recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°08′37″S 17°06′32″V﻿ / ﻿48,143647°S 17,108833°V﻿ / 48.143647; 17.108833

**Stará radnica v Bratislave** je historická budova na Hlavnom námestí v Bratislave a patrí medzi najstaršie budovy v Bratislave. Tvoria ju viaceré budovy, konkrétne Jakubov dom, Pawerov dom, Ungerov dom, a Aponiho palác, ktoré boli postavené v rôznych umeleckých slohoch. Pôvodná časť radnice je dom s vlastnou vežou na východnom okraji námestia. V súčasnosti v budove sídli Múzeum mesta Bratislavy.

Dejiny výstavby
---------------

Využitie
--------

Budova sa používala ako mestská radnica od 15. storočia do neskorého 19. storočia. V tom období slúžila aj iným účelom, napríklad ako väzenie, mincovňa, miesto konania obchodov a osláv. Používala sa ako depozitár zbrojnice a mestský archív. Momentálne sa v budove nachádza *Mestské múzeum* s expozíciou o histórii Bratislavy. Medzi vystavované exponáty patria nástroje na mučenie, staromestské žaláre, historické zbrane, brnenia, maľby a miniatúry. Jednou z atrakcií je aj delová guľa vstavaná do steny veže, ktorú vystrelili Napoleonovi vojaci v 19. storočí.

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **bratislavská stará radnica**.
Snímka obrazovky Monochrome BBS.
**Bulletin Board System**, skr. **BBS**, je systém elektronických vývesiek, ktoré sú rozdelené podľa tém, a do ktorých môžu užívatelia prispievať. Samotná BBS je prevádzkovaná na počítači (server), kde je spustený špeciálny program, ktorý umožňuje zakladanie užívatelských účtov, ich ochranu heslom, registruje neprečítané odkazy a príspevky na nástenkách (dnes internetových diskusných fórach), umožňuje užívateľom súkromné i skupinové rozhovory (chat), môže mať i svoj vlastný archív volne šíriteľných programov (freeware, public domain, shareware), systém elektronickej pošty a podobne.

Systém BBS predchádzal masovému používaniu internetu v čase, kedy sa užívatelia k BBS pripájali pomocou vytáčanej telefónnej linky a modemu. Boli to prvé centrá, kde sa vytvárali skupiny nadšencov, ktorí si tu vymieňali informácie, najmä o počítačoch.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bulletin Board System na českej Wikipédii.*
**Cutomu Jamaguči** (jap. 山口 彊 – Jamaguči Cutomu; \* 16. marec 1916, Nagasaki, Japonské cisárstvo – † 4. január 2010, Nagasaki, Japonsko) bol japonský námorný inžinier, ktorý je taktiež jediným, japonskou vládou oficiálne uznaným preživším atómového bombardovania Hirošimy (6. augusta) a Nagasaki (9. augusta) počas druhej svetovej vojny.

Počas bombardovania mesta Hirošima sa tam Jamaguči nachádzal na slúžobnej ceste, ako zamestnanec pre Mitsubishi Heavy Industries. Do Nagasaki sa vrátil nasledujúci deň, kde sa aj napriek jeho poraneniam 9. augusta vrátil do práce, presne v deň druhého bombardovania v Japonsku. Umrel na rakovinu žalúdka 4. januára 2010 vo veku 93 rokov.

Skorý život
-----------

Jamaguči sa narodil 16. marca 1916, v meste Nagasaki. V 30. rokoch 19. storočia začal pracovať pre Mitsubishi Heavy Industries ako dizajnér, kde pracoval na dizajne ropných tankerov.

Bombardovanie v Hirošime
------------------------

Jamaguči žil a pracoval v meste Nagasaki, avšak v lete roku 1945 išiel na trojmesačnú slúžobnú cestu do Hirošimy. 6. augusta sa chystal vrátiť späť do svojho rodného mesta spoločne s dvoma ďaľšími kolegami, Akirom Iwanagom a Kunijoši Satóm. Na ich ceste na stanicu si spomenul, že zabudol svoju osobnú pečiatku (v Japonsku známa ako hanko), bez ktorej nemohol odísť, a tak sa vrátil späť do kancelárie. Bolo to práve vtedy, kedy bola vypustená atómová bomba s názvom Little Boy, blízko k centru, len 3 kilometre od jeho vtedajšej polohy. Explózia mu spôsobila dočasné ohluchnutie a oslepnutie, a vážne popáleniny. Následne sa spojil so svojimi kolegami, ktorí taktiež prežili, a pred návratom do Nagasaki spolu strávili noc v protileteckom kryte.

Bombardovanie v Nagasaki
------------------------

V dopoludňajších hodinách, 9. augusta 1945, bol Jamaguči svedkom ďalšieho bombardovania v Nagasaki, bola to bomba s názvom Fat Man, práve počas opisovania výbuchu v Hirošime jeho nadriadenému. Tentokrát neutrpel žiadne zranenia.

Rodina
------

Jamaguči si zobral za ženu Hisako, s ktorou mal 3 deti, syna Kacuošiho a dcéry Tošiko a Naoko. Hisako, ktorá taktiež s deťmi a Jamagučim prežila bombardovanie v Nagasaki, zomrela na rakovinu pečene a obličiek v roku 2008.

Referencie
----------

1. 1 2  山口彊. *生かされている命 (広島・長崎「二重被爆者」、90歳からの証言)*. [s.l.] : 講談社, 2007. 237 s. ISBN 978-4-06-214165-9. (po japonsky)
2. ↑   *二重被爆：長崎市が初認定 健康手帳に「広島」も記載* [online]. mainichi.jp, [cit. 2023-11-28]. Dostupné online. Archivované 2009-03-26 z originálu. (po japonsky)
3. 1 2   *Tsutomu Yamaguchi* [online]. telegraph.co.uk, 06 January 2010 • 6:01pm, [cit. 2023-11-28]. Dostupné online. (po anglicky)
4. 1 2 3   *How I survived Hiroshima – and then Nagasaki* [online]. independent.co.uk, 2009-03-26, [cit. 2023-11-28]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑   *If You Are Hit By Two Atomic Bombs, Should You Have Kids?* [online]. npr.org, 2012-07-18, [cit. 2023-11-28]. Dostupné online. (po anglicky)
**Okavango** je rieka v južnej časti Afriky. 

Pramení v Angole na planine Bié, kde je známa ako rieka *Cubango*. Tečie smerom na juhovýchod, kde sa do nej vlieva najväčší prítok rieka Cuito. Následne prechádza územím Caprivi kde tvorí časť spoločnej hranice Angoly s Namíbiou. Následne vytvára mohutnú deltu v Botswane, kde sa nachádza aj rezervácia Moremi. Tok rieky nikdy nedosiahne oceán a namiesto toho delta rieky vytvára močiar v púšti Kalahari. Južné rameno delty ústi do jazera Ngami. Počas záplav sa vytvorí výtok do rieky Boteti.

Delta
-----

Delta Okavanga tvorí najväčší sladkovodný močiar na južnej pologuli. S rozlohou 68 640 km² je najväčšou Ramsarskou lokalitou. Počas obdobia sucha má delta rozlohu v rozmedzí od 6 000 do 8 000 km² ale v období dažďov sa rozšíri až na 15 850 km².

Delta je tvorená niekoľkými kanálmi a tie vytvárajú tisíce ostrovov a jadro delty tvorí permanentný močiar. Každý rok letné dažde v Angole počas januára naplnia tok rieky a trvá mesiac kým veľké množstvo vody dorazí do delty a nastanú každoročné záplavy. Delta je tak rozdelená na 3 oblasti: oblasť trvalo zaplavená, zaplavená každoročne a príležitostne zaplavená oblasť.

Počas záplav sa delta zväčší trojnásobne a priláka obrovské množstvo zvierat z okolia a vytvorí jednu z najväčších koncentrácii divokej zvery v Afrike.

Využitie rieky
--------------

Potenciál rieky využíva spoločne Namíbia a Botswana, to vytvorilo priestor pre niekoľko konfliktov. Namíbia postavila 300 km kanál a plánuje výstavbu ďalšieho 250 km potrubia aby zabezpečia zavlažovanie suchých oblastí. Na druhej strane Botswana používa deltu rieky nielen ako vodný zdroj ale aj turistickú destináciu. Projekty v Namíbii by tak obmedzil prísun vody do suchej Botswany, kde sa väčšina vody už aj tak odparí. Namíbia argumentovala, že projekty nijako neobmedzia prísun vody. Aby sa predišlo negatívnym dôsledkom, podpísali v roku 1994 oba štáty vytvorenie *Okavango River Basin Commission* (OKACOM), a súhlasili tak so spoločným používaním rieky.

Pozri aj
--------

* Delta Okavanga

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Okavango**

Referencie
----------

1. ↑   *Fact sheet about the Okavango* [online]. [Cit. 2010-03-04]. Dostupné online. Archivované 2010-05-06 z originálu. (po anglicky)
2. ↑   *Waters of the Okavango Delta* [online]. University of Botswana, 1/2005, [cit. 2010-03-04]. Dostupné online. (po anglicky)[nefunkčný odkaz]

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Okavango River na anglickej Wikipédii.*
**Thomas Stafford Williams** (\* 20. marec 1930, Wellington, Nový Zéland) je novozélandský kardinál, emeritný arcibiskup Wellingtonu.

Životopis
---------

Narodil sa vo Wellingtone. Vyštudoval obchod a krátko pracoval ako účtovník. V roku 1954 sa rozhodol pre štúdium teológie, najprv na Novom Zélande, neskôr bol vyslaný na štúdiá na Pápežsku univerzitu Urbaniane v Ríme. Tam ho aj 20. decembra 1959 vysvätil za kňaza kardinál Gregorio Pietro Agagianian. Po návrate na Nový Zéland pôsobil v pastorácii, niekoľko rokov aj ako misionár v Samoe.

V roku 1979 zomrel wellingtonský arcibiskup kardinál Reginald Delargey a za jeho nástupcu pápež Ján Pavol II. menoval Thomasa Stafforda Williamsa. Za biskupa ho vysvätil pomocný biskup Wellingtonu Owen Snedden 20. decembra 1979, čiže presne dvadsať rokov po kňazskej vysviacke. V roku 1995 sa stal aj vojenským ordinárom Nového Zélandu. Pápež Ján Pavol II. ho dňa 2. februára 1983 menoval kardinálom s titulárnym kostolom *Gesù Divin Maestro alla Pineta Sacchetti*. Deň po dosiahnutí kánonického veku 75 rokov, 21. marca 2005, prijal pápež Ján Pavol II. žiadosť Williamsa o uvoľnenie z funkcie a jeho nástupcom sa stal John Atcherley Dew.

Ako volič sa zúčastnil konkláve, ktoré zvolilo pápeža Benedikta XVI.. Za mnohé zásluhy v prospech Nového Zélandu a jeho obyvateľov, najmä v sociálnej oblasti, a prácu pre Maoriov mu bolo udelené najvyššie novozélandské štátne vyznamenanie, *Rád Nového Zélandu*.

Referencie
----------

1. ↑   *WILLIAMS Card. Thomas Stafford* [online].. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *RINUNCE E NOMINE, 21.03.2005* [online].. Dostupné online. (taliansky)
3. ↑   *His Eminence Cardinal Thomas Stafford Williams, ONZ* [online].. Dostupné online. (anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Thomas Stafford Williams**

Externé odkazy
--------------

* Thomas Stafford Williams na catholic-hierarchy.org
* Biografické heslo na catholic-hierarchy.org

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5348 6762
* LCCN: no2003096035
* VIAF: 4627139
* WorldCat: lccn-no2003096035
***Wakacuki*** (jap. 若月) bol šiesty torpédoborec triedy *Akizuki* imperiálneho loďstva počas druhej svetovej vojny. Aktívne sa zapájal do bojov v rokoch 1943 – 1944, nakoniec bol jeho osud spečatený 11. novembra 1944 americkými lietadlami z Task Force 38 v Ormockom zálive.

Opis
----

Wakacuki bol špeciálne určený ako protilietadlové sprievodné plavidlo, s hlavnou výzbrojou ôsmich 100 mm/65 typu 98 (4xII), ktoré sa mohli pýšiť skvelými balistickými vlastnosťami.

Lodný kýl bol položený na výstavbu 9. marca 1942 v lodenici Micubiši v Nagasaki, s výstavbou trupu sa začalo 24. novembra a hotová loď bola prijatá do služby 31. mája 1942. Bol postavený na základe plánu rozšírenia sprievodnej flotily z roku 1939, a sprvu mu bolo pridelené číslo 109. Názov, rovnako ako ostatné torpédoborce ​​v sérii, bol spájaný s Mesiacom a znamenal "Mesiac v prvej štvrťke."

Služba
------

Wakacuki po uvedení do prevádzky a po náležitom školení posádky, v auguste 1943, dostal svojho veliteľa – bol ním komodor Jasuacu Suzuki a potom bol presunutý na Truk, hlavne kvôli plneniu eskortných úloh a potom 1. novembra bol nasadený do Rabaulu. V noci z 1. na 2. novembra 1943 sa zúčastnil bitky v zátoke cisárovnej Augusty pri ostrove Bougainville, ktorá skončila porážkou Japonska. 5. novembra, počas amerického náletu na Rabaul, bol Wakacuki ľahko poškodený radou blízkych výbuchov. 6. novembra mal dopraviť vojakov do mysu Torokina na Bougainville. Na konci novembra sa vrátil do Jokosuky v Japonsku kvôli opravám.

V dňoch od 6. do 13. februára 1944 sa podieľal na sprievode lietadlových lodí *Šókaku* a *Zuikaku* z Kure do Singapuru a potom od 28. marca do 4. apríla sprevádzal ďalšiu lietadlovú loď *Taihó* z Kure na Lingga Roads, v máji 1944 zase doprevádzal japonské loďstvo odtiaľ do kotviska v Tawitawi. 6. júna zachraňoval preživších z torpédoborca *Minazuki*. Neskôr sa zúčastnil leteckej námornej bitky vo Filipínskom mori 19. – 20. júna 1944, kde bol zaradený v 61. divízii 10. flotily torpédoborcov, sprevádzajúc lietadlové lode zväzu admirála Ozawu (spolu s *Akizuki*, *Hacuzuki* a *Šimocuki*). Prebral na palubu admirála Ozawu aj celý štáb z potápajúcej sa lietadlovej lode *Taihó* a dopravil ich na *krížnik Haguro*. Potom, čo Japonci prehrali bitku sa vrátil do japonských vôd. V júli, opäť sprevádzal transporty z Kure na Okinavu a do Manily.

Následne sa 25. októbra 1944 podieľal na bojoch pri myse Engano, ktoré tvorili časť bitky pri Leyte, kde bol znova v zväze lietadlových lodí admirála Ozawu.

Podieľal sa na sprievode konvojov TA č. 4, ktorý prišiel v noci z 9. na 10. novembra 1944 s dodávkou zásob do Ormockého zálivu pri Leyte a bezprostredne potom bol pripojený k sprievode konvoja TA č. 3 tiež v Ormockom zálive. 11. novembra 1944 bol Wakacuki, počas masívneho amerického leteckého útoku z TF 38 na konvoj, ktorý sprevádzal a spolu s ďalšími tromi torpédoborcami a veľkými stratami na posádke, vrátane kapitána (v oblasti západne od Leyte 10°50′N 124°35′E) potopený. Počet obetí nie je známy, ale zo *Šimakaze* a *Wakacuki* sa zachránilo celkom iba 131 osôb.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Wakatsuki na poľskej Wikipédii.*
**Liliensternus** bol 5 až 7 metrov dlhý dravý dinosaurus. Známy je z nekompletných kostier zahŕňajúcich lebku. Pozostatky tohto tvora datované do doby pred 215 až 200 miliónov rokov boli zatiaľ nájdené v Nemecku. Jeho jediným druhom je **Liliensternus liliensterni**.

Znaky
-----

Liliensternus pripomínal príbuzný rod Coelophysis. Mal podlhovastú hlavu, krátke predné končatiny, dlhé zadné končatiny, na ktorých behal a chvost, ktorý vyvažoval prednú polovicu tela. Oproti rodu Coelophysis však mal v pomere k telu vyššiu a väčšiu hlavu, pevnejšiu stavbu tela a pri niektorých formách (zrejme samcoch) aj dvojitý nízky kostený hrebeň na hlave, podobný ako mal neskoršie žijúci rod Dilophosaurus dorastajúci do zhruba rovnakej veľkosti. Niektorými znakmi na kostre pripomína skupinu Tetanurae.

Dravosť
-------

V prípade rodu Liliensternus šlo o veľmi nebezpečného tvora aj napriek tomu, že nebol práve najlepším bežcom. Jednu jeho kostru našli vedci spolu s kostrou jedinca rodu Plateosaurus, pričom oba dinosaury zrejme zahynuli počas vzájomného súboja. Liliensternovi sa muselo podariť oddeliť plateosaura od jeho stáda a potom na neho zaútočiť. Napriek tomu, že bol plateosaurus zrejme sám, nešlo o ľahký súboj, keďže ako mohutný bylinožravec vážil plateosaurus až tri – štyri tony, teda oveľa viac ako útočník. Osemmetrový plateosaurus sa navyše vedel brániť veľkými pazúrmi predných končatín a tak musel byť súboj týchto dvoch zvierat veľkou show. Zo skamenelín však nevieme, či nebol plateosaurus náhodou chorý alebo zranený. Okrem veľkých dlhokrkých prosauropódov (príp. sauropódov) sa liliensternus živil aj stredne veľkými, pripadne aj menšími živočíchmi.

Liliensternus na Slovensku
--------------------------

Je pravdepodobné, že liliensternus obýval na rozhraní triasu a jury aj územie dnešného Slovenska. Vo Vysokých Tatrách boli totiž nájdené skamenené stopy veľkého dravého dinosaura (podľa stôp asi 4 metre dlhého) pomenovaného pôvodne *Coelurosaurichnus tatricus* (meno sa však medzinárodne neujalo, namiesto neho býva používané rodové meno *Eubrontes*). Keďže boli datované do doby výskytu liliensterna, je veľmi pravdepodobné, že patrili nedospelému jedincovi tohto rodu. Žiaden iný rovnako veľký dravý dinosaurus nie je z rovnako starých európskych sedimentov dosiaľ známy.

Galéria
-------

* Rekonštrukcia kostry.Rekonštrukcia kostry.
* Zuby liliensterna.Zuby liliensterna.

Referencie
----------

1. ↑  Michalík, J. Plenderová, E. Sýkora, M. 1976, To the stratigraphic and paleogeographic position of the Tomanová−Formation in the Upper−most Triassic of the West Carpathians. Geologický Zborník, Geologica Carpathica, 27, s. 299 – 318
2. ↑  Niedźwiedzki, G. 2011, A Late Triassic dinosaur-dominated ichnofauna from the Tomanová Formation of the Tatra Mountains, Central Europe. Acta Palaeontologica Polonica, 56, 2, s. 291 – 300

### Použitá literatúra

GIERLIŃSKI, G. SABATH, K. 2005: *Dinosaur Tracks in the Upper Triassic and Lower Jurassic of Central Europe.* Tracking Dinosaur Origins: The Triassic/Jurassic Terrestrial Transition Abstracts Volume Dostupné online

Pozri aj
--------

* Dilophosaurus
**Einsteinov-Szilárdov list** bol list podpísaný Albertom Einsteinom, ktorý 11. októbra 1939 odovzdal Alexander Sachs prezidentovi Franklinovi D. Rooseveltovi. List upozorňoval prezidenta Spojených štátov amerických na možnú hrozbu zo strany nacistického Nemecka, ak by sa jeho vedcom podarilo vyrobiť atómové zbrane.

Hoci list podpísal Albert Einstein, väčšiu časť z neho napísal Leó Szilárd spolu so svojimi kolegami Edwardom Tellerom a Eugenom Wignerom. List odštartoval politickú a finančnú podporu na uskutočnenie kontrolovanej reťazovej reakcie, ako aj na zhotovenie atómových zbraní v USA.

Predohra
--------

V júli 1939 sa Eugene Wigner a Leó Szilárd stretli na Long Islande s Albertom Einsteinom, ktorý bol v tom čase najznámejším vedcom v USA. Szilárd a Wigner informovali Einsteina o reťazovej reakcii a o možnosti využitia uránu na vojenské účely. Informácie na Einsteina zapôsobili a dohodli sa, že napíšu list prezidentovi Rooseveltovi. Leo Szilárd sa teda stretol so Sachsom a spolu vypracovali koncept listu.

Dňa 2. augusta 1939 prišiel Szilárd znovu za Einsteinom, tentokrát ho však namiesto Wignera sprevádzal Edward Teller. Szilárd prečítal text napísaného listu, po krátkej porade ho upravili a na písacom stroji napísali konečnú verziu, ktorú Einstein podpísal. List odoslali ešte v ten istý deň, do rúk prezidenta sa však dostal až 11. októbra 1939 prostredníctvom jeho blízkeho priateľa a neoficiálneho radcu Alexandra Sachsa. V tom čase už v Európe vyše mesiaca trvala druhá svetová vojna. Roosevelt odpovedal Einsteinovi 19. októbra v krátkom liste, v ktorom sa mu poďakoval za vyslovené informácie.

Roosevelt po vypočutí listu, ktorý mu Sachs prečítal, dal príkaz na vytvorenie Uránového výboru pod vedením Lymana Briggsa. Výbor sa prvýkrát stretol 21. októbra a udelil prvý 6 000 dolárový grant na výskumné účely. Neskôr celý výskum prerástol do Projektu Manhattan, ktorého výsledkom boli aj atómové bomby zhodené na Hirošimu a Nagasaki.

Iné projekty
------------

WikizdrojeCommons
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **Einsteinov-Szilárdov list**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Einsteinov-Szilárdov list**

Zdroje
------

* Iojryš, A.I. Morochov, I.D. Ivanov, S.K.: *A bomba.* Nakladatelství Svoboda, Praha, 1984, 389 s.
* Einstein's Letter to President Roosevelt - 1939 (anglicky)
**Sarah Carterová** (\* 30. október 1980, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadsko-americká herečka a speváčka, známa z televíznych seriálov *Smallville* (2004-2005), *Shark* (2006-2008) a *Falling Skies* (2011-2015).

Detstvo a mladosť
-----------------

Carterová sa narodila v Toronte a vyrastala vo Winnipegu v štáte Manitoba. Navštevovala prestížny Royal Winnipeg Ballet.

Po ukončení strednej školy sa presťahovala do Švajčiarska, kde jeden rok študovala výtvarné umenie na Neuchâtel Junior College. Následne navštevovala Ryerson Theatre School v Toronte. V určitom okamihu si Carterová vzala voľno od herectva, strávila čas v Indii a na Kube, kde pracovala v sirotinci.

Kariéra
-------

### Herectvo

Carterova spočiatku hosťovala vo viacerých televíznych seriáloch, v menších rolách. Menšiu rolu získala aj vo filme *Nezvratný osud 2*. V roku 2004 až 2005 sa objavila v troch epizódach televízneho seriálu *Smallville.* Jej postava v televíznom seriály získala obľubu seriálových fanúšikov. V roku 2006 stvárnila postavu Helen vo filme *DOA: Na život a na smrť*, kde hrala po boku herečiek Holly Wallace, Devon Aoki a Jaime Pressly. V rokoch 2006 až 2008 účinkovala v televíznom seriály *Shark*. Od roku 2011 do roku 2015 bola pravidelnou súčasťou hereckého obsadenia televízneho seriálu *Falling Skies*. Za svoj herecký výkon v televíznom seriály bola dvakrát nominovaná na ocenenie Saturn Awards. V roku 2022 obdržala ocenenie na Filmovom festivale Tribecca za jej režijný debut *In Her Name*, v ktorom zároveň aj účinkovala. V roku 2023 si zahrá po boku herca Douga Jonesa vo filme *Nosferatu*.

### Hudba

Carterová vydala sólový album *Before Three* v decembri 2009. Je súčasťou dua SanguinDrake, založeného v roku 2010. K decembru 2012 skupina zverejnila na svojej webovej stránke štyri videoklipy, ktoré si sama vyrobila. 12. mája 2012 vydali SanguinDrake svoj prvý album *Pretty Tricks*.

Súkromný život
--------------

19. júna 2011 bola Carterová jednou z tridsiatich piatich horolezcov, ktorí zdolali Mount Shasta, aby získali peniaze pre fond na boj proti rakovine prsníka, ktorého je hovorkyňou. Tiež sa vydala na cestu po West Coast Trail.

Od roku 2014 je vydatá za Kevina Bartha, s ktorým má dcéru, narodenú v roku 2017.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sarah Carterová**

Externé odkazy
--------------

* Sarah Carter v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Sarah Carter v Internet Movie Database (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sarah Carter na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1096506033
* ISNI: 0000 0000 7650 2315
* LCCN: no2010007138
* VIAF: 106877124
* WorldCat: lccn-no2010007138
Súradnice: 32°45′24″S 130°17′40″V﻿ / ﻿32,75667°S 130,29444°V﻿ / 32.75667; 130.29444

**Unzen** je aktívna sopka, nachádzajúca sa na ostrove Kjúšu (polostrov Šimabara) v Japonsku, asi 40 km východne od mesta Nagasaki. Známa je najväčšou sopečnou katastrofou v Japonsku - v roku 1792 vyvolal kolaps jedného z lávových dómov cunami, ktoré si vyžiadali približne 15 000 obetí na životoch.

Polostrov Šimbara je vulkanicky aktívny asi milión rokov. Sopka začala rapídne rásť pred 200 000 rokmi. Početné andezitové a dacitové lávové prúdy, dómy a pyroklastiká vytvorili pomerne komplexnú vulkanickú štruktúru s niekoľkými vulkanickými centrami.

Po katastrofe v roku 1792 sa sopka dlhší čas neozvala, bola pokladaná za vyhasnutú. Až v novembri roku 1989 sa najskôr zemetraseniami a neskôr aj freatickými erupciami (november 1990) prebrala k životu. Erupcia nevyprodukovala veľké objemy lávy, ale množstvo pyroklastík si vyžiadalo evakuáciu a 3. júna 1991 usmrtil pyroklastický prúd, ktorý zbehol po úbočí, skupinu 43 vedcov a novinárov, medzi nimi aj známych vulkanológov Katiu a Mauriceho Krafftových. Erupcie pokračovali až do roku 1995, zničili asi 2 000 domov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Unzen**.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu Archivované 2007-01-01 na Wayback Machine - stratovulkán Unzen na Global Volcanism Program (po anglicky)
**Videoklip** je krátkometrážne audiovizuálne dielo, ktorého zvukovou zložkou je celé alebo v podstatnej miere záznam umeleckého výkonu hudobného diela. Obrazová zložka má nejaký vzťah k hudobnému dielu, ktoré ho doprevádza (buď je to rovnaká nálada alebo dej), využíva obvyklé aj menej obvyklé filmové techniky, často ide o bežný krátky abstraktný film (film bez deja). Niektoré motívy sú vo videoklipoch mimoriadne časté; napríklad videoklip obsahuje aj vizuálny záznam prevádzania hudobného diela, tanečnej scény, niekedy v ňom priamo vystupujú hudobníci, nie je to ale nutné. Videoklipy sú hlavnou náplňou vysielania tzv. hudobných televízií, medzi ktoré napríklad patrí MTV. K ich rozšíreniu došlo práve vďaka týmto televíznym staniciam v 80-tych rokoch 20. storočia. Videoklip sa zvyčajne šíri ako videonahrávka.

Videoklipové televízne stanice
------------------------------

* 4 Music
* 40 TV
* Alt TV
* Audiotube Archivované 2020-05-13 na Wayback Machine
* AUX.tv
* BET
* bpm:tv
* C4
* Channel O
* Channel [V]
* Channel [U]
* CMC-TV
* CMC
* CMT

* Fly Music
* Fuse TV
* Gospel Music Channel
* GAC
* IMF
* Indy's Music Channel
* Juice TV
* Kerrang! TV (rock)
* Scuzz
* MAD (Music All Day)
* MCM
* MuchMusic
* MusiquePlus
* Music 24

* myx
* NME TV
* PMC
* Q TV
* Spirit
* TMF
* Tempo TV
* The Box
* The Tube
* theCoolTV
* TVU
* VH1
* VIVA
* Worship

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Videoklip**
Balenie BB pudingu v roku 2023
**BB puding** je slovenský kakaový puding s keksovou múčkou, ktorý od polovice 90. rokov 20. storočia vyrába závod spoločnosti Dr. Oetker v Bolerázi.

Autorom BB pudingu je Ľudovít Winter, ktorý ho s pomocou dietológov, chemikov i pediatrov vyvinul ako výživu pre dospelých v podobe pudingu. Pudingom chcel pomôcť prežívším z koncentračných táborov, pretože bol jedným z nich. Po druhej svetovej vojne BB puding vyrábal podnik Panvita na Námestí slobody v Piešťanoch, ktorého sídlo a kancelárie sa nachádzali v Zelenom strome. Podnik bol počas socializmu zoštátnený.

Pôvodne sa predával v lekárniach ako liek a neskôr sa rozšíril o výrobky Dado (pre troj- až päťmesačné deti), Silopan (pre sedemtýždňové deti) a Cerasil (na črevné choroby).

Zdroj
-----

* *Príbeh slovenskej legendy BB Puding: Vznikol, lebo ľudia z koncetračných táborov potrebovali pomoc* [online]. Startitup.sk, 2020-11-30, [cit. 2022-09-01]. Dostupné online.
* *História a tradície - Slovenská klasika* [online]. Dr. Oetker, [cit. 2022-09-01]. Dostupné online.
**Jakub Kolas** (biel. Яку́б Ко́лас), vlastným menom **Kanstancin Michajlavič Mickevič** (biel. Канстанці́н Міха́йлавіч Міцке́віч; \* 3. november 1882 – † 13. august 1956, Minsk), bol bieloruský básnik, prozaik, dramaturg, kritik, publicista, prekladateľ a spolutvorca súčasnej bieloruskej gramatiky.

Život
-----

Jakub Kolas sa narodil neďaleko Minska. Jeho otec bol nemajetný roľník, a aby rodinu uživil, prijal post hájneho v lesoch neďaleko rieky Pripiať. Kolas tak prežil detstvo obklopený bieloruskou prírodou, ktorá veľa razy poslúžila za námet jeho diel.

V roku 1898 Kolas nastúpil do učiteľského seminára v Nesviži, ktorý úspešne dokončil v roku 1902. V rokoch 1902 až 1906 učil na školách v brestskej a minskej oblasti.

Po roku 1905, kedy sa situácia v cárskom Rusku radikalizovala, sa Kolas začal zapájať do rôznych radikálnych hnutí. Za účasť na nepovolenom zjazde bieloruských učencov, ktorí žiadali založenie vlastných bieloruských škôl, bol prepustený zo zamestnania umiestnený pod policajný dohľad. Krátko potom napísal Kolas prvú bieloruskú čítanku, ktorá pozostávala hlavne z jeho vlastnej tvorby, pracoval v novinách Naša niva (1907) a v súkromnej škole vo vitebskej oblasti.

15. septembra 1908 bol odsúdený za účasť na nelegálnom zjazde učiteľov na tri roky do väzenia a trest si odpykával vo väzení v Minsku. V rokoch 1912 až 1914 učil v Pinsku. V roku 1915 bol povolaný do cárskej armády. Po ukončení štúdia na Aleksandrovskom vojenskom učilišti v Moskve v roku 1916 bol poslaný k záložnému pluku do mesta Perm. V lete roku 1917 bol povýšený na podporučíka a prevelený na rumunský front. Čoskoro však ochorel a bol z fronty preložený a potom prepustený zo služby. Odišiel do mesta Obojan v kurskej oblasti, kde žila jeho manželka s dvoma synmi. Po boľševickej revolúcii sa aktívne zapojil do verejného života.

V roku 1921 se vrátil do Minska. Pracoval v Náučno-terminologickej komisii zameranej na zber bieloruskej ľudovej slovesnosti. Prednášal na Belpedtechnikume, bieloruskej univerzite, o ktorej založenie sa zaslúžil. V roku 1926 dostal titul Národný básnik Bieloruska. Od roku 1929 bol viceprezidentom Bieloruskej akadémie vied. Podieľal sa na tvorbe bieloruského spisovného jazyka. Za druhej svetovej vojny žil v Moskve, v Taškente a potom znovu v Moskve. Od roku 1944 býval v Minsku. Po vojne vstúpil do KSSZ, bol členom ÚV KS Bieloruska, Najvyššieho sovietu Bieloruskej SSR a ZSSR. Zúčastnil sa 20. zjazdu strany. Krátko po skončení zjazdu, 13. augusta 1956 zomrel.

Referencie
----------

* Belaruskaja Encyklapedyja u 18 tamach. Minsk: Belaruskaja encyklapedyja, 1996 – 2004
* Malý slovník sovětských spisovatelů. Praha. Svět sovětů, 1964
* Slovanský přehled, r. 1926

Externé odkazy
--------------

* Biografia Archivované 2007-09-26 na Wayback Machine
* Recenzie diela Archivované 2006-02-12 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jakub Kolas na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 135642
* BnF: 11955701c
* GND: 118640216
* ISNI: 0000 0001 0892 6711
* LCCN: n81024777
* NK ČR: jn20000603461
* VIAF: 44307278
* WorldCat: lccn-n81024777
JUDr. **Teofil Bohumír Vozárik** (pseudonym **Bohuš Lipták**) (\* 11. december 1912, Podtureň – † 13. november 1973, Washington) bol verejný činiteľ a rozhlasový pracovník.

Životopis
---------

Študoval na Právnickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1938 získal titul JUDr. V rokoch 1940-1941 pracoval ako osobný tajomník Jána Ursínyho vo Zväze roľníckych pokladníc, neskôr bol právnym úradníkom Sedliackej banky. Zúčastnil sa SNP ako pobočník generála Jána Goliana. Po ústupe do hôr žil pod cudzím menom na rozličných miestach. Po oslobodení pracoval na Povereníctve pre pôdohospodársku a pozemkovú reformu. Od roku 1948 žil v emigrácii, od 1950 v USA. Bol redaktorom česko-slovenského oddelenia Hlasu Ameriky vo Washingtone a autorom rozhlasových programov.

Rodina
------

* otec Michal Vozárik
* matka Zuzana rod. Gavaljerová

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Liptovskom Jáne; pokrstený ako Bohuslav Vozárik


1. ↑   *Absolventi* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2023-12-09]. Dostupné online.
Elektrická jednotka na železničnej trati v zimnej krajine Bavorska.
Dieselelektrický Bombardier Talent v Nemecku
Bombardier Talent v Kanade
**Bombardier Talent** je obchodný názov pre elektrické jednotky a dieselové motorové jednotky, ktoré vyrába spoločnosť Bombardier Talbot a ktoré vyvinula Waggonfabrik Talbot v meste Aachen krátko predtým, ako bola spoločnosť zlúčená so spoločnosťou Bombardier v roku 1995. Názov *Talent* je akronym z nemeckého pomenovania ***Ta**lbot **Le**ichter **N**ahverkehrs **T**riebwagen* (Talbot, ľahký medzimestský motorový vozeň). ???????????

Vyrába sa vo viacerých variantoch, vrátane vysokopodlažných, nízkopodlažných, s naklápaním, s prenosom výkonu dieselmechanickým, dieselhydraulickým, dieselelektrickým, v dĺžke dvoch, troch a štyroch vozňov. Podobne ako väčšina jednotiek, Talenty môžu fungovať samostatne alebo spárované a tvoriť tak dlhšie vlaky.

Prototyp bol prezentovaný v roku 1994, prvé Talenty boli zaradené do prevádzky v roku 1996. Používajú sa v Nemecku, Rakúsku a Nórsku, pričom na svete sa používa viac ako 260 jednotiek. Talenty rakúskych železníc premávajú od roku 2005 aj na Slovensko, z Viedne (Wien Südbahnhof) do stanice Bratislava-Petržalka. Tiež ich možno nájsť na linke VOR S7, ktorá jazdí z Viedne do obce Wolfsthal, ktorá susedí s Bratislavou, pričom sa zvažuje predĺženie tejto trasy až do hlavného mesta Slovenska. Od marca 2012 prevádzkuje spoločnosť RegioJet Talenty na trase Bratislava hlavná stanica - Bratislava Nové Mesto - Dunajská Streda - Komárno.

Prevádzkovatelia
----------------

* Slovensko
	+ RegioJet
* Nemecko
	+ DB Regio
		- DB Regio Berlin-Brandenburg
		- DB Regio NRW
		- DB Regio Südwest
		- Euregiobahn
	+ Connex (Veolia Verkehr)
		- Nord-Ostsee-Bahn
		- NordWestBahn
		- Niederbarnimer Eisenbahn
		- Ostmecklenburgische Eisenbahn
		- Bayerische Oberlandbahn
	+ eurobahn (Rhenus Keolis)
	+ PE Arriva
	+ Regiobahn
* Rakúsko
	+ ÖBB
* Kanada
	+ Ottawa O-Train
* Nórsko
	+ Norges Statsbaner (pozri NSB BM93)
		- Nordlandsbanen
		- Raumabanen
		- Rørosbanen
* Maďarsko
	+ MÁV-Start

Referencie
----------

1. ↑  KOVÁČ, Juraj. *RegioJet na Slovensku nasadí jednotky Bombardier Talent* [online]. ŽelPage, 2011-01-07, [cit. 2011-01-13]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bombardier Talent**
**Hans-Hermann Hoppe** (\* 2. september 1949, Peine, Nemecko) je nemecký filozof, ekonóm a profesor Nevadskej univerzity v Las Vegas. Je zástancom rakúskej ekonomickej školy myslenia.

Život a kariéra
---------------

Narodil sa v Peine, Západnom Nemecku. Navštevoval univerzitu v Saarbrückene a Goetheho univerzitu vo Frankfurte nad Mohanom. Študoval filozofiu, sociológiu, históriu a ekonómiu. V roku 1974 získal Ph.D. z filozofie a v roku 1981 profesúru zo základov ekonómie a sociológie. Do roku 1986 učil na viacerých nemeckých univerzitách, potom odišiel do USA aby študoval pod vedením Murraya Rothbarda.

Od roku 1986 do 2008 bol profesorom ekonómie na University of Nevada v Las Vegas. Je váženým členom Inštitútu Ludwiga von Misesa, libertariánskeho think-tanku, ktorý je vydavateľom veľkej časti jeho prác a v roku 2006 založil Spoločnosť pre majetok a slobodu.

Hoppe sa vyjadril, že Murray Rothbard bol jeho "hlavný učiteľ, mentor a majster". Hoppe prišiel do Spojených štátov cez Rothbarda na štipendium od Center for Libertarian Studies. Taktiež povedal, že od roku 1985 až do Rothbardovej smrti v roku 1995 považoval Rothbarda za jeho najbližšieho priateľa.

V súčasnosti Hoppe žije v Turecku so svojou manželkou Gülçin Imre Hoppe.

Externé odkazy
--------------

* "Monštrum demokracie Archivované 2008-05-16 na Wayback Machine"
* České preklady Archivované 2008-07-27 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * BnF: 12478506z
* GND: 128734213
* ISNI: 0000 0001 0921 4257
* LCCN: n83197723
* NK ČR: vse2008462604
* Scopus: 7103057363
* VIAF: 85301120
* WorldCat: lccn-n83197723
**Ferdinand Leopold Ján Juraj Gregor gróf Ziči** (maď. Zichy Nándor; \* 26. november 1829, Bratislava – † 24. december 1911, Adony) bol uhorský politik, zakladateľ Katolíckej ľudovej strany a jeden z jej čelných predstaviteľov. Otec politika Aladára Zičiho (1864 – 1937) a strýko politika Jána Zičiho (1868 – 1944).

Životopis
---------

Bol potomkom starobylého šľachtického rodu Zičiovcov. Jeho otcom bol gróf Juraj Ziči (1805 – 1879), veľkostatkár a matkou grófka Lujza Pálffyová (1804 – 1866). Mal mladšieho brata Jána (1835 – 1905).

V roku 1848 získal doktorát humanitných vied na univerzite v Pešti, neskôr študoval právo vo Viedni a Bratislave. V 50. rokoch 19. storočia spravoval rodové majetky a zúčastňoval sa na činnosti rôznych hospodárskych spolkov, ktoré mali za cieľ rozvoj siete odvodňovacích a zavlažovacích kanálov v Zadunajsku. V roku 1863 vyšiel v časopise Domovina (A hon) jeho článok *Základné otázky,* za ktorý bol zbavený grófskeho titulu, zatknutý a odsúdený. Nakoniec strávil vo väzení namiesto 6 mesiacov jeden.

Po prepustení na slobodu sa vrátil do politického života ako člen delegácie, ktorá vyjednávala s Viedňou rakúsko-uhorské vyrovnanie. V rokoch 1865 až 1880 bol poslancom uhorského snemu za Deákovu stranu. Po jej zlúčení so Stranou ľavého stredu zo strany odišiel a stal sa členom Sennyeiho konzervatívnej strany. V roku 1884 bol čelným predstaviteľom opozície proti návrhu zákona o manželstve medzi židmi a kresťanmi. V roku 1894 zakladá novú Katolícku ľudovú stranu, ktorá bola silnou opozíciou vládnej Liberálnej strane.
V roku 1869 založil Obchodnú banku v Stoličnom Belehrade a v roku 1872 Sporiteľňu stoličnobelehradskej župy.

Socha Ferdinanda Zičiho v Budapešti z roku 1930.

Rodinné pomery
--------------

V roku 1860 sa oženil so svojou vzdialenou príbuznou grófkou Líviou Zičiovou (1840 – 1913) a mali spolu 5 detí: Ferdinanda, ktorý v roku 1912 venoval väčšie množstvo kníh Maďarskej národnej knižnici (1861 – 1924), Karolinu (tiež aj Šarlotu) (1862 – 1928), Aladára (1864 – 1937), Líviu Kláru (1868 – 1955) a Mariettu (1870 – 1966).

Referencie
----------

1. ↑  ENCYCLOPAEDIA, Beliana. *Katolícka ľudová strana* [online]. Slovenská akadémia vied, marec 2013, [cit. 2023-03-13]. Dostupné online.
2. ↑  SAKTOROVÁ, Helena. *Knižný dar Ferdinanda Zičiho ml. (1861–1924) Maďarskej národnej knižnici* [online]. Bibliotheca antiqua. 2015, [cit. 2023-03-13]. Dostupné online. Archivované 2023-03-13 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ferdinand Ziči**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zichy Nándor na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 178004803
* GND: 119270099
* LCCN: n98022000
* PIM: PIM75272
* VIAF: 60854764
* WorldCat: lccn-n98022000
**Alojz Šoltész**, tiež **Soltész** (\* 26. február 1816, Banská Bystrica – † 18. február 1876, Moravský Ján) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, ľudovýchovný pracovník, pedagóg.

Jeho otec bol Žigmund Šoltés a matka Magdaléna rod. Jandatská.

Životopis
---------

Stredoškolské štúdium absolvoval v Banskej Bystrici, od roku 1835 študoval filozofiu v Trnave, neskôr teológiu v Pešti, roku 1842 vysvätený za kňaza. Kaplán, neskôr učiteľ náboženstva a kazateľ na gymnáziu a učiteľ patrológie v seminári v Bratislave (1850 – 1859), v Pešti (1859 – 1860), administrátor, pomocný kňaz v Seredi a Borskom Jure, kurátor v Moravskom Jáne. Príslušník druhej generácie bernolákovcov. Angažoval sa v protialkoholickom hnutí, založil a viedol Spolok miernosti v Banskej Štiavnici. Autor práce o svetskej moci pápeža, náboženských príručiek pre mládež, kázní, prispieval do Slovenských národných novín. Jeho knižnicu získala Matica slovenská.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 35°52′57″S 76°30′48″V﻿ / ﻿35,88250°S 76,51333°V﻿ / 35.88250; 76.51333

**K2** (miestnym nárečím balti **Čhogori**, po čínsky 乔戈里峰 [oficiálny prepis **Qogir (Feng)**, pchin-jin **Qiáogēlǐ (Fēng)**, slovenský prepis **Čchiao-ke-li (feng)**], po anglicky **Mount Godwin-Austen**, po indo-kašmírsky **Lambha Pahar**) je vrch v Himálájach (presnejšie v pohorí Karakoram), najvyšší vrch Pakistanu a druhý najvyšší vrch sveta. Nachádza sa na hranici medzi pakistanskou časťou Kašmíru a Čínou. Dosahuje výšku 8 611 m nad morom.

Vrchol je nepomerne menej navštevovaný v porovaní s najvyšším vrchom sveta. Dôvodom sú „náročné trasy a kruté meteorologické podmienky".

Dejiny
------

Názov K2 pochádza z 19. storočia, kedy expedícia, ktorá skúmala celú oblasť, pridelila tomuto vrchu aj susedným vrcholkom označenia *K1* až *K5* (K2 zostalo dodnes, ostatné boli premenované). Expedíciu viedol Henry Haversham Godwin-Austen, vrch nazval "K2" T. G. Montgomery. 

Hoci je Mount Everest predsa len vyšší, na K2 sa je ťažšie dostať; do júna roku 2008 ho zdolalo 284 ľudí, čo je oproti najvyššiemu vrchu sveta, ktorý pokorilo 3684 horolezcov len zlomok. Od roku 1954, kedy prvá talianska expedícia horolezcov Lino Lacedelliho a Achille Compagnoniho dorazila na vrchol hory, na jej úpätiach zomrelo už 66 ľudí. 3. augusta 2008 spôsobila lavína smrť viac než desiatich horolezcov, ďalších odrezala bez pomoci a lán v zóne smrti.

V januári 2021 nepálski horolezci ako prví zdolali vrchol v zime. V zimnom období 2020/2021 sa o to pokúsilo v rámci štyroch výprav celkovo 60 horolezcov. Úspešná skupina bola vytvorená z členov predošlých.

Referencie
----------

1. 1 2   Nepálskym horolezcom sa podaril historický. *dennikn.sk* (Bratislava: N Press), 2021-01-16. Dostupné online [cit. 2021-02-06]. ISSN 1339-844X.
2. 1 2  SME 5. august 2008, s. 11

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **K2 (vrch)**

| * z
* d
* u
Osemtisícovky |
| --- |
| 
* Everest (8 848)
* K2 (8 611)
* Kančendžonga (8 586)
* Lhoce (8 516)
* Makalu (8 463)
* Čho Oju (8 201)
* Dhaulágirí (8 167)
* Manaslu (8 163)
* Nangá parbat (8 125)
* Annapurna (8 091)
* Gašerbrum I (8 068)
* Broad Peak (8 047)
* Gašerbrum II (8 035)
* Šiša Pangma (8 027)

 |
**Vladimír Slávik** (\* 2. december 1902, Dačov Lom - † 22. jún 1980, Košice) bol slovenský právnik a protifašistický bojovník.

Rodina
------

* otec Juraj Slávik
* matka Elena Sláviková
* brat Ivan Slávik

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na Právnickej fakulte KU v Prahe a UK v Bratislave. JUDr. advokátsky koncipient, tajomník Obchodnej komory v Banskej Bystrici, neskôr advokát v Michalovciach, verejný notár v Humennom, v Modrom Kameni, právny zástupca Slovenskej poisťovne v Bratislave (1942), námestník ministra zahraničného obchodu v Prahe (1945-1948), skladník resp. hospodár v Košiciach (1960-1970). Organizátor protifašistického odboja, príslušník odbojovej skupinu Flóra. Prívrženec Demokratickej strany. Zbavený funkcií pri pokuse o prechod hraníc, zadržaný a väznený, 1972 právne rehabilitovaný.

Ocenenie
--------

* Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. tr. Čs. vojnovým krížom 1939, Za zásluhy I. st. Radom rumunskej koruny

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Galoisova teória** sa zaoberá riešiteľnosťou algebraických rovníc. Sformuloval ju francúzsky matematik Évariste Galois.

Množina všetkých automorfizmov telesa tvorí vzhľadom na skladanie grupu.

Definícia
---------

Nech T je teleso a {\displaystyle U} je jeho nadteleso {\displaystyle U\supset T}. **T‑automorfismus** telesa U je taký automorfizmus {\displaystyle \varphi :U\to U}, pre ktorý platí: {\displaystyle \varphi (a)=a\,\forall a\in T}, tj. T‑automorfismus prvky z telesa T „ponecháva na mieste".

Množina všetkých automorfizmov telesa U sa značí {\displaystyle G(U)}, množina všetkých T‑automorfizmov telesa sa značí {\displaystyle G\_{T}(U)}

Možno dokázať vetu 1

Nech T je teleso, {\displaystyle U\supset T} je nadteleso telesa T. Potom množina všetkých automorfizmov telesa U tvorí vzhľadom na skladanie grupu, množina všetkých T‑automorfizmov telesa U tvorí podgrupu grupy všetkých automorfizmov.

Zdroje
------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál matematika |

* Bican L.: *Algebra II*
* Birkhoff G.: *Prehľad modernej algebry*
**Štefan II.** (\* 1101 – † 1. marec 1131) bol uhorským kráľom v rokoch 1116 – 1131, z rodu Arpádovcov. Korunovaný za uhorského kráľa bol už v roku 1105.

Rodina
------

**Rodičia**:

* otec Koloman, uhorský kráľ v rokoch 1095 – 1116
* matka Felícia, dcéra sicílsko-normanského grófa Rogera I.

**Súrodenci**:

* Žofia, Ladislav, Boris

**Manželka**:

* (1120) Cristiana z Capuy, dcéra princa capujsko-normanského vojvodu Róberta I.
* (1121) Adelaida z Riedenburgu, dcéra Štefana z Riedenburgu

Začiatok vlády
--------------

Začiatkom vlády sa Štefan II. ocitol v ťažkej situácii, keďže ešte koncom vlády jeho otca Uhorsku hrozilo obkľúčenie od Benátok (ktoré sa chystali ovládnuť celé jadranské pobrežie), Byzancie a Svätej ríše rímskej. Preto sa pokúsil nadviazať spojenectvo s českým kniežaťom Vladislavom I. Ich stretnutie na jar roku 1116 sa skončilo roztržkou a Vladislav porazil uhorské vojsko na rieke Olšava v bitke na Luckom poli. V tom istom roku stratil dalmátske mestá a ostrovy v prospech Benátok, s ktorými podpísal mierovú zmluvu zaručujúcu prímerie do roku 1123. Roku 1118 sa Štefan zapojil do vnútorných problémov Kyjevskej Rusi, medzi Vladimírom II. Monomachom a jeho zaťom Jaroslavom, na strane Jaroslava. Chcel podniknúť aj vojenskú výpravu, ale pod hrozbou šľachty, že si zvolia nového kráľa, sa tak nestalo. Po vypršaní prímeria s Benátkami roku 1123 Štefan zaútočil na Dalmáciu a získal väčšinu miest stratených v roku 1118. Benátska flotila tieto mestá znovuzískala v roku 1125.

Koniec vlády
------------

Proti Štefanovi bolo zorganizované aj sprisahanie pod vedením jeho oslepeného strýka Álmoša. Bolo však včas odhalené a Álmoš ušiel do Byzancie, kde ho prijal cisár Ján II. Komnénos. Štefan sa preto rozhodol v roku 1127 podniknúť do Byzancie trestnú vojenskú výpravu, pri ktorej nakrátko obsadil Belehrad, Braničevo, Niš a Sofiu. V nasledujúcom roku sa však cisár pomstil a porazil uhorské vojsko na dolnom Dunaji odnášajúc si množstvo koristi. Na posilnenie svojho postavenia kráľ uzavrel spojenectvo s kmeňom Pečenhov, proti čomu sa postavila uhorská šľachta. Koncom vlády podnikol ešte zopár výprav do Byzantskej ríše v spojenectve so Srbmi a Čechmi, ktoré sa však skončili neúspešne. Zomrel po ťažkej chorobe 1. marca 1131. Po jeho smrti vypukli spory o trón medzi synom Álmoša Belom, Kolomanovým synom z druhého manželstva Borisom a Štefanovým synovcom Saulom, z ktorých napokon víťazne vzišiel Belo ako Belo II.

Referencie
----------

* Vladimír Segeš a kol.: *Kniha kráľov.* (Bratislava, 2006). ISBN 80-10-01091-X

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štefan II. (Uhorsko)**

  


|  |
| --- |
| Štefan II.**Arpádovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Koloman** | **kráľ**1116 – 1131 | Nástupca**Belo II.** |

Autoritné údaje: * BnF: 14521991v
* GND: 124411274
* ISNI: 0000 0000 1512 1228
* LCCN: no98098856
* PIM: PIM95729
* VIAF: 77247343
* WorldCat: lccn-no98098856
Kaštieľ v Moravanoch n/V počas rekonštrukčných prác v lete 2020
**Kaštieľ v Moravanoch nad Váhom** je renesančný kaštieľ s anglickým parkom v obci Moravany nad Váhom, okres Piešťany v Trnavskom kraji.

Dejiny
------

Kaštieľ má stredoveký pôvod. Dokazuje to situovanie objektu na terase nad údolím kedysi inundačného územia Váhu, ktoré tvorilo jeho prirodzenú ochranu, ako aj dispozícia, skladajúca sa zo samostatných budov scelených až renesančnou prestavbou koncom XVI. storočia. Touto prestavbou získal kaštieľ zhruba dnešný vzhľad. Monumentálny kaštieľ Motešických v stredoveku, v dobe svojho vzniku, pozostával z dvoch samostatných budov, scelených až renesančnou prestavbou koncom 16. storočia, ktorá bola rozhodujúca aj pre jeho dnešný vzhľad. 

V 18. storočí bol barokovo upravený. Na mieste východnej bašty, zbúranej začiatkom 18. storočia, dali Čákiovci postaviť kaplnku, ktorej bolo 30. mája 1757 generálnym urbárom Ostrihomského arcibiskupstva udelené privilégium na slúženie svätých omší. Interiéru kaplnky dominuje renesančný edikulový oltár s erbmi Čákiovcov a Zičiovcov. V strede je veľký obraz Piety, nad ním menší obraz Najsvätejšej Trojice, pod ním svätostánok. Renesančná kazateľnica je v čierno-zlatej farebnej kombinácii. 

Pomerne veľké úpravy kaštieľa sa uskutočnili v 2. polovici 19. storočia. Roku 1881 do povalového priestoru vstavali tretie podlažie a na východnej strane pristavali vežu. V rokoch 1964 - 1970 bol kaštieľ obnovený podľa projektu Karola Chudomelku zo Stavoprojektu Bratislava pre Domov slovenských výtvarných umelcov a architektov v správe Slovenského fondu výtvarných umení. V anglickom parku pri kaštieli sú rozmiestnené plastiky slovenských i zahraničných umelcov, ktoré tu vytvorili v rámci medzinárodných sochárskych sympózií.

Od predaja zahraničným fyzickým osobám v roku 2006 kaštieľ chátral. V roku 2017 ho získal nový majiteľ, spoločnosť Juris Doctor, ktorý začal so zabezpečovacími prácami.

Referencie
----------

1. ↑  *Kaštiele - popisy* na stránke Pamiatkového úradu Slovenskej republiky
2. ↑  KODOŇOVÁ, Iveta. *Informácia o plnení úloh ústredného štátneho dohľadu pamiatkovej inšpekcie za 2. polrok 2008* [online]. Bratislava: Ministerstvo kultúry SR, 2008, [cit. 2017-07-20]. Dostupné online. Archivované 2009-08-12 z originálu.
3. ↑  Kópie úradných dokumentov na portáli obnova.sk
4. ↑  ŠTEPÁNEKOVÁ, Lenka. Renesančný kaštieľ v Moravanoch nad Váhom rozoberajú vandali. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2014-01-24. Dostupné online [cit. 2017-07-20]. ISSN 1335-4418.
5. ↑  ŠTEPÁNEKOVÁ, Lenka. Kaštieľ v Moravanoch má nového majiteľa, začal s upratovaním. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2017-07-20. Dostupné online [cit. 2017-07-20]. ISSN 1335-4418.

Pozri aj
--------

* Zoznam kaštieľov na Slovensku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kaštieľ v Moravanoch nad Váhom**

Externé odkazy
--------------

* Kaštieľ Moravany nad Váhom na stránke slovenskehrady.sk

Súradnice: 48°36′15″S 17°51′42″V﻿ / ﻿48,6041°S 17,8618°V﻿ / 48.6041; 17.8618