recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Štefánia Amália Votrubová** (\* 12. jún 1890, Ružomberok – † 31. marec 1968, Bratislava), bola slovenská publicistka a aktivistka v ženskom hnutí Živena.

Životopis
---------

Narodila sa v zemianskej rodine MUDr. Jozefa Burjana, matka Amália Kunay-Makovická pochádzala z vplyvnej podnikateľskej a aktivistickej rodiny Daniela Makovického. Vyštudovala nemeckú meštianku v Tešíne v Sliezsku. Bola zakladajúca členka a organizátorka ženského hnutia Živena. S manželom Františkom Votrubom v rokoch 1918 – 1929 redigovala a vydávala populárny detský časopis Oriešky. Na 80. narodeniny Eleny Šoltésovej vydala roku 1931 knihu *Živena, jej osudy a práca*. Ako autorka literárnych čŕt okrem iného prispela roku 1954 do zborníka *Hviezdoslav v kritike a spomienkach*. Prekladala z francúzštiny a nemčiny. Pomáhala manželovi v redaktorskej a literárno-kritickej práci, roku 1961 bola spoluredaktorka vydania súboru *Korešpondencia Františka Votrubu (1902 – 1944)*.

Zdroje
------

1. ↑  VOTRUBOVÁ, Štefánia Amália. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok VI. T – Ž. Martin : Matica slovenská, 1994. 660 s. ISBN 80-7090-111-X. S. 318 – 319.

Autoritné údaje: * NK ČR: av2018976956
* SNK: 146684
* VIAF: 3446151778214518130004
Potok Štiavnica
**Štiavnica** je potok na severe Slovenska, na strednom Liptove, v okrese Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váhu, meria 18 km a je tokom III. rádu.

Prameň
------

Pramení v Nízkych Tatrách pod Štiavnicou (2 025,3 m n. m.), v masíve Ďumbiera v nadmorskej výške približne 1 630 m n. m.

Opis toku
---------

Najprv tečie na východ, priberá kratšie prítoky, v nadmorskej výške 1 377, 7 m n. m. prítok spod Králičky (1 807,4 m n. m.) a stáča sa na juh, kde preteká Dolinou Štiavnice. Z pravej strany priberá prítok spod Kráľovho stola (1 579, 2 m n. m.), následne pravostranný prítok z doliny Červený jarok (921,3 m n. m.), tok krátko tečie severozápadným smerom, zľava priberá Ludárov potok a vstupuje do krasovej oblasti. Stráca sa v podzemí a vytvára jaskynné priestory (Ponor Štiavnice, jaskyňa v Sokole). Opäť vyteká na povrch, zľava priberá Bystrú a preteká Jánskou dolinou na sever, pričom po oboch stranách sú utvorené viaceré jaskyne. Neskôr priberá sprava prítok zo Stanišovskej doliny, následne Bielu zľava a taktiež ľavostranný prítok spod Hrádku (876,5 m n. m.). Napokon vteká do Liptovskej kotliny, kde preteká cez intravilán obce Liptovský Ján.

Ústie
-----

Do Váhu sa vlieva v priestore medzi obcami Podtureň a Uhorská Ves v nadmorskej výške cca 612 m n. m.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-08-21]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-08-21]. Dostupné online.

  

Súradnice: 49°03′18″S 19°41′18″V﻿ / ﻿49,055023°S 19,688219°V﻿ / 49.055023; 19.688219

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Štiavnice (Váh) |
| --- |
| *Štiavnica* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Biela
* Bystrá
* Červený jarok
* Hlboká
* Javorový potok
* Kňazová
* Ludárov potok
* Nižné Šumiace
* Okoličianska
* Skopový potok
* Stanišovský potok
* **Štiavnica**

 |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Váhu (od sútoku Bieleho a Čierneho Váhu po vtok do Liptovskej Mary) |
| --- |
| 
* **Belá**
* **Biely Váh**
* **Boca**
* Brostová
* Brôdok
* **Čierny Váh**
* **Demänovka**
* Hlboký potok
* **Hybica**
* Iľanovianka
* Jamníček
* Lažtek
* Nicovianka
* Okoličnianka
* Ploštínka
* Porúbsky potok
* **Smrečianka**
* Stošianka
* **Štiavnica**
* **Trnovec**
* Žadovica

 |
Zľava Stalin, Roosevelt a Churchill v Teheráne
**Teheránska konferencia** (kódové meno *Eureka*) bolo vôbec prvé stretnutie hlavných predstaviteľov ZSSR, USA a Spojeného kráľovstva počas druhej svetovej vojny. Stretnutie Stalina, Roosevelta a Churchilla (tzv. Veľkej trojky) sa konalo 28. novembra – 1. decembra 1943 v iránskom hlavnom meste Teheráne. Na stretnutí sa prejednávali otázky, ktoré do značnej miery rozhodli o povojnovom osude strednej a východnej Európy. Konferencii predchádzala konferencia v Káhire, nasledovala konferencia v Jalte a ešte neskôr v Postupime. 

Predmetom rokovaní bola predovšetkým spojenecká stratégia na európskych bojiskách, konkrétne otvorenie západného frontu.
Churchill navrhoval rozšíriť pôsobnosť spojencov v oblasti Stredomoria a pripraviť si tak podmienky na vylodenie na Balkáne. Tento návrh nevylučoval možnosť zároveň aj spojeneckého vylodenia na západe Európy, a navyše by obmedzoval sovietske pôsobenie v strednej Európe. Pre Stalina, ktorý v tom čase už operoval podľa plánu na vytvorení satelitných krajín v strednej a východnej Európe, bol tento návrh neakceptovateľný a Roosevelt sa bez váhania priklonil na sovietsku stranu, ktorá navrhovala iba vylodenie v severnom Francúzsku cez kanál La Manche na jar roku 1944 za podpory ďalších operácií na juhu Francúzska (Operácia Dragoon). Mala nasledovať koordinácia operácie spojencov v Európe so sovietskym generálnym štábom.

Ďalším dôležitým bodom rokovania bola poľská otázka, v ktorom Stalin žiadal východnú časť Poľska, v podstate v tom rozsahu, ktorý získal podľa spojeneckej zmluvy s Nemeckom v roku 1939. Spojenci súhlasili a bolo dohodnuté, že Poľsko ako kompenzáciu získa časť nemeckej ríše na západe. V podstate sa tak rozhodlo o poľských východných hraniciach na tzv. Curzonovej línii. Spojenci a ZSSR sa ďalej zaviazali v čo najväčšej miere podporovať Titových partizánov v Juhoslávii zásobami a výzbrojou a Sovietsky zväz mal po skončení vojny v Európe vstúpiť do vojny s Japonskom.

Zdroje
------

* Nadeau, R. 1990: Stalin, Churchill and Roosevelt Divide Europe, New York, 1990.
* Sainsbury, K. 1987: The Turning Point: Roosevelt, Stalin, Churchill and Chang-Kai-Shek. The Moskow, Cairo and Teheran Conferences. Oxford U.P.
**Tedros Adhanom Ghebreyesus** (\* 3. marec 1965, Asmara, Etiópia) je etiópsky mikrobiológ, odborník na verejné zdravie a politik. Od roku 2017 generálny riaditeľ Svetovej zdravotníckej organizácie. V rokoch 2005 až 2012 pôsobil ako etiópsky minister zdravotníctva a od roku 2012 do roku 2016 ako minister zahraničných vecí.

Mladosť a štúdium
-----------------

Tedros sa narodil v roku 1965 Asmare v Etiópii v terajšom hlavnom meste Eritrey. Už od detstva vnímal dopady malárie a iných chorôb ktoré sužovali vtedajšie obyvateľstvo Etiópie. Jeho mladší brat zahynul vo veku 4 rokov pravdepodobne na osýpky, túto skutočnosť Tedros často označuje ako dôvod jeho záujmu o imunológiu a verejné zdravie.

Na Univerzite v Asmare vyštudoval v roku 1986 biológiu, na Londýnskej univerzite v roku 1992 vyštudoval imunológiu infekčných ochorení a v roku 2000 získal doktorát z Univerzity v Nottinghame v obore Verejné zdravie.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tedros Adhanom**

Autoritné údaje: * GND: 1183818106
* ISNI: 0000 0001 3495 9568
* NK ČR: jo20231177016
* ORCID: 0000-0002-4920-1036
* VIAF: 383155598029715600003
*Iolaos, Herakles a bohyňa Aténa*, čiernofigúrová hydria, cca. 540 pred Kr.
**Iolaos** alebo **Ioláos** (starogr. Ἰόλαος – Iolaos, lat. *Iolaus*) je v gréckej mytológii syn Heraklovho nevlastného brata Ifikla a jeho manželky Automedousy.

Iolaos bol silný a odvážny mladík, ktorého si Herakles prizval na splnenie druhej úlohy zadanej kráľom Eurystheom. Išlo o zabitie lernskej Hydry, obludy, ktorá ničila všetko živé v okolí mesta Lerny v Argolide.

A Ioláos bol mu platným pomocníkom. Keď Herakles odťal hydre jednu z deviatich dračích hláv, na jej mieste ihneď narástli dve nové, Ioláos preto zapálil okolitý les a horiacim kmeňom stromu oblude hlavy upaľoval, takže už nemohli narastať nové. Zneškodnil aj obrovského raka, ktorého Hydre poslala na pomoc bohyňa Héra, úhlavná nepriateľka Herakla.

Iolaos bol účastníkom aj iných hrdinských výprav, s hrdinom Meleagrom sa zúčastnil na love kalydónskeho diviaka, s Iasónom na výprave Argonautov do Kolchidy a všade preukazoval to, že je statočným mužom.

Ioláos zostal priateľom Herakla aj neskôr v čase, keď plnil Herakles ďalšie úlohy, on sa zatiaľ staral o jeho manželku Megaru, a to tak, že sa do nej aj zamiloval. Herakles mu potom svoju ženu po návrate veľkoryso prenechal, pretože tou dobou sa už obzeral po inej.

Keď po rokoch Herakles za nešťastných okolností zomrel krutou smrťou, ktorú mu nevedomky pripravila jeho druhá manželka Déianeira, usadil sa Iolaos v Aténach a chránil tam Heraklových potomkov. Tých prenasledoval mykénsky kráľ Eurystheus, ktorý vyhnal ich z rodového sídla Tirynthu, až našli útočisko v Aténach. Eurystheus ich však ani tam neprestal prenasledovať.

Ioláos sa preto aj cez svoj pokročilý vek vypravil proti nemu do vojny. Požiadal Hylla, Heraklovho syna, aby mu požičal svoj vojnový voz a bohov prosil, aby mu na chvíľu vrátili jeho mladosť. Bolo to prvý raz čo ich za svoj hrdinský život o niečo prosil a bohovia jeho prosbe vyhoveli a vtom sa nad bojisko zniesol tmavý mrak a keď sa rozplynul, na vojnovom voze sa Iolaos skvel mladý v plnej sile vo vojnovej zbroji. Eurysthea potom rýchle dostihol, zajal ho a v putách priviedol do Atén. Keď zajatca zbadala Alkména, Heraklova matka, vyškriabali mu oči a prebodla ho dýkou.

Iolaos vďačný za tú chvíľu, keď pomstil všetky utrpenia a poníženia, ktorého sa Heraklovi a jeho deťom od Eurysthea kedy dostalo, spokojný a zmierený v pokoji zomrel.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ioláos na českej Wikipédii.*
*Dendrobium kingianum* Bidwill ex Lindl. (1844).
***Dendrobium kingianum*** je rastlina z čeľade vstavačovité (lat. Orchidaceae). Pomenovaná je po prieskumníkovi austrálskeho pobrežia admirálovi Phillipovi Parkerovi Kingovi.

Morfológia
----------

Patrí medzi menšie dendróbiá, aj keď vzrast môže byť variabilný. Stonky zhrubnuté v pahľuzy dosahujú veľkosť 10–15 cm, naspodu sú širšie a k vrcholu sa zužujú do špičky. Striedavo protistojné listy sú oválne a zašpicatené, na pseudohľuze ich je 2–7.

Kvitne drobnými ružovými, vzácnejšie bielymi kvetmi. Patrí medzi nemnohé orchidey s voňavými kvetmi.

Ekológia
--------

Pochádza z východnej Austrálie. Rastie na slnečných miestnach prevažne litofyticky, vzácnejšie epifyticky na kmeňoch stromov.

Synonymá
--------

* *Callista kingiana* (Bidwill ex Lindl.) Kuntze (1891)
* *Dendrocoryne kingianum* (Bidwill ex Lindl.) Brieger (1981)
* *Tropilis kingiana* (Bidwill ex Lindl.) Butzin (1982)
* *Thelychiton kingianus* (Bidwill ex Lindl.) M.A. Clem. & D.L. Jones (2002)

Referencie
----------

1. ↑  Australian National Botanic Gardens

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dendrobium kingianum**
**Akútny zápal červovitého prívesku** alebo odborne **akútna apendicitída** je najčastejšou náhlou príhodou brušnou v každom veku.

Príčiny a patogenéza
--------------------

Hlavným etiologickým faktorom je obštrukcia (uzáver) dutiny apendixu, alebo zápal jeho lymfatického tkaniva. Následkom je zvýšené prekrvenie v dôsledku uvoľnenia pôsobkov zápalu (*appendicitis catarrhalis*), neskôr dochádza k hnisaniu (*appendicitis phlegmonosa*) až gangréne (*appendicitis gangrenosa*). Gangrenózny, či flegmonózny apendix môže perforovať (prederaví sa jeho stena) a hnis a črevný obsah sa môže vyliať do dutiny brušnej (*appendicitis perforata*) - vzniká difúzna peritonitída, alebo sa zápal ohraničí len na priľahlé okolie slepého čreva a vznikne ohraničený zápalový infiltrát - periapendikálny absces. Zápal môže prebiehať i chronicky, kedy po zvládnutí akútneho štádia apendix zrastá s okolitými črevami.

Príznaky
--------

Zápal sa prejaví bolesťou v nadbrušku, potom sa premiestni do pravého podbruška. K nej sa pridáva nevoľnosť a zvracanie, zastavenie stolice i plynov. Telesná teplota nad 38 stupňov, zrýchlený pulz. Ak sa rozvinie hnisavá peritonitída, nasleduje celková sepsa, postupné zlyhávanie orgánov a smrť.

Diagnostika
-----------

Základom je anamnéza a fyzikálne vyšetrenie. V laboratórnom náleze dominuje leukocytóza, zápal červovitého prívesku veľmi dobre zobrazí ultrasonografia (USG) a/alebo počítačová tomografia (CT).

Liečba
------

Akútny zápal sa lieči chirurgicky - apendektómia, subakútny - hospitalizáciou, antibiotikami, diétou; po vstrebaní zápalového infiltrátu a v chronickom štádiu sa tiež pristupuje k apendektómii. Ak infiltrát skolikvuje na absces, je nutné odsatie a drenáž hnisu, alebo punkcia a odsatie pod kontrolou USG alebo CT.

Prognóza
--------

Prognóza je dobrá, ak sa pacient s akútnou apendicitídou operuje do 24 – 48 hodín. Neskôr vykonaná operácia, má pooperačnú úmrtnosť 2 – 3 percentá. Pokročilá hnisavá peritonitída je často smrteľná.
**Drevovláknitá doska** (skr. DVD; angl. *wood fibreboard*) alebo **vláknitá doska** je doska (doskový materiál) na báze dreva, ktorá je hrubá najmenej 1,5 mm a je vyrobená z lignocelulózových vláken pôsobením tepla a/alebo tlaku. Väzba vláken vzniká buď splsťovaním vláken a ich prirodzenou vlastnosťou adhézie, alebo pridaním syntetického spojiva k vláknam. Doska môžu obsahovať ďalšie prísady.

Charakteristika
---------------

Drevovláknitá doska sa vyrába z vlákien dreva alebo iných lignocelulózových materiálov. Súdržnosť je spôsobená usporiadaním vlákien a ich inherentnými a adhéznymi vlastnosťami. Na zvýšenie pevnosti, odolnosti voči vlhkosti, ohňu, hmyzu, hnilobe alebo na zdokonalenie iných vlastností možno v priebehu výroby pridávať spojivá a iné komponenty. Táto definícia sa vzťahuje na výrobu mokrým spôsobom. Mokrým výrobným procesom sa vyrába mäkká drevovláknitá doska (hobra) určená na izoláciu stien.

Na lepenie dosky sa používa čiastočne aj lepiaca schopnosť lignínu. Lignín má termoplastické schopnosti, tzn. zvýšenou teplotou zmäkne a prekladaním vlákien sa opäť slepí v novej forme.

### Klasifikácia

Podľa hustoty materiálu:

* 150-550 kg/m³ ULDF - ultra ľahké vláknité dosky
* 550-650 kg/m³ LDF - ľahké vláknité dosky
* 350-800 kg/m³ MDF - polotvrdé (stredne zhustené) vláknité dosky
* > 800 kg/m³ HDF - vysoko zhustené vláknité dosky

Lisované vláknité dosky:

* Polotvrdé (MDF) 480-850 kg/m³ (1,2 Mpa lisovací tlak)
* Tvrdé (DVD - sololit, sololak) 850-1100 kg/m³ (5 Mpa lisovací tlak)
* Obzvlášť tvrdé DVD 1100-1300 kg/m³

Sušené vláknité dosky:

* Izolačné (DVI) 250-400 kg/m³

Podľa spôsobu výroby:

1. Mokrá cesta - vlákna sú pri výrobe po celý čas až po lisovanie vo vode
2. Suchá cesta - pri výrobe vlákna sa využíva voda, potom sa vlákno suší a pomocou syntetických lepidiel sa vyrába DVD (rovnako ako DTD) obojstranne hladká.

Referencie
----------

1. ↑  STN EN 316:2009 - Drevovláknité dosky. Definícia, triedenie a značky
2. ↑  STN ISO 6707-1:2008 - Pozemné a inžinierske stavby. Slovník. Časť 1: Všeobecné termíny

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dřevovláknitá deska na českej Wikipédii.*
Súradnice: 45°54′13″S 05°45′43″V﻿ / ﻿45,90361°S 5,76194°V﻿ / 45.90361; 5.76194

**Col du Grand Colombier** (1 501 m) je horský priesmyk v pohorí Jura vo Francúzsku.

Tento priesmyk prechádza južným krajom pohoria Jura v masíve Grand Colombier. S priesmykom Chasseral Pass je najvyšším cestným priesmykom v po horí Jura. Prechádza medzi vrchmi Grand Colombier (1 531 m) a Croix du Colombier (1 525 m), ktorý je dostupný chodníkom z priesmyku.

Cyklistické preteky
-------------------

Priesmyk je jedným z najnáročnejších priesmykov vo Francúzsku, s 20% stúpaním z Artemare cez Virieu-le-Petit do Bugey (západnej) strany. Priesmyk je často používaný cyklistami, a pravidelne sa objavuje na pretekoch Tour de l’Ain a tiež je používaný v pretekoch Critérium du Dauphiné a Tour de l’Avenir.

Z Culozu (juh) je 18,3 km stúpanie s priemerným sklonom 6,9%, ale niektoré sekcie majú sklon až 12%.

### Tour de France

Priesmyk navštívili preteky Tour de France po prvýkrát v 10. etape Tour de France 2012 ako horská prémia najvyššej kategórie. Lídrom na vrchole bol Thomas Voeckler, ktorý aj túto etapu vyhral.

Referencie
----------

1. ↑   *Col du Grand Colombier: Artemare* [online]. www.climbbybike.com, [cit. 2012-07-03]. Dostupné online.
2. ↑   *Col du Grand Colombier: Culoz* [online]. www.climbbybike.com, [cit. 2012-07-03]. Dostupné online.
3. ↑   *Mountain passes & Hills: Stage 10* [online]. Tour de France, [cit. 2012-07-03]. Dostupné online.
4. ↑   *STAGE 10: Mâcon – Bellegarde-sur-Valserine* [online]. Tour de France 2012, [cit. 2012-05-31]. Dostupné online.
5. ↑  COSSINS, Peter. Voeckler wins from breakaway in Bellegarde-sur-Valserine. *Cycling News* (Future Publishing Limited), 11. júl 2012. Dostupné online [cit. 2012-07-11].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Col du Grand Colombier**

Externé odkazy
--------------

* Le col du Grand Colombier dans le Tour de France

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Col du Grand Colombier na anglickej Wikipédii.*
S raytracingom prichádzajú možnosti pridávať rôzne efekty ako je napr. aj hĺbka ostrosti
**Distribuovaný raytracing** je fotorealistický 3D vykresľovací algoritmus, ktorý využíva integrovanie metódou Monte Carlo na výpočet intenzity svetla, ktoré dopadá na jednotlivé body na povrchu objektov scény. Algoritmus jednotlivo simuluje tok svetla na scéne, ktoré sa pohybujú smerom od svetla do kamery. Vychádza z algoritmu raytracing.

"Bežný" raytracing
------------------

V bežnom raytracing-u sa pri každom dopade na objekt sa vygeneruje len jeden lúč v smere k svetlu. V závislosti od uhla, pod akým svetlo dopadá a jeho materiál, potom algoritmus vypočíta, ako bude konkrétny bod osvetlený. Keďže je lúč len 1,
z miesta x vieme určiť len či je osvetlený alebo nie, vylučujeme prípad, keď je napríklad svetelný zdroj plocha a miesto je čiastočne zatienené iným objektom, alebo keď svetlo dopadá na bod x nepriamo, po odraze od nejakej inej plochy. Bežný raytracing s nepriamym osvetlením počíta, ale len s jeho zrkadlovou zložkou.

Distribuovaný raytracing
------------------------

Modifikácia spočíva v tom, že z každého miesta vygeneruje do celej hemisféry N lúčov (pre pevne dané N), z ktorých vypočíta príspevky priameho aj nepriameho osvetlenia. To prinesie niekoľko efektov ako napríklad mäkké tiene alebo mäkké odrazy. Príspevok z nepriameho osvetlenia algoritmus spočíta tak, že z daného miesta vygeneruje znovu N nových rôznych lúčov rovnakou metódou. Z toho plynie vysoká časová zložitosť, ktorá bude v tomto prípade exponenciálna v závislosti na hĺbke rekurzie. Tento problém rieši algoritmus path Tracing, ktorý generuje lúč zakaždým len 1 s rôznou pravdepodobnosťou.

Popis algoritmu
---------------

1. Na začiatku nech *x* je pozícia kamery
2. Zvoľ si smer ω cez pixel na obrazovke smerom od kamery do scény
3. Nájdi priesečník *y* smeru ω so scénou

Ak je *y* súčasť svetla, vráť sa a pripočítaj príspevok
Ak *y* neexistuje, vráť sa a pripočítaj farbu okolia
Ak *y* je bod na scéne s nejakou odrazivosťou, zvoľ *x* ako kameru a vygeneruj *N* nových smerov ω1 až ωN a pokračuj v bode 3. Potom sa vráť, zo všetkých príspevkov vypočítaj ich vážený priemer a ten vynásob funkciou odrazivosti.

Pseudokód
---------

```
function renderImage() 
{
 for all pixels
 {
 Color pixelCol = (0,0,0);
 for k = 1 to N
 {
 wk := náhodný smer cez k-tý pixel
 pixelCol += getLi(camPos,wk)
 }
 return Lo / N
 }
}

```

```
getLi(x, w)
{
 hit := NearestIntersect(x, wi)
 wo  := -wi;
 y   := hit.pos;
 if no intersection
 return backgroundCol;
 else
 {
 Lo = (0,0,0)
 for k = 1 to N
 {
 wk := náhodný smer na hemisfére s hustotou p(w)
 Lo += getLi(y, wk) \* fr(y, wk, wo) \* dot(hit.n,wk) / pdf(wk)
 }
 return Lo / N + directLighting (y, wo);
 }
}

```
**High Velocity Aircraft Rocket (HVAR)** bola neriadená raketa vzduch-zem kalibru 127 mm, určená na ničenie pozemných a hladinových cieľov. HVAR, prezývaná tiež „Holy Moses" (Svätý Mojžiš) bola používaná počas druhej svetovej vojny a neskôr aj v kórejskej vojne.

Frustrácia z 5-palcovej rakety FFAR viedla americké námorníctvo k vývoju výkonnejšej High Velocity Aircraft Rocket. Raketa získala nový motor, ktorý jej umožnil dosiahnuť rýchlosť až 1 530 km/h. Prvé testy sa začali v decembri 1943.

Do výzbroje bola zavedená v júli 1944 a používalo ju americké letectvo aj námorníctvo. HVAR bola prvýkrát použitá v roku 1944 americkým armádnym letectvom proti nemeckým cieľom blízko mesta Saint-Lô vo Francúzsku. V americkom námorníctve boli počas druhej svetovej vojny touto raketou vyzbrojené hlavne lietadlá F4U Corsair. Počas kórejskej vojny sa pilotom F-51 Mustang odporúčalo, aby vystrelili svoje rakety pri 60 stupňovom klesaní, pričom optimálna vzdialenosť bola 762 m od cieľa. K ďalším nosičom týchto rakiet patrili napríklad stíhačky P-38 Lightning alebo FH Phantom.

Výroba týchto rakiet prebiehala až roku 1955 a celkovo ich bolo postavených viac ako jeden milión.

Raketa bola používaná aj počas vietnamskej vojny na strojoch A-1 Skyraider.

Rakety HVAR boli neskôr nahradené novším typom neriadených rakiet zem-vzduch typu Zuni.

Raketa mala hmotnosť 61 kg, pričom bojová časť vážila 3,4 kg. Dĺžka HVARu bola 173 cm a kaliber 127 mm.

Referencie
----------

1. ↑  HVAR
2. ↑  HVAR - the High Velocity Aircraft Rocket
3. ↑  HVAR Missile, Cutaway

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
Ilustrácia mechanizmu pôsobenia RNA vakcíny
**RNA vakcína** alebo **mRNA vakcína** je génový typ vakcíny. Obsahuje molekulu mRNA (messenger RNA), ktorá nesie informáciu pre výstavbu bielkoviny (proteínu) patogénneho organizmu (vírus, baktéria), prípadne môže ísť o mRNA proteín nádorovej bunky (protinádorové vakcíny).

RNA vakcína sa najprv aplikuje do určitej časti tela (napr. do svalu). Následne sa mRNA musí dostať do buniek, preto vakcína obsahuje pomocné zložky, ktoré umožnia jej vstup do bunky. Na tento účel slúžia napr. lipidové nanočastice. Vnútri bunky dôjde k tvorbe požadovaného proteínu (napr. koronavírusový proteín S) podľa informácie obsiahnutej v mRNA. Je to prirodzený proces, pomocou ktorého si bunka vytvára aj vlastné bielkoviny (proteosyntéza). Aby došlo k imunitnej odpovedi, je nutné, aby sa cudzorodý proteín dostal na povrch buniek. Nedostáva sa tam celý, ale rozštiepený na menšie časti, ktoré sa naviažu na molekuly MHC a "vystavia" na povrchu bunky. Tam sú už rozpoznateľné bunkami imunitného systému. Výsledkom imunitnej odpovede na cudzorodý proteín je okrem iného tvorba protilátok a pamäťových lymfocytov.

RNA je pomerne nestabilná molekula, ktorá podlieha rýchlemu rozpadu. RNA vakcíny obsahujú pomocné látky, ktoré zvyšujú stabilitu mRNA ako pri skladovaní a transporte, tak aj po aplikácii do ľudského tela. Sú to napríklad lipidy, ktoré chránia RNA pred pôsobením RNáz a zaisťujú transport RNA do buniek. RNA je nabitá záporne a lipidy kladne. Ďalej vakcíny obsahujú rozpustené soli, ktoré upravujú pH a tiež chránia RNA pred rozpadom.

Ako injekčná aplikácia je vhodnejšia vnútrosvalová aplikácia než napríklad intradermálna, pretože možno aplikovať väčšiu dávku s menšími lokálnymi komplikáciami.

Referencie
----------

1. 1 2  Pardi, N. Hogan, M. Porter, F. *et al.* (2018). "— a new era in vaccinology", *Nature Rev. Drug Discov. 17*, pp. 261–279
2. ↑  . DOI:10.1016/j.ymthe.2019.02.012
3. ↑  . Dostupné online. DOI:10.1016/j.nantod.2019.100766
4. ↑   - Formulation and Delivery Technologies for mRNA Vaccines

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov RNA vaccine na anglickej Wikipédii a RNA vakcína na českej Wikipédii.*
Kubáň na mape z roku 1892
**Kubáň** (rus. Кубань – *Kubaň*) je historický región v dnešnom južnom Rusku spojený s dejinami kozákov. Rozprestiera sa na brehoch Azovského a Čierneho mora na území Krasnodarského kraja a Adygejskej republiky. Čiastočne tiež zasahuje do Stavropoľského kraja, Karačajsko-čerkeskej republiky a Rostovskej oblasti. Stredom regiónu preteká rieka Kubáň. Povrch územia tvoria prevažne rovinaté stepi.

Dejiny
------

V období Byzantskej a Chazarskej ríše sem zo severu prichádzali Slovania, ktorí v 10. storočí ovládli dôležité stredisko Tmutarakaň. Koncom 18. storočia sa tu usídlilo kozácke čiernomorské vojsko a zvyšok zahnanej Záporožskej Siče. V rokoch 1918 až 1920 tu existovala kozácka Kubánska ľudová republika. Potom bolo celé územie pričlenené k Ruskej socialistickej federatívnej sovietskej republike a rusifikované. Z ukrajinského obyvateľstva, ktoré v niektorých oblastiach prevládalo, zostala v súčasnosti už len približne 3% menšina.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kubáň na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portálGeografický portál |
**V Tower** (predtým známy ako **City Epoque**) je tridsaťposchodový a 104 metrov vysoký mrakodrap v Prahe na Pankráci. Stavba domu, ktorý bude najvyšším bytovým domom v Česku, sa začala v júni 2015. Obsahuje 130 bytov a bol dokončený v roku 2018. Návrh mrakodrapu je od českého architekta Radana Hubičky. Projekt stál tri miliardy korún. Investorom bola luxemburská skupina Aceur Investment.

Výstavba
--------

Pôvodne sa projekt volal City Epoque a patril skrachovanej firme ECM. Tá ho plánovala postaviť už pred ekonomickou krízou, jej nástup však plány na niekoľko rokov zmrazil. Nakoniec projekt kúpila developerská spoločnosť PSJ Invest, investorom sa stala luxemburská investičná skupina Aceur Investment a po dlhých odkladoch sa stavba začala v júni 2015. Stavba bola dokončená v roku 2018.

Fotogaléria výstavby
--------------------

* 31.5. 2016 31.5. 2016
* 6. 20166. 2016

Opis projektu
-------------

V Tower sa nachádza v tesnej blízkosti pankráckych mrakodrapov City Tower a City Empiria. Mrakodrap má 130 bytov, ktoré sa nachádzajú od 5. poschodia vyššie. Ich plocha jev rozmedzí 50 až 400 metrov štvorcových a ich cena stúpa s výškou. Najluxusnejšie budú strešné byty zvané penthousy, ktoré budú mať vlastné bazény a terasy. Pre obyvateľov bytov je k dispozícii napríklad privátne fitnes a bazén, ochranu objektu, služby hotelového typu ako čistiareň a upratovanie zaistí nonstop fungujúca recepcia. Parkovanie je zabezpečené v troch podzemných podlažiach, kde sa nachádza 254 parkovacích miest. Celý vzhľad stavby má podľa slov architekta symbolizovať mužskosť a ženskosť.

Predtým bol najvyšším bytovým domom Rezidence Eliška v pražských Vysočanoch, ktorá má 25 poschodí a výšku takmer 94 metrov.

Kritika
-------

Projekt dlhodobo narážal na odpor miestnych obyvateľov. Pôvodne sa volal Epoque a patril skrachovanej firme ECM. Vtedajšie platné územné rozhodnutie súd zrušil na popud miestneho občianskeho združenia.

Pozri aj
--------

* Zoznam najvyšších budov v Česku
* Zoznam najvyšších budov v Prahe

Referencie
----------
**Ronald Erwin McNair** (\* 21. október 1950, Lake City, Južná Karolína, USA – † 28. január 1986, nad Floridou) bol americký kozmonaut z tragického letu s raketoplánom Challenger.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval vysokú školu (North Carolina A&T State College) v roku 1971 a získal titul inžiniera fyziky. Na škole bol okrem iného aj vedúcim miestneho futbalového klubu a bol nositeľom čierneho pásu v karate. Na technologickom inštitúte v Massachusetts (Massachusetts Institute of Technology) v roku 1977 obhájil doktorát fyzikálnych vied. Stal sa členom technického personálu Optical Physics Department, výskumného laboratória Houghes Research v Malibu v Kalifornii. Oženil sa s Cheryl B. Mooreovou z Brooklynu v New Yorku a mali spolu dve deti. Do tímu kozmonautov bol prijatý v januári 1978 ako astronaut špecialista, druhý černoch medzi astronautmi NASA.

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letel vo februári 1984 v misii STS-41-B. Na palube Challengeru bola táto posádka: Vance Brand, Robert Gibson, Bruce McCandless, Ronald McNair a Robert Stewart. Po dosiahnutí stanovenej obežnej dráhy vypustili družice *Westar 6* a *Palapa B-2*, obe však nedosiahli stanovené dráhy, nepodarilo sa ani spojazdniť cvičnú balónovú družicu. Úspešne vyskúšali let nepripútaného kozmonauta mimo raketoplán na manévrovacej jednotke *Manned Maneuvering Unit*. Po sedemdennom lete pristáli tam, odkiaľ odštartovali, na myse Canaveral. Doktor Ronald Mc Nair sa týmto nie príliš vydareným letom stal 134. kozmonautom Zeme.

Druhý let skončil 73 sekúnd po štarte z Floridy výbuchom raketoplánu Challenger. Celá posádka v zložení Francis Scobee, Michael Smith, Judith Resniková, Ellison Onizuka, Ronald McNair, Gregory Jarvis a Sharon McAuliffeová zahynula. Bola to tragická misia STS-51-L.

* STS-41-B Challenger (3. február 1984 – 11. február 1984)
* STS-51-L Challenger (28. január 1986)

Zdroje
------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* (po česky) McNair,R.E. v Malej encyklopédii kozmonautiky
* (po česky) Ronald McNair v encyklopédii SPACE-40

Autoritné údaje: * LCCN: n86141261
* VIAF: 11334447
* WorldCat: lccn-n86141261
**Ronald Ernest „Ron" Paul** (\* 20. august 1935, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) je americký lekár a republikánsky politik. 

V rokoch 1976 – 1977 a 1979 – 1985 bol členom Kongresu za Texas. V roku 1988 sa za Libertariansku stranu uchádzal o prezidentský úrad. V roku 1997 sa do Kongresu vrátil, keď znovu kandidoval za republikánov. 11. januára 2007 ohlásil, že zvažuje svoju kandidatúru na prezidenta USA v roku 2008, neskôr túto kandidatúru potvrdil.

Paul reprezentuje libertarianske krídlo Republikánskej strany. Pravidelne hlasuje proti programom všetkých štátnych výdajov, čím občas dráždi svojich spolustraníkov.

Hlasoval proti vojne v Iraku a kritizuje americkú prítomnosť v tejto krajine. So svojou stranou sa názorovo rozchádza i v otázke týkajúcej sa Patriot Act, keďže ju považuje za ohrozenie občianskych slobôd. Je zástancom vystúpenia USA z OSN.

V ekonomickej oblasti podporuje zrušenie dane z príjmov, väčšiny vládnych úradov a Federálneho rezervného systému. Je zástancom opätovného zavedenia zlatého štandardu. Je odporcom ilegálnej imigrácie a podporuje zvýšenie ochrany hraníc, s čím mnoho libertariánov nesúhlasí.

Je za legalizáciu marihuany. Na rozdiel od väčšiny libertariánov sa vyslovuje za zákaz potratov, ale je presvedčený, že aktivita federálnych úradov v tejto oblasti je neústavná a že táto otázka by mala byť ponechaná v kompetencii jednotlivých štátov. Rovnako sa stavia k homosexuálnemu manželstvu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ron Paul**

Externé odkazy
--------------

* Ron Paul 2008 — Hope for America
* Ron Paul – web kongresmena
* Ján Dinga: *Ron Paul Revolution* (po slovensky)

Autoritné údaje: * BnF: 155104737
* GND: 135561736
* ISNI: 0000 0001 1080 0413
* LCCN: n81103750
* NK ČR: vse2009540078
* VIAF: 103120639
* WorldCat: lccn-n81103750
**The Goddess and Other Women** je zbierkou poviedok Joyce Oatesovej. Zbierku tvorí 32 poviedok. Ponúka bohatú mozaiku najrôznejších osudov žien a dievčat, do životov ktorých nahliadame v okamihu citového prezretia.

Oatesová sa zameriava na pochmúrne stránky moderného amerického života – opakuje sa téma strachu, násilia, vraždy a smrti. A práve preto sú jej postavy nezabudnuteľné, či už je to obyčajná prostitútka Cynthia, ktorá sa stane obsesiou pre solídneho zámožného muža, mladučká Maryliz ktorej umiera snúbenec, stratená Smithka, ktorá vtrhne do života usadenému mužovi, ako jeho nemanželská dcéra, alebo rozvedená Claire, ktorá sa vydá za mladučkého milenca. Napriek tomu, že muži v poviedkach zohrávajú druhú najdôležitejšiu úlohu, sú zobrazovaní trochu vágnym a nie moc sympatickým spôsobom. 

Oatesovej poviedky sú technicky lepšie zvládnuté než jej romány. Typickým kompozičným postupom je internalizácia deja vo vedení postáv. Myslela tým, že jej poviedky sa odohrávajú najmä v mysli jednotlivca. Poviedky sú úprimnou výpoveďou citlivého umelca o tragických polohách ľudského života v odcudzenej spoločnosti. Oatesová aj v poviedkovej tvorbe citlivo zobrazuje narušené ľudské vzťahy. Pocity osamelosti a sklamania prenikajú predovšetkým do citovej sféry postáv, do rodinného i manželského života. Autorské precítenie vniká do zákutí trýznenej ľudskej duše.

Referencie
----------

1. ↑  Baštín, Š. a kol.: *Dejiny anglickej a americkej literatúry*, Obzor, 1989
**Aleksander Fredro** (\* 20. jún 1793, Surochów, Jarosław – † 15. júl 1876, Ľvov) bol poľský dramatik a spisovateľ.

Gróf Fredro bojoval na francúzskej strane v napoleonských vojnách a zúčastňoval sa vojenského odporu proti rakúsko-uhorskej nadvláde v Haliči. Písal komédie s politickými pointami a jeho postavy zastupovali stereotypné poľské charaktery. Veľkú popularitu získalo jeho dielo až po jeho smrti. Dnes je uznávaný ako poľský Molière. Publikoval tiež básne a rozprávky.

V roku 1828 sa oženil so šľachtičnou Žofiou Jabłonowskou a narodil sa im syn Jan Aleksander Fredro a dcéra Zofia Szeptycka. Aleksander je pochovaný v krypte svojho rodu v kostole panny Márie v ukrajinskom meste Rudki.

Dielo
-----

* *Damy i huzary*
* *Mąż i żona* (1822)
* *Pan Geldhab* (1818)
* *Pan Jowialski* (1832)
* *Śluby panieńskie, czyli Magnetyzm serca* (1833)
* *Zemsta* (1834), (sfilmované v rokoch 1956 a 2002)
* *Dożywocie* (1835)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aleksander Fredro**

Externé odkazy
--------------

* Životopis na literat.ug.edu.pl

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Aleksander Fredro na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |

Autoritné údaje: * BnF: 12051811k
* GND: 118703021
* ISNI: 0000 0000 8105 4211
* LCCN: n50025677
* NK ČR: ola2003165536
* VIAF: 27084711
* WorldCat: lccn-n50025677
O americkom filme pozri *Ragtime (film).*
 O slovenskom rádiu pozri *Rádio Ragtime.*
Harmonika s označením *Ragtime band*
Titulná stránka *The Entertainer*
**Ragtime** (odvodené od anglického *to rag* - roztrhať) je osobitý a špecifický spôsob klavírnej hry, ktorý je považovaný za posledný medzistupeň medzi tradičnou černošskou ľudovou hudbou a jazzom. Začal sa formovať koncom 19. storočia (1885), kedy sa tiež nazýval dobovým pojmom **cake-walk** alebo **Coon-song**.

Základné hudobné prvky prevzal ragtime z tzv. minstrel shows čo boli predstavenia belošských kabaretov v USA, ktoré parodovali hudbu a život amerických černochov. V týchto predstaveniach hrali belosi s načiernenými tvárami. Po zrušení otroctva začali hudbu týchto kabaretov oficiálne hrať aj černosi. Pôvodným nástrojom tohto štýlu hry bolo bendžo, ktoré ale majetnejší a vzdelanejší černošskí hudobníci začali v priebehu 19. storočia sami opúšťať a čoraz viac používali klasické fortepiano.

Ragtime je vlastne pravidelný rytmus v polkovom či pochodovom tempe s oktávovým basom na ťažkých dobách s bohato synkopovanou melódiou. Melódia je tu akoby rytmicky roztrhaná či rozbitá, to všetko v jedinom prísnom základnom dvojštvrťovom metri. Od toho aj vznikol názov tohto hudobného štýlu. V rytme ešte nie je zrejmá žiadna nepravidelnosť ani náznaky oveľa neskoršieho swingu.

Mnoho černošských pianistov považovalo ragtime za vážnu hudbu a dúfali, že ho tak bude verejnosť prijímať. V tej dobe bola taká predstava trochu nereálna, ale v 70. rokoch 20. storočia si verejnosť na ragtime opäť spomenula – na nejaký čas obsadila vrcholné miesta na rebríčkoch najpredávanejšej vážnej hudby v USA. Za všetko mohol film *Podraz* (*The Sting*), v ktorom zaznel hádam najslávnejší ragtime Scott Joplin – *The Entertainer* (1902).

Vybraní predstavitelia štýlu
----------------------------

* Scott Joplin (1868 – 1917)
* James Scott (1886 – 1938)
* Louis Chauvin (1881 – 1908)
* Tom Turpin (1873 – 1922)
* Joseph F. Lamb (1887 – 1960)
* Jelly Roll Morton (1885 – 1941)
* Winifred Atwellová (1910 – 1983)

Externé odkazy
--------------

* Ragtime na Performing Arts Encyclopedia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ragtime**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ragtime na českej Wikipédii.*
**Sonátový cyklus** je formálne usporiadanie diela klasickej hudby. Z hľadiska skĺbenosti všetkých častí súdržného celku najprepracovanejším typom cyklu.

Jednotlivé časti sú zoradené na základe tempového i charakterového kontrastu. Veľký význam má tiež tonálny kontrast. Na druhej strane sú proporčne vyvážené a tvoria súdržný celok s myšlienkovým ťažiskom buď na prvej, alebo na poslednej časti cyklu.

Sonátový cyklus sa uplatňuje v rôznych formách: v sólovej sonáte, v komorných žánroch: trio, kvarteto, kvinteto atď. v symfónii a v koncerte. Aj tu ide spravidla o 4-časťový sonátový cyklus okrem koncertu, ktorý je 3-časťový (vynechaná je tanečná časť).

História
--------

Pojem *sonáta* označoval okolo roku 1600 inštrumentálnu skladbu. Najstaršími predchodcami sonátového cyklu sú tanečná suita, z ktorej sa vyvinula sonata da camera. Obe boli niekoľkočasťovými skladbami.

Vplyv na vývoj sonátového cyklu mala aj neapolská operná sinfonia (predohra), ktorá mala trojdielne formové členenie (rýchly – pomalý – rýchly diel).

Najväčší vplyv na formovanie sonátového cyklu mali skladatelia Mannheimskej školy, ktorí sonátový cyklus rozšírili o tanečnú časť. Skladatelia viedenského klasicizmu sa zaslúžili o dotvorenie a stabilizovanie sonátového cyklu, ak keď v pozdných dielach Beethoven už porušuje 4-časťový rozvrh. Ďalší vývoj sonátového cyklu (v romantizme a hudbe 20. storočia) ešte vo väčšej miere zužuje alebo rozširuje počet častí.

Charakteristika
---------------

Vykryštalizovaná sonáta je najčastejšie 4-časťovým cyklom.

1. časť býva v rýchlom tempe, z formového hľadiska najčastejšie v sonátovej forme (len výnimočne v inej forme)
2. časť je v pomalom tempe, v piesňovej forme, v niektorom z nižších typov ronda, vo variačnej forme (výnimočne v sonátovej forme)
3. časť je tanečná. vo veľkej 3-dielnej piesňovej forme reprízového typu – menuet s triom alebo scherzo s triom.
4. časť je opäť v rýchlom tempe, v sonátovej forme alebo v niektorom z vyšších typov rond, prípadne vo forme variácií – najčastejšie kontrapunktických.
**Sonáta** (z tal. *s(u)onare* – hrať) je dielo z oblasti klasickej hudby určené pre sólový nástroj (predovšetkým klavír), duo sólového nástroja (najmä sláčikového) a klavíru, ale tiež pre duo alebo trio iných nástrojov. 

Sonáta pozostáva zvyčajne zo štyroch častí, ktoré formálne reprezentujú sonátový cyklus. Veľmi časté sú aj trojčasťové sonáty, v ktorých je zvyčajne vynechaná tretia, tanečná časť. 

Sonáta sa uplatnila najmä v nemeckej hudbe, ale tiež vo francúzskej a v 20. storočí aj ruskej hudbe. Najvýznamnejšími skladateľmi sonát boli Ludwig van Beethoven, Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Fryderyk Chopin, Johannes Brahms, Alexandr Nikolajevič Skriabin, Sergej Sergejevič Prokofiev a ďalší.

Typy sonát
----------

Najvýznamnejšie typy sonát podľa nástrojového obsadenia sú:

* klavírna sonáta – pre sólový klavír;
* husľová sonáta – pre husle a klavír;
* violončelová sonáta – pre violončelo a klavír.

Ďalej sa sonáty delia na druhy:

Sonatinadrobnejšia a interpretačne jednoduchšia sonáta. Existujú aj typy, ktoré v názve majú slovo sonáta, ale jej charakteristikám nezodpovedajú.
Sonata da cameraskladba najčastejšie tanečného charakteru, je podobná suite, pre sólový nástroj sprevádzaný generálbasom.
Sonata da chiesasuita pre dva sólové nástroje a generálbas.
tzv. triová sonátahudobná forma obľúbená hlavne v baroku pre tri hlasy – dva vyššie sólové nástroje a generálbasový sprievod. V skutočnosti ju však hrajú štyri nástroje, bas je podporený aj nejakým hlbším nástrojom (violončelo, kontrabas...). Táto forma tiež nemá nič spoločné s klasickou sonátovou formou.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sonáta na českej Wikipédii.*
Finále mužskej dvojhry
**Sony Ericsson Open 2009** bol spoločný tenisový turnaj mužov a žien, ktorý sa konal v dňoch od 25. marca do 5. apríla 2009 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v americkom meste Miami. Titul v dvojhre získal Brit Andy Murray, ktorý vo finále porazil Srba N. Đokovića. Bol to jeho 11. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul v dvojhre žien získala Bieloruska Viktoria Azarenková, ktorá vo finále porazila Američanku S. Williamsovú. Bol to jej tretí titul v dvojhre na okruhu WTA. Titul vo štvorhre získali Bielorus Max Mirnyj a Izraelčan Andy Ram, ktorí vo finále porazili austrálsky pár Ashley Fisher, Stephen Huss. Pre M. Mirného to bol 36. a pre A. Rama 16. titul vo štvorhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre žien získali Ruska Svetlana Kuznecovová a Francúzka Amélie Mauresmová, ktoré vo finále porazili česko-americký pár Květa Peschkeová, Lisa Raymondová. Pre S. Kuznecovovú to bol 15. a pre A. Mauresmovú štvrtý titul vo štvorhre na okruhu WTA.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Sony Ericsson Open 2009*
**Spojené kráľovstvo Andy Murray** vs. Srbsko Novak Đoković 6-2 7-5

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Sony Ericsson Open 2009*
**Bielorusko Viktoria Azarenková** vs. USA Serena Williamsová 6-3 6-1

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Sony Ericsson Open 2009*
**Bielorusko Max Mirnyj / Izrael Andy Ram** vs. Austrália Ashley Fisher / Austrália Stephen Huss 64-7 6-2 10-7

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Sony Ericsson Open 2009*
**Rusko Svetlana Kuznecovová / Francúzsko Amélie Mauresmová** vs. Česko Květa Peschkeová / USA Lisa Raymondová 4-6 6-3 10-3

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka turnaja
**Záhradná stavba** je stavba, ktorá má funkciu v dotváraní životného prostredia pre oddych, zábavu a šport. Záhradnými stavbami sa zaoberá vyučovací predmet odboru záhradná a krajinná tvorba na stredných priemyselných školách. Priestory pre záhradné stavby sú predzáhradka, okrasná záhrada, átrium, zimná záhrada, balkón, lodžia, terasa, detské ihriská, parky, lesoparky a verejná zeleň. Pri záhradných stavbách používame následné materiály : kameň (prírodný/umelý), drevo (opracované/neopracované/drevotrieska/drevovláknina), betón a železobetón (triedy B-7,5, oceľ triedy 10216-E alebo 10 335-J), tehla, oceľ (kruhového/hranatého prirezu), plast a sklo (najmä pre vodné plochy a skleníky). Záhradné stavby sú vyučovací predmet na stredných priemyselných školách stavebných v odbore záhradnej a krajinnej tvorby.

Rozdelenie
----------

* Vodné stavby
* Schody a rampy
* Spevnené plochy
* Oporné múriky
* Drobné záhradné stavby (altánky, pergoly…)
* Oplotenia
* Ihriská a pieskoviská
* Kozuby a ohniská

Zdroje
------

* WAGNER, B. *Sadovnícka tvorba I. II.*. SPN Praha 1989, 1990 ISBN 80-209-0031-4
Veľké africké jazerá a pobrežie Východnej Afriky z vesmíru. Indický oceán leží napravo.
**Veľké africké jazerá** je séria jazier okolo Východoafrickej priekopovej prepadliny. Patrí sem aj Viktóriino jazero, čo je najväčšie jazero v Afrike a tretie najväčšie na svete (po Kaspickom mori a Hornom jazere). Jazier je spolu šesť:

* Tanganika
* Viktóriino jazero
* Albertovo jazero
* Edwardovo jazero
* Kivu
* Malawi

Niekedy sa označujú ako Veľké jazerá iba jazerá *Viktóriino*, *Albertovo*, *Edwardovo*, to znamená jazerá, z ktorých vyteká Biely Níl. Z jazier *Tanganika* a *Kivu* je napájaná rieka Kongo.

Región Veľkých jazier
---------------------

Región Veľkých afrických jazier
Pojem **Veľké jazerá** označuje aj región okolo týchto jazier. To znamená krajiny Rwanda, Burundi, Uganda a čiastočne zasahuje aj do Konga (býv. Zair), Tanzánie a Kene. Je to jedno z nejhustejšie obývaných území na svete (žije tu 107 miliónov obyvateľov). Vďaka skoršej vulkanickej aktivite je miestna pôda veľmi vhodná pre poľnohospodárstvo. Nadmorská výška tu vytvára miernu klímu napriek malej vzdialenosti od rovníka. Výsledkom všetkých týchto podmienok je, že toto územie je mimo dosahu rôznych nemocí a dovoľuje rozšíreniu poľnohospodárskych zvierat, hlavne dobytka a kôz.

Kvôli hustote osídlenia a vhodným podmienkam na poľnohospodárstvo sa územie rozdelilo na viacero malých štátov. Nejmocnejšie monarchie boli Rwanda, Burundi, Buganda a Buňoro. Podobne ako pri Subsaharskej Afrike boli hranice štátov určené rozložením koloniálnych síl.

Poloha regiónu ďaleko na juhu až pri prameni Nílu znamenala pre región dlhé obdobie nezáujmu zo strany Európy. Prví Európania, ktorí vstúpili na toto územie, boli misionári, ktorí mali čiastočný úspech pri rozširovaní kresťanstva na toto územie. Väčší kontakt so zvyškom sveta viedol k sérii devastujúcich epidémií, ktoré zasiahli nie len dobytok, ale aj ľudí. To znamenalo zníženie populácie miestami až o 60 %. Obnovenie pôvodného počtu obyvateľov trvalo približne do 50. rokov 20. storočia.

Napriek potenciálu v mnohých odvetviach sa po získaní nezávislosti zmietal v sérii občianskych vojen a vlne násilia, ktoré zanechali región vo veľkej chudobe, z ktorej sa vymanili zatiaľ len štáty Keňa a Tanzánia.
**Space Jam** je americký film štúdia Warner Bros. z roku 1996, v ktorom hral aj basketbalista Michael Jordan.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Michael Jordan ako malý chlapec sníva o tom, že sa raz stane profesionálnym basketbalistom. Jeho sen sa splní, a ako dospelý muž sa stane svetovou jednotkou v NBA. Vo vesmíre žijú malí mimozemšťania, ktorí majú na starosti vesmírny lunapark, ibaže všetci jeho zákazníci sa na jeho kvalitu sťažujú. Ich šéf ich vyšle na Zem, aby našli kreslené postavičky zajka Buggsa, ktoré by mali vystupovať v ich lunaparku ako atrakcie. Keď ich malí mimozemšťania prepadnú, zajko Buggs sa so svojimi priateľmi rozhodne, že ich vyzvú na basketbalový zápas. Mimozemšťania súhlasia, a rozhodnú sa preto ukradnúť schopnosti najlepším hráčom v NBA. Potom sa premenia na obrovské a nespútané príšery. Zajko Buggs a ostatné kreslené postavičky sa začnú obávať najhoršieho: že ich mimozemšťania porazia a stanú sa otrokmi vo vesmírnom lunaparku. Zavolajú si preto na pomoc najlepšieho hráča basketbalu Michela Jordana. Nakoniec všetko dobre dopadne: mimozemšťania opäť vrátia schopnosti hráčom a svojho zlého šéfa priviažu na raketu a pošlú späť do vesmíru.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* *Space Jam* v Internet Movie Database (po anglicky)
* Oficiálna stránka
* Cineclub.de

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Space Jam na českej Wikipédii.*
Biele kryštály aduláru s pyritom.
**Adulár** je lesklý minerál zo skupiny živcov, odroda K-živca - ortoklasu.

Názov zaviedol v roku 1780 Ermenegildo Pini podľa lokality z alpského pohoria Adulagebirge (súčasť Gotthardského masívu) vo Švajčiarsku.

Kryštalizuje v triklinickej sústave tvare pseudo-rombických štvorbokých stĺpcov. Kryštály sú belavé až priehľadné. Zo štruktúrneho hľadiska predstavuje nízkoteplotnú varietu ortoklasu, ktorá je tiež blízka čiastočne neusporiadanému mikroklínu.

Lokality
--------

### Na Slovensku

Vyskytuje sa i na Slovensku, napr. v oblasti Banskej Štiavnice a Kremnice. Spolu so záhnedou sa vyskytuje aj v obl. Klenovca - Železnej brány, sklovité až biele kryštály do 1,5 cm, miestami s povlakom chloritu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adulár**

Zdroj
-----

* Adulár. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 58.

Externé odkazy
--------------

* Adulár na stránkach mineralogickej databázy mindat.org
Propeller na staromestskom Rázusovom nábreží
Pohľad z petržalského brehu Dunaja
**Propeller** je funkcionalistická budova v Bratislave, ktorú navrhol architekt Emil Belluš a nachádza sa na oboch brehoch rieky Dunaj.

Architektonický výraz
---------------------

Na propellerových nástupištiach na nábrežiach Dunaja v Bratislave architekt uplatnil viacero prvkov, s ktorými pracovali puristi:

* rúrkové zábradlie so sieťovou drôtenou výplňou
* pásové okno
* terasové usporiadanie objemu
* strešné terasy a vlajkové stožiare

Nástupištia boli jednoduché rámové stavby so základným vybavením pre cestujúcich, ktorých loď prepravovala z jedného brehu Dunaja na druhý. Nástupištia sú strohé rámové konštrukcie s nápisom a najnevyhnutnejším vybavením, v priamočiarom modernom poňatí.

Referencie
----------

* Matúš Dulla, Henrieta Moravčívková: *Architektúra Slovenska v 20. storočí.* Bratislava 2002, str. 152

Pozri aj
--------

* Emil Belluš

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Propeller**

Súradnice: 48°08′23″S 17°06′34″V﻿ / ﻿48,139683°S 17,109476°V﻿ / 48.139683; 17.109476