recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Quintus Curtius Rufus** bol rímsky prozaik, autor zábavného historického románu *Historiae Alexandri Magni* (Dejiny Alexandra Veľkého), ktorý pojednáva o dobrodružstvách Alexandra Macedónskeho počas jeho výprav v Oriente.

Curtius Rufus zostáva spornou historickou osobou, o živote ktorej nemáme v starovekých prameňoch ani najmenší záznam. Historikom chýba dokonca i akýkoľvek časový údaj, ktorý by im umožnil zasadiť ho presnejšie do rímskych dejín. Podľa narážok v texte jeho diela sa dnes predpokladá, že mohol žiť počas vlády cisára Claudia (41 – 54 po Kr.).

Už v helenistickej dobe bola postava veľkého vojvodcu Alexandra Macedónskeho predmetom rady literárnych diel historického i zábavného charakteru. Jeho bájami a legendami opradené dobrodružstvá dávali vzniknúť fantastickým románom, v ktorých sa objavovali magické bytosti a realita sa miesila s mýtom. S prienikom gréckej vzdelanosti a literatúry do Ríma v 2. storočí pred Kr. si románový Alexander podmanil aj Rimanov. Alexandrova heroická osobnosť získala na popularite obzvlášť počas cisárstva, kedy sa mnohí z rímskych cisárov štylizovali do role tohto starovekého vojvodcu. Zábavné romány o Alexandrových činoch neprestávali byť čítané, ako to dokladá popularita ich gréckych podôb, a samozrejme ich nové, latinské spracovania – jedno z ktorých vytvoril práve Curtius Rufus.

Freska Alexandra Veľkého počas bitky pri Isse z Pompejí
*Historiae Alexandri Magni* sa skladali z 10 kníh. Z nich prvé dve sa stratili a v ostatných chýbajú niektoré časti. Curtius Rufus použil ako zdroje pre svoje dielo jednak historické práce o Alexandrovi Veľkom (sám uvádza Grékov Kleitarcha a Timagena), jednak diela spadajúce do zábavnej literatúry. *Historiae* sa prikláňajú skôr k druhej kategórii – sú písané pútavým, pestrým štýlom, ale objavujú sa v nich nedostatky v chronológii, geografii, etnografii aj vojenstve. Na niektorých miestach si Curtius Rufus výslovne protirečí, čo len dokazuje, že jeho zámerom bolo čitateľa nie poučiť ale pobaviť. Jeho Alexander je fantastický románový hrdina non plus ultra.

Curtiovo dielo je jedným z mála dochovaných starovekých románov o Alexandrovi Veľkom. Výrazne ovplyvnil neskoršiu alexandrovskú literatúru, ktorá sa ďalej rozvíjala v neskorej antike a počas stredoveku.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 12023228h
* GND: 118523074
* ISNI: 0000 0001 1877 9161
* LCCN: n50034703
* NK ČR: jn19981000536
* ULAN: 500057142
* VIAF: 73866222
* WorldCat: lccn-n50034703
**Točivý elektrický stroj** je druh elektrického stroja. Je to elektricko-mechanické zariadenie, ktoré slúži na premenu elektrickej energie na mechanickú (motory) a opačne (generátory). Mechanická energia je zastúpená točivým mechanickým momentom na hriadeli stroja.

Konštrukčne ide o zariadenia tvorené statickou (stator) a točivou (rotor) časťou. Stator býva zvyčajne pevne prichytený k okolitým konštrukčným prvkom (o podložku a pod.), v jeho vnútri je valcová dutina pre rotor (tzv. vŕtanie stroja) a na jeho koncoch sú v osi umiestnené ložiská pre hriadeľ rotora. Rotor je pevne spojený s hriadeľom, pomocou ktorého sa prenáša mechanický krútiaci moment (mechanická energia). Vo všeobecnosti sú v drážkach statora aj rotora uložené elektrické vinutia, ktorých počet, usporiadanie a napájanie závisia od druhu stroja.

Elektrické točivé stoje zahŕňajú nemalú skupinu strojov, ktoré sa medzi sebou odlišujú princípom činnosti, použitým druhom napätia v hlavnom vinutí stroja (jednosmerné, striedavé), výkonom (malý, stredný, veľký), účelom použitia (stroje na všeobecné použitie, stroje so špecifickým účelom použitia, riadiace stroje).

Rozdelenie
----------

Rozdelenie podľa princípu činnosti:

* synchrónne stroje
* asynchrónne stroje (indukčné stroje)
* jednosmerné stroje
* striedavé komutátorové stroje
**Eskadra smrti** alebo **eskadróna smrti** alebo **oddiel smrti** (špa. escuadrón de la muerte = eskadróna smrti, švadróna smrti) je ozbrojená polovojenská skupina, ktorá zväčša v utajení uskutočňuje vraždy, únosy, či teroristické útoky, zvyčajne z poverenia alebo objednávky diktátorských režimov, armády, kriminálnych, či teroristických organizácii. Často, ale nie výlučne, je spájaná s tzv. štátnym terorizmom a využíva sa na zastrašenie alebo likvidáciu politických odporcov a ďalších osôb "nepohodlných" pre režim. Eskadry smrti sú často vytvárané z vybraných príslušníkov armády, tajných služieb, polície, no napr. aj z civilných dobrovoľníkov či príslušníkov extrémistických skupín.

Termín prvýkrát použil francúzsky generál Paul Aussaresses v r. 1957 počas Alžírskej vojny, no do povedomia verejnosti sa dostal neskôr hlavne v Latinskej Amerike, kde eskadry smrti obzvlášť v 70. a 80. rokoch 20. st. vojenské diktatúry často využívali na boj proti politickým odporcom.

Najznámejšie prípady vyžívania eskadier smrti pochádzajú zo Strednej Ameriky (obzvlášť v Salvádore, Guatemale, Hondurase a Nikarague), Južnej Ameriky (Kolumbia, Čile, Peru, či Brazília), niektorých oblastí Afriky (Pobrežie Slonoviny, Kongo) a Ázie (Irak, Afganistan, Bangladéš), no aj z Európy (napr. v Kosove, či dokonca v demokratickom Španielsku, kde bola na boj proti teroristickej skupine ETA založená eskadra smrti známa ako GAL). K týmto skupinám možno priradiť aj organizátorov štátnych vrážd nepohodlných osôb organizovaných Sovietskym zväzom mimo svojho územia (najčastejšie ich vykonávateľmi boli agenti NKVD a KGB). Alebo zvlášť vytvorená jednotka Mossadu, ktorej cieľom bolo zlikvidovať teroristov zodpovedných za masaker izraelských športovcov počas olympiády v Mníchove.

Referencie
----------

1. ↑  Interview of Paul Aussaresses by Marie-Monique Robin
Eskalátor v metre vo Washingtone D.C.
**Eskalátor** alebo **pohyblivé schody** je zariadenie na prepravu osôb medzi rôznymi výškovými úrovňami. Jeho podstatou sú reťazovo obiehajúce pohyblivé schody a pridŕžacie zábradlie poháňané elektromotorom. Využíva sa napríklad v metre, na staniciach či v obchodných centrách. Na rovnakom princípe je založený aj pohyblivý chodník, ktorý môže byť použitý tak k vodorovnej, ako aj k šikmej doprave (používa sa napríklad na prepravu zákazníkov s nákupnými vozíkmi).

Prvý eskalátor skonštruoval a umiestnil Jesse W. Reno v New Yorku v roku 1897 ako zábavnú atrakciu, prvý komerčný eskalátor vytvoril Reno spoločne s firmou Otis Elevator Company v roku 1899. Na podobných zariadeniach pracovali súbežne aj iní konštruktéri, napríklad sa uvádza, že eskalátor vynašiel a pomenoval okolo roku 1900 Charles Seeberger.

Názov vznikol ako obchodná značka výrobku firmy Otis Elevator Company umelou kontamináciou anglického výrazu *elevator* (výťah) latinským slovom *scalae* (schodisko, rebrík, stupnica). Okolo roku 1950 názov „eskalátor" zovšeobecnel.

Rýchlosť eskalátorov býva v rozmedzí 0,27 až 0,55 m/s.. Oproti výťahu má eskalátor vyššiu prepravnú kapacitu.

Referencie
----------

1. 1 2  Václav Suchan: Schody a výtah v jednom (Blesk, 1. 7. 2006, seriál Jak funguje… eskalátor)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eskalátor**
Mercedes-Benz Sprinter
Volkswagen Crafter
Citroën Jumper
Mitsubishi L200
Nissan Navara D22
**Ľahké úžitkové vozidlo** je úžitkové nákladné vozidlo s celkovou hmotnosťou do 3,5 tony. Vozidlá kvalifikované v tejto kategórii sú pick-upy, dodávkové automobily a všetky vozidlá, ktoré prevážajú tovar alebo cestujúcich.

Výrobcovia a modely
-------------------

**Ford**  

Ford Transit Ford Transit Connect, Ford Ranger

**Opel**  

Opel Vivaro, Opel Movano, Opel Combo

**Citroën**  

Citroën Relay (Citroën Jumper), Citroën Dispatch, Citroën Berlingo, Citroën Berlingo First, Citroën Nemo, Citroën C-Crosser Commercial

**Mercedes-Benz**
Mercedes-Benz Sprinter, Mercedes-Benz Vito, Mercedes-Benz Vario

**Volkswagen**  

Volkswagen Caddy, Volkswagen Transporter, Volkswagen Crafter

**Škoda**  

Škoda Praktik

**Peugeot**  

Boxer, Partner, Expert, Peugeot Partner Origin, Bipper, Peugeot 207 Van

**Fiat**  

Ducato, Doblo, Scudo, Fiorino

**Iveco**  

Daily

**Renault**  

Trafic, Master, Maxity, Kangoo, Kangoo Maxi

**Nissan**  

Nissan Interstar, Cabstar, Navara, NV200, Primastar

**Toyota**  

Hilux, Hiace

**Land Rover**  

Discovery Comercial, Defender Commercial

**Mitsubishi**  

L200

**Isuzu**  

Rodeo

**Hyundai**  

i800

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Light commercial vehicle na anglickej Wikipédii.*
**MTV** (skratka z *Music Television*) je prvá výhradne hudobná televízna stanica na svete. Založená bola 1. augusta 1981 spoločnosťami Warner a AmEx a svoje vysielanie začala príznačne piesňou „Video Killed the Radio Star" od skupiny The Buggles. Vysielanie bolo ihneď od začiatku 24 hodín denne. V súčasnosti má niekoľko regionálnych a tematických mutácií. Zároveň jej sesterskou televíznou stanicou je VH1.

Koncom osemdesiatych rokov MTV začala tvoriť vlastné programy, ako napr. Club MTV, Week In Rock alebo YO!MTV Raps. Vysielanie pre Európu je realizované z londýnskeho štúdia, ktoré v histórii MTV zostáva kultovým. V deväťdesiatych rokoch sa MTV rozširuje do celého sveta.
Popularitu si získala reláciami ako *MTV Unplugged*. Známe sú tiež hudobné ceny MTV Music Awards, MTV Europe Music Awards a MTV Video Music Awards.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **MTV (televízna stanica)**

Externé odkazy
--------------

* MTV.com
* MTV International

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku MTV na poľskej Wikipédii.*
**Protoceratops** je dnes najlepšie známy primitívny rohatý dinosaurus (skupina Ceratopsia). Bol to zástupca čeľade Protoceratopsidae, ktorý sa vyskytoval pred 75 až 71 miliónmi rokov na území dnešného Mongolska.

Telesné znaky
-------------

Tento mohutný štvornohý bylinožravec s predĺženými tŕňmi stavcov na pomerne krátkom chvoste a s pomerne dobre vyvinutým kosteným golierom nemal, na rozdiel od vyspelejších zástupcov Ceratopsia, žiadne rohy. Namiesto nich mal iba nosový kostený hrboľ, ktorý mávali samce väčší. Samce mali zároveň väčší a vyšší kostený golier, teda pokiaľ boli charakteristiky pohlaví interpretované správne a situácia nebola opačná.

Pozostatky
----------

Protoceratops je dobre známy vďaka viac než ôsmim desiatkam zachovaných jedincov, čo je na dinosaura pravdepodobne nežijúceho v obrovskom stáde rarita. Poznáme tiež zástupcov prakticky všetkých vekových štádií – od zárodku, cez dospievajúceho jedinca až ku dospelému jedincovi. Známy je z dvoch druhov. Prvý – najdlhšie a zároveň najlepšie známy, býval okolo 1,8 až 2,5 m. dlhý, kým druhý dorastal do väčšej dĺžky, s výraznejšími lícnymi kosťami a s mierne odlišným golierom podobným vyspelým ceratopsidom.

V kultúre
---------

Protoceratops sa objavuje v tretej epizóde amerického televízneho dokumentu Dinosaur Revolution z roku 2011.

Galéria
-------

* Čerstvo vyliahnuté mláďa.Čerstvo vyliahnuté mláďa.
* Kostra rodu Protoceratops. Kostený hrboľ nad nozdrami naznačuje, že išlo o samca.Kostra rodu Protoceratops. Kostený hrboľ nad nozdrami naznačuje, že išlo o samca.
**Osvald Zahradník** (\* 16. november 1932, Veľký Bočkov, Podkarpatská Rus, vtedajšie Česko-Slovensko – † 16. august 2017, Bratislava) bol slovenský dramatik.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine mlynárskeho robotníka a vzdelanie získaval v Banskej Bystrici, Svite a v Prahe na filozofickej fakulte Karlovej univerzity, kde študoval odbory filozofia a psychológia. Už v roku 1948 začal pracovať ako elektrotechnik vo Svite, po ukončení vysokoškolského štúdia pracoval do roku 1961 ako metodik a dramaturg v koncertnej a estrádnej agentúre v Prahe, odtiaľ sa presťahoval do Banskej Bystrice, kde do roku 1971 pracoval v Československom rozhlase ako režisér a šéfrežisér. V rokoch 1971 – 1973 bol vedúcim redaktorom Československého rozhlasu v Bratislave, potom do roku 1976 pracoval na Ministerstve kultúry SSR a v rokoch 1976 – 1979 pôsobil ako šéf činohry Slovenského národného divadla. Od roku 1979 pracoval v Zväze slovenských dramatických umelcov.

Tvorba
------

Debutoval v roku 1952 krátkymi prozaickými útvarmi, ktoré uverejňoval v novinách a časopisoch Rudé právo, Pravda, Práca, Nové slovo, Smer, Rozhlas, Mladá tvorba, Film a divadlo a mnohých ďalších. Od roku 1967 sa začal venovať tiež dramatickej tvorbe, keď začal písať rozhlasové a neskôr i televízne hry. Vo svojich rozhlasových hrách sa venuje témam citovej krízy v manželstve, konfliktom s etikou prostredia, návratom z väzenia do bežného života, a viaceré jeho diela majú i detektívnu zápletku. V ďalšej tvorbe sa venuje konfrontácii sveta ilúzií a skutočnosti, sveta starých ľudí a najmladšej generácie, ale tiež sa vracia k takým témam, ako bola vojna, Slovenský štát, Slovenské národné povstanie a rodinné problémy.

Ocenenia
--------

* 2003: Pribinov kríž II. triedy od prezidenta SR Rudolfa Schustera za významné zásluhy o rozvoj slovenskej dramatickej tvorby.

Dielo
-----

### Próza

* 1973 – *Sólo pre bicie (hodiny)*
* 1973 – *Zurabája alebo Epitaf pre živého*
* 1974 – *Prekroč svoj tieň*
* 1977 – *Sonatína pre páva*
* 1977 – *39° v tieni*
* 1982 – *Omyl chirurga Moresiniho*
* 1985 – *Meno pre Michala*

### Televízne hry

* 1971 – *Strecha úniku*
* 1972 – *Biely autobus*
* 1976 – *39° v tieni*, 5-dielny televízny seriál

### Rozhlasové hry

* 1967 – *Sviatosť naivity*
* 1968 – *Návrat*
* 1969 – *Šok*
* 1970 – *Vidina*
* 1971 – *Vražda vo Fermiho ústave*
* 1971 – *Portrét neznámej*
* 1978 – *Pavučina*
* 1980 – *Spoločenská záruka*
* *Králikovci*, spoluautor rozhlasového seriálu

### Divadelné hry

* 1973 – *Sólo pre bicie (hodiny)*
* 1973 – *Zurabája alebo Epitaf pre živého*
* 1974 – *Prekroč svoj tieň*
* 1976 – *Sonatína pre páva*
* 1984 – *Čas brieždenia*
* 1984 – *Prelúdium v mol*
* 1986 – *Post scriptum*
* 1987 – *Polostrovy vianočné*
* 1988 – *Päť hier*
* 1989 – *Prominenti na úrazovke*

Referencie
----------

1. ↑  Zomrel dramatik Osvald Zahradník - aktuality.sk
2. ↑   *Prezident SR - Pribinov kríž, II. trieda* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2020-08-16]. Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 122890728
* ISNI: 0000 0000 5536 3467
* LCCN: n88141654
* NK ČR: mzk2002111442
* SNK: 163323
* VIAF: 906932
* WorldCat: lccn-n88141654
Súradnice: 62°3′24″S 7°9′15″Z﻿ / ﻿62,05667°S 7,15417°Z﻿ / 62.05667; -7.15417

**Sandavágur** je dedina na Faerských ostrovoch, konkrétne na ostrove Vágar. Názov 'Sandavágur' znamená vo faerčine niečo ako piesočná zátoka, čo naznačuje aj fjord, ktorý sa nachádza blízko obce. V dedine žilo v roku 2010 825 obyvateľov. Sandavágur žije hlavne z rybolovu a konzervovania rybích produktov. Dominantou dediny je slávny Sandavágurský kameň, ktorý dokazuje, že prvým osadníkom oblasti bol istý Torkil Onundarson z Rogalandu z Nórska v 13. storočí. Vykopávky v okolí mesta odhalili aj ruiny stredovekých stavieb. Okrem toho tu možno nájsť kostol z roku 1917. Sandavágur bol už dvakrát vyhlásený za najčistejšie sídlo Faerských ostrovov.

Osobnosti obce
--------------

* Venceslaus Ulricus Hammershaimb (\* 1819 – † 1909), zakladateľ modernej faerčiny

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sandavágur**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sandavágur na českej Wikipédii.*
**Quintus Remmius Palaemon** bol rímsky gramatik žijúci za vlády cisárov Tiberia a Claudia.

Podľa Suetonia sa Palaemon narodil ako otrok, ale získal slobodu a stal sa gramatikom v Ríme. Jeho vysoká vzdelanosť a odbornosť mu zabezpečili vynikajúcu povesť napriek jeho nízkemu pôvodu i výstrednosti. Palaemon údajne o sebe tvrdil, že je jediný skutočný filológ a že jeho veľkosť predpovedal v svojich veršoch u Vergílius, keď jednu zo svojich postáv, zhodou okolností gramatika, nazval Palaemon. O iných vzdelancoch sa vyjadroval veľmi urážlivo (veľkého encyklopedistu Marca Terentia Varrona nazval "prasa"). Tiberius i Claudius údajne vyhlásili, že takmu človeku nie je radno vôbec zverovať deti.

Palaemonovi žiakmi boli satirik Persius a literárny kritik Quintilianus.

Najvýznamnejším Palaemonovým dielom bola *Ars grammatica* (Umenie gramatické), základné dielo latinského jazyka. Palaemon tiež presadil štúdium "moderných" autorov a povýšil Vergília medzi školských autorov.

Referencie
----------

1. ↑  Suet. Gram. 23

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 13164093s
* GND: 118788310
* ISNI: 0000 0001 2095 5048
* LCCN: n87800247
* NK ČR: ola2012737315
* VIAF: 307174658
* WorldCat: lccn-n87800247
**Quinta essentia** (lat.) je piate súcno, éter, vedľa vody, zeme, vzduchu a ohňa.

Podľa starovekej a stredovekej vedy je éter látka vyplňujúca priestor vo vesmíre nad pozemskou sférou.

Mytologický pôvod
-----------------

Slovo aether (éter) pochádza z Homérovskej gréčtiny a znamená číri, svieži vzduch, alebo čistá obloha. V gréckej mytológii to bola čistá essentia v ktorej žili a ktorú dýchali bohovia, ako analógia na smrteľníkov dýchajúcich vzduch. (taktiež personifikovaný v Gréckom božstve ako Aether, syn Erebusa a Nyx)

Slovo aether je príbuzné slovu vyjadrujúce spálenie, alebo v prenesenom význame horenie či lesknutie sa, príbuzné slovu Athiopes (Etiópčania), čo znamená ľudia so spálenou (čiernou) kožou..

Piaty element
-------------

V diele *Tiaeus* (stať 55c) Platón opisuje éter ako niečo, čo boh použil pri delinearizácii (zakriveniu, zvlneniu) vesmíru. Aristoteles, Platónov žiak v Akadémii, začlenil éter do systému klasických prvkov lónskej filozofie ako piaty element (quinta essentia) na princípe, že štyri pozemské prvky menili polohu a pohybovali sa prirodzene v priamych čiarach, líniách, ale na nebesiach to neplatilo, tam sa telesa pohybovali po kružniciach. 

V Aristotelovskom systéme éter nemal žiadne vlastnosti (nebol ani studený, ani horúci, mokrý či suchý) nemohol sa meniť (mohol však zmeniť miesto) a prirodzene sa pohyboval v kruhoch a nevykonával žiadne neprirodzené pohyby.

Stredovekí akademickí filozofi pridali éteru vlastnosť meniť hustotu, čo znamenalo, že planéty boli považované za hustejšie ako to médium ktoré vypĺňalo zvyšok vesmíru.
Robert Fludd, stredoveky učenec, prehlásil, že éter je ľahší (subtílnejší) ako svetlo. Fludd takisto cituje názory Plótinosa z tretieho storočia ktoré uvádzajú éter ako všetko prenikajúci a nehmotný.

Quinta essentia používaná v alchýmii
------------------------------------

Quinta essentia, alebo piaty element bol názov ktorý používali stredoveký alchymisti pre látku podobnú, alebo takú istú, tej z ktorej sú zložené nebeské telesa. Zastavali názor, že trochu quintesencie je obsiahnutej aj vo veciach na zemi a preto veci zemské môžu byť priamo zasiahnuté tým čo sa deje na nebesiach. Tato teória bola rozvinutá v Lulliusovom Testamente zo začiatku štrnásteho storočia. Vtedy sa alchýmia zaoberala izoláciou a použitím piateho elementu.

Táto myšlienka sa rýchlo rozšírila Európou a stala sa populárnou medzi neskoršími alchymistami, hlavne tými čo boli zameraní na medicínu. Toto môžeme vidieť v Knihe o Quintesencii z pätnásteho storočia preloženej do angličtiny z kontinentálneho textu. V ňom je quintesencia používaná ako liek pre ľudské choroby a dokonca obsahuje návod ako ju pripraviť zo sedemkrát destilovaného alkoholu. Tento výraz sa časom stal synonymom so slovom elixír, medicína alebo samotným kameňom mudrcov. 

Napriek tomu že špeciálna teória relativity ukázala, že v Maxvellovej rovnici nie je potrebný éter, vzniklo niekoľko moderných teórii o éteri. Moderny éter ma však veľmi málo spoločného s klasickým éterom od ktorého si požičal názov a tieto teórie sa dnes považujú za vedecky zastarané.

Externé odkazy
--------------

* Filit
**Quintus Asconius Pedianus** (9 pred Kr. – 75 po Kr.) bol rímsky gramatik, pravdepodobne pôvodom z Patavia (dnes Padova).

Dielo
-----

Pedianus pôsobil v Ríme, kde aj zomrel vo veku 85 rokov, pričom posledných 12 rokov prežil podľa Hieronyma ako slepec v ovzduší všeobecnej úcty. Počas vlády cisárov Claudia a Nerona Pedianus vytvoril cenné komentáre k dielu Marca Tullia Cicerona. Zmienky v texte diela ho umožňujú datovať do rokov 54 – 57. Množstvo použitých prameňov, medzi ktoré patrili Ciceronove náčrty nevydaných rečí, Tironov životopis Cicerona, reči a korešpondencia Ciceronových súčasníkov a práce iný vzdelancov (Varrona, Attica, Tuditana, Fenestellu), a Pedianov kritický prístup spĺňa ešte aj dnes požiadavky klasickej filológie. Pedianov komentár je pritom skôr historický než gramatický. Z pôvodného počtu sa dochovalo päť kritických prác týkajúcich sa nasledujúcich Ciceronových rečí:

* *In Pisonem* (Proti Pisonovi)
* *Pro Scauro* (Na obranu Scaura)
* *Pro Milone* (Na obranu Milona)
* *Pro Cornelio* (Na obranu Cornelia)
* *In toga candida* (Proti bieloskvúcej tóge)

Posledné dve zo zmienených rečí sa stratili, preto je Pedianov komentár významným zdrojom našich poznatkov o týchto Ciceronových dielach. Päť filologických diel je dochovaných pod moderným označením *Q. Asconii Pediani orationum Ciceronis quinque enarratio* (Komentár Q. Asconia Pediana k piatim Ciceronovým rečiam).

Pedianovi býval pripisovaný aj gramatický komentár k Neronovým verrinským rečiam pochádzajúci z toho istého rukopisu, ktorého spojitosť s filológom je dnes považovaná za pochybnú. Je tiež považovaný za autora nedochovaných diel *Contra obtrectatores Vergilii* (Proti Vergíliovým ohováračom) a *Vita Sallustii* (Sallustiov životopis).

Rukopis
-------

Pedianove ciceronovské práce objavil humanista Poggio Bracciolini roku 1416 v Sankt Gallene. Dnes je tento pôvodný rukopis stratený, ale dochovali sa tri opisy, ktoré z neho urobili Poggio (dnes v Madride), Zomini da Pistoia (dnes v Pistoii) a Bartolommeo da Montelciano (dnes vo Florencii).

Referencie
----------

1. ↑  Jer. Chron. 75

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Externé odkazy
--------------

* Hieronymov záznam o Asconiovi Pedianovi (anglicky)
* Pedianove dielo na Forum Romanum (anglicky, latinsky)

Autoritné údaje: * BnF: 12030281f
* GND: 119483882
* ISNI: 0000 0001 0920 9722
* LCCN: n82231398
* NK ČR: ola2008481383
* VIAF: 85065079
* WorldCat: lccn-n82231398
Blanice v Putimi
**Blanice** je rieka v južných Čechách. Je to najvýznamnejší pravostranný prítok Otavy, meria 93,3 km, povodie zaberá plochu 860,5 km² a hodnota priemerného prietoku v ústí je 4,23 m³/s.

Pramení v Šumavskom podhůří na severnom úpätí vrchu Knížecí stolec (1 226 m n. m.), v blízkosti zaniknutej osady Zlatá v nadmorskej výške 972 m n. m. Na hornom toku tečie najprv severozápadným smerom, pričom vytvára výrazné zákruty, pri osade Krejčovice sa stáča najprv na sever, následne na severovýchod. Severne od mesta Prachatice napája vodnú nádrž Husinec a zvlneným korytom pokračuje severovýchodným smerom. Pri obci Krašlovice sa stáča na východ, vzápätí sa za mestom Vodňany oblúkom stáča na sever a za Protivínom už pokračuje k ústiu severozápadným smerom. Do Otavy ústi pri obci Putim v nadmorskej výške 362 m n. m. juhojuhozápadne od mesta Písek.

Významnejšími prítokmi sú Pucheřský potok, Farský potok, Zlatý potok, Radomilický potok sprava a Černý potok, Libotyňský potok, Černý potok zľava.

Rieka preteká cez Arnoštov, Husinec, Strunkovice nad Blanicí, Bavorov, Vodňany a Protivín.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Blanice (prítok Otavy)**
Hrob Blanky Bázlikovej, rod. Anrašovanovej (a jej rodičov) a jej manžela v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
**Blanka Bázliková** (rod. Andrašovanová) (\* 30. júl 1909, Slovenská Ľupča - † 9. apríl 1980, Slovenská Ľupča) bola slovenská klavírna pedagogička.

Jej brat Tibor Andrašovan bol skladateľ, rovnako ako jej syn Igor (\*1941). Druhý syn Miroslav (\*1946) je docentom anglistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, manžel Jaromír Bázlik bol právnik a kultúrny pracovník.

Životopis
---------

Študovala na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave (klavír). Od 1925 hrala na klavíri pri premietaní nemých filmov. Od 1938 žila v Banskej Bystrici, do 1956 súkromná pedagogička klavíra, 1956 - 1979 ĽŠU. O. i. vychovala sólistu opery 
DJGT J. Hadrabu, skladateľa B. Hronca, syna Igora, K. Dibákovú, D. Turňovú, D. Buranovského. Príležitostne vystupovala na verejných koncertoch.

Ocenenie
--------

* 1972 - Strieborna medaila Konzervatória v Bratislave

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Sandra Paovićová** (chorv. Sandra Paović; \* 15. apríl 1983, Vukovar) je chorvátska stolná tenistka, reprezentantka na Letných olympijských hrách 2008 a na Letných paralympijských hrách 2016 kde získala zlatú medailu.

Športová činnosť
----------------

Stolný tenis začala hrať vo Vukovare ako štvorročná. V roku 1997 vyhrala v Topoľčanoch turnaj kadetiek na Európskom juniorskom šampionáte. Hrala za kluby v Nemecku, Francúzsku a Švajčiarsku.

Paovićová bola súčasťou chorvátskeho stolnotenisového tímu na Letných olympijských hrách 2008 a bola v top 50 hráčov sveta. V januári 2009 počas autonehody utrpela takmer smrteĺné zranenia. Po nehode nemohla používať svoje nohy. Do para stolného tenisu prenikla v roku 2013. V prvom roku získala európsky titul, v nasledujúcom roku svetový a v roku 2015 opäť získala európsky titul.

### Paralympiáda

Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala zlato v stolnom tenise jednotlivcov kategórie 6. V súťaži tímov kategórie 6-10 sa prebojovala do štvrťfinále. Jej medaila bola dovtedy prvá pre Chorvátsko na tejto Paralympiáde.

Referencie
----------

1. ↑   *Table tennis - Sandra Paovic* [online]. the-sports.org, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
2. ↑   *TEDxKarlovacLibrary* [online]. ted.com, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
3. ↑   *TischtennisSandra PaovićProfil* [online]. sport.de, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
4. 1 2 3   *Weekend with Oris in Poreč: Introducing the speakers - Sandra Paović i Daniel Lazov* [online]. oris.hr, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
5. 1 2  MARSHALL, Ian. *Recovery not once but twice; totally focused Sandra Paovic a lady with a mission* [online]. ittf.com, 2016-09-09, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
6. 1 2 3   *Sandra Paovic* [online]. paralympic.org, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
7. 1 2   *Rio Paralympics 2016: Sandra Paović Wins Table Tennis Gold Medal* [online]. croatiaweek.com, 2016-09-13, [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sandra Paovićová**

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Medzinárodného paralympijského výboru
**Smrečník** je potok na Strednom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Skalky, meria 4,7 km a je tokom V. rádu. 

Preteká Kremnickými vrchmi, pramení v podcelku Flochovský chrbát na západnom svahu vrchu Zlatej studne (1 265,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 180 m n. m. Tečie západným smerom, zľava priberá krátky prítok spod Velestúra (1 254,4 m n. m.) a utvára výrazný oblúk ohnutý na sever. Sprava priberá prítok zo západného úpätia Zlatej studne, zľava prítok (858,2 m n. m.) spod vrchu Smrečník (1 249,2 m n. m.), koryto sa ďalej esovito stáča a východne od mesta Kremnica (neďaleko chaty Toliar) ústi v nadmorskej výške okolo 665 m n. m. do Skalky.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Kremnického potoka |
| --- |
| *Kremnický potok* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Čierna voda
* Grošova lúka
* Jelšový potok
* Košová
* Krahuľský potok
* **Kremnický potok**
* Lúčanský potok
* Lutilský potok
* Novodolinský potok
* Skalka
* Smrečník
* Švábsky potok
* Úkladný jarok

 |
**Diaľnica A4** (srb. *Državni put IA reda A4*) je významná diaľnica v Srbsku, ktorá tvorí prepojenie s Bulharskom. Vedie po nej frekventovaná európska cesta 80 a má dĺžku 106 km.

Priebeh
-------

Diaľnica vytvára dôležité prepojenie Srbska s Bulharskom údolím rieky Nišava. Začína križovatkou s diaľnicou A1 a severnou časťou obchádza centrum Niša. Pokračuje východným smerom inou trasou, než je vedená cesta I/43, a to od Proseku cez Kunovicu, čím sa vyhýba úzkemu údoliu. Vedie popri obci Crvena Reka, obchvatom mesta Bela Palanka, popri meste Pirot a Dimitrovgrad k hranici s Bulharskom, kde sa nápoja na diaľnicu A6. 

Vytvára významné cestné spojenie Belehradu a Sofie, po ktorej prechádza strategické spojenie Turecka a severo-východnej časti Grécka so strednou a západnou Európou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diaľnica A4 (Srbsko)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Državni put IA reda A4 na srbskej Wikipédii a Autoput A4 na nemeckej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra v Srbsku |
| --- |
| Diaľnice | 
* 
* 
* 
* 
* 

 |  |
| Rýchlostné cesty | 
* 24

 |
| Cesty I. triedy | 
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* 15
* 16
* 17
* 18
* 19
* 20
* 21
* 22
* 23
* 24
* 25
* 26
* 27
* 28
* 29
* 30
* 31
* 32
* 33
* 34
* 35
* 36
* 37
* 38
* 39
* 40
* 41
* 42
* 43
* 44
* 45

 |
Vlajka Čile
**Vlajka Čile** má dva vodorovné pruhy, biely a červený, pri žrdi modré karé s bielou päťramennou hviezdou. Červená farba symbolizuje krv preliatu za slobodu krajiny, biela snehom pokryté Andy, modrá oblohu klenúcu sa nad štátom. Biela hviezda, používaná už dávnymi čilskými Indiánmi, znamená jednotu a slobodu národa; jej päť cípov je niekedy spájaných s piatimi pôvodnými provinciami štátu.

Vlajka vznikla v období bojov za oslobodenie Čile v roku 1817 a je vlastne zjednodušenou verziou vlajky Spojených štátov, ktorej farby nesie.

Galéria
-------

* Vlajka Čile (1812 – 1814)Vlajka Čile (1812 – 1814)
* Vlajka Čile (1817 – 1818)Vlajka Čile (1817 – 1818)

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Južnej Ameriky |
| --- |
| 
* Argentína Argentína
* Bolívia Bolívia
* Brazília Brazília
* Čile Čile
* Ekvádor Ekvádor
* Guyana Guyana
* Kolumbia Kolumbia
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Surinam Surinam
* Trinidad a Tobago Trinidad a Tobago
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

**Závislé územia:**
* Aruba Aruba
* Falklandy Falklandy
* Francúzska Guyana Francúzska Guyana
* Holandské Antily Holandské Antily
* Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

 |
Vlajka Tongy
**Vlajka Tongy** je červená s bielym obdlžníkovým ľavým horným rohom, v ktorom je červený skrátený stredový kríž zo štátneho znaku (z roku 1862). Kríž (blízky krížu metodistov) je tonžský národný symbol a naznačuje, že obyvateľstvo súostrovia sa hlási ku kresťanstvu. Červená je farbou Kristovej krvi. 

Pôvodne bola tonžská vlajka biela s červeným krížom uprostred, aby však nebola zameňovaná za vlajku Červeného kríža, došlo po roku 1863 k zmene. Vzor - britská červená obchodná vlajka (*Red Ensign*) - je zreteľne viditeľný.

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Austrálie a Oceánie |
| --- |
|  Austrália | 
* Austrália
* Vianočný ostrov
* Kokosové ostrovy
* Norfolk

 |
|  Melanézia | 
* Fidži
* Nová Kaledónia
* Papua-Nová Guinea
* Šalamúnove ostrovy
* Vanuatu
* Východný Timor

 |
|  Mikronézia | 
* Guam
* Kiribati
* Marshallove ostrovy
* Nauru
* Severné Mariány
* Mikronézia (štát)
* Palau

 |
|  Polynézia | 
* Americká Samoa
* Cookove ostrovy
* Francúzska Polynézia
* Nový Zéland
* Niue
* Pitcairnove ostrovy
* Samoa
* Tokelau
* Tonga
* Tuvalu
* Wallis a Futuna

 |
Vlajka Zimbabwe
**Vlajka Zimbabwe** má sedem vodorovných pruhov vo farbách zelenej, žltej, červenej, čiernej, červenej, žltej a zelenej, od žrdi je vsunutý biely rovnoramenný trojuholník, dosahujúci do tretiny dĺžky vlajky, ktorý je od vodorovných pruhov oddelený úzkym čiernym lemovaním. V trojuholníku je umiestnená červená päťramenná hviezda, na ktorej je položený žltý zimbabwiansky vták, ktorý presahuje do trojuholníkového poľa.

Zelená farba znamená rastlinstvo a poľnohospodárstvo, žltá nerastné bohatstvo, červená krv preliatu v boji za slobodu, čierna africké obyvateľstvo; tieto farby sú prevzaté z vlajky vládnej strany *Africký národný zväz Zimbabwe* (*ZANU*), k nim pristupuje ešte farba biela, ktorá predstavuje mier. Červená päťramenná hviezda vyjadruje budovateľské úsilie národa, legendárny vták z ruín Zimbabwe, ktorý je symbolom krajiny, pripomína jej slávnu minulosť.

Vlajka bola zavedená súčasne z vyhlásením nezávislosti Zimbabwe roku 1980 a následovala po vlajke Zimbabwe-Rodézie z roku 1979, Rodézie z roku 1968, Južnej Rodézie z roku 1964 a Rodézie a Njaska z roku 1953.

Galéria
-------

* Vlajka Zimbabwe-Rodézie (1979-1980)Vlajka Zimbabwe-Rodézie (1979-1980)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Zimbabwe**

| * z
* d
* u
Vlajky afrických krajín |
| --- |
| 
* Alžírsko
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina
* Burundi
* Čad
* Džibutsko
* Egypt
* Eritrea
* Eswatini
* Etiópia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Južná Afrika
* Južný Sudán
* Kamerun
* Kapverdy
* Keňa
* Komory
* Kongo
* Konžská demokratická republika
* Lesotho
* Libéria
* Líbya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Maroko
* Mauritánia
* Maurícius
* Mozambik
* Namíbia
* Niger
* Nigéria
* Pobrežie Slonoviny
* Rovníková Guinea
* Rwanda
* Senegal
* Seychely
* Sierra Leone
* Somálsko
* Stredoafrická republika
* Sudán
* Svätý Tomáš a Princov ostrov
* Tanzánia
* Togo
* Tunisko
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |  |
| 
* **Ostatné územia:**  Ceuta
* Kanárske ostrovy
* Madeira
* Mayotte
* Melilla
* Réunion
* Svätá Helena
* Západná Sahara

 |
**Diaľnica Černo more** alebo **Diaľnica A5** (bulh. *Aвтомагистрала Черно море*) je diaľnica v Bulharsku, ktorá zjednoduší dopravu medzi Varnou a Burgasom. Plánovaná dĺžka je 103 km a v jej trase povedie európska cesta 87. Jej pomenovanie vychádza z čiernomorského pobrežia, v blízkosti ktorého povedie.

Priebeh
-------

Diaľnica začína v prístavnom meste Varna a vedie južným smerom po dedinu Priselci, kde končí 10,7 km dlhý vybudovaný úsek. Pokračovať bude náročným terénom Starej planiny a severozápadne od Burgasu sa napojí na diaľnicu Trakija. V trase budúcej diaľnice povedie 8. paneurópsky dopravný koridor a európska cesta 87, ktoré výrazne odbremenia súčasnú cestu I/9.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Черно море (магистрала) na bulharskej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra v Bulharsku |
| --- |
| Diaľnice | 
* A1
* A2
* A3
* A4
* A5
* A6
* A7

 |  |
| Rýchlostné cesty | 
* Veliko Tarnovo–Ruse
* Botevgrad-Vidin
* Severný obchvat Sofie

 |
| Cesty I. triedy | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* Sofijský okruh

 |
**U Písku** (341 m n. m.) je vrch v okrese Kutná Hora Stredočeského kraja. Leží asi 1,5 km juhozápadne od obce Okřesaneč, na jej katastrálnom území. Je to najvyšší bod Čáslavskej tabule.

Popis
-----

Je to štruktúrne denudovaná plošina tvorená cenomanskými pieskovcami na rozvodí medzi Čáslavkou a Doubravkou. Miestami sa zachovali denudačné zvyšky riečnych štrkov a pieskov, tvoriacich výplne kryoturbačných štruktúr (opustené pieskovne). Na svahoch vychádzajú ruly kutnohorského kryštalinika, na severovýchode kryté sprašovými hlinami. Vrch je využitý ako pole. Vedie cezeň štátna cesta I/38 a je odtiaľ výhľad.

Geomorfologické zaradenie
-------------------------

Vrch patrí do celku Středolabská tabule, podcelku Čáslavská kotlina, okrsku Ronovská tabule a podokrsku Hostovlická kotlina.

Referencie
----------

1. ↑  DEMEK, Jaromír; MACKOVČIN, Peter, a kolektív. *Zeměpisný lexikon ČR: Hory a nížiny*. 2. vyd. Brno : AOPK ČR, 2006. 582 s. ISBN 80-86064-99-9.
2. ↑  BALATKA, Břetislav; KALVODA, Jan. *Geomorfologické členění reliéfu Čech*. Praha : Kartografie Praha, 2006. ISBN 80-7011-913-6.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku U Písku (Středolabská tabule) na českej Wikipédii.*
Vlajka Åland
Vlajúca vlajka Åland na lodi
Ålandy sú autonómna skupina fínskych ostrovov s vlastnou vlajkou z roku 1954. Vo *vlajke Åland* je zapracovaný žltý širší a červený užší kríž na modrom liste (tzv. *škandinávsky kríž*), ktorého farby žltá a červená pochádzajú z fínskeho štátneho znaku.

Symbolika farieb
----------------

Modrá a žltá farba kríža reprezentujú Švédsko, lebo na ostrovoch žije veľa obyvateľov švédskej národnosti a svetlo modrá farba zase kríž vlajky Fínska, ktorému ostrovy patria od roku 1917. Farby odpovedajú farbám znaku Åland (modrá a žltá).

História vlajky
---------------

Vlajka sa používa od začiatku dvadsiatych rokoch 20. storočia (Ålandy na ňu dostali právo roku 1921), oficiálneho uznania dosiahla roku 1954. Na štátnych budovách sa môže vztyčovať iba vedľa vlajky fínskej, ktorá musí byť väčšia.

Pozri aj
--------

* Vlajka Fínska

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Åland**

Zdroj
-----

* Z anglického originálu *Ultimate Pocket Flags of the World*, *Dorling Kindersley Limited* *Londýn*, *1997* preložil *Martin Albrecht*, *2000*, *Ikar*, *Bratislava*, *ISBN 80-7118-767-4*

| * z
* d
* u
Vlajky európskych krajín |
| --- |
| 
* Albánsko Albánsko
* Andorra Andorra
* Belgicko Belgicko
* Bielorusko Bielorusko
* Bosna a Hercegovina Bosna a Hercegovina
* Bulharsko Bulharsko
* Cyprus Cyprus
* Česko Česko
* Čierna Hora Čierna Hora
* Dánsko Dánsko
* Estónsko Estónsko
* Fínsko Fínsko
* Francúzsko Francúzsko
* Grécko Grécko
* Holandsko Holandsko
* Chorvátsko Chorvátsko
* Island Island
* Írsko Írsko
* Lichtenštajnsko Lichtenštajnsko
* Litva Litva
* Lotyšsko Lotyšsko
* Luxembursko Luxembursko
* Maďarsko Maďarsko
* Malta Malta
* Moldavsko Moldavsko
* Monako Monako
* Nemecko Nemecko
* Nórsko Nórsko
* Poľsko Poľsko
* Portugalsko Portugalsko
* Rakúsko Rakúsko
* Rumunsko Rumunsko
* Rusko Rusko
* San Maríno San Maríno
* Severné Macedónsko Severné Macedónsko
* Slovensko Slovensko
* Slovinsko Slovinsko
* Španielsko Španielsko
* Spojené kráľovstvo Spojené kráľovstvo
* Srbsko Srbsko
* Švajčiarsko Švajčiarsko
* Švédsko Švédsko
* Taliansko Taliansko
* Turecko Turecko
* Ukrajina Ukrajina
* Vatikán Vatikán

 |
| 
* **Ostatné územia:** Ålandy Ålandy
* Faerské ostrovy Faerské ostrovy
* Gibraltár Gibraltár
* Guernsey Guernsey
* Jersey Jersey
* Man Man

 |
**Diaľnica Európa** alebo **Diaľnica A6** (bulh. *Aвтомагистрала Европа*) je diaľnica v západnom Bulharsku. Po dokončení prepojí hlavné mesto Sofia s hraničným priechodom Kalotina v smere na srbský Niš a prevezme trasovanie európskej cesty Е80. Jej dĺžka bude 49 km, z ktorých je (v roku 2023) dokončených 32 km.

Priebeh
-------

Diaľnica začína na sofijskom mestskom okruhu, odkiaľ vedie severo-západným smerom v blízkosti súčasnej cesty I/8. Severným okrajom obíde Slivnicu a Dragoman a po prekonaní horského pásma Stará planina sa na hraničnom priechode skončí napojením na srbskú diaľnicu A4.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Калотина (магистрала) na bulharskej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra v Bulharsku |
| --- |
| Diaľnice | 
* A1
* A2
* A3
* A4
* A5
* A6
* A7

 |  |
| Rýchlostné cesty | 
* Veliko Tarnovo–Ruse
* Botevgrad-Vidin
* Severný obchvat Sofie

 |
| Cesty I. triedy | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* Sofijský okruh

 |
**Explorer 15** bola vedecká družica NASA, zamerané na štúdium umelo vytvoreného radiačného pásu vzniknutého počas jadrového testu Starfish Prime z júla 1962. Bola treťou zo série *Energetic Particle Explorer*, kam patrili aj satelity Explorer 12, Explorer 14 a Explorer 26. Družica bola vybavená prístrojmi, ktoré pôvodne slúžili ako záloha pre Explorer 14.

Misia
-----

Explorer 15 bol vynesený 27. októbra 1962 raketou Delta-DM19 a bol umiestnený na eliptickú dráhu s perigeom 300 km a apogeom 17 438 km. Počas štartu zlyhalo zariadenie pre riadenie rotácie a tá tak zostala rovnaká po celú dobu životnosti na hodnote 73 ot/min. Družica vstúpila do atmosféry 19. decembra 1978 a zhorela.

Prístroje
---------

### Detektory protónov a elektrónov

Družica disponovala celkom šiestimi kremíkovými detektormi. Dva detektory vyčnievali z telesa sondy a mali tak zväčšené zorné pole. Ostatné štyri boli umiestnené po obvode, kolmo na os rotácie. Detektory boli citlivé na elektróny s energiami 0,5-2,8 MeV a protóny s energiami 2,1-4 MeV. Hlavnou úlohou detektorov bolo štúdium radiačného pásu po jadrovom teste. Užitočné dáta sa získali do 23. decembra 1962. 

### Smerový a všesmerový detektor toku protónov a elektrónov

Na meranie bola použitá dvojica plastových scintilačných detektorov. Prvý detektor bol smerový a bol umiestnený kolmo na os rotácie so zorným uhlom 16° a dokázal snímať elektróny s energiou na 500 keV. Druhý detektor bol všesmerový a dokázal merať samostatne tok protónov (40-110 MeV) a elektrónov (>4 MeV). Dáta z oboch detektorov bola zbierané po dobu 9,3 sekundy a potom boli každých 69 sekúnd expedované so zvyškom telemetrických dát. Dáta z prístroja boli prijímané do 30. januára 1963. 

Ostatné prístroje boli identické s Explorerom 14.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Explorer 15**

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Explorer 15 na českej Wikipédii.*
* *Tento text alebo jeho časť bola prevzatá z článku - 1962-059A - Explorer 14 (verzia 2004-12-07 21:19:54 UT) uverejneného na stránkach SPACE 40, ktorého autorom je Antonín Vítek
. (licencia GFDL a CC-BY-SA 3.0, povolenie autora)*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* (po anglicky)

| * z
* d
* u
Program Explorer |
| --- |
| 1958 – 1959 | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 |
| 1960 – 1969 | 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 |
| 1970 – 1979 | 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 |
| 1980 – 1989 | 62 (DE-1) • 63 (DE-2) • 64 (SME) • 65 (CCE) • 66 (COBE) |
| 1990 – 1999 | 67 (EUVE) • 68 (SAMPEX) • 69 (RXTE) • 70 (FAST) • 71 (ACE) • 72 (SNOE) • 73 (TRACE) • 74 (SWAS) • 75 (WIRE) • 76 (TERRIERS) • 77 (FUSE) |
| 2000 – 2009 | 78 (IMAGE) • 79 (HETE) • 80 (WMAP) • 81 (RHESSI) • 82 (CHIPSat) • 83 (GALEX) • 84 (SWIFT) • 85-89 (THEMIS) • 90 (AIM) • 91 (IBEX) • 92 (WISE) |
| Plánované | NuSTAR • IRIS • GEMS |
**Osvietenský absolutizmus** je metóda a forma vlády, prípadne aj politická doktrína uplatňovaná v 2. polovici 18. storočia v niektorých európskych štátoch, ako napríklad Rusko, Prusko, Dánsko, Švédsko a Habsburská monarchia.

Panovníci využívali myšlienky osvietenstva, podľa ktorých môže panovník vhodnými zákonmi zlepšiť situáciu štátu, občanov a zabezpečiť spoločenský pokrok. Rozvíjali sa manufaktúry a priemyselná výroba, uskutočňovali sa reformy v poľnohospodárstve, cirkvi, školstve, súdnictve, štátnej správe, začala sa sekularizácia štátu (odluka cirkvi od štátnej moci), reformami sa panovníci snažili zaručiť aj náboženskú toleranciu (najmä pre protestantov a tiež židovské obyvateľstvo). Tieto reformy panovníkom pomáhali vytvárať radcovia a ministri, ktorí sami vyznávali osvietenské myšlienky a názory (na dvore Márie Terézie napríklad lekár Gerhard van Swieten).

V habsburskej ríši bol osvietenský absolutizmus za vlády Márie Terézie a Jozefa II. v Prusku za Fridricha II. v Rusku za Kataríny Veľkej, vo Švédsku za kráľa Gustáva III.

Literatúra
----------

* BEALES, Derek: *Joseph II : Against the World, 1780-1790.* Cambridge : Cambridge University Press, 2009. 754 s. ISBN 9780521324885 (2. diel jeho biografie Jozefa II.)
* BLACK, Jeremy. *Evropa osmnáctého století.* Praha : Vyšehrad, 2003. 543 s. ISBN 80-7021-376-0.
* HOF, Ulrich Im. *Evropa a osvícenství.* Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2001. 268 s. ISBN 80-7106-394-0.

| * z
* d
* u
Autoritárne **formy vlády** |
| --- |
| Autokratické | Absolútna monarchia • Absolutizmus • Osvietenský absolutizmus • Despotizmus • Diktatúra • Tyrania |
| Totalitný | Fašizmus • Nacizmus • Komunistické režimy • Teokracia • Totalitná demokracia |
| Ostatné | Neliberálna demokracia • Vojenská junta • Oligarchia • Štáty jednej strany • Policajný štát |
**Osud** (iné názvy: **údel**; knižne zastarano: **lós**; knižne: **sudba**, **fátum**, **moira**) je moc, ktorej je všetko, i konanie človeka, podriadené.

Podľa homérskeho mýtu je osud ('*moira*) hlavná distributívna sila, nadriadená všetkému, i bohom, ktorí naň či pri ňom prisahajú. Jeho kompetencia a výkon sú tabu. Funkciou osudu bolo distribuovať kompetencie zložkám priestorového kontinua, pričom jeho uniformita bola daná sociálnym pôvodom moiry.

Osud v stoicizme je tajomná moc riadiaca všetko dianie, vrátane chodu ľudských dejín, pričom ju nemožno ovplyvniť vôľou alebo predvídaním človeka.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Osud**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Osud**

Zdroje
------

1. ↑  osud. In: PISÁRČIKOVÁ, Mária, et al. *Synonymický slovník slovenčiny*. 3. nezm. vyd. Bratislava : Veda, 2004. 998 s. Dostupné online. ISBN 80-224-0801-8.

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Superfekundácia** (fecundus – gr. schopnosť splodiť potomka) je oplodnenie 2 a viac vajíčok z 1 cyklu spermiami z rozdielných pohlavných stykov. Rozlišujeme heteropaternálnu a monopaternálnu superfekundáciu. Heteropaternálna je oplodnenie od rôznych partnerov a monopaternálna je oplodnenie jedným partnerom. 

Superfekundácia nastáva zvyčajne hodinu až niekoľko dní po prvom oplodnení, vtedy ak v 1 cykle sa uvoľnilo viac vajíčok, pretože po oplodnení ďalšia ovulácia zvyčajne nenastane. V prípade, že nastane a uvoľnené vajíčko bude oplodnené, jav nazývame superfetácia.

Výskyt superfekundácie u ľudí je malý oproti zvieratám. Výskyt je však väčší ako výskyt superfetácie. Najlepší príklad pre superfekundáciu ľudí je porodenie dvojčiat, jedno je beloch a druhé černoch, v prípade že žena mala tesne po sebe nasledujúce pohlavné styky s belochom a černochom.

V mytológii je známy príklad superfekundácie, keď Herakles, ktorého otec bol Zeus, mal dvojičku Ifikla, ktorého otcom bol smrteľný muž.