recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Agésilaos I.** alebo **Agésiláos I.** alebo **Agesilaos I.** (starogr. Ἀγησίλαος - Agésilaos/iný prepis Agésiláos) bol kráľ Sparty (pravdepodobne mýtický) približne koncom deviateho storočia pred Kr. (možno 820 – 790 pred Kr.). Pochádzal z kráľovského rodu Agiovcov. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Eurypontovcov bol Polydektes.

Obdobie dejín v Sparte, keď mal vládnuť Agésilaos I. je takmer neznáme. Literárnych zdrojov je málo a pochádzajú od antických historikov, ktorí ich zaznamenali o niekoľko storočí neskôr, preto je nutné predpokladať, že už čerpali väčšinou z mýtov. Najstarší známy historický záznam, kde sa meno kráľa Agésilaa uvádza, je od historika Herodota. Je to však len strohá informácia, z ktorej sa dozvedáme len toľko, že jeho predchodcom bol Doryssos a nástupcom Archelaos.

Historik a geograf Pausanias napísal, že jeho spolukráľom bol Polydektes pochádzajúci z kráľovského rodu Eurypontovcov. Do obdobia vlády spolukráľov Polydekta a Agésilaa kladie historik Plutarchos pôsobenie zákonodarcu Lykurga. Plutarchos píše, že medzi kráľmi predchodcov Agésilaa a Polydekta vládli nezhody, krajina žila v nepokojných časoch a viedla neustále vojny s Argom. Zmena sa zrodila až za Lykurga, ktorý svojimi zákonmi dopomohol k stabilite v Sparte. Podľa Plutarcha bol Lykurgos mladším bratom kráľa Polydekta. Po jeho smrti sa na krátky čas stal kráľom, ale po zistení, že manželka Polydekta čaká dieťa sa trónu vzdal. Bližšie informácie týkajúce sa vlády Agésilaa nám antickí historici neposkytujú.

Zdroje
------

* Herodotos, *História*, VII, 204.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3, 2, 4 – 5; 4,4,2.
* Plutarchos, *Lykurgos*.

  


|  |
| --- |
| Agésilaos I.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Doryssos** | **kráľ**820 pred Kr. – 790 pred Kr. (letopočty sú fiktívne) | Nástupca**Archelaos** |
V týchto miestach vznikne jeden zo vstupov do vestibulu stanice Písnice
**Písnice** je chystaná stanica metra v Prahe na linke. Bude sa nachádzať na úseku I.D2 medzi stanicami Libuš a Depo Písnice pod Libušskou ulicou v štvrti Písnice. Sprevádzkovanie stanice sa predpokladá v roku 2027.

Štatistiky
----------

Stanica Písnice sa bude nachádzať pod Libušskou ulicou v Prahe 4 v štvrti Písnice. Bude hĺbená v hľbke 13 m.

Písnice budú mať jeden výstup s jednými podpovrchovými vestibulmi, umiestnenými priamo pri križovatke ulíc Libušská a V Lužích. Pri stanici vznikne záchytné parkovisko P+R so 400 miestami.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Písnice (stanica pražského metra)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Písnice (stanice metra) na českej Wikipédii.*

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← smer Bělnice | **Pražské metro – linka D** | smer Náměstí Republiky → |
| **Bělnice** | **Písnice** | **Libuš** |
| Bělnice – Písnice – Libuš – Nové Dvory – Thomayerova nemocnice – Krč – Ryšánka – Pankrác  bezbariérový prístup – Námestí Bratří Synků – Náměstí Míru  – Hlavní nádraží  bezbariérový prístup – Náměstí Republiky  |
Súradnice: 55°45′13.04″S 37°38′6.4″V﻿ / ﻿55,7536222°S 37,635111°V﻿ / 55.7536222; 37.635111

Chrám Všetkých svätých v Moskve.
**Chrám Všetkých svätých na Kuliškach** (rus. Церковь Всех Святых на Кулишках) je pravoslávny chrám v Moskve na Slovanskom námestí neďaleko Kitaj-goroda.

História
--------

Prvý chrám postavil vládca Moskvy a víťaz nad tatárskymi hordami Dmitrij Donský na pamiatku víťazstva na Kulikovskom poli. Je to prvý chrám, ktorý bol postavený ako pamätník bojovej slávy ruských vojakov. Išlo o drevený chrám, ktorý niekoľkokrát vyhorel. Preto bol v rokoch 1687 až 1689 prestavaný v štýle moskovského baroka. Chrám bol v roku 1930 komunistami zatvorený a dlho chátral. V roku 1975 bola jeho budova zveraná Múzeu histórie mesta Moskvy.

### Súčasnosť

V roku 1991 bol chrám po dlhých rokoch vrátený ruskej pravoslávnej cirkvi a opäť sa v ňom slúžia pravoslávne bohoslužby. Od roku 1998 sa stal sídelným chrámom Alexandrijskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Alexandria) v Rusku, ktorý bol preložený z mesta Odesa.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám Všetkých svätých (Moskva)**

Externé odkazy
--------------

* Оficiálna stránka chrámu
* Росписи в Храме
* Официальная информация
* Церковь Всех Святых на Православие.Ru
* Церковь Всех Святых на *sobory.ru*
**Agénor** (iné názvy: **Agénór**, **Agenor**; starogr. *Ἀγήνωρ* – *Agénor*, iný prepis:*Agénór*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 360 pred Kr.

Agénor, syn Theopompa z Téb, si na 105. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v zápasení dorastencov. Túto disciplínu zaradili do programu na 37. olympijských hrách a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Keď cestovateľ Pausanias v druhom storočí navštívil Olympiu, pri prehliadke olympijskej *Altidy* ho zaujali sochy olympijských víťazov. Jednou z týchto sôch bola aj socha olympionika Agénora, o ktorej zaznamenal: „*Argejský Polykleitos – nie však tvorca sochy bohyne Héry – žiak Naukyda, vytvoril chlapčenského víťaza v zápasení, tébskeho Agénora. Socha bola venovaná menom kmeňa Fókov, pretože Theopompos, otec Agénorov, bol pohostinným priateľom ich kmeňa.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,6,2.
2. ↑  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 174.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Džiró Sató
**Džiró Sató**, jap. 佐藤 次郎 / *Satō Jirō* (\* 5. január 1908, prefektúra Gunma - † 5. apríl, 1934, Melacký prieliv) bol japonský tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy v tenise patria účasti v semifinále dvojhry na grandslamových turnajoch French Championships (1931, 1933), Wimbledon (1932, 1933) a Australian Championships (1932), a účasti vo finále štvorhry na turnajoch Wimbledon (1933) a Australian Championships (1932 v zmiešanej štvorhre).

Vo svojej dobe dokázal poraziť špičkových svetových tenistov, napr. Freda Perryho, Jacka Crawforda či Bunnyho Austina.

Japonsko reprezentoval aj v Davisovom pohári, odohral celkovo 28 zápasov, z toho 18 v dvojhre (14 výhier, 4 prehry) a 10 v štvorhre (8 výhier, 2 prehry).

5. apríla 1934 spáchal v Malackom prielive počas plavby na zápas Davisovho pohára samovraždu skokom do vody.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jiro Sato na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Džiró Sató**
**Agénor** alebo **Agénór** alebo **Agenor** (starogr. *Ἀγήνωρ* – *Agénor*/iný prepis *Agénór/Agenor*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky.

Agénor bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Agénorovi potom za manželku vybrali Kleopatru, dcéru Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád a konala sa svadba. Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Danaos mal dve dcéry, ktoré sa volali Kleopatry. Manželka Agénora bola podľa neho dcérou Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie.

Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Prostý ozubený prevod
Ozubnicový prevod
**Ozubené koleso** je disk, ktorý má na obvode zuby.

Použitie
--------

Používa sa na: 

* prevod momentu sily
* zmenu osi otáčania
	+ kužeľové súkolesie - pre rôznobežné osi
	+ závitovkové súkolesie (slangovo šnekové) - pre mimobežné osi
	+ skrutkové súkolesie - pre mimobežné osi
* Zmenu pohybu z otočného na priamy alebo opačne - (s ozubnicou alebo ozubeným hrebeňom)

Typy
----

### Podľa ozubenia

* Evolventné ozubenie - najčastejšie
* Cykloidné
* Rebrové - napr. aj starých mlynoch
* Hypoidné

### Podľa tvaru

* Valcové
* Kužeľové

### Prevody

* Prosté
* Skrutkové
* Ozubnicové (tyčové)
* Planétové

Modul
-----

Modul je časť obvodu rozstupovej kružnice,pripadajúca na jeden zub kolesa. Modulom sa určuje hlavne veľkosť ozubeného kolesa. 

**Ozubené kolesá v tom istom prevode musia mať rovnaký modul**

Modul sa vyberá podľa výkonu, ktorý musí dané koleso prenášať. 

* Väčší modul je pre väčší výkon
* Menší modul pre menšiu veľkosť (a sčasti aj väčšiu presnosť)

Modul *m* sa vypočíta ako:

{\displaystyle m={\frac {p}{\pi }}}

**kde:**

*p* je obvodová vzdialenosť dvoch zubov (ich osí)
Každý zub má dve časti:

* *Hlava* - veľkosť hlavy je rovná modulu
* *Päta* - tiež rovná modulu plus pracovná vôľa

*Pracovná vôľa* môže byť od 10% do 50%, ale najčastejšie 25%.

*Pracovná vôľa* (*vôľa v zuboch*) sa volí väčšia pri väčších otáčkach, znižuje však presnosť pri zmene smeru otáčania (prevod chvíľu nereaguje).

Vzdialenosť osí dvoch ozubených kolies *D* sa vyráta ako:

{\displaystyle D=m{\frac {z\_{1}+z\_{2}}{2}}}

**kde:**

*z1*, *z2* - počet zubov kolesa 1 a 2
*m* - modul

Pozri aj
--------

* Prevodovka
* Bezvôľová prevodovka
* Evolventné ozubenie

Referencie
----------

1. ↑  UNIZA. *Kapitola 11.2 Základné pojmy a hlavné rozmery ozubenia* [online]. konstruovanie1.uniza.sk, [cit. 2021-03-22]. Dostupné online.
**Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko** (\* 18. júl 1932, stancia Zima, Irkutská oblasť – † 1. apríl 2017 Tulsa, USA) bol ruský a sovietsky básnik, prozaik, filmár a publicista.

Život
-----

Narodil sa 18. júla 1932 v rodine geológa a milovníka poézie Alexandra Rudoľfoviča Gangnusa (1910 – 1976), ktorý bol pôvodom pobaltský Nemec. Jeho matka Zinaida Jermolovna Jevtušenková (1910 – 2002) bola tiež vyštudovaná geologička, živila sa však ako herečka a kultúrna pracovníčka. Matka mu po návrate z vojnovej evakuácie v sibírskom meste Zima v Irkutskej oblasti zmenila meno na svoje dievčenské. Pri formalitách pri zmene priezviska zámerne zadala nesprávny dátum narodenia, pretože priezvisko bolo možné zmeniť iba do 12 roku života dieťaťa. V jeho nových dokladoch bol preto zapísaný rok narodenia 1933.

V roku 1948 sa zúčastnil s otcom na geologickej expedícii v Kazachstane. Počas štúdií na Literárnom inštitúte mu vyšla básnická zbierka *Rozviedčici budúcnosti* (Razvedčiki buduščego, 1952) a autobiografická poéma *Stanica zima* (Stancija zima, 1953). Popularitu si získal ako básnik venujúci sa aktuálnym témam a spolu s Roždestvenským a Voznesenským tvorili prúd „novej poézie". 

Aktívne sa zúčastňoval na verejnom a politickom živote, protestoval proti vstupu vojsk varšavskej zmluvy do Československa v roku 1968, aj proti nútenej emigrácii Solženicyna. Vystupoval proti cenzúre komunizmu, tri roky pôsobil ako poslanec parlamentu. Bol čestným členom Americkej akadémie umení a Európskej akadémie vied a umení. Žil striedavo v Moskve a Tulse v Oklahome, kde zomrel vo veku 84 rokov.

Dielo
-----

Najznámejším autorovým dielom je román *Kde rastú najkrajšie jahody* (Jagodnyje mesta, 1981), kde uvažuje o ľudských hodnotách v období perestrojky. Tento román, ako aj celkovo jeho prozaická tvorba, vyvolali rôzne protirečivé reakcie. Ďalším Jevtušenkovým prozaickým dielom je román s autobiografickými črtami *Neumieraj pred smrťou* (Ne umiraj prežde smerti, 1993).

Čo sa poézie týka, Jevtušenko prispel do ruskej literatúry básnickými zbierkami ako *Stanica zima* (Stancija zima), *Rozviedčici budúcnosti* (Razvedčiki buduščego), *Stalinovi nástupcovia* (Nasledniki Stalina), *Po Prahe idú tanky* (Tanki idut po Prage), či poémami *Pod kožou sochy Slobody*, *Mama a neutrónová bomba*, *Trinásť*.

Jevtušenko tiež spolupracoval s hudobníkmi. Známa je napríklad spolupráca s Dmitriom Šostakovičom na jeho *13. symfónii - Babij Jar*.

Referencie
----------

1. ↑  TASR. *Zomrel ruský básnik Jevtušenko, protestoval proti sovietskej okupácii* [online]. sme.sk, 01.04.2017, [cit. 2017-04-01]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko**

Autoritné údaje: * abART: 79034
* BnF: 11902052k
* GND: 118776215
* ISNI: 0000 0001 2029 3363
* LCCN: n79107945
* NK ČR: jn19981001566
* SNK: 173935
* VIAF: 79846190
* WorldCat: lccn-n79107945
**Jevgenij Igorevič Tarelkin** (rus. Евгений Игоревич Тарелкин; \* 29. december 1974, Pervomajsk) bol pilot ruského vojenského letectva, ktorý slúžil v leteckom pluku pri Stredisku prípravy kozmonautov (CPK). Od mája 2003 je kozmonautom, členom oddielu kozmonautov CPK. Na svoj prvý kozmický let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) letel na palube Sojuzu TMA-06M ako člen Expedície 33 a 34. Štart bol naplánovaný na september 2012, ale po miernom posune sa uskutočnil 23. októbra 2012. Tarelkin na tomto lete strávil vo vesmíre 143 dní.

Život
-----

### Mladosť

Jevgenij Tarelkin pochádza zo zabajkalského Pervomajsku, po strednej škole bol prijatý na štúdium na Jejskú vojenskú vysokú leteckú školu (rus. Ейское Высшее военное авиационное училище летчиков), absolvoval ju roku 1996. Roku 1998 vyštudoval Gagarinovu vojenskú leteckú akadémiu (rus. Военно-воздушную академию им.Ю.А.Гагарина).

Po štúdiu slúžil v leteckom pluku pri Stredisku prípravy kozmonautov (CPK) ako starší skúšobný palubný inžinier, na lietadlách Iľjušin Il-76 a česko-slovenských Aero L-39 Albatros a Aero L-29 Delfín nalietal 207 hodín, stal sa inštruktorom výsadkárskej prípravy s 500 zoskokmi.

### Kozmonaut

Prihlásil sa do výberu kozmonautov a 29. mája 2003 získal odporúčania Štátnej medzirezortnej komisie na zaradenie do oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 5. júla 2005 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.

V letovom pláne NASA z 2. júna 2010 je uvedený ako člen záložnej posádky Expedície 31 /32 (štart v Sojuze TMA-04M je pripravovaný na marec 2012) a hlavnej posádky Expedícia 33/34 so štartom 23. októbra 2012.

Jevgenij Tarelkin je ženatý, má jednu dcéru.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: rev. 2010-06-27, [cit. 2010-06-27]. Kapitola Евгений Игоревич Тарелкин. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  William Harwood. *Three-man crew launches for International Space Station* [online]. Spaceflight Now, 2012-10-23, [cit. 2012-10-23]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jevgenij Tarelkin na českej Wikipédii.*



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
**Damatrios** (starogr. *Δαμάτριος* – *Damatrios*) sa v roku 208 pred Kr. stal olympijským víťazom v behu dorastencov na jedno stadion a o osem rokov neskôr víťazom v dolichu.

Damatrios, syn Aristippa z Tegey, bol na 143. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion a na 145. hrách v dolichu. Podľa Pausania sa beh dorastencov na jedno stadion stal olympijskou disciplínou na 37. hrách v roku 632 pred Kr. Dolichos zaradili do olympijského programu na 15. hrách v roku 720 pred Kr.

Záznam o olympijských víťazstvách Damatria je uvedený na starovekej kamennej stéle (IG 5.2 143.) objavenej v Grécku, ktorá tiež uvádza, že Damatrios sa v dolichu presadil aj na iných celogréckych hrách, a to dvakrát v Delfách, dva alebo trikrát v Isthmii a štyrikrát v Nemei.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *IG 5.2 143.*
2. 1 2  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z* str. 48
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
EGA grafika, program Arachne
**EGA** (*Enhanced Graphic Adapter*) je štandard grafickej karty, ktorý nahradil predchádzajúci štandard CGA. Sám bol po niekoľkých rokoch vytlačený štandardom VGA.
Grafické karty EGA sa objavili v roku 1984, spoločne s novou radou počítačov IBM AT.

Každej z 16 farieb je možné priradiť jedinečné RGB kód farby pomocou palety mechanizmu v 640 × 350 vo vysokom rozlíšení na palete 64 farieb sú vyrovnané. RGB súprava sa skladá zo všetkých možných kombinácií dvoch bitov na pixel na červenú, zelenú a modrú. EGA zahŕňa aj plnú 16-farebnú verziu CGA 640 × 200 a 320 × 200 v grafických režimoch a iba CGA / RGB farby sú k dispozícii v týchto režimoch. Pôvodná CGA režimov sú tiež prítomné, aj keď EGA nie je 100% hardware kompatibilné s CGA. EGA môže riadiť jedine MDA a sledovať pomocou špeciálneho nastavenia prepínačov na doske. 

EGA karty sa pripájali k PC pomocou ISA zbernice a boli k dispozícii v 8-bit verzia. Základné IBM EGA karta prišli s 64 kilo bytmi s video pamäte ,stačí zvládnuť čiernobiele - vysoké rozlíšenie grafiky , pri neskoršom rozšírení video pamäte na 256 KB mohli zobrazovať aj vo vysokom rozlíšení farebne.

Standard EGA sa stal zastaraný potom, čo spolu s novou radou IBM PS/2 bol v roku 1987 predstavený nový štandard VGA.

| * z
* d
* u
Štandardy počítačových zobrazovacích zariadení |
| --- |
| Video Graphics Array | 
* QQVGA
* HQVGA
* QVGA
* WQVGA
* HVGA
* VGA
* WVGA
* FWVGA
* SVGA
* DVGA
* WSVGA

 |
| Extended Graphics Array | 
* XGA
* WXGA
* XGA+
* WXGA+
* SXGA
* SXGA+
* WSXGA
* UXGA
* WUXGA

 |
| Quad Extended Graphics Array | 
* QWXGA
* QXGA
* WQXGA
* QSXGA
* WQSXGA
* QUXGA
* WQUXGA

 |
| Hyper Extended Graphics Array | 
* HXGA
* WHXGA
* HSXGA
* WHSXGA
* HUXGA
* WHUXGA

 |
| High-Definition | 
* nHD
* qHD
* HD
* FHD
* QHD
* WQXGA
* UHD
* FUHD

 |
| Grafické adaptéry | 
* EGA
* CGA
* HGC
* MCGA
* MDA
* PGC

 |
Predseda Dočasného výboru Štátnej dumy Michail Rodzianko.
**Dočasný výbor Štátnej dumy** (rus. Временный комитет Государственной думы alebo Временный комитет Государственной Думы для водворения порядка в Петрограде и для сношения с учреждениями и лицами doslovne Dočasný výbor Štátnej dumy pre ustanovenie poriadku v Petrohrade a nadviazanie vzťahov s orgánmi a osobami) bol zákonodárny orgán Ruského impéria založený zároveň s Petrohradskou radou pracujúcich a armádnych poslancov dňa 13. marca 1917 (podľa juliánskeho kaledára 28. februára 1917).

Časť poslancov Dočasného výboru Štátnej dumy.
Prvý zjazd výboru sa konal na základe nariadenia ruského cára Mikuláša II. počas ozbrojeného povstania po vypuknutí Februárovej revolúcie. Súčasťou výboru boli členovia všetkých frakcií štátnej dumy okrem prívržencov monarchie. Jeho predsedom sa stal Michail Rodzianko. Členovia boli N. V. Nekrasov, N. I. Dmitrejev, V. A. Rževskij, N. S. Čcheidze, A. F. Kerenskij, P. N. Miľukov, A. I. Konovalov, M. A. Karaulov, S. I. Šidlovskij, V. V. Šuľgin a V. N. Ľvov. Príčinou jeho vzniku bolo *„stanovenie poriadku v hlavnom meste a nadviazanie vzťahov so spoločenskými organizáciami a orgánmi"*. Časom sa vo výbore centralizovala moc. Dňa 14. marca 1917 sa výbor dohodol s vedením výkonného výboru Petrohradského sovietu na vytvorení novej vlády Ruska. O dva dni neskôr (16. marec 1917) bol Dočasný výbor nahradený Dočasnou vládou Ruska.
Logo strany „Jeune Nation" (Keltský kríž)
**Jeune Nation** (slov. Mladý Národ) bolo francúzske nacionalistické hnutie založené koncom roku 1949. Zakladateľom bol Albert Heuclin, mandatár (poverenec) parížskej centrálnej tržnice Les Halles, Jean Marot, Jacques Wagner a bratia Sidosovci: François Sidos predseda strany Mladý národ, Jacques Sidos a Pierre Sidos, generálny tajomník a hlavná osoba v organizácii. 

22. októbra 1949 sa hnutie prvýkrát prezentovalo v sídle organizácie „Souvernir napoléonien" v Paríži. 23. marca 1950 bolo oficiálne prihlásené na policajnej prefektúre v Paríži 1. Počas celej svojej existencie bola Jeune Nation mimoparlamentnou stranou. 

15. mája 1958 bolo vládnym dekrétom zakázané po pokuse o prevrat 13. mája 1958, ktorému predchádzala séria atentátov a násilia. Jeune Nation sa odmietlo rozpustiť a v roku 1959 sa reformovalo pod názvom „Parti nationaliste". Nová strana bola po niekoľkých dňoch rozpustená, a preto sa znova reformovala na „Fédération des étudiants nationalistes".

5. júla 1958 vyšlo prvé číslo denníka „Jeune Nation", ktorý bol prezentovaný ako spravodajský dvojmesačník, ale ktorý chcel byť orgánom strany Mladý národ. Tento denník existuje dodnes a je tlačovým orgánom hnutia l'Œuvre française, ktoré je súčasťou Union de la droite nationale.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Jeune Nation na francúzskej Wikipédii a Jeune Nation na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | Politický portálFrancúzsky portál |
**Agésipolis III.** (starogr. Ἀγησίπολις Γ) bol posledný kráľ Sparty kráľovskej línie Agiovcov. Vládol od roku 219 pred Kr. do roku 215 pred Kr. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Eurypontovcov bol Lykurgos. (vládol 219 – 211 pred Kr.)

Agésipolis bol nástupcom kráľa Kleomena III. ktorý po prehranej bitke pri Sellasii opustil Spartu a ako exulant sa usadil v Egypte, kde v roku 219 pred Kr. spáchal samovraždu. Počas celých dvoch rokov trávených Kleomenom v exile, bol spartský trón prázdny a Sparta prežívala krízu, a až po jeho smrti novozvolení efori zvolili Agesipola za nového kráľa v kráľovskej línii Agiovcov, keďže pochádzal z tohto rodu. Agésipolis bol synom už nebohého Agésipola, staršieho syna Kleombrota II.

Keď sa v roku 219 pred Kr. Agésipolis stal kráľom bol ešte dieťaťom a preto mu efori za regenta určili jeho strýka Kleomena. Skutočné opraty moci však v Sparte držal jeho spolukráľ Lykurgos zvolený v kráľovskej línii Eurypontovcov, ktorý ho okolo roku 215 pred Kr. po nejasných udalostiach zosadil a odsúdil na vyhnanstvo. Lykurgos sa tým po prvý raz v histórii Sparty chopil samostatnej vlády.

Agésipolis sa z exilu niekoľkokrát pokúsil získať spartský trón. V roku 195 pred Kr. sa spolu s ďalšími spartskými exulantmi pridal na stranu Rimanov, ktorí pod vedením Tita Flaminina viedli vojenskú výpravu proti samozvanému kráľovi Sparty Nabidovi. Nabis bol porazený, ale kráľom zostal, lebo Rimania sa uspokojili s mierovou zmluvou.

V roku 183 pred Kr. sa Agésipolis plavil ako vyslanec exulantov Sparty do Ríma, kde chcel Rimanov požiadať o pomoc pri riešení vnútorných problémov Sparty, ale jeho loď bola napadnutá pirátmi, a on bol spolu s ďalšími exulantmi zabitý.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Agesipolis III. na nemeckej Wikipédii.*
* Polybios, *Historiai*, 4,35.

  


|  |
| --- |
| Agésipolis III.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Kleomenes III.** | **kráľ**219 pred Kr. – 215 pred Kr. | Nástupca**Posledný kráľ Sparty rodu Agiovcov** |
**Brôdok** je potok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Stošianky, meria 2,4 km a je tokom IV. rádu. Je to vodný tok, ktorý v období bez zrážok vysychá.

Prameň
------

Tečie v Liptovskej kotline, pramení v Smrečianskej pahorkatine na juhozápadnom úpätí Štefana (874,1 m n. m.), na okraji obce Veterná Poruba v nadmorskej výške približne 815 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie na krátkom úseku na juhozápad, následne sa stáča a pokračuje juhovýchodným smerom. Z ľavej strany potom priberá krátky prítok zo svahu Vrchovín (764,4 m n. m.), z pravej strany ďalší krátky prítok zo severovýchodného svahu Kopaníc (767,8 m n. m.) a stáča sa severojužným smerom. Sprava ešte priberá prítok z východného svahu Kopaníc a severovýchodne od Stošíc sa v nadmorskej výške cca 649 m n. m. vlieva do Stošianky.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Váhu (od sútoku Bieleho a Čierneho Váhu po vtok do Liptovskej Mary) |
| --- |
| 
* **Belá**
* **Biely Váh**
* **Boca**
* Brostová
* Brôdok
* **Čierny Váh**
* **Demänovka**
* Hlboký potok
* **Hybica**
* Iľanovianka
* Jamníček
* Lažtek
* Nicovianka
* Okoličnianka
* Ploštínka
* Porúbsky potok
* **Smrečianka**
* Stošianka
* **Štiavnica**
* **Trnovec**
* Žadovica

 |
prof. RNDr. **Ernest Jucovič**, DrSc. (\* 6. august 1926, Liptovský Hrádok – † 21. október 1998, Banská Bystrica) bol slovenský matematik a pedagóg.

Životopis
---------

Narodil sa 6. augusta 1926 v Liptovskom Hrádku. Vysokoškolské štúdium na Pedagogickej fakulte Karlovej univerzite v Prahe absolvoval v roku 1950. V školskom roku 1950/51 pôsobil na strednej škole v Prahe. V rokoch 1951 – 1953 bol odborným redaktorom Štátneho nakladateľstva v Prahe, 1953 – 1965 na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, 1956 – 1966 na Pedagogickej fakulte UPJŠ v Prešove. V roku 1965 bol vedúcim pracovnej komisie pre modernizáciu vyučovania matematiky v prešovskej pobočke JČSMF a viedol dlhodobý seminár *O diskrétnej geometrii*. Od roku 1966 pôsobil na Prírodovedeckej fakulte UPJŠ v Košiciach. V roku 1977 bol menovaný profesorom. V Košiciach viedol Košický kombinatorický seminár. V rokoch 1960 – 1970 zastával funkciu predsedu Pobočky JSMF v Prešove.

Ťažisko jeho práce bolo vo vyučovaní geometrických disciplín a vo výskume kombinatorickej geometrie (metrické a kombinatoristické vlastnosti mnohostenov). Študoval vzťahy medzi konvexnými mnohostenmi a s nimi súvisiacimi guľovými plochami. Ďalej sa zaoberal vyšetrovaním maximálnych počtov vrcholov istých tried mnohostenov, ktoré môžu ležať na opísanej guľovej ploche. Z tejto problematiky vydal monografiu *Konvexné mnohosteny* (Bratislava, 1981). Vo svojej vedeckej práci získal viacero fundamentálnych výsledkov, vypracoval nové konštrukčné postupy. Napísal vyše 60 vedeckých článkov z geometrie a teórie grafov, zbierku príkladov, 3 stredoškolské učebnice a články metodického charakteru. Bol jednou z vedúcich osobností slovenskej školy teórie grafov.

Zomrel 21. októbra 1998 v Banskej Bystrici.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5560 454X
* LCCN: n82080855
* NK ČR: ola2003175134
* SNK: 175224
* VIAF: 8731054
* WorldCat: lccn-n82080855
**Agésidamos** (starogr. *Ἁγησίδαμος* – *Agésidamos*) bol v roku 476 pred Kr. olympijský víťaz v boxe dorastencov.

Agésidamos, syn Archestrata z epizefyrskej Lokridy, si vybojoval víťazstvo v boxe dorastencov na 76. olympijských hrách. Jeho víťazstvo z Olympie ospieval v oslavnej lyrickej básni Pindaros, naslávnejší starogrécky predstaviteľ zborovej lyriky. Pindaros v nej ale vyzdvihuje viac slávu olympijských hier než Agésidamovo víťazstvo. Podľa neho bolo oslavovanému Agésidamovi cťou zúčastniť sa hier, ktoré mu dali možnosť prejaviť svoj talent, hier, ktoré založil sám Herakles, syn boha Dia.

Box dorastencov sa stal olympijskou disciplínou na 41. hrách v roku 616 pred Kr. Antický box (pygmé) mal voľnejšie pravidlá ako dnešný. Okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány sa v ňom dovoľovalo takmer všetko. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Súboj boxerov trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného z nich víťazstvom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Beerte C. Verstraete, Vernon L. Provencal, *Same-Sex Desire and Love in Greco-Roman Antiquity and in the Classical Tradition of the West*, str. 112-113
2. 1 2  Pindaros, *Olympionikoi*, 10.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 173.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ernest Horniak** (\* 18. november 1907, Horné Krškany, dnes mestská časť Nitry – † 9. apríl 1979, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, trpiteľ za vieru – disident.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Genzane v Taliansku. Teológiu študoval v Turíne (Taliansko) a v Ľubľane (Slovinsko) v rokoch 1929 – 1933. Za kňaza bol vysvätený v Ľubľane 2. júla 1933. Pôsobil v Bratislave, Fryštáku, Trnave a na Vysokej škole bohosloveckej vo Svätom Kríži nad Hronom.

Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Pre svoj aktívny náboženský postoj ho ŠtB zariadila do zoznamu „reakčných a neprevychovateľných" rehoľníkov. V októbri 1951 bol zatknutý a vo vykonštruovanom procese ho odsúdili na 12 rokov väznenia. Sedel vo väzeniach v Bratislave, Prešove, Ilave. V roku 1960 bol podmienečne prepustený. Po prepustení žil v Nitre. Štátny súhlas na vykonávanie kňazskej služby už nikdy nedostal. Bol mladším bratom saleziána Marcela Horniaka.

Literatúra
----------

* KUBANOVIČ, Zlatko: *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 243 - 244.
**Juraj Ambrozi** (iné varianty mena boli **Ambrosius**, **Ambrož**, **Ambrosi**) - "Ambrózy de Séden" (\* 18. apríl 1694, Dolný Kubín – † 5. júl 1746, Štítnik) bol slovenský spisovateľ, kňaz a cirkevný hodnostár.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine oravského zemana Mateja Ambroziho a jeho manželky Zuzany, rodenej Kubačkovej. Vzdelanie získaval v Dolnom Kubíne, Leštinách, Kežmarku, Debrecene, Rožňave – Brzotíne, v rokoch 1716 – 1718 na kolégiu v Prešove a v rokoch 1718 – 1721 na univerzite vo Wittenbergu. Po návrate zo štúdií ho obvinili z tajného kázania a odsúdili na smrť, no po niekoľkých týždňoch väzenia ho napokon po zákroku podžupana prepustili, no dostal doživotný zákaz vstupu na poľské územie. Po ukončení štúdia pracoval ako vychovávateľ v Prešove, rektor školy v Necpaloch, v rokoch 1724 – 1733 bol evanjelickým farárom vo Vrbovciach, odkiaľ ho vyhnali rekatolizátori, v rokoch 1733 – 1738 v Prietrži, v roku 1738 v Štítniku a od roku 1741 bol superintendentom potiského dištriktu.  

Bol dvakrát ženatý, jeho prvá manželka – Katarína Benediktyová, bola príbuznou spisovateľa Daniela Krmana (zrejme nevlastná dcéra). Mal osem detí.

Tvorba
------

Literárne tvoriť začal ešte počas štúdií vo Wittenbergu, pričom ako vzor mu slúžila nemecká teologická literatúra a veľký vplyv mal na neho i Daniel Krman, s ktorým spoločne prekladal bibliu. Venoval sa najmä písaniu náboženských spisov, taktiež vydával Krmanove spisy, keď ho uväznili, skladal a z nemčiny prekladal náboženské piesne. Jeho diela mali okrem náboženského i výchovno-vzdelávací charakter. Časť jeho tvorby ostala v rukopisoch, niektoré diela sa stratili, no jeho najvýznamnejšie diela vychádzali až do 20. storočia.

Dielo
-----

* 1719 – *Nucleus veritatis* (Wittenberg)
* 1721 – *De causis turbarum in ecclesia*
* 1738 – *Gruntovní vysvětlení katechysmu D. M. Luthera*
* 1742 – *Rozebrání částek některých katechysmu Dra Martina Luthera*
* 1742 – *Spasitedlná příprava k smrti*
* 1745 – *Líbezné jádro celého křesťanského evangelického učení*
* 1778   *Spasitedlná příprava k smrti*, rozšírené vydanie (+ diela *Lekárství duše*, *Kratičká a nábožné přemyšlování o morovém nakažení neb povětří…* , *Knížečka spovědní…* , *Modlitby… so 400 piesňami*)
* 1791   *Duchovní občerstvení nemocných k smrti se blížících a věkem sešlých*, obsahuje dva prídavky *Hlas ženícha nebeského…*  a *Rozjímání na svatou modlitbu Páně…*
* *Dwogj katechismus Včenj Křesťanského, Spasytedlná Přjprawa k Smrti gak Kresťana mladého a zdrawého   tak wěkem sesslého a nemocného*

Zdroj
-----

* Dobroslav Chrobák, 1932: Rukoväť slovenskej literatúry. Nakladateľ L. Mazáč Praha – Bratislava.

Autoritné údaje: * NK ČR: jo2004219831
* PIM: PIM40571
* SNK: 161396
* VIAF: 84163109
**Agésistratos** (starogr. *Άγησίστρατος* – *Agésistratos*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 172 pred Kr.

Agésistratos, syn Polykreóna z Lindu, bol na 152. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. Jeho olympijské víťazstvo je zaznamenané (nápis *IG XII,1 841*) na kamennej stéle objavenej na ostrove Lindos. Tento nápis uvádza aj to, že Agésistratos bol prvým chlapcom z Lindu, ktorý v Olympii zdolal troch svojich súperov bez toho, aby sa dotkol zeme. Ďalší nápis (*Lindos II 699*) na inej stéle, takisto z Lindu, uvádza, že aj jeho otec Polykreón ako mladistvý (*ageneioi*) dosiahol v tejto disciplíne víťazstvo na Nemejských hrách.

Zápasenie dorastencov (palé paidón) zaviedli v Olympii na 37. hrách v roku 632 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Hipposthenes zo Sparty.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 76.
2. ↑  Inscriptiones Graecae, *IG XII,1 841*
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *Lindos II 699*
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: Hviezdna mapa 12h 36m 25s; 62° 14′ 31″

**GN-z11** je galaxia s vysokým červeným posunom v súhvezdí Veľká medvedica. GN-z11 je v súčasnosti najstaršou a najvzdialenejšou známou galaxiou v pozorovateľnom vesmíre. GN-z11 má spektroskopický červený posun z = 11,09, čo zodpovedá približne 32 miliárd svetelných rokov (9,8 miliárd parsekov) od Zeme.

Názov objektu je odvodený od jeho polohy v poli GOODS-North galaxií a jeho vysokom dopplerovskom zornom poli číslo (GN + z11). GN-z11 je pozorovaná, pretože existovala pred 13,4 miliardami rokov, len 400 miliónov rokov po Veľkom tresku; výsledkom je, že vzdialenosť GN-z11 je nevhodne zaznamenaná ako 13,4 miliárd svetelných rokov, čo je jej mierna vzdialenosť.

Objav
-----

Galaxia bola identifikovaná tímom, ktorý študoval údaje z kozmického zhromaždenia Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu, časti Cosmic Assembly Near-infrared Deep Extragalactic Legacy Survey (CANDELS) a Spitzerovho vesmírneho ďalekohľadu, časti Great Observatories Origins Deep Survey-North (GOODS-North). Výskumný tím použil Hubblovu širokouhlú kameru 3 na meranie vzdialenosti GN-z11 spektroskopicky rozdelením svetla na farby komponentov na meranie červeného posunu spôsobeného expanziou vesmíru. Zistenia, ktoré boli oznámené v marci 2016, odhalili, že galaxia je oveľa ďalej, ako sa pôvodne myslelo, na vzdialenosť, ktorú možno pozorovať na limite vzdialenosti Hubblovho ďalekohľadu. GN-z11 je o 150 miliónov rokov staršia ako predchádzajúci držiteľ rekordov EGSY8p7 a pozoruje sa veľmi blízko ku koncu takzvaných „temných vekov vesmíru" a „blízko samotného začiatku" reionizačnej éry.

V porovnaní s Mliečnou cestou má GN-z11 veľkosť 1/25, má 1% hmotnosti a tvorí nové hviezdy približne dvadsaťkrát rýchlejšie. S hviezdnym vekom, odhadovaným na 40 miliónov rokov, sa zdá, že galaxia vytvorila svoje hviezdy relatívne rýchlo. Skutočnosť, že taká masívna galaxia existovala tak skoro po tom, čo sa začali tvoriť prvé hviezdy, je výzvou pre niektoré súčasné teoretické modely tvorby galaxií.

Externé odkazy
--------------

* Knižnica univerzity Cornell - GN-z11
* GN-z11 na SKY-MAP.ORG (DSS2)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku GN-z11 na anglickej Wikipédii.*

| Rekordy |
| --- |
| Predchodca**EGSY8p7** | **Najvzdialenejší astronomický objekt****GN-z11**2016-dnes | Nástupca**-** |

| Rekordy |
| --- |
| Predchodca**EGSY8p7** | **Najvzdialenejšia galaxia****GN-z11**2016-dnes | Nástupca**-** |
**Agésipolis I.** (starogr. Ἀγησίπολις) bol kráľom v Sparte od roku 394 pred Kr. do roku 380 pred Kr. Pochádzal z kráľovskej rodiny Agiovcov (gréc. Agiadón). Vládol spolu s Agésilaom II. pochádzajúcim z kráľovskej rodiny Eurypontovcov (gréc. Eurypontidón).

Kráľom sa stal ešte ako mladý už za života svojho otca Pausania, ktorý bol v exile. V čase jeho korunovácie bola Sparta ohrozená koalíciou vojenských síl Atén, Téb, Korintu a Argu. Vzhľadom na to, že jeho spolukráľ Agésilaos bol na výprave v Ázii a on bol mladý, vedením vojenskej výpravy proti nepriateľovi bol poverený jeho poručník Aristodemos. Vojsko protispartskej koalície sa zhromaždilo pri Korinte, kde ho spartské vojsko v roku 394 pred Kr. vedené Aristodemom po krvavej bitke porazilo.

V roku 390 pred Kr. dosiahol Agésipolis plnoletosť a bol poverený vedením vojenskej výpravy proti Argolu. Nepriaznivé predpovede po návšteve Olympie v Diovej svätyni a delfskej veštiarne ho neodradili od výpravy. Zničil okolitú krajinu pri meste Argos a zaútočil na mesto. Svojho úmyslu dobyť mesto sa vzdal iba vtedy, keď mu blesk (podľa Pausania ) zabil niekoľkých vojakov a to ho viedlo k rozhodnutiu vrátiť sa s vojskom do Sparty.

Vojenskú výpravu proti Mantinei v roku 385 pred Kr. už viedol jeho spolukráľ Agésilaos. Jeho vojsko dlho obliehalo mesto a dobylo ho až potom, keď pomocou rieky Ofis podmyli mestské hradby a tie sa zrútili. Svojich odporcov potrestali smrťou a obyvateľstvo rozptýlili do štyroch miest v okolí. V roku 382 pred Kr. prišla do Sparty delegácia z gréckych miest Akanta a Apollonie s prosbou o vojenskú pomoc proti chalkidianskemu spolku vedeným mestom Olynthos, ktorým boli ohrození. Olynthos ovládlo mestá na západ od rieky Strymon v Trákii až po Pelle v Macedónii a chcelo presadiť svoju regionálnu hegemóniu. Sparta ich prosbe vyhovela a vedením vojenskej výpravy poverila brata kráľa Agésilaa Teleutia. Sparťania svoju vojenskú expedíciu neviedli úspešne; v roku 381 pred Kr. bolo ich vojsko pri Olinte porazené. O rok neskôr prevzal velenie nad spartským vojskom osobne Agésipolis, ale svoju vojenskú výpravu už nedokončil. Pri meste Afitos ochorel, dostal náhle vysoké horúčky a po siedmich dňoch zomrel. Jeho telo zakonzervovali v mede a dopravili ho do Sparty, kde ho pochovali. Agésipolis nemal dediča a preto efori rozhodli, že jeho nástupcom sa stane jeho brat Kleombrotos.

Zdroj
-----

* Xenofón, *Hellénika*
* Pausanias (geograf), *Periégésis tés Hellados*
* Diodoros Sicílsky, *Bibliotheca historia*

  


|  |
| --- |
| Agésipolis I.**Agiovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Pausanias** | **kráľ**394 pred Kr. – 380 pred Kr. | Nástupca**Kleombrotos I.** |
**Agésilaos** alebo **Agésiláos** alebo **Agesilaos** (starogr. Ἀγησίλαος - Agésilaos/iný prepis Agésiláos) bol v rodokmeni spartského kráľa Leótychida II. z kráľovského rodu Eurypontovcov zaznamenaný historikom Herodotom ako syn Hippokratida a otec Menarea. Žil pravdepodobne v polovici šiesteho storočia pred Kr.

Rodokmeň Leótychida II. z Herodotovho diela *História* poslúžil mnohým historikom pri zostavovaní zoznamu kráľov Sparty kráľovského rodu Eurypontovcov. Zoznam kráľov Sparty zostavený na základe Leótychidovho rodokmeňa nemôžme pokladať za celkom dôveryhodný, lebo trón sa nemusel dediť len z otca na syna a navyše existuje aj zoznam kráľov zaznamenaný cestovateľom Pausaniom žijúceho v druhom storočí, ktorého menoslov kráľov Sparty sa s týmto rodokmeňom celkom nezhoduje. Ale to, že Hippokratidov syn Agésilaos kráľom Sparty nebol, potvrdzuje vo svojich záznamoch aj sám Herodotos, lebo počas tohto obdobia dejín Sparty ako jej kráľa z dynastie Eurypontovcov a to v zhode s Pausaniom uvádza Agasikla. Taktiež Herodotos aj Pausanias v zhode tvrdia, že následníkom Agasikla bol jeho syn Aristón.

*Genealógia Leótychida II. po kráľa Theopompa podľa Herodota a zoznam kráľov Sparty rodu Eurypontovcov, zaznamenaný od kráľa Theopompa po Leótychida II. od Pausania:*

|  |  |
| --- | --- |
| Herodotos* *Theopompos*
* *Anaxandridas*
* *Archidamos I.*
* *Anaxilaos*
* *Leótychidas I.*
* *Hippokratidas*
* *Agésilaos*\*
* *Menares*\*
* *Leótychidas II.*
 | Pausanias* *Theopompos*
* *Zeuxidamos*
* *Anaxidamos*
* *Archidamos I.*
* *Agasikles*
* *Aristón*
* *Démaratos*
* *Leótychidas II.*
 |

Zdroje
------

* Herodotos, *História*, I, 65; VIII, 131.
* Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 3,7,6 – 7.
* *A companion to Greek studies* , Leonard Whibley

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sparty
*Farizej a mýtnik*, baroková freska
**Podobenstvo o farizejovi a mýtnikovi** je podobenstvo, ktoré sa nachádza len v jednom z kanonických evanjelií v Novom zákone. Podľa Lukáša 18:9-14 farizej, posadnutý svojou vlastnou cnosťou kontrastuje s vyberačom daní, ktorý pokorne prosí Boha o milosť. 

Toto podobenstvo ukazuje, že je potrebné modliť sa pokorne. Podobenstvo sa v evanjeliu nachádza bezprostredne po podobenstve o nespravodlivom sudcovi.

Podobenstvo je nasledovné: 
*A proti tým, ktorí sa spoliehali na seba, že sú spravodliví, a iných za nič nemali, povedal toto podobenstvo: Dvaja mužovia vstúpili do chrámu, aby sa modlili; jeden farizej a druhý mýtnik. Farizej si zastal a takto sa modlil v sebe: Bože, ďakujem Ti, že nie som ako ostatní ľudia, vydierači, nespravodliví, cudzoložníci, alebo ako aj tento mýtnik. Postím sa dva razy do týždňa, dávam desiatky zo všetkého, čo mám. Mýtnik však stál zďaleka a ani oči nechcel pozdvihnúť k nebu, ale bil sa v prsia a hovoril: Bože, buď milostivý mne hriešnemu! Hovorím vám: Tento odišiel do svojho domu ospravedlnený, a nie tamten. Lebo každý, kto sa povyšuje, bude ponížený, a kto sa ponižuje, bude povýšený.*

Kontext a interpretácia
-----------------------

Počas prvého storočia boli farizeji dobre známi pre ich striktné dodržiavanie Mojžišovho zákona. 

Na druhej strane Žida pohŕdali mýtnikmi, ktorí spolupracovali s rímskou ríšou. Podobenstvo opisuje mýtnika ako toho, kto uznáva stav svojej úbohosti pred Bohom a vyzná svoju potrebu zmierenia sa. Mýtnik prichádza k Bohu v pokore a dosahuje odpustenie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Farizej a mýtnik**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pharisee and the Publican na anglickej Wikipédii.*
Lucerna siata
**Lucerna siata** (lat. *Medicago sativa*) je rastlina z čeľade bôbovité. Má dôležitý hospodársky význam, používa sa ako krmivo už od čias starovekého Grécka a Rímskej ríše.

Lucerna pochádza z Malej a Strednej Ázie. Má perovito zložené listy a fialové kvety. Je to viacročná strukovina, ktorá môže rásť aj 12 rokov. Obsahuje veľké množstvo bielkovín a pre človeka všetkých 8 esenciálnych aminokyselín. Ďalej obsahuje vitamíny A, B, C, E, K a minerály, hlavne vápnik, ale aj železo, horčík, fosfor, draslík, sodík a zinok.

Dnes sa semená využívajú na pestovanie nutrične hodnotných klíčkov, ktoré sa môžu jesť čerstvé alebo ako prísada do jedál. Pri konzumovaní čerstvých klíčkov hrozí nebezpečenstvo nákazy enterohemoragickými E. coli, ktoré produkujú verotoxín (podobný toxín produkujú baktérie vyvolávajúce dyzentériu).

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lucerna siata**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Lucerna siata**
**Bytie** je všetko existujúce materiálne, ako aj ideálne, nezávisle od akéhokoľvek ďalšieho určenia; to, prostredníctvom čoho je niečo súcnom (ens); to, čo je identické v súcne, základ jestvujúcna. Pokiaľ bytie vystupuje ako základ (logos) súcna (on), označuje Martin Heidegger rozlišovanie bytia a súcna ako ontologickú diferenciu.

Bytie je základnou témou filozofie alebo metafyziky; predmet ontológie. Napríklad podľa Parmenida je bytie všetko to, čo je.

Pojem bytia, ktorý treba odlišovať od bytia, závisí od kategórií, ktoré intervenujú v procese jeho tvorby; pojem bytia a bytie majú odlišný ontologický status.

Bytie človeka vo svete je základný aspekt života človeka, existencie človeka.

Bytie podľa filozofov
---------------------

### Demokritos

Bytie jestvuje práve tak ako nebytie. Bytie, to sú atómy.

### Erich Fromm

Bytie je podstatný námet tisícov filozofických kníh, a otázka, čo je bytie? patrí k základným otázkam západnej filozofie. Výraz bytie sa používa rôzne: 1. ako spona, 2. ako pasívna trpná forma a 3. v zmysle existovať.

### Georg Wilhelm Friedrich Hegel

Bytie je myslenie; stelesnenie myšlienky; prvá, najbezprostrednejšia a najchudobnejšia podoba skutočnosti, ktorá v dialektickej syntéze s ničím vytvára dianie. Bytie je začiatok, prvé a najjednoduchšie určenie samovývoja absolútna. Bytie je najbezprostrednejšie a najchudobnejšie. Kategória bytia je vôbec prvá kategória.

Bytie prechádza vo svoj dialektický protiklad, v nič.

### Martin Heidegger

Bytie je okolnosť, že súcno je. Bytie a súcno nie je to isté, pojem bytia je všeobecnejší než pojem súcna. Pojem bytia je nedefinovateľný.

### Karl Jaspers

Bytie je to, v čom sa nachádzame, čo nás obklopuje, horizont, ku ktorému sa môžeme približovať, ale ktorý sa nám zakaždým posunie. Bytie tak ostáva stále neuzavreté, mimo všetkých konkrétnych druhov bytia, ktoré sa môžu stať predmetom vied. V neustálom presahovaní horizontov sa ukazuje, že bytie je transcedencia, ktorá sa nám neprezentuje v jednoznačných pojmoch a kategóriách, ale v symboloch, šifrách.

### Parmenides

Bytie je a nebytie nie je. Podstatným nóvom Parmenidovho prístupu je to, že už netematizuje niečo jestvujúce, ale prosto jestvujúce, bytie.

### Ludwig Wittgenstein

Bytie je súhrn vecných stavov.

Bytie podľa naturalizmu
-----------------------

Bytie je iba príroda.

Bytie podľa štrukturalizmu
--------------------------

Štrukturalizmus chápe bytie nesubstancialisticky a pluralisticky.

Všeobecne sa uprednostňuje nesubstancialistické a pluralistické chápanie bytia. Bytie sa definuje ako štruktúra konkrétnych totalít.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Bytie**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Prerazenie rímskej Porta Pia (vpravo), spojené so zánikom cirkevného štátu (súdobá fotografia)
**Lateránske zmluvy** alebo **lateránske dohody** alebo **lateránska dohoda** je označenie pre tri zmluvy podpísané 11. februára 1929 medzi Talianskym kráľovstvom a Svätou stolicou. 

Prvou zmluvou bol zriadený nezávislý Vatikánsky mestský štát (štátna suverenita nad 44 hektármi vatikánskeho územia). Druhou sa v Taliansku jediným štátnym náboženstvom stalo rímskokatolícke náboženstvo. Treťou zmluvou sa riešili finančné vzťahy. 

Zmluvy podpísal kardinál Pietro Gasparri, zastupujúci pápeža Pia XI. a Benito Mussolini, zastupujúci talianskeho kráľa Viktora Emanuela III. Akt podpísania sa nekonal vo Vatikáne, ale v Lateránskom paláci susediacom s bazilikou sv. Jána, sídelnou bazilikou rímskeho biskupa - pápeža. Mussolini sa teda nestretol s pápežom, čím sa vyhol procedúre kľaknúť si pred pápežom a pobozkať „rybársky prsteň", čo by bolo pre Vodcu ponižujúce. No aj tak dostal najvyššie cirkevné vyznamenanie – Rad Krista a Gasparri dostal zasa od kráľa najvyššie talianske vyznamenanie – reťaz Annuncianty, vykladanú množstvom vzácnych drahokamov.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Historický portál |

| * z
* d
* u
Vatikán |
| --- |
| Štátne symboly | 
* Vlajka Vatikánu
* Znak Vatikánu
* Hymna Vatikánu

 | Vatikán |
| Sakrálne stavby | 
* Bazilika svätého Petra
* Kostol Santa Maria della Pieta in Camposanto dei Teutonici
* Kostol svätého Štefana
* Sixtínska kaplnka
* Kostol svätej Anny

 |
| Iné pamiatky | 
* Levov múr
* Vatikánske záhrady
* Apoštolský palác
* Vatikánske múzeá
* Domus Sanctae Marthae
* Raffaelove siene
* Letohrádok Pia IV.
* Vatikánska knižnica
* Aula Pavla VI.
* Námestie svätého Petra

 |
| Ľudia | 
* Pápež
* Pápežstvo
* Svätá stolica
* Rímska kúria
* Švajčiarska garda
* Vatikánske tajné archívy

 |
| História | 
* Pápežský štát
* Lateránske zmluvy
* Patrimonium sancti Petri

 |
| *Vatikánsky portál* |