohí zakladatelia stále pracujú v múzeu.
Za posledných 45 rokov vykonalo múzeum jedinečnú prácu v oblasti vzdelávania o holokauste. Bolo prvým múzeom v USA, ktoré ponúklo program odbornej prípravy učiteľov na zlepšenie vyučovania o holokauste na školách.

Múzeum navyše vytvorilo prvý katolicko-židovský dialóg v Kalifornii. Múzeum hostí rôzne výstavy. Ako prvé múzeum v USA sa zaoberalo témou "Prenasledovanie homosexuálov v tretej ríši". 
Od roku 2007 sa v múzeu môže robit rakúsky Gedenkdienst. K úloham rakúskych dobrovoľníkov patrí prekladanie dokumentov, organizácia prehliadok so sprievodcom v múzeu a práca s preživšími holokaustu.

Úlohy
-----

LAMOTH je jedno z mála bezplatných múzeí v meste Los Angeles. Organizuje aj bezplatnú prepravu žiakov do múzea.
Každoročne navštevuje múzeum okolo 10 000 žiakov.
Múzeum chce dosiahnuť hlavne dva ciele: spomínať a vzdelávať.

Zdroje
------

* Los Angeles Museum of the Holocaust

Zoznam referencií
-----------------

1. ↑   *Rakúska zahraničná služba (Auslandsdienst)* [online]. [Cit. 2018-12-04]. Dostupné online.
Mikuláš II. posledný ruský cár
**Cár** bol oficiálny titul panovníka v Rusku a Bulharsku, ktorý pochádza z latinského slova caesar, cisár.

Rusko
-----

V Rusku začal ako prvý používať titul cár neoficiálne veľké knieža moskovské Ivan III. ale iba v diplomatickom styku s menej významnými štátmi, napríklad s Livónskom. Roku 1514 použil jeho nástupca Vasilij III. titul „cár a vládca celej Rusi" („car i gosudar vseja Rusii") v návrhu rusko-habsburskej spojeneckej zmluvy, ktorú v tejto podobe potvrdil cisár Maxmilián I. Habsburský. (To neskôr využil Peter I. Veľký, ktorý sa snažil oddôvodniť starobylý nárok ruských cárov na cisársku hodnosť). Oficiálne sa za ruského cára dal korunovať ako prvý v roku 1547 Rurikovec Ivan IV. Hrozný.

Titul cár sa používal do roku 1721 (Peter Veľký), kedy bol nahradený titulom imperátor („Z milosti božej, MENO, všeruský Imperátor/Imperátorka a Samovládca/Samovládkyňa"). Neoficiálne bol ruský imperátor označovaný ako „cár" až do pádu monarchie v roku 1917. Posledným ruským imperátorom bol Mikuláš II. z romanovskej, respektíve holštajnsko-gottorpskej dynastie, zosadený v roku 1917.

Bulharsko
---------

V Bulharsku prijal ako prvý titul cára (basilea) Bulharov knieža Simeon I. v roku 917 v snahe vyrovnať sa, potom ako dosiahol víťazstvo nad byzantským vojskom pri Anchiale, konštantínopolskému panovníkovi. V roku 1018 prvé bulharské kráľovstvo zaniklo a Bulharsko sa stalo súčasťou Byzantskej ríše. Ku vzniku druhej bulharskej ríše došlo v roku 1186 pod vládou cárov z dynastie Asenovcov. Ani tá však nemala dlhé trvanie. Rozpadla sa koncom 14. storočia pod náporom osmanských Turkov. Samostatný bulharský štát bol obnovený ako kniežatstvo koncom 19. storočia. V roku 1908 prijal jeho vládca Ferdinand I. z Sasko-cobursko-gothajskej dynastie cársky titul. Posledným bulharským cárom bol v rokoch 1943–1946 neplnoletý Simeon II. Po návrate z exilu bol roku 2001 zvolený za predsedu bulharskej vlády.

Referencie
----------

1. ↑  KOMENDOVÁ, Jitka. Rus pod nadvládou Zlaté hordy. In: VYDRA, Zbyněk, et al. *Dějiny Ruska*. Vyd. 1. Praha : NLN, Nakladatelství Lidové noviny, 2017. 504 s. (Dějiny států.) ISBN 978-80-7422-324-2. S. 52.

Pozri aj
--------

* cisár
* car
Schéma prvkov krajinnej sféry (na obrázku je konkrétne jej výrez – krajina) s hornou a dolnou hranicou
**Krajinná sféra** (tiež *geografická sféra* alebo *epigeosféra*) predstavuje súbor fyzicko-geografickej a humánno-geografickej sféry. Je to základný objekt skúmania geografie. Fyzicko-geografickú sféru predstavuje príroda ako taká, všetky sféry – litosféra, atmosféra, biosféra, hydrosféra a pedosféra (niektorí vedci sem zaraďujú aj kryosféru), zatiaľ čo humánno-geografickú sféru predstavuje človek s produktami svojej činnosti (napríklad zástavba, ťažba a podobne). Krajinnú sféru možno rozčleniť z množstva hľadísk. Najmenšou jednotkou je geotop, viacero geotopov tvorí jednotky chórickej dimenzie, tie spolu sa spájajú do jednotiek regionálnej dimenzie a tie zasa sa spájajú do jednotiek planetárnej dimenzie. 
Dokonalým výrezom krajinnej sféry je krajina. O geografickej krajine môžeme hovoriť iba vtedy, keď obsahuje všetky fyzicko-geografické a humánno-geografické prvky.

Hranice krajinnej sféry
-----------------------

Horná hranica krajinnej sfery Zeme môže byť definovaná dvomi spôsobmi: Ekologicke definície kladu hornu hranicu krajinnej sféry do ozonosféry v dolnej časti stratosféry (25 – 30 km) nad zemským povrchom). Ak berieme ako kriterium cirkuláciu vzduchu v troposfere, tak môžeme definovať hornu hranicu ako tropopauzu (v miernych šírkach 10 - 12 km, v okolí rovníka 16 - 18 km a v polárnych oblastiach 8 - 10 km).

Dolnou hranicou krajinnej sféry môže byť Mohorovičičova plocha diskontinuity (35 km pod zemským povrchom), ktorá ohraničuje hĺbku, v ktorej sa nachádza rozhranie medzi zemskou kôrou a najvrchnejšou vrstvou plášťa, na tomto rozhraní sa mení rýchlosť zemetrasných vĺn z dôvodu odlišnej hustoty hornín. ). Iní vedci označujú za spodnú hranicu hĺbku 5 km.

Referencie
----------

1. ↑  SEKO, L. a kol. *Geografia pre 4. ročník gymnázií*. 4. vyd. Bratislava: SPN, 2006. s. 12
2. ↑  kol. aut.*Anatómia Zeme*. Bratislava: Mladé letá, 1998. s. 9

Literatúra
----------

* RIEDLOVÁ, Marie; DEMEK, Jaromír; PECH Jiří. *Úvod do studia geografie a dějiny geografie*. Praha : SPN, 1980, 158 s.

Pozri aj
--------

* Krajina
* Zemský povrch
* Stavba Zeme
* Noosféra

| * z
* d
* u
Sféry Zeme |
| --- |
| 
* Krajinná sféra

 |
| 
* Atmosféra
* Biosféra
* Hydrosféra
* Kryosféra
* Pedosféra
* Litosféra

 |
Fragment fosílneho stavca druhu *L. giganteus*
**Losillasaurus** (Losillský jašter) je rod stredne veľkého sauropóda z prelomu jury a kriedy (pred 150 – 140 miliónmi rokov) patriaceho do kladu Turiasauria. Do rovnakého kladu patria sauropódy Turiasaurus, Galveosaurus a Zby.

Objav
-----

Fosílie tohto stredne veľkého Sauropóda boli objavené v oblasti Los Serranos, v provincii Valencia v Španielsku (súvrstvie Villar del Arzobispo). Fosílny materiál (fragment lebky a postkraniálnej kostry) však patril mladému jedincovi, preto sa dodnes nevie presne určiť jeho veľkosť. Jediný druh **Losillasaurus giganteus** bol popísaný v roku 2001 trojicou španielskych paleontológov.

Popis
-----

Bol to stredne veľký a mohutný bylinožravec s pomerne krátkym krkom a chvostom. Končatiny boli podobne ako pri iných Sauropódoch stĺpovité a telo robustné. Pravdepodobne sa živil listami nižších stromov, ktoré zrejme spásal v stádach. Presné rozmery zatiaľ nemôžeme určiť, ale dĺžka sa odhaduje od 15 do 18 metrov, výška okolo 6 metrov a váha 12 až 15 ton. Omnoho väčší odhad spravený na základe ramennej kosti (humerusu) hovorí o dĺžke 27 metrov.

Zdroje
------

* Losillasaurus - prehistoric-wildlife.com
**Aristón** (starogr. *Ἀρίστων* – *Aristón*) bol olympijský víťaz v pankratiu juniorov v roku 49.

Poplios Kornélios Aristón, syn Eirenaia z Efezu, bol na 207. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu dorastencov. Pankration dorastencov zaradili do programu olympijských hier v roku 200 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Faidimos z Alexandrie. Pankration bol kombináciou boxu a zápasenia. Podľa Pindarovej štvrtej *isthmijskej ódy* pankratista mal mať „*odvahu a silu zúrivého leva a obratnosť a prefíkanosť líšky."*

Socha olympionika Aristóna stála kedysi na posvätnej pôde Olympie. Archeológovia podstavec tejto sochy i s nápisom (*IvO 225*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) objavili pri západnej stene Palaistry. Nápis na podstavci uvádza, že Aristón bol počas súťaže zaradený vždy medzi *anefedrov* (anefedros, postup s vyhraným zápasom, nie čakajúci) a na začiatku zdolal troch súperov. Potom mal ešte siedmich súperov, ktorých tiež premohol a vybojoval si tak nesmrteľnú slávu olympijského víťaza.

Súťaže sa konali vždy vylučovacím systémom a účastníci nastupovali proti sebe vo dvojiciach, tak ako to určil žreb. Keď bol počet účastníkov nepárny, jeden ostal efedrom „*čakajúcim*". Keďže sa v ďalšom kole súperi opäť určili žrebom, mohlo sa stať, že sa takýto efedros mohol vo výnimočných prípadoch dostať bez boja až do finále.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 44.
2. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IvO 225*
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 147.
5. ↑  Macmillan Company, 1912, *American journal of archaeology*, str. 227
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 148.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Horiaca prskavka
Prskavka na vianočnom stromčeku
**Prskavka** je typ zábavnej pyrotechniky v tvare drôtu, ktorého väčšia časť je obalená hmotou z ktorej po zapálení sršia iskry, až kým hmota nezhorí. Slúži ako ozdoba alebo zábavný predmet pri oslavách.

Prskavky horia pri veľmi vysokej teplote, v závislosti od paliva a oxidovadla až 1 000 – 1 600 °C.

Princíp
-------

Prskavky sú vyformované zo zmesi kovových pilín a oxidovadla. Po zapálení prskavky horia v zápalnej hmote obsiahnuté kovové zrniečka (napr. železo) prostredníctvom kyslíka uvoľneného z oxidovadla (napr. dusičnan bárnatý):

2 Ba(NO3)2 → 2 BaO + 2 N2 + 5 O2
4 Fe + 3 O2 → 2 Fe2O3
### Oxidovadlo

Oxidovadlom býva dusičnan draselný (KNO3), dusičnan bárnatý (Ba(NO3)2), dusičnan strontnatý (Sr(NO3)2) alebo chloristan draselný (KClO4).

### Tmel

Horľavý tmel spája a lepí aktívne zložky v zápalnej hmote. Používa sa napríklad dextrín alebo nitrocelulóza.

Pozri aj
--------

* pyrotechnika

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prskavka**
**Vomeronazálny orgán** (**VNO**) alebo **Jacobsonov orgán** (latinsky *organon vomeronasale*) je prídavným čuchovým orgánom niektorých stavovcov (zo skupiny štvornožcov –*Tetrapoda*).

Nachádza sa v kosti zvanej čerieslo (*os vomer*) medzi nosom a ústami. Senzorické neuróny vo vomeronazálnom orgáne sú citlivé na špeciálne chemické zlúčeniny, väčšinou veľké molekuly. Hady a jaštery ho používajú na detekciu koristi, keď vyplazujú rozoklaný jazyk a potom ho po vtiahnutí vsunú do párových otvorov na ústnom podnebí, kde sa ich vomeronazálny orgán nachádza. Niektoré cicavce používajú špecifickú tvárovú grimasu zvanú flémovanie, aby odklonili pachové stopy k tomuto orgánu, zatiaľ čo u iných cicavcov sa celý orgán kontrahuje alebo pumpuje pri nasávaní pachov.

Väčšina živočíchov, ktoré majú vomeronazálny orgán, ho používajú na detekciu feromónov, aj keď iné feromóny detegujú bežným čuchovým orgánom. Na druhej strane, vomeronazálny orgán je zrejme citlivý aj na iné zlúčeniny, nie len feromóny.

Niektorí vedci veria, že u človeka je vomeronazálny orgán nefunkčný a zaniká ešte pred pôrodom, tak ako je to u iných cicavcov (kitovce, niektoré netopiere a ľudoopice). Veria tiež, že u dospelých ľudí neexistuje nervové spojenie medzi vomeronazálnym orgánom a mozgom. Dôkazy však naznačujú, že vomeronazálny orgán neatrofuje, ale ostáva funkčným počas celého života. Táto otázka je ešte stále neobjasnená a ostáva kontroverznou.
**Elektronická adresa** (iné názvy: **e-mailová/emailová/mailová/mejlová/e-poštová adresa**; nepresne: **internetová adresa**; skrátene: **adresa**, **e-mail**, **email**, **mail**, **mejl**, **e-pošta**, v slangu: *majl(ová adresa)*, *meil(ová) adresa* [názvy porov. v článku e-mail]) je adresa, na ktorú sa posielajú e-mailové správy (elektronická pošta), čiže je to údaj, ktorý jednoznačne určuje e-mailovú schránku (angl. *email box*), a tým umožňuje doručenie e-mailovej správy správnemu adresátovi alebo adresátom. 

Elekronická adresa sa skladá z dvoch častí, ktoré sú spojené znakom @ (znak sa v slovenčine nazývaný ako "*Zavináč"*). Prvá časť elektronickej adresy identifikuje používateľa (skupiny používateľov alebo podobne). Druhá časť je názov domény poskytovateľa elektronickej pošty daného užívateľa.

Súčasné programy na čítanie a posielanie elektronickej pošty (tzv. poštový klient) využívajú poštové protokoly (Post Office Protocol (POP), Internet Message Access Protocol (IMAP), Simple Mail Transfer Protocol (SMTP)), ktoré umožňujú pridať k adrese (pred ňu) aj ľubovoľný text napríklad meno a priezvisko napríklad 'Dora Enzinger' <dora.enzinger@stuba.sk>. Táto textová časť býva oddelená úvodzovkami alebo apostrofami a potom samotná adresa, v ktorej nesmú byť medzery ani vyhradené znaky ani diakritika býva oddelená lomenými (ostrými) zátvorkami <>. Textová časť je nepovinná, používateľ si ju môže zvoliť skoro ľubovoľne. Správa bude doručená správne aj bez nej, stačí teda adresovať len dora.enzinger@stuba.sk. Viacero adries sa oddeľuje čiarkou.

Poštové servery spravidla nie sú pri spracovaní adresy odosielateľa a / alebo príjemcu case sensitive (nerozlišujú malé a veľké písmená). Je to v súlade s RFC 5321 odst. 2.4, kde sa dovoľuje v lokálnej časti adresy (pred zavináčom) používať aj malé aj veľké písmená, odporúčané sú však malé. Závisí od poštového servera ale u nás je zvykom, že dora.enzinger@stuba.sk a napríklad Dora.Enzinger@stuba.sk smerujú do tej istej poštovej schránky.

Elektronická adresa môže v e-maily byť použitá na označenie adresáta (To: „komu") alebo adresáta kópie (Cc: carbon copy) alebo adresáta slepej kópie (Bcc: blind carbon copy).

Pozri aj
--------

* E-mail
* Zavináč (znak)
Tsutomu Nihei - Lucca Comics & Games 2015
**Cutomu Nihei** (jap. 弐瓶 勉 *Nihei Tsutomu*, \* 1971) je japonský mangaka, ktorému sa podarilo uspieť aj v USA.

Začiatky
--------

Po tom, čo vyštudoval architektúru sa rozhodol, že skúsi štastie v New Yorku ako architekt. Chvíľu tam pracoval, ale keď zistil ako to tam chodí, vrátil sa späť do Japonska. Tam sa rozhodol stať sa komiksovým tvorcom a nastúpil do redakcie magazínu *Afternoon* (vydavateľstvo Kódanša). Najprv pracoval ako asistent tvorcu Cutomu Takahašiho, autora mangy *Džiraišin*. Táto spolupráca veľmi ovplyvnila jeho štýl kreslenia postáv. Neskôr debutoval v *Afternoon* svojím prvým dielom *BLAME!*. Cutomu priznáva, že ho ovplyvnil štýl *bande dessinée* (francúzsky komiksový strip), zatiaľ čo jeho prvá vášeň, architektúra hrá významnú rolu pri vytváraní pozadí.

Práce
-----

* **BLAME!**

(ブラム!) Debutová manga a zároveň jeho najúspešnejšia práca. BLAME! má 10 dielov. Je to o osamelej postave menom *Killy*, ktorá putuje zdanlivo nekonečnými chodbami štruktúry a hľadá človeka, ktorý by mal čistý Terminálový gén, ktorý umožňuje prístup do virtuálneho priestoru nazývaný Net Sphere. Počas svojho putovania stretne vedkyňu Cibo, ktorá sa k nemu pridá a pomôže mu s jeho pátraním. Atmosféra je tu veľmi temná, až depresívna.

* **Noise**

(ノイズ) Noise je manga, ktorá sa odohráva chronologicky ešte pred BLAME!-om. Táto manga bola však vydaná až po prvých dieloch BLAME!.

* **BLAME! Academy**

Kratšia paródia na mangu BLAME!, kde sú všetky postavy zasadené do nezvyklej role študentov a učiteľov.

* **Biomega**

(バイオメガ) Zjavne sa celý príbeh odohráva v rovnakom svete ako BLAME!. Avšak tento projekt je zrušený.

* **Net Sphere Engineer**

Príbeh sa zjavne odohráva v rovnakom svete ako BLAME! nejaký čas po skončení série BLAME!

* **Wolverine: Snikt!**

Tsutomu dostal ponuku od C.B. Cabulski, aby spravil nejaký príbeh z prostredia X-Menov a ako fanúšik postavy *Wolverine* skočil hneď po tejto šanci a vytvoril tuto plne farebnú mangu pre *Marvel*.

Autoritné údaje: * BnF: 13617093b
* GND: 123350913
* ISNI: 0000 0000 7778 7367
* LCCN: n2006071037
* VIAF: 10751925
* WorldCat: lccn-n2006071037
**Elektronická nástenka**[1] (iné názvy: **online nástenka, (online) bulletin board, bboard, (online) message board**; nepresne *bulletin board system, BBS*) môže byť:

* diskusia v rámci Bulletin Board Systemu
* online fórum
* v trochu širšom zmysle: počítačový systém, ktorý umožňuje používateľom prístup zo vzdialených terminálov na texty a programy, ktorými vzájomne prispievajú používatelia, a ktoré sú centrálne uložené [2]

**Elekronická nástenka** alebo **online nástenka** môže byť aj webová stránka, ktorý funguje ako ekvivalent fyzickej nástenky (čiže sú tam umiestnené oznamy).

Referencie
----------

1. ↑  termín podľa *Encyklopédie Beliany*
2. ↑  bulletin in: *Oxford English Dictionary*, Second edition, 1989; online version June 2012, ; accessed 07 September 2012.

Symbol rozcestia

*Toto je rozlišovacia stránka. Obsahuje rozličné významy uvedeného hesla.*

Ak ste sa sem dostali cez odkaz v článku, prosím, vráťte sa a opravte ho tak, aby odkazoval priamo na najvhodnejší význam.
**Bel** (*B*) je bezrozmerná meracia jednotka, ktorá udáva pomer medzi dvomi (najmä) elektrickými veličinami (dvoma výkonmi, napätiami alebo prúdmi) alebo akustickými veličinami (akustickými výkonmi, akustickými intenzitami alebo akustickými tlakmi). Používa sa predovšetkým v telekomunikáciách, elektrotechnike a akustike. Jednotka je pomenovaná podľa významného amerického vynálezcu Alexandra Grahama Bella.

V praxi sa najčastejšie používa ako **decibel** (*dB*), pretože bel je v praxi priveľká jednotka. 1 dB = 0,1 B. Výhoda používania decibelov je v tom, že aj veľmi veľké pomery sa dajú vyjadriť „rozumnými" číslami. Decibel sa často používa najmä ako vyjadrenie hladiny intenzity zvuku.

Definícia
---------

1 decibel je definovaný ako desaťnásobok dekadického logaritmu pomeru výkonov (elektrického, akustického) alebo intenzít (svetelná intenzita).

{\displaystyle \quad P\_{\mathrm {dB} }=10\log \_{10}\left({\frac {P}{P\_{0}}}\right)}
Podobne sa dá decibel použiť aj pre pomery napätí alebo tlakov. Vzhľadom na to, že výkon na konštantnej impedancii je druhou mocninou napätia, po zlogaritmovaní sa exponent prenáša do konštanty pred logaritmom:

{\displaystyle \quad U\_{\mathrm {dB} }=20\log \_{10}\left({\frac {U}{U\_{0}}}\right)}
V menovateli zlomku sa nachádza tzv. referenčná hodnota, čo je zvolená konštanta. Ak je to pre danú oblasť pevne stanovená hodnota (zväčša normou, napr. v telekomunikáciách), miera v decibeloch je *absolútna*, ak je to pre konkrétne použitie zvolená hodnota (podľa toho, ako je to v danej aplikácii výhodné), ide o tzv. *relatívnu mieru v decibeloch*.
O jazyku symbolických inštrukcií pozri *jazyk symbolických inštrukcií.*
**Assembler** (angl. *assembler*) je počítačový program na preklad z jazyka symbolických inštrukcií do strojového kódu.

**Krížový assembler** (pozri aj krížový kompilátor) produkuje kód pre jeden typ procesora, ale beží na inom.

Procedúra prekladu sa nazýva aj zostavenie.

Assembler okrem prevodu inštrukcií JSI na číselne vyjadrené inštrukcie poskytuje možnosť použitia symbolického označenia pre miesta v pamäti (čo šetrí únavné ručné prepočítavanie pamäťových adries po každej malej úprave), prípadne schopnosti preprocesora ako makrá či náhrada textu.

Je omnoho jednoduchšie napísať asembler ako kompilátor jazyka vyššej úrovne a ako také existujú od 50. rokov 20. storočia. Moderné assemblery, obzvlášť pre RISCové architektúry optimalizujú radenie inštrukcií tak, aby sa optimálne využívala pipeline CPU.

Assemblery vyššej úrovne poskytujú jazykové abstrakcie jazykov vyššej úrovne ako vyššie riadiace štruktúry, deklarácie a volania funkcií a abstraktné údajové typy ako záznam, množina či trieda.
**Eminencia** (lat. eminentia) je titul a oslovenie kardinálov a veľmajstra rádu Maltézskych rytierov.

História tohoto titulu spadá do obdobia tridsaťročnej vojny, kedy jeho zavedením pápež Urban VIII. zdôraznil spoločenské a politické postavenie kardinálov. Význam tohoto kroku spočíval predovšetkým v zaradení tohoto titulu ihneď za titul panovníka, čo dlhodobo posilnilo spoločenské postavenie kardinálov, čo spolu s ďalšími opatreniami zvýšilo politický vplyv cirkvi.

Roku 1630 tento titul pridelil pápež Urban VIII. veľmajstrom rádu Maltézskych rytierov, čím sa snažil posilniť svoj (pápežov) vplyv na tento rád.

Titul sa používa s predsunutým privlastňovacím zámenom "Jeho" a obe časti titulu sa majú písať s veľkým začiatočným písmenom, napríklad Jeho Eminencia, kardinál... alebo v oslovení Vaša Eminencia, veľmajster rádu Maltézskych rytierov...

Slovenskí držitelia titulu
--------------------------

* J. Em. Mons. Jozef kardinál Tomko, kardinál Svätej rímskej cirkvi, emeritný prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov
* J. Em. Mons. Ján Chryzostom kardinál Korec, kardinál Svätej rímskej cirkvi, biskup nitriansky
* J. Em. Mons. ThDr. Ján kardinál Černoch, kardinál Svätej rímskej cirkvi, arcibiskup ostrihomský
* J. Em. Mons. Alexander Štefan kardinál Rudnay, kardinál Svätej rímskej cirkvi, arcibiskup ostrihomský, prímas uhorský
* J. Em. Mons. Ján Krstiteľ kardinál Scitovský, kardinál Svätej rímskej cirkvi, arcibiskup ostrihomský, prímas uhorský

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eminence na českej Wikipédii.*

* Milan Buben in Encyklopedie heraldiky, ISBN 80-7277-135-3; heslo eminence str. 127-8

Pozri aj
--------

* Excelencia
**Pertinax**, celým menom **Publius Helvius Pertinax** (\* 1. august 126 – † 28. marec 193) bol rímsky cisár, ktorý vládol od 1. januára do 28. marca v roku 193.

Pertinax sa narodil v Ligúrii. Otec Helvius Successus, pôvodne prepustený otrok pracoval v obchode s drevom. Pertinax za mlada spočiatku vyučoval vo svojom rodisku gramatiku, potom nastúpil k vojsku a ako muž vynikajúcich schopností dosiahol hodnosť veliteľa, ktorý velil jednotkám v Sýrii, Británii a Moesii. Potom sa na kratší čas vrátil k občianskemu životu a vykonával funkciu prokurátora v Itálii a neskôr v Dácii. Znova ho povolali do armády, kde ako veliteľ légie v Pannónii bojoval proti Germánom.

Zúčastnil sa na ťažení Marca Aurélia pri obrane severných hraníc ríše a cisár ho ako jedného z najschopnejších veliteľov povýšil do senátorského stavu s hodnosťou prétora. 

V roku 171 bojoval v Raetii v roku 175 v Sýrii pri potlačení povstania Avidia Cassia. Za vlády Commoda upadol do nemilosti pre podozrenie na účasti sprisahania, ale v roku 185 ho povolali z výslužby aby prevzal velenie nad armádou v Británii. 

V roku 188 bol v provincii Africa prokonzulom a v čase zavraždenia Commoda pretoriánmi zastával úrad mestského prefekta v Ríme. Hneď po smrti Commoda na prelome rokov 1. januára v roku 193 pretoriáni vyhlásili Pertinaxa za cisára. Hospodársky stav ríše po vláde jeho predchodcu bol veľmi zlý, preto sa pokúsil o reformy, ktoré by mohli zlepšiť stav štátnych financií. Svojou až úzkostlivou šetrnosťou však veľmi skoro prišiel o popularitu. Po nezhode s pretoriánmi, ktorým vyplatil len polovicu zo sľúbených odmien bol 28. marca v roku 193 zavraždený na podnet svojho nástupcu Didia Juliana.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pertinax (rímsky cisár)**

  


|  |
| --- |
| Pertinax |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Commodus** | **Rímsky cisár**193 – 193 | Nástupca**Didius Julianus** |

Autoritné údaje: * BnF: 12296804p
* GND: 11879048X
* ISNI: 0000 0000 6139 0277
* LCCN: n93094302
* VIAF: 74649434
* WorldCat: lccn-n93094302
Rôzne rotácie Galaxie
**Diferenciálna rotácia** je rotácia, pri ktorej oblasti rozlične vzdialené od rotačnej osi alebo od rovníka majú rôznu uhlovú rýchlosť. Pozoruje sa napríklad vo vonkajších oblastiach Galaxie. 

Hviezdy, ktoré sú ďalej od stredu Galaxie, majú uhlovú rýchlosť menšiu a pri rotácii Galaxie zaostávajú za hviezdami bližšími k stredu Galaxie. Diferenciálna rotácia sa pozoruje aj na povrchu Slnka a veľkých planét: čím ďalej je určitá vrstva fotosféry od rovníka Slnka, tým má menšiu uhlovú rýchlosť rotácie. Podobný jav sa pozoruje aj v atmosférach Jupitera a Saturna.

Externé odkauźy
---------------

* A simulation of the effects of differential rotation on stellar absorption-line profiles by Ansgar Reiners
* A. Reiners & J. H. M. M. Schmitt: On the feasibility of the detection of differential rotation in stellar absorption profiles, Astronomy and Astrophysics 384, 155-162 (2002) -
* explanation of increased angular velocity at equatorial latitude due to overshoot of mass arriving from heated core


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálAstronomický portál |

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Adalbert Babenberský** nazývaný *Víťazný* (nem.  *Adalbert der Siegreiche*, 985? – 26. mája 1055, Melk) bol gróf zo Schweinachgau a z Künziggau a neskôr rakúsky markgróf. Pre svoj diplomatický um získal povesť veľkého politického stratéga,:79 Otto z Freisingu začína jeho osobou svoju *Babenberskú kroniku*.

Život
-----

Narodil sa ako posledný syn markgrófa Leopolda I. a Richardis zo Sualafeldgau. V roku 1018 po smrti staršieho bezdetného brata Henricha získal markgrófsky titul. Jeho druhou ženou sa stala Frozza, dcéra benátskeho dóžu Otta Orseola. Frozzin brat Peter Orseolo sa v roku 1038 stal kráľom Uhorska a v nasledujúcich rokoch svojou politikou poštval proti sebe cisára, miestnych magnátov a vdovu po kráľovi.:77 V roku 1041 ho z krajiny vyhnali a Peter našiel azyl na Adalbertovom dvore.

Na jeseň 1041 sa konal ríšsky snem, kde sa Peter Orseolo poddal cisárovi rovnako ako české knieža Břetislav I. jeho doterajší spojenec, ktorému Adalbertov syn Leopold obsadil bližšie nešpecifikovanú pevnosť v pomedzí. Všetci zúčastnení sa potom spoločne rozhodli na úder proti novému uhorskému kráľovi Samuelovi, ktorý v tú istú dobu nečakane zaútočil na Adalbertovu Východnú marku. Adalbert spoločne so synom Leopoldom útok odrazil.:78 Boje o Uhorsko pokračovali s prestávkami až do roku 1044, kedy sa Peter Orseolo vrátil na čas naspäť na uhorský trón.

Markgróf Adalbert prišiel v decembri roku 1043 o svojho syna Leopolda, veľkého hrdinu uhorských vojen. V roku 1050 sa podieľal na výstavbe opevnenia zničeného Hainburgu a keď v roku 1055 umieral, patrili Babenbergovci k najmocnějším rodom v tedajšom Bavorsku.:79 Jeho nástupcom sa stal druhorodený syn Ernest, ktorý pokračoval v tradičnom spojenectve s cisárskym dvorom.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  VEBER, Václav, et al. *Dějiny Rakouska*. 1. dopl. a rev. vyd. [i.e. 2. vyd.] Praha : NLN, Nakladatelství Lidové noviny, 2002. 734 s. (Dějiny států.) ISBN 80-7106-634-6.
2. ↑  ŽEMLIČKA, Josef. *Čechy v době knížecí : (1034–1198)*. Praha: Nakladatelství Lidové noviny. ISBN 978-80-7106-905-8.
3. ↑  Allgemeine Deutsche Biographie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adalbert (Rakúsko, Babenberg)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vojtěch Babenberský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 13324993X
* VIAF: 47946693