recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cesta III. triedy číslo 1041** (*III/1041*, staré číslo *III/061004* alebo skrátene *III/0614*) je cesta III. triedy na Slovensku v seneckom okrese. Spája cestu I/61 s cestou II/510 cez obce Ivanka pri Dunaji, Zálesie a Malinovo a takisto spája tieto obce na cestu I/61 a diaľnicu D1, a teda aj na Bratislavu. 

Cestu v celej dĺžke spravuje Správa ciest Bratislavského samosprávneho kraja.

Priebeh
-------

Cesta začína stykovou križovatkou s cestou I/61 na jej 14. kilometri pri obchode Metro pred Ivankou pri Dunaji. Pokračuje juhovýchodne smerom do obce ako Vajnorská ulica, pričom po ľavej strane míňa jazero Bagrovka a Tesco. Ulica končí križovatkou s ulicami Hurbanova a Moyzesova, pričom III/1041 pokračuje po druhej menovanej. Ďalej križuje cestu III/1048, ktorá tu začína a pokračuje ďalej do Bernolákova, kým cesta III/1041 smeruje južne po ulici Záleská a Agátová smerom na obec Zálesie. Cez celé Zálesie prechádza smerom na juh ako ulica nazvaná Malinovská. Do obce Malinovo prechádza mostom M466 ponad Malý Dunaj. Malinovom prechádza krátko ako Ivanská ulica až po križovatku s cestou II/510, kde končí.

Pôvodný most M466 ponad Malý Dunaj medzi Zálesím a Malinovom
------------------------------------------------------------

Cesta III/1041 spájala obce Zálesie a Malinovo železobetónovým mostom s premostením dĺžky 37 metrov z roku 1963. Most sa nachádzal na ceste v kumulatívnom staničení 6,131 km. Most bol v dlhodobo zlom technickom stave, pričom po posledných skúškach zaťažiteľnosti a diagnostickom prieskume bola najprv obmedzená maximálna zaťažiteľnosť zvislým dopravným značením na 10 t a od 25. februára 2015 od 4.00 bol most pre dopravu úplne uzavretý. V lete 2015 sa začali stavebné práce na výmenu mosta za nový, ktoré trvali 25 týždňov o celkových nákladoch vyše pol milóna eur. 7. decembra 2015 bol nový most otvorený.

Zdroj
-----

* Miestopisný priebeh cestných komunikácií k 1.1.2015, Slovenská správa ciest

Referencie
----------

1. ↑   *Obec Malinovo - Uzavretý most* [online]. [Cit. 2016-02-14]. Dostupné online. Archivované 2016-03-04 z originálu.
**Chloristan draselný**, soľ chloristanu s chemickým vzorcom KClO4, je silné oxidovadlo. Je to bezfarebná kryštalická látka, ktorej teplota topenia je okolo 610 °C. Je to jedno z najpoužívanejších oxidovadiel používaných v ohňostrojoch a rozbuškách a je rôzne používaný aj v strelivinách, zápalných práškoch a prskavkách. Chloristan draselný má najmenšiu rozpustnosť zo všetkých chloristanov (1,5 g na 100 g vo vode s teplotou 25°C).

Reakcie
-------

Ako oxidovadlo, KClO4 reaguje s veľkým množstvom palív. Známym príkladom je glukóza, C6H12O6.

3 KClO4 + C6H12O6 → 6 H2O + 6 CO2 + 3 KCl

Výroba
------

Chloristan draselný sa vyrába dvojitou rozkladovou reakciou s chloristanom sodným a chloridom draselným. Chloristan sodný sa vyrába anodickou oxidáciou chloridu sodného.

V lekárstve
-----------

Chloristan draselný môže byť použitý ako účinný antityroid na liečenie hypertyroidizmu, väčšinou v kombinácií s iným liekom.

Referencie
----------

1. ↑  Chloristan draselný MSDS J.T. Baker (16. 2. 2007). Pridané: 18. 12. 2007
2. ↑  Výroba chloristanov; Pridané: 18. 12. 2007
budova Admirality
**Budova Admirality** (rus. Адмиралте́йство) patrí k typickým pozoruhodnostiam mesta na Nevskom prospekte v Sankt Peterburgu. Je klenotom ruského klasicizmu.

História
--------

Na mieste dnešnej budovy postavil prvé lodenice už Peter I. Práve z tohto miesta vychádzali na more prvé lode Baltskej flotily Ruského impéria. Budova bola stavaná v rokoch 1761 až 1811. Vybudovaná je v klasicistickom architektonickom štýle. Najvýznamnejším architektom, ktorý sa podieľal na jej stavbe bol Adrian Zacharov. Neskôr slúžila na administratívne účely a od roku 1925 slúžila ako námorná škola.

Opis budovy
-----------

Budova je dlhá 407 metrov. Jej veža s pozláteným vrcholom je vysoká 72 metrov a slúžila dlho ako maják. Klasicistická budova je vyzdobená sochami z antickej mytológie. Pozoruhodnou je aj veľká oblúková brána budovy Admirality. Pred budovou sa nachádza turistami veľmi obdivovaná fontána.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Budova Admirality**

Externé odkazy
--------------

* История и фотографии здания Адмиралтейства. Как добраться
* Адмиралтейство со спутника. *Можно увеличить*
* История про перенос Адмиралтейства в Кронштадт при Екатерине II
**Burhan Cahit Doğançay** (\* 11. september 1929, Istanbul, Turecko – † 16. január 2013, tamtiež) bol v New Yorku a v Istanbule žijúci turecko-americký maliar a fotograf.

Životopis
---------

Narodil sa v v Istanbule. Jeho prvými učiteľmi boli dvaja známi tureckí maliari, Arif Kaptan a jeho otec Adil Doğançay. Po ukončení štúdia práv na univerzite v Ankare odišiel začiatkom 50-tych rokov do Paríža, kde na parížskej univerzite promoval v odbore ekonómie a zároveň sa ďalej venoval štúdiu umenia na Académie de la Grande Chaumière. Svoju krátku diplomatickú kariéru, vďaka ktorej sa v roku 1962 dostal do New Yorku, rýchlo ukončil. Rozhodol sa totiž už v roku 1964 natrvalo zostať v New Yorku a venovať sa výlučne umeniu. Svoje posledné roky života strávil čiastočne zase v tureckom mestečku Turgutreis

Umelecké dielo
--------------

Keďže ho vždy fascinovali mestské múry a steny, venoval sa tejto téme aj v umeleckom prejave. Podľa jeho názoru boli čímsi ako barometrom spoločnosti a svedkom plynutia a pominuteľnosti času, ale zároveň boli odolné aj voči útokom živlov a ľudí. Doğançay tvoril vlastné múry, vytváral z nich série, do ktorých integroval rôzne dvere, farby, rozličné štýly graffiti ako aj iné objekty. Jeho najobľúbenejšou technikou bola koláž, ktorej dôležitými súčasťami boli plagáty, objekty a zlomky, ktoré zozbieral z múrov a čiastočne používal aj umelecký prostriedok nazývaný «fumage» (vytváranie čiernych stôp na obrazoch pomocou sadze horiacej sviečky).

Steny sveta (Walls of the World)
--------------------------------

V polovici 70-tych rokov začal Doğançay fotografovať mestské múry a steny. Sám považoval túto svoju prácu za druhoradú, ale práve tento projekt sa stal rýchlo dôležitým. V priebehu takmer 4 desaťročí dosiahla jeho zbierka zhruba 30 000 fotografií z viac ako sto krajín sveta. „Walls of the World" chcú rovnako ako celé dielo umelca Doğançaya vrátiť do umenia dôležitú požiadavku 60-tych rokoch: návrat životnej reality do umenia.

Múzeum Dogancay
---------------

V roku 2004 založil Doğançay prvé múzeum súčasného umenia v Turecku „Múzeum Doğançay" v istanbulskej štvrti Beyoğlu. V tomto múzeu je možné pozrieť si ca. 100 diel umelca zo všetkých dôležitých období jeho umeleckej tvorby.

Referencie
----------

1. ↑  *Artnet: Chronology on Burhan Dogancay*, pristup 2016-06-27
2. ↑  *British Museum Artist Bio*, prístup 2016-06-27
3. ↑   *Burhan Doğançay | Ribbon Mania | Islamic | The Metropolitan Museum of Art* [online]. [Cit. 2016-06-27]. Dostupné online.
4. ↑  *Guggenheim Artist Bio* Archivované 2015-07-07 na Wayback Machine, prístup 2016-06-27
5. ↑  *Istanbul Modern* prístup 2016-06-27
6. ↑  *New York Times Obituary*, prístup 2016-06-27

Externé odkazy
--------------

* dogancaymuseum.org (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 15040303j
* GND: 121128725
* ISNI: 0000 0000 8356 707X
* LCCN: n82139745
* NK ČR: jn20040521009
* ULAN: 500061581
* VIAF: 10694372
* WorldCat: lccn-n82139745
Priečelie Bush House.
**Bush House** je budova nachádzajúca sa medzi londýnskymi ulicami Aldwych a Strand v mestskom obvode City of Westminster. V súčasnosti štyri z jej piatich krídel obýva BBC World Service a piate krídlo využíva HM Revenue & Customs.

História
--------

Autorom návrhu budovy je architekt Harvey Corbett. Bush House postavili v roku 1923, pričom ďalšie krídla boli pristavené v rokoch 1928 až 1935. Budova bola pôvodne postavená pre anglicko-americkú obchodnú spoločnosť vedenú podnikateľom Irving T. Bushom, pokom je aj pomenovaná. 

Budova bola slávnostne otvorená Lordom Balfourom 4. júla 1925 – pri príležitosti osláv amerického dňa nezávislosti. Počas otvorenia boli odhalené dve sochy stojace nad vchodom do budovy. Ich autorom je americká sochárka Malvina Hoffman. Sochy symbolizujú anglo-americké priateľstvo, pričom i samotná budova nesie nápis: *„Venované priateľstvu anglicky hovoriacich ľudí"*. Budova je postavená z portlandského kameňa a v čase svojho dokončenia bola najdrahšou budovou na svete – náklady na jej výstavbu dosiahli približne 2 milióny libier.

Cudzojazyčné vysielanie BBC začalo v roku 1938 vysielať z Broadcasting House na Portland Place. Potom ako bola budova ťažko poškodená pri bombardovaní v roku 1941, bolo vysielanie presťahované do Bush House v centre Londýna. BBC World Service sa úplne presťahoval do budovy až v roku 1958.

Napriek tomu, že BBC v budove sídli už skoro polstoročie, budova jej nikdy nepatrila. V súčasnosti je majiteľom budovy japonská spoločnosť Kato Kagaku, s ktorou má BBC uzavretú nájomnú zmluvu do roku 2010. Po tomto dátume by sa malo cudzojazyčné vysielanie vrátiť do zrenovovaného Broadcasting House.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bush House (Londýn)**

Externé odkazy
--------------

* BBC Buildings: Bush House; stránka BBC Heritage o Bush House (po anglicky)
* BBC World Service: Bush House; Bush House na stránkach BBC World Service

Súradnice: 51°30′46″S 0°07′02″Z﻿ / ﻿51,51275°S 0,117278°Z﻿ / 51.51275; -0.117278
Minca Báhráma II.
**Báhrám II.** bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 276 – 293. Jeho otcom bol kráľ Báhrám I. (vládol 273 – 276), dedom kráľ Šápúr I. jeden z najvýznamnejších perzských panovníkov v staroveku. Báhrám II. mal brata Hormizda, neskoršieho pretendenta trónu, a syna Báhráma, krátkodobého veľkokráľa v roku 293.

O vláde Báhráma II. je k dispozícii viacero faktických informácií ako o panovaní obidvoch jeho predchodcov. Je to dané jednak tým, že sa Báhrám udržal pri moci celých sedemnásť rokov, jednak dochovanými nápismi kňaza Kartíra, najvyššieho móbada zoroastrickej cirkvi. Kartír prakticky viedol za Báhráma štátne záležitosti a asi z jeho iniciatívy v ríši prebehlo prvé prenasledovanie inovercov – kresťanov, manichejcov a budhistov. Rozsah a dopad týchto akcií sú doteraz predmetom vedeckých debát.

Zahraničnopoliticky bol Báhrám na západe konfrontovaný s ofenzívnou politikou Rimanov vedených cisárom Carom, ktorí v roku 283 vpadli do Mezopotámie. Iba náhla Carova smrť zabránila vážnejším škodám, ale aj tak stihol dobyť sásánovské hlavné mesto Ktésifón. Historici sa domnievajú, že s novým cisárom Diokleciánom dohodli Báhrámovi vyslanci mier.

Z vnútropolitického hľadiska mala veľký význam vzbura Báhrámovho brata Hormizda, ktorú sa podarilo potlačiť iba s veľkými ťažkosťami. Sakom, podporujúcim Hormizda, bol potom ustanovený nový kráľ – Báhrámov syn a dedič. Presná chronológia udalostí je však vzhľadom na torzovitosť prameňov problematická.

Báhrám II. ktorý po sebe zanechal viac skalných reliéfov ako ktorýkoľvek iný perzský kráľ, zomrel prirodzenou smrťou hneď potom, čo stratil kontrolu nad Arméniou, ovládanou Peržanmi od čias Šápúra I.

Externé odkazy
--------------

* Báhrámov skalný reliéf v Bíšápúre

  


|  |
| --- |
| Báhrám II.**Sásánovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Báhrám I.** | **kráľ**276 – 293 | Nástupca**Báhrám III.** |

Autoritné údaje: * GND: 118505971
* VIAF: 45093609
Súradnice: 48°42′23″S 21°14′52″V﻿ / ﻿48,706268°S 21,247785°V﻿ / 48.706268; 21.247785

**Business Centrum BCT-2** je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Juh na ulici Moldavská cesta.

Administratívna budova BCT-2 je pokračovaním, druhou fázou úspešného kancelárskeho projektu BCT-1. S jej výstavbou sa začalo v decembri 2015, kompletná realizácia bola ukončená v novembri 2017. Budova má 7 nadzemných podlaží. Objekt ponúka 370 parkovacích miest 50 miest pre bicykle a kancelárske priestory na ploche až 14 538 m². Typické podlažie má rozlohu 2 299 m² a je možné rozdeliť ho až na 8 samostatných nájomných jednotiek.

Medzi najväčších prenajímateľov patria: Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia, Deloitte, Colonnade, Dôvera, Mediworx a Mirakl. V objekte je k dispozícii aj reštaurácie Chefzone a kaviareň YUMMY coffee & goodies.

BCT-3
-----

Slávnostné otvorenie budovy BCT-2 sa uskutočnilo 26. októbra. Pri tejto príležitosti predstavila Penta pripravovanú tretiu etapu BCT. Dokončenie tretej budovy sa plánuje v treťom štvrťroku 2019.

BCT-3 prinesie ďalších 15 500 m² administratívnej plochy na prenájom. Celkový počet parkovacích miest v komplexe sa zvýši na 922. Z toho 389 stojísk je v parkovacom dome, 428 na teréne a 105 vznikne v podzemnej garáži tretej etapy.

Celkovo takto vzniknú tri samostané biznis centrá, stojace v tesnej blízkosti z prenajímateľnou plochou viac ako 44 000 m².

Galéria
-------

* Pohľad z uhlaPohľad z uhla
* Priamy pohľadPriamy pohľad
* Pohľad z bokuPohľad z boku
* Parkovisko (miesto pre BCT-3)Parkovisko (miesto pre BCT-3)

Referencie
----------

1. ↑  Business Centrum T-2 - kosice.estranky.sk - Dostupné online
2. ↑  Projekt v číslach - Oficiálna stránka BCT-2 - Dostupné online
3. 1 2 3  SUCHÝ, Daniel. *Penta dokončuje košické BCT 2, pripravuje aj tretiu fázu* [online]. reality.trend.sk, 2017-09-27, [cit. 2020-06-20]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka BCT-2
* Oficiálna stránka Penta Ivestments
Súradnice: 44°46′20.18″S 17°11′30.43″V﻿ / ﻿44,7722722°S 17,1917861°V﻿ / 44.7722722; 17.1917861

Chrám Krista Spasiteľa (Banja Luka)
Mozaika Krista Spasiteľa nad vchodom
**Chrám Krista Spasiteľa** (srb. Храм Христа Спаситеља/Hram Hrista Spasitelja) v meste Banja Luka (Republika srbská) je chrám Srbskej pravoslávnej cirkvi.

Dejiny
------

Chrám bol postavený v rokoch 1993 až 2004 na mieste, kde stál srbský pravoslávny chrám do roku 1941. Ten bol postavený v rokoch 1925 až 1939. Zničili ho chorvátski ustašovci počas rozsiahlych protisrbských pogromov v roku 1941.

Architektúra
------------

Stavba je postavená zo žltého a červeného travertínu. Zvonica dosahuje výšku 47 metrov a chrámová kopula 22,5 metra. Chrám je vybudovaný v novobyzantskom architektonickom štýle. Prvá liturgia v chráme sa slúžila 26. septembra 2004.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám Krista Spasiteľa (Banja Luka)**

Externé odkazy
--------------

* Званични страница Саборног храма Христа Спаситеља у Бањој Луци
* Мошти 42 свеца у Бањалуци („Политика", 24. август 2010)
* Радио-телевизија Републике Српске: Храм (документарни филм), 6. 1. 2012.
Súradnice: 56°57′14.09″S 24°6′55.97″V﻿ / ﻿56,9539139°S 24,1155472°V﻿ / 56.9539139; 24.1155472

Katedrála Kristovho narodenia v Rige
Pohľad na katedrálu
**Chrám Kristovho narodenia** (rus. Хри́сторожде́ственский кафедра́льный собо́р, lot. Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle) je hlavným katedrálnym chrámom pravoslávnej cirkvi v lotyšskom hlavnom meste Riga. Nachádza sa neďaleko pamätníka lotyšskej nezávislosti, ktorí poznajú turisti pod názvom Milda.

História
--------

Chrám bol vybudovaný z iniciatívy gubernátora P. Bagrationa pre potreby rozrastajúcej sa pravoslávnej komunity v meste Riga, ktorá bol strediskom gubernie a významným ruským baltským prístavom. Stavba sa realizovala v rokoch 1876 až 1884. Chrám bol postavený v novobyzantskom architektonickom štýle. Kupola chrámu sa vznáša do výšky 40 metrov. Počas nemeckej okupácie v čase prvej svetovej vojny (1917 - 1918) bola katedrála pravoslávnej cirkvi odobratá a prevzala ju evanjelická cirkev augsburského vyznania. Pravoslávnym veriacim sa chrám vrátil v roku 1921 a konali sa v ňom bohoslužby v ruskom a v lotyšskom jazyku. V roku 1961 komunisti chrám zatvorili a v jeho priestoroch zriadili planetárium.

Súčasnosť
---------

Po obnovení nezávislosti Lotyšska v roku 1991 bol chrám opäť vrátený pravoslávnym veriacim a začali sa v ňom konať pravoslávne bohoslužby. V roku 2000 dostala katedrála nový ikonostas, ktorý chrámu daroval I. Malyškov, ktorého rodina pochádzala z Lotyšska.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám Kristovho narodenia (Riga)**

Externé odkazy
--------------

* Исторические сведения Справка на сайте епархии (po rusky)
* КАФЕДРАЛЬНЫЙ СОБОР ВО ИМЯ РОЖДЕСТВА ХРИСТОВА (РИГА) Archivované 2008-08-01 na Wayback Machine
Súradnice: 55°46′02″S 37°34′17″V﻿ / ﻿55,76722°S 37,57139°V﻿ / 55.76722; 37.57139

Chrám Nepoškvrneného počatia Panny Márie v Moskve
Oltár v katedrále
**Chrám Nepoškvrneného počatia Panny Márie** (rus. *Собор Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии*, poľ. *Katedra Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Marii Panny*) je rímskokatolícka katedrála v hlavnom meste Ruska Moskve. Je jedným z dvoch katolíckych kostolov v Moskve a najväčším v Rusku. Ako pamiatkovo chránená budova je zaradená medzi ruské kultúrne pamiatky.

Dejiny
------

Chrám bol vybudovaný najmä pre potreby poľských katolíkov v Moskve, ktorých tu na konci 19. storočia žilo okolo 30 000. Bol vybudovaný z príspevkov katolíkov z celého Ruského impéria i zahraničia, ale najmä z Poľska a Bieloruska. Budoval sa v rokoch 1901 až 1911 v novogotickom štýle podľa plánov architekta T.B. Dworzeckého. Vysvätený bol 21. decembra 1911. V rokoch 1938 až 1996 bol komunistami zatvorený.

Súčasnosť
---------

Snahy o návrat chrámu katolíkom sa objavovali už v roku 1990. V tomto roku sa konali katolícke bohoslužby pred chrámom, lebo snahy o jeho vrátenie neboli celkom úspešné a budova bola v dezolátnom stave. Katolícka cirkev ho získala späť v roku 1996 a hneď sa začala nákladná rekonštrukcia. Chrám slávnostne v roku 1999 vysvätil kardinál Angelo Sodano a získal status katedrály. V chráme je miesto pre 5 000 veriacich. Slúžia sa v ňom bohoslužby nielen v ruskom jazyku, ale aj v poľskom, anglickom, kórejskom, španielskom, latinskom a arménskom jazyku.

Referencie
----------

1. ↑   *Russlands größte katholische Kirche* [online]. Deutschlandradio, [cit. 2012-01-29]. Dostupné online. (nemecky)
2. ↑   *Kath. Kathedrale in Moskau verlegt Gottesdienste* [online]. Priesterbruderschaft St. Pius X, [cit. 2011-12-27]. Dostupné online. (nemecky)
3. ↑   *храм римско-католический* [online]. Министерство культуры Российской Федерации—Главный инофрматционно-Вычислителый центр, [cit. 2011-12-30]. Dostupné online. Archivované 2012-02-04 z originálu. (rusky)
4. ↑  Geschichte der Kathedrale auf ProCatholic.ru (rusky); prístup 30. marec 2009
5. 1 2 3
6. ↑  Fernsehdokumentation über die Kathedrale aus der Reihe „Mythen und Legenden" des Fernsehsenders Stoliza; online na smotri.com (rusky), prístup 30. marec 2009
7. ↑  Plán bohoslužieb katedrály na oficiálnej stránke (rusky); prístup 21. apríl 2009

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám Nepoškvrneného počatia Panny Márie (Moskva)**

Externé odkazy
--------------

* Оficiálna stránka
Chrám svätej Kataríny (arménsky)
**Chrám svätej Kataríny** (rus. Це́рковь Свято́й Екатери́ны, arm. Սուրբ Կատերինե եկեղեցի) je chrám Arménskej apoštolskej cirkvi v Sankt Peterburgu. Nachádza sa na Nevskom prospekte a slúži príslušníkom arménskej komunity.

História
--------

Arménska komunita sídli v Sankt Peterburgu už od jeho založenia. Arménsko bolo vždy prirodzeným spojencom Ruska na Kaukaze a Ruské impérium vystupovalo ako ochranca kresťanských národov na Balkáne a Kaukaze. Arménski kupci mali v hlavnom meste veľa obchodov a ich komunita sa rozrastala. Preto vznikla potreba založiť v meste vlastný arménsky chrám. Tejto myšlienky sa chytil arménsky intelektuál Luka Širvanov. Chrám sa staval v rokoch 1771 až 1776 podľa projektu architekta Feľtena v neoklasisistickom architektonickom štýle. Počas vlády imperátorky Kataríny II. vznikli aj kostoly rímskokatolíckej a evanjelickej cirkvi, ktoré nesú meno podľa svätej Kataríny. V rokoch 1930 až 1990 bol chrám arménskej cirkvi odobratý.

Súčasnosť
---------

Už v roku 1990 arménski veriaci v Petrohrade žiadali úrady, aby im chrám vrátili. 14. marca 1993 sa v chráme slúžila prvá arménska liturgia. Potom nasledovala rozsiahla rekonštrukcia. 12. júla 2000 bol chrám hlavou arménskej apoštolskej cirkvi a v prítomnosti ruského pravoslávneho patriarchu slávnostne posvätený.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätej Kataríny (arménsky)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka chrámu Archivované 2013-03-22 na Wayback Machine
* Энциклопедия Санкт-Петербурга
* Армянская Апостольская Церковь в Санкт-Петербурге
Súradnice: 44°29′44″S 34°09′50″V﻿ / ﻿44,495444°S 34,163889°V﻿ / 44.495444; 34.163889

Chrám svätého Alexandra Nevského (Jalta)
Vchod do chrámu
**Chrám svätého Alexandra Nevského** (ukr. Собор Святого благовірного князя Олександра Невського) je pravoslávny chrám v prímorskom mestečku na Kryme Jalta. Patri Ruskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva).

História
--------

Chrám bol postavený na pamiatku ruského imperátora Alexandra II. ktorého zavraždili nepriatelia Ruského cisárstva v roku 1880 v Sankt Peterburgu. Základný kameň bol položený 1. marca 1890 na desiate výročie krvavého atentátu na Alexandra II. Pri jeho položení bola prítomná aj manželka imperátora Alexandra III. Mária Fiodorovna. Chrám bol posvätený za prítomnosti imperátora Mikuláša II. (Nikolaja II.) a jeho manželky 4. decembra 1902.

Je vybudovaný v staroruskom architektonickom štýle. Má päť pozlátených kupol a vyniká bielo-žltou fasádou. Jeho 11 zvonov bolo odliatych v Moskve. V roku 1938 ho komunisti zatvorili a premenili na priestory športového klubu. Počas nemeckej administrácie počas druhej svetovej vojny sa v ňom opäť začali konať pravoslávne bohoslužby. Status chrámu pretrval aj po oslobodení.

### Súčasnosť

Chrám v súčasnosti patrí pod jurisdikciu Ruskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva). Navštevuje ho množstvo turistov a kúpeľných hostí, ktorí vo veľkom množstve prichádzajú do tohto čienomorského prístavného a kúpeľného mesta.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätého Alexandra Nevského (Jalta)**

Externé odkazy
--------------

* Собор Александра Невского в Ялте
Umelecká predstava Bussardovho náporového motora ako pohonu medzihviezdnej kozmickej lode.
Bussardov náporový motor, 1-medzihviezdna hmota, 2-zbieranie medzihviezdnej hmoty, 3-transport hmoty povedľa užitočného nákladu, 4-jadrová syntéza, 5- dýza pohonu, 6- výtok hmoty z dýzy 
**Bussardov náporový motor** alebo **Bussardov kolektor** (angl. *Bussard ramjet* alebo *Bussard ramscoop* alebo *Bussard collector*) je teoretický spôsob kozmického pohonu navrhnutý v roku 1960 americkým fyzikom Robertom W. Bussardom.

Opis
----

Bussard navrhol variant pohonu fúznej kozmickej lode založený na náporovom motore, pri ktorom je táto loď schopná vykonať medzihviezdny let. Palivo získava s využitím obrovských elektromagnetických polí (v rozsahu od kilometrov po mnoho tisíc kilometrov v priemere) ako vstupného kolektora na zber a stláčanie vodíka z medzihviezdnej hmoty. Vysoké rýchlosti kozmickej lode vtlačia naberanú medzihviezdnu hmotu do postupne sa zužujúceho magnetického poľa a stláčajú ju, kým nedôjde k termonukleárnej fúzii. Magnetické pole potom smeruje energiu do dýzy rakety a poskytuje ťah. Predpokladalo sa, že dynamický odpor na vstupe je nižší ako ťah, vytvorený pohonom.

Uskutočniteľnosť projektu
-------------------------

T. A. Heppenheimer analyzoval Bussardov pôvodný návrh s fúziou protónov, ale zistil, že straty pri kompresii medzihviezdnych protónov v porovnaní s hustotou fúzie boli väčšie ako výkon, ktorý bolo možné vyrobiť, čo naznačuje, že navrhovaná verzia Bussardovho náporového motora bola nerealizovateľná.

Referencie
----------

1. ↑  TUKE SPACE FORUM, POPULARIZAČNÝ PROJEKT O VESMÍRNOM VÝSKUME,  *ASTROFYZIKA A IT* [online]. kpi.fei.tuke.sk, [cit. 2021-09-21]. Dostupné online.
2. 1 2 3  FRECH, Susana; FRECH, Stefan. *Fachwörterbuch Astronomie*. [s.l.] : BoD – Books on Demand, 2011. 176 s. ISBN 978-3-8423-1963-9. S. 23. (po nemecky)
3. ↑  JURČÍK, Marek. *Alternatívne vesmírne pohony: Koniec klasických rakiet?* [online]. invivomagazin.sk, [cit. 2021-09-21]. Dostupné online.
4. ↑  Galaktická hmota a medzihviezdny let, Astronautica Acta, 1960, BUSSARD, Robert W.. *Galactic Matter and Interstellar Flight* [online]. askmar.com, [cit. 2021-09-21]. Dostupné online. Archivované 2018-04-17 z originálu. (po anglicky)
5. ↑  HEPPENHEIMER, T.A.. On the Infeasibility of Interstellar Ramjets. *Journal of the British Interplanetary Society*, 1978, s. 222. (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bussard ramjet na anglickej Wikipédii.*
Chrám svätého Klementa v Moskve
**Chrám svätého Klementa mučeníka** (rus. Храм Священномученика Климента, Папы Римского ) je pravoslávny chrám v hlavnom meste Ruska Moskve. Je zasvätený svätému Klementovi, ktorý bol učeníkom svätého Petra a podľa tradície jeho štvrtým nástupcom na pápežskom stolci. Pre svoju vieru bol rímskymi úradmi odsúdený a údajne umučený.

Dejiny
------

Chrám bol postavený v rokoch 1762 až 1769 v barokovom štýle na miesto kostola postaveného v roku 1720 Architekt nie je známy, ale väčšinou býva stavba pripisovaná Trezzinimu, architektovi Chrámu sv. Sampsona v Petrohrade.

Chrám bol v roku 1928 cirkvi odobratý a v roku 1934 sa stal budovou Knižnice V.I. Lenina.

### Súčasnosť

Ruská pravoslávna cirkev sa usilovala o návrat chrámu do cirkevných rúk. Podarilo sa to v roku 2008 a následne bol rozsiahlo rekonštruovaný.

Referencie
----------

1. 1 2 3  St Clement's Church in the Moscow Encyclopaedia[nefunkčný odkaz]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chrám svätého Klementa mučeníka**

Externé odkazy
--------------

* Над куполами московского храма священномученика Климента, папы Римского, вновь воздвигнуты древние кресты[nefunkčný odkaz]
* Chrám svätého Klementa (oficiálna stránka)

Súradnice: 55°44′27″S 37°37′37″V﻿ / ﻿55,74075°S 37,62707°V﻿ / 55.74075; 37.62707
**Chránená krajinná oblasť Slavkovský les** je hornaté územie parovinného typu. Rozkladá sa medzi Tachovskou brázdou, Chebskou a Sokolovskou panvou; má približne tvar trojuholníka, v blízkosti jeho vrcholov ležia kúpeľné mestá Karlovy Vary, Mariánské Lázně a Františkovy Lázně. Chránená krajinná oblasť bola vyhlásená v roku 1974 na území s rozlohou asi 606 km² pre ochranu krajiny, geologických a botanických hodnôt. V znaku CHKO je vzácna arnika horská (*Arnica montana*), typická pre túto oblasť, na pozadí vrchov Lesný, Lysina a Kružný.

Príroda územia je veľmi pestrá: vyskytujú sa tu napr. mokraďové lúky, zachované bučiny a kaňony so skalnými útvarmi v údoliach riek Teplá a Ohře. K najcennejším partiám patria Mnichovské hadce a Kladské rašeliny.

Galéria
-------

* Slavkovský les a jeho poloha v ČeskuSlavkovský les a jeho poloha v Česku
* Pohľad na potok v oblastiPohľad na potok v oblasti

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chránená krajinná oblasť Slavkovský les**

Externé odkazy
--------------

* CHKO Slavkovský les
* CHKO Slavkovský les
* Niečo z dejín lesa

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Slavkovský les na českej Wikipédii.*

Súradnice: 50° 4′ 16″ s. š. 12° 41′ 45″ v. d.

| * z
* d
* u
Chránené krajinné oblasti v Česku |
| --- |
| 
* Beskydy
* Bílé Karpaty
* Blaník
* Blanský les
* Brdy
* Broumovsko
* České středohoří
* Český kras
* Český les
* Český ráj
* Jeseníky
* Jizerské hory
* Kokořínsko – Máchův kraj
* Křivoklátsko
* Labské pískovce
* Litovelské Pomoraví
* Lužické hory
* Moravský kras
* Orlické hory
* Pálava
* Poodří
* Slavkovský les
* Šumava
* Třeboňsko
* Žďárské vrchy
* Železné hory

 |
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO
Súradnice: 3°10′J 35°34′V﻿ / ﻿3,167°J 35,567°V﻿ / -3.167; 35.567

**Chránená oblasť Ngorongoro** je chránené územie, ktoré leží na severe Tanzánie, východne od Národného parku Serengeti. Od roku 1979 je územie s rozlohou 8 288 km² súčasťou Svetového dedičstva UNESCO. 

Ngorongoro patrí medzi najstaršie prírodné parky v krajine, v oblasti nazývanej *Northern Safari Circuit*, kde patrí aj Národný park Serengeti, Národný park Lake Manyara, Národný park Tarangire a Národný park Arusha.

Park je známy unikátnou polohou v kaldere vyhasnutej sopky, ktorej strmé steny vytvárajú prirodzenú ochranu, no zároveň i bariéru pre tamojšiu zver. Nachádza sa tu najväčšia koncentrácia voľne žijúcich afrických zvierat, ktorých počet je okolo 30 000 jedincov. 

Oblasť Ngorongoro a rezervácie Maswa a Maasai Mara patria do ekosystému Serengeti, ktoré pokrývajú takmer 30 000 km². Ekosystém je jeden z najkomplexnejších a najmenej narušených ekosystémov na svete.

Referencie
----------

1. ↑  Mare, Serengeti, Tanzánia (2012)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chránená oblasť Ngorongoro**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ngorongoro Conservation Area na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Pamiatky Tanzánie na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Chránená oblasť Ngorongoro
* Zrúcaniny Kilwa Kisiwani a Songo Mnara
* Národný park Serengeti
* Rezervácia Selous
* Národný park Kilimandžáro
* Štvrť Stone Town v Zanzibare
* Skalné maľby v Kondoa

 | Tanzánia |
**Chubilaj(-chán)** (staršie Kublaj-chán); *iné názvy: Kubilaj, Burgidžin Chubilaj, Büdžek ;* \* 23. september 1215 – † 18. február 1294) bol mongolský vojvodca, od roku 1260 veľký chán Mongolov a od roku 1279 čínsky cisár. V roku 1271 založil dynastiu Jüan. Bol vnukom Temüdžina (Džingischána), synom Tulichána a bratom chánov Möngkeho (Möngkä) a Hülegüho.

V jeho službách pôsobil dlhé roky benátsky cestovateľ Marco Polo, ktorý svoje zážitky aj z pôsobenia na dvore chána opísal vo svojej knihe Milión. 

V roku 1251 sa Chubilaj stal najvyšším veliteľom mongolských vojsk pre územie Severnej Číny (bývalej ríše Chin). Bol pravou rukou svojho brata Möngkäho , spolu s Bátúom (zakladateľom Zlatej hordy). Möngkä s ich pomocou získal v roku 1251 titul Veľkého chána všetkých Mongolov na Veľkom kurultaji (snem najvyšších osôb a veliteľov mongolskej ríše).

V roku 1259 bol zvolený po smrti Möngkäho za Veľkého chána, nedal však zvolať tradičný kurultaj do Karakorumu. Aj Kublajov brat sa dal vyhlásiť za veľkého chána a nastalo tak obdobie schizmy a veľkého zápasenia medzi obomi mongolskými tábormi.

Chubilaj začal podmaňovať juhočínsku ríšu Sung (výpady od roku 1260), ktorú v roku 1279 dobyl a ustanovil v nej svoju následnícku dynastiu Jüan. Dnešný Peking určil v roku 1264 za hlavné mesto ríše a zároveň sa zriekol všetkých mocenských nárokov na mongolské územia mimo Číny a vlastného Mongolska, k čomu bol donútený po mocenskom zápase so svojim bratom, keď sa chánovia z ostatných častí mongolskej ríše osamostatnili. 

Zaviedol kvadrátne písmo phagpa (1269), ktoré sa stalo úradným písmom za vlády dynastie Jüan. Po dobytí ríše Sung (1279) následne dobyl aj Mjanmarsko a Kóreu. Medzi rokmi 1277–1289 sa pokúšal aj o dobytie Jávy, Vietnamu a Japonska. Tieto snahy však neboli úspešné a stáli ho veľké vojenské straty. Vo vpáde na japonské ostrovy mu dvakrát zabránil *božský vietor* (*kamikaze*), ktorý zmietol jeho loďstvo.

Vo svojej ríši ustanovil budhizmus za štátne náboženstvo a ostatné náboženstvá (napr. kresťanstvo, lamaizmus) takisto podporoval. Počas jeho vlády nastal v Číne veľký rozvoj literatúry a umenia. Na svojom dvore mal vedcov, umelcov, zástupcov jednotlivých náboženstiev a štátov (aj európskych). Pôsobil tu v rokoch 1275–1292 aj benátský kupec Marco Polo. V roku 1289 zaviedol úrad pre záležitosti kresťanov (týkal sa najmä nestoriánov).

Počas Chubilajovej vlády a po jeho smrti došlo k definitívnemu stanoveniu nástupníckych štátov mongolskej veľríše, išlo o chanáty (ulusy):

* Zlatá horda (Kypčak) – s centrom okolo rieky Volgy
* Čagatajská ríša – Stredná Ázia
* Ríša Ilchánov – Predný východ (Irán, Malá Ázia a Sýria)
* Jüanská ríša – Ďaleký východ (Čína, Mongolsko)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chubilaj**

Externé odkazy
--------------

* Relics of the Kamikaze

Autoritné údaje: * BnF: 12116822s
* GND: 118747037
* ISNI: 0000 0001 2212 3878
* LCCN: n50050841
* NK ČR: jx20060714001
* ULAN: 500252532
* VIAF: 72189401
* WorldCat: lccn-n50050841
Chulské údolie, pohľad z Golanských výšin
**Chula** (iné slovenské názvy: **Hula, Hule, Chulské údolie, Hulské údolie**; po hebrejsky: עמק החולה - *Emek ha-Chula/Emek ha-Hula/Emek ha-Húláh/Emek ha-Chúláh* - "údolie Chula") je poľnohospodárska oblasť v severnom Izraeli s veľkými zásobami sladkej vody. Je významným stanovišťom pre vtáky migrujúce pozdĺž 
Východoafrickej priekopovej prepadliny medzi Afrikou, Európou a Áziou. Preteká ňou rieka Jordán a leží na úpätí Golanských výšin.

**Chula** (**Hula, Hule, Chulské jazero, Hulské jazero**; v Biblii jazero **Meróm**) je jazero, ktoré spolu s okolitými močiarmi bolo v 50. rokoch 20. storočia vysušené v snahe upraviť životné prostredie pre potreby poľnohospodárstva. Hoci mal tento čin zo začiatku veľký celonárodný prínos pre Izrael, časom začalo byť jasné, že úžitky z premeny „pustiny" jazera Chula a jeho močiarov boli obmedzené. V niekoľkých minulých rokoch, po takmer 50 rokoch neúspešného zápasu o využitie zdroja odvodneného údolia, nakoniec izraelská vláda uznala, že úspešný vývoj môže nastať len za kompromisnej situácie medzi prírodou a rozvojom. Preto bola časť bývalého jazera a močiarov nedávno opätovne zaplavená v rámci pokusu o zabránenie zhoršovaniu kvality pôdy a obnovenie takmer vyhasnutého ekosystému.

Fotogaléria
-----------

* Veľký kŕdeľ žeriava popolavého s niekoľkými lyskami a divokými kačicamiVeľký kŕdeľ žeriava popolavého s niekoľkými lyskami a divokými kačicami
* KorytnačkyKorytnačky
* Pšenica v Chulskom údolí, 2007Pšenica v Chulskom údolí, 2007

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chula**

Externé odkazy
--------------

* Jewish Virtual Library - Chulské jazero a Jazero Agmon
* Hula Valley Birdwatching Centre

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chulské údolí na českej Wikipédii.*
Súradnice: 33°06′S 35°37′V﻿ / ﻿33,1°S 35,61°V﻿ / 33.1; 35.61
Súradnice: 50°44′27″S 15°36′22″V﻿ / ﻿50,7408°S 15,6062°V﻿ / 50.7408; 15.6062

**Bílé Labe** (nem. *Weisswasser*) je ľavostranný prítok rieky Labe v Krkonošiach. Je prvým významnejším prítokom Labe. Dĺžka toku je približne 8,3 km. Plocha povodia meria 20,6 km².

Priebeh toku
------------

Pramení asi kilometer východne od Luční boudy a severne od Studniční hory (1 554 m n. m.), v sústave rašelinísk, v ktorej pramení aj Úpa. Kým Úpa tečie Úpskou jamou na juhovýchod a stáča sa Obřím dolem k juhu, Bílé Labe steká na západ Dolem Bílého Labe. Po ľavej strane sa nachádzajú Kozí hřbety (najvyššia hora Krakonoš, 1 422 m n. m.), na pravej strane míňa rieka Stříbrné a Čertovo návrší. Drobný prítok sa do neho vlieva sprava údolím medzi Stříbrným a Čertovým návrším.

Pri Boude u Bílého Labe, za polovicou dĺžky toku, sa sprava vlieva Čertova strouha, významné hrádzenkárske dielo s náučným chodníkom. Je tu aj rázcestie: na severozápad vedie cesta Hofmanka, na západojuhozápad Dřevařská cesta, obe sú značené žltou značkou.

Bílé Labe potom ľavým oblúkom okolo Jeleních Bud obchádza sprava Železný vrch (1 321 m n. m.). Sprava sa do neho vlieva Hřímavá bystřina, potom sa sprava pripája cesta od Špindlerovej boudy do Špindlerovho Mlyna a vlieva riečka Dírečka. Po necelom kilometri nasleduje pod Dívčí strání, neďaleko sídla Spravy KRNAP, sútok Bílého Labe a Labe.

### Prítoky

* Sprava – Stříbrná bystřina, Čertova strouha, Hřímavá bystřina, Černý potok, Červený potok

Vodný režim
-----------

Priemerný prietok pri ústí činí 0,77 m³/s. V hornej časti toku pod Luční boudou bola v prevádzke malá vodná elektráreň. Dnes je opustená a zdevastovaná.

Využitie
--------

Pozdĺž takmer celého toku vedie Weberova cesta, dnes značená modrou turistickou značkou ako trasa č. 1 801. V hornej časti vedie táto cesta úbočím Kozích hřbetů a v zime je kvôli lavínovému nebezpečenstvu neprístupná. Bílé Labe nepreteká žiadnou osadou.

Väčšina dĺžky toku spadá do katastrálneho územia Špindlerův Mlýn, iba pramenisko a Bílá louka s Luční boudou patria do Pece pod Sněžkou.

Galéria
-------

* Vodopády na Bílém LabeVodopády na Bílém Labe
* Kaskády vodného hrádzanárskeho diela na Bílém LabeKaskády vodného hrádzanárskeho diela na Bílém Labe
* Weberova cesta údolím Bílého Labe od hotelu Bílé Labe k Luční bouděWeberova cesta údolím Bílého Labe od hotelu Bílé Labe k Luční boudě

Referencie
----------

1. ↑   *Hydrologický seznam podrobného členění vodních toků ČR* [online]. [Cit. 2013-12-20]. Dostupné online.
2. ↑  Vladimír Vlček. *Zeměpisný lexikon ČSR. Vodní toky a nádrže*. Praha : Academia, 1984. 316 s. S. 60.
3. ↑  Opuštěná elektrárnička na Bílém Labi

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bílé Labe**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bílé Labe na českej Wikipédii.*
**Rada pre futbalové asociácie východnej a strednej Afriky** (po angl. *Council for East and Central Africa Football Association*) skrátene CECAFA, je združenie národných futbalových krajín východnej a sčasti aj strednej Afriky. CECAFA je jednou z piatich organizácii Konfederácie afrického futbalu a je najstaršou subregionálnou futbalovou organizáciou na kontinente.

História
--------

CECAFA bola založená neoficiálne v roku 1927. Súťaž sponzorovala hlavná nairobská spoločnosť na výrobu mydla Gossage, ktorú vlastní britská spoločnosť Lever Brothers. Jeho vznik sa často nesprávne pripisuje Williamovi Gossagovi, zakladateľ spoločnosti Gossage.

Turnaj bol známy ako "Gossage Cup" až do polovice šesťdesiatych rokov, kedy bol premenovaný na "East African Challenge Cup". Pozostával iba z 12 tímov. 

Centrála CECAFA sídli v Nairobi v Keni. Zakladajúcimi členmi CECAFA v roku 1973 boli Keňa, Somálsko, Tanzánia, Uganda a Zanzibar.

Členské štáty
-------------

| Krajina | Federácia | Vstup do
CECAFA |
| --- | --- | --- |
| Burundi Burundi | Football Federation of Burundi | 1998 |
| Džibutsko Džibutsko\* | Djiboutian Football Federation | 1994 |
| Eritrea Eritrea | Eritrean National Football Federation | 1994 |
| Etiópia Etiópia | Ethiopian Football Federation | 1983 |
| Južný Sudán Južný Sudán | South Sudan Football Association | 2012 |
| Keňa Keňa• | Football Kenya Federation | 1973 |
| Rwanda Rwanda | Rwandese Association Football Federation | 1995 |
| Somálsko Somálsko\*• | Somali Football Federation | 1973 |
| Sudán Sudán\* | Sudan Football Association | 1975 |
| Tanzánia Tanzánia• | Tanzania Football Federation | 1973 |
| Uganda Uganda• | Federation of Uganda Football Associations | 1973 |
| Zanzibar• | Zanzibar Football Federation | 1973 |

• Zakladajúci člen CECAFA

\* Členovia označení hviezdičkou sú členmi Únie arabských futbalových asociácii (UAFA)

Súťaže
------

### Národné tímy

* Vyzývací pohár CECAFA
* Vyzývací pohár CECAFA do 23 rokov
* Majstrovstvá CECAFA vo futbale žien

### Kluby

* Kagame Interclub Cup

Referencie
----------

1. ↑   *A short history of soap* [online]. web.archive.org, 2010-09-23, [cit. 2022-01-25]. Dostupné online. Archivované 2010-09-23 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* CECAFA

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku CECAFA na anglickej Wikipédii.*
**Cashback** (iné názvy: **cash back, cash-back, cash(-)back bonus, cash back bonus**) je v súvislosti s debetnými kartami vyplatenie hotovosti, o ktoré môže požiadať nakupujúci pri platení debetnou kartou u obchodníka. Miesta, ktoré umožňujú túto formu cashbacku sú zväčša označené nálepkou "cashback" pri pokladni. Podmienkou pre vyplatenie hotovosti je nákup v určitej minimálnej hodnote (napr. ak pri pokladni zaplatíte nákup v hodnote aspoň 20 €, môžete požiadať aj o výdaj hotovosti do výšky 100 €, pričom suma cashbacku spolu so sumou nákupu Vám bude stiahnutá s Vášho bežného účtu). Podľa všetkého zaviedlo túto funkciu prvé Tesco vo Veľkej Británii, keď hľadalo spôsob eliminácie nákladov spojených s prepravou hotovosti do bánk. Prvotným cieľom teda bolo znížiť hotovosť v pokladniach a tým aj náklady. Vedľajší efekt sa nakoniec ukázal ako dôležitejší a tak sa dnes cashback v západných krajinách teší veľkej obľube. Na Slovensku je táto stále skôr raritou.

Zdroje
------

* 
*
Logo používané v rokoch 2017-2019
**CS Film** je slovenský televízny filmový kanál ktorý prevádzkuje spoločnosť *Československá filmová spoločnosť, s.r.o* Vysiela v čase od 6. do 24. hodiny. Stanica je zameraná len na Českú a Slovenskú filmovú tvorbu (oblasti bývalého Československa), predovšetkým na filmy natočené pred Nežnou revolúciou. Čerpá z filmových fondov *Národného filmového archívu*, Slovenského filmového ústavu, *Bonton filmu*, *Krátkeho filmu Praha*, Českej televízie, Slovenskej televízie a najmä po roku 1990 od súkromných filmových producentov. Stanica tiež podporuje nové filmové a televízne projekty a školskú a amatérsku filmovú tvorbu. 

Od polnoci do 6. hodiny ráno vysiela na jeho programovej pozícii hororový kanál *CS Horror*. CS film patrí do slovenskej mediálnej skupiny JOJ.

Odkazy
------

### Referencie

1. ↑   *Archivovaná kópia. csfilm.cz (po Česky)* [online]. web.archive.org, 2018-04-10, [cit. 2022-07-28]. Dostupné online. Archivované 2018-04-10 z originálu.

### Externé odkazy

* Oficiálne stránky

Portály : Televízia
**Chádim al-haramajn aš-šarífajn** (iné názvy: **chádim al-haramajn**, **správca dvoch svätých mešít**, **ochranca dvoch svätých mešít**; arab. خادم الحرمين الشريفين‎ – chádim al-haramajn aš-šarífajn - doslova: *služobník (dvoch) vznešených svätýň*) je islamský panovnícky titul, ktorý používali Ajjúbovci, mamlúcki sultáni v Egypte a osmanskí sultáni. Titul si zvolil v roku 1986 saudskoarabský kráľ Fahd bin Abd al-Azíz.

Titul je odvodený od zodpovednosti monarchu za ochranu a starostlivosť o dve najposvätnejšie mešity islamu, Veľkej mešity (arab. المسجد الحرام‎ Al-masdžid al-harám) v Mekke a Prorokovej mešity (arab. المسجد النبوي‎ Al-masdžid an-nabawí) v Medine.

Referencie
----------

1. ↑  KHĀDIM AL-ḤARAMAYN. In:  *The Encyclopaedia of Islam : IV Iran – Kha*. New ed. Leiden : Brill, 1997. ISBN 90-04-05745-5. S. 899-900.
2. ↑  Helena Mravíková: Saudskoarabské kráľovstvo - Základná informácia o teritóriu. Ministerstvo hospodárstva SR (2010)
3. ↑  Simona Lackovičová: Islam v politike arabských zemí: 3 Saudská Arábia (2010)
4. ↑  DEMČIŠÁKOVÁ, Daniela. *ŠARĪcA ISLAMSKÉ PRÁVO* [online]. [Cit. 2014-08-02]. S. 21. Dostupné online.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Custodian of the Two Holy Mosques na anglickej Wikipédii.*
**Cacio e pepe** [vyslov: káčo e pépe] tradičný spôsob prípravy talianskych cestovín, ktorý sa radí do rímskej kuchyne. Názov v preklade doslovne znamená *syr a čierne korenie*, čo sú prakticky jediné ingrediencie, ktoré sa na cestoviny pridávajú. Ide teda o veľmi jednoduchý pokrm.

Príprava
--------

Rovnako ako pri iných cestovinových receptov je pre cacio e pepe základom uvarenie cestovín (tradične tonnarelli, ale hojne sú používané špagety) v horúcej osolenej vode. Potom sa spolu s trochou vody, ktorá bola použitá na ich uvarenie, zmiešajú s jemne nastrúhaným syrom pecorino a čerstvo namletým čiernym korením. Voda v kombinácii so syrom vytvorí omáčku krémovej konzistencie.

Pôvod a história
----------------

Pôvod tohto pokrmu je podobný ako napríklad pri sugo all'amatriciana. Varili ho najskôr apeninskí pastieri, pre ktorých to bolo jednoduché jedlo zo surovín, ktoré si mohli vždy nosiť pri sebe. Syr si dokonca vytvárali sami postupne za svojho nomádskeho putovania zo získaného mlieka.

Referencie
----------

1. 1 2  CHOWHOUND. It's National Pasta Day! Here's Everything to Know About Trendy Cacio e Pepe. *Chowhound*. Dostupné online [cit. 2020-07-08]. (po anglicky)
2. ↑   History of Cacio e Pepe. *Toscana Divino*, 2017-08-12. Dostupné online [cit. 2020-07-08]. (po anglicky)
3. ↑  CLAUDIA. The history of Cacio e Pepe. *www.walkingpalates.com*. Dostupné online [cit. 2020-07-08]. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cacio e pepe**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cacio e pepe na českej Wikipédii.*
Text z Evanjelia podľa svätého Lukáša (Lk 20,20 – 26) v cirkevnoslovanskom jazyku
**Cirkevná slovančina** je jazyk (súbor jazykov), ktorý sa vyvinul zo staroslovienčiny v 11. storočí. Dodnes sa používa ako liturgický jazyk pravoslávnej a gréckokatolíckej cirkvi.„Cirkevná slovančina" bolo v minulosti označenie pre to, čo dnes označujeme ako staroslovienčina (prípadne vrátane cirkevnej slovančiny).

Cirkevná slovančina je vlastne súhrnné označenie pre „jazyky", ktoré sa vyvinuli z rôznych variantov staroslovienčiny v 11. storočí. Rozlišujeme najmä bulharskú cirkevnú slovančinu (stredná bulharčina), ruskú cirkevnú slovančinu, srbskú cirkevnú slovančinu, chorvátsku cirkevnú slovančinu a českú cirkevnú slovančinu. Jednotlivé varianty cirkevnoslovanského jazyka sa označujú ako „redakcie".

Niektoré odlišnosti medzi redakciami cirkevnej slovančiny:

* ѣ – v ukrajinskej redakcii (aj na Slovensku) sa vyslovuje ako „i", v ruskej a srbskej ako „e"
* г – v ukrajinskej redakcii je vyslovované ako „h", v ruskej ako „g"
* ы – v ruskej redakcii je vyslovované ako „y", v srbskej ako „i"

V minulosti sa cirkevná slovančina v Rusku (do 18. storočia), Bielorusku, na Ukrajine, v Rumunsku, Srbsku, Bulharsku, Severnom Macedónsku a na východnom Slovensku používala nie len ako liturgický jazyk, ale do značnej miery aj ako literárny jazyk. V cirkevnom prostredí sa dlho používala aj ako úradný jazyk.

Jej súčasná podoba (najmä čo sa týka pravopisu) sa ustálila po reformách v polovici 17. storočia za čias moskovského patriarchu Nikona.

Cirkevná slovančina v slovenskom prostredí
------------------------------------------

Na Slovensku sa cirkevná slovančina používa ako bohoslužobný jazyk v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Používa sa prispôsobená ukrajinská redakcia cirkevnej slovančiny. V prostredí pravoslávnej cirkvi sa však ojedinele vyskytujú aj tendencie používať ruskú redakciu cirkevnej slovančiny.

V minulosti sa na slovenskom území (v prostredí Mukačevskej a Prešovskej eparchie) používala cirkevná slovančina aj ako jazyk literárny a úradný (v cirkevnom prostredí), pričom jej podoba bola často ovplyvnená ľudovým jazykom. Na začiatku 20. storočia sa začali vydávať knihy s bohoslužobnými textami pre ľud (tzv. zborníky), ktoré už neboli písané cyrilikou, ale latinkou. Bohoslužobné knihy pre duchovenstvo sú však podnes tlačené cyrilikou.

V roku 1996 vydal Ralph Cleminson katalóg cyrilských rukopisov zo slovenského územia, z ktorých drvivá väčšina je písaná v cirkevnej slovančine. Výskumu cirkevnej slovančiny v slovenskom prostredí sa venuje najmä Slavistický ústav Jána Stanislava SAV.

Referencie
----------

1. ↑  R. M. CLEMINSON: Cyrillic Manuscripts in Slovakia. A Union Catalogue. Cyrilské rukopisy na Slovensku. Súborný katalóg. Martin: Vydavateľstvo Matice Slovenskej, 1996.

Externé odkazy
--------------

* Tabuľka cyrilskej abecedy pre cirkevnú slovančinu s výslovnosťou používanou na našom území
* Якою мовою молилася давня Україна: Правила української транслітерації церковнослов’янських текстiв (ukrajinsky)
* ЦРКВЕНОСЛОВЕНСКИ БУКВАР (srbsky)
* ЦРКВЕНОСЛОВЕНСКИ ЈЕЗИК - Приручник (srbsky)
* Základné modlitby gréckokatolíka (cirkevnoslovansky a slovensky)