recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arávalí** (doslova „rad vrcholov") je pohorie v západnej Indii a východnom Pakistane. S dĺžkou približne 800 km vedie zo severovýchodu cez indické štáty Radžastan, Harijána a Gudžarát a pakistanské provincie Pandžáb a Sindh.

Opis
----

Na severnom konci pohoria pokračuje ďalej ako samostatné kopce a skalnaté vyvýšeniny do indického štátu Harijána a končí blízko Dillí. Na juhu pohorie končí pri Palanpure blízko Ahmadábádu. Iba málo vrcholov je vyšších ako 1 000 m, najvyšším vrcholom je Gurušikhar (1 721 m) pri meste Mount Abu. V Radžastane sa pohorie takmer dotýka Udajpuru a tu z pohoria aj steká niekoľko riek, najmä Banas, Luni, Sakhi a Sabarmati.

Pohorie vzniklo v prekambrickom období počas tzv. aralsko-Dillskej orogenézy. Pohorie spojilo dva staršie útvary, čím vznikol stabilný Indický štít (kraton).

Ťažba
-----

Pohorie je pomerne bohaté na minerálne zdroje, takže zažilo roky nelegálnej ťažby, ktorá viedla k erózii v Radžastane a Harijáne. Z tohto vývoja plynie výrazné ekologické nebezpečie, pretože pohorie účinkuje ako prirodzená bariéra proti rozširovaniu Thárskej púšte.

V máji 2009, po mesiacoch verejných protestov a s podporou ekologických hnutí, zakázal najvyšší súd ťažbu v oblasti s rozlohou 448 km², ktorá bola pôvodne určená pre národný park. Tomuto rozhodnutiu predchádzal skorší rozsudok v roku 1994, ktorý s prísnymi podmienkami povolil obmedzenú ťažbu na princípe obnovenia prírodných zdrojov. Tieto podmienky boli viac-menej často porušováné. Navzdory tomu zostáva v pohorí mnoho nelegálnych baní, najmä v Radžastane.

Referencie
----------

1. ↑  Arávalí. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 324-325.
2. ↑  *The Geography of British India, Political & Physical*, by George Smith. Published by J. Murray, 1882. *Page 23.*
3. ↑  Aravali Range *Students' Britannica India*, by Dale Hoiberg, Indu Ramchandani. Published by Popular Prakashan, 2000. ISBN 0852297602. *Page 92-93*.
4. ↑  Aravalli Range Britannica.com.
5. ↑  The Aravali region under threat The Hindu, November 7, 2005
6. ↑  SC bans all mining activity in Aravali hills area of Haryana, May 9, 2009.
7. ↑  Mission Green: SC bans mining in Aravali hills Hindustan Times, May 9, 2009.
8. ↑   Over 200 Aravalli mines still functional. *The Times Of India*, October 27, 2010. Dostupné online.

Galéria
-------

* Arávalí v národnom parku Ranthambhore, Radžastan.Arávalí v národnom parku Ranthambhore, Radžastan.
* Národný park Ranthambhore.Národný park Ranthambhore.
* Pohľad na pohorie z najvyššieho vrchu Gurušikhar, Radžastan.Pohľad na pohorie z najvyššieho vrchu Gurušikhar, Radžastan.
* jazero v pohorí.jazero v pohorí.
* Arávalí blízko mesta Udaipuru, Radžastan.Arávalí blízko mesta Udaipuru, Radžastan.

Pozri aj
--------

* Ábú (pohorie)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Aravalli Range na anglickej Wikipédii a Aravalli na českej Wikipédii.*
Súradnice: 65°02′00″S 16°45′00″Z﻿ / ﻿65,03333°S 16,75000°Z﻿ / 65.03333; -16.75000

Vulkán **Askja** je veľký bazaltový komplex, budujúci masív Dyngjufjöll. Pozostáva z niekoľkých erupčných centier a troch kalder, najväčšia má priemer 8 km.

Sopečná aktivita začala približne pred 10 000 rokmi. Erupcia v roku 1875 (jedna z najväčších na Islande - bolo eruptovaných približne 30 mil. m3 lávy a 180 mil. m3 prachu a popola, čo spôsobilo úhyn dobytka a následnú veľkú vlnu emigrácie na Islande) vytvorila novšiu, 4,5 km širokú kalderu, teraz zaliatu vodou a známu ako jazero Öskjuvatn.

Oblasť je turisticky atraktívna, v niektorých jazierkach sa nachádza voda natoľko teplá, že umožňuje kúpanie pod šírym nebom aj v polárnych podmienakch. V blízkych horách prebiehal aj tréning astronautov pre program Apollo.

Zoznam vulkanických foriem komplexu Askja
-----------------------------------------

* **Štítové vulkány**
	+ Fjarholaydyngja
	+ Flatadyngja
	+ Flotudyngjuhraun
	+ Kollottadyngja
	+ Litladyngja
	+ Svartadyngja
	+ Veggejabunga
* **Kaldery**
	+ Öskjuvatn
* **Krátery**
	+ Herdubreidartaglagjoska
	+ Skalaralda
	+ Vikraborgir

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - komplex Askja na Global Volcanism Program (anglicky)
**Dov Ber Borochov** (hebr. : דב בר בורוכוב; žil 3. júl 1881, Zolotonoša – 17. december 1917, Kyjev) bol marxisticko-sionistický vodca a spisovateľ, jeden zo zakladateľov hnutia robotníckeho sionizmu a priekopník štúdia jidiš. Borochov bol aj teoretik; medzi jeho hlavné prínosy patrí syntéza triedneho boja a nacionalizmu. Masové migrácie Židov do Palestíny známe ako alije chápal „ako nevyhnutný výraz vnútornej jednoty židovského proletariátu k riešeniu problémov spôsobených žitím v diaspóre."

Uvedomoval si hrozbu antisemitizmu, ale nevnímal ho ako základ alebo motiváciu sionizmu. Sionizmus bol podľa neho prepojený so socializmom. Toto prepojenie zdôvodňoval tvrdením, že socializmus aj sionizmus majú rovnaký účel: „učiniť židovský život znova produktívnym." Židovských robotníkov považoval za priekopníkov židovskej budúcnosti.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Borochov, Ber (1881-1917)* [online]. Židovská agentúra, [cit. 2010-02-10]. Dostupné online. (po anglicky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ber Borochov na českej Wikipédii.*

Literatúra
----------

* COMAY, Joan; COHN-SHERBOK, Lavinia. *Who's Who in Jewish History: After the Period of the Old Testament*. London : Routledge, 2002. 407 s. Dostupné online. ISBN 978-0415260305. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Jewish Virtual Library – Ber Borochov (po anglicky)
* Zionism and Israel – Ber Borochov: Biography (po anglicky)

Autoritné údaje: * BnF: 156204441
* GND: 119119315
* ISNI: 0000 0001 0877 202X
* LCCN: n83027132
* NK ČR: uk2016913289
* VIAF: 20006296
* WorldCat: lccn-n83027132
Súradnice: 55°58′42″S 160°35′12″V﻿ / ﻿55,97833°S 160,58667°V﻿ / 55.97833; 160.58667

**Bezymiannyj** (rus. Безымянный) je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na polostrove Kamčatka, ako južný člen masívu, ktorého dominantou je Kľučevská sopka. S výškou 2 882 m je podstatne nižší ako zvyšné dva stratovulkány masívu – spomínaná Kľučevská sopka a stratovulkán Kameň. Vulkán leží na staršom, pleistocénnom komplexe lávových dómov a jeho súčasný tvar sa začal formovať pred cca 4 700 rokmi. Za toto obdobie prešiel troma fázami intenzívneho vulkanizmu, ktoré striedali dlhšie fázy pokoja.

Až do roku 1955 bol Bezymiannyj považovaný za vyhasnutú sopku (posledná aktivita bola datovaná na 1 000 rokov dozadu). V polovici októbra toho roku nastala mohutná explózia, ktorá čiastočne zničila vrchol vulkánu. Objem vyvrhnutej tefry presiahol 2 800 km³ a erupcia sa skončila až v marci nasledujúceho roku. Odvtedy je Bezymiannyj činná sopka, celkový počet erupcií sa pomaly šplhá k číslu 50, aj keď erupcie už nedosiahli intenzitu tej z roku 1955.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Bezymiannyj**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – stratovulkán Bezymiannyj na Global Volcanism Program (po anglicky)
***Bhutanitis ludlowi*** (Gabriel, 1942) je druh motýľa z čeľade vidlochvostovité (*Papilionidae*), zo skupiny pestroňov. Vyskytuje sa ako endemit v Bhutáne. Patrí medzi najvzácnejšie druhy motýľov na svete.

História výskumu
----------------

Tento druh motýľa bol donedávna známy len z dvoch kolekcií. Išlo o typový materiál (vzorky z rokov 1933 až 1934 od Gabriela), ktoré pochádzajú z Trashiyangsi valley zo severovýchodnej časti Bhutánu. T.č. sa tento materiál nachádza v British Natural History Museum v Londýne. I Chou popísal v roku 1994 jedince tohto druhu z Yunnanu v Číne. V auguste roku 2011 boli zverejnené po prvýkrát v histórii aj fotografie *Bhutanitis ludlowi* z prírody, ako i video.

Všetky druhy rodu Bhutanitis sú uvedené v prílohe II dohovoru CITES. Až do nedávnej doby neexistoval žiaden obchod s týmito exemplármi – napriek skutočnosti, že je značný dopyt zo strany zberateľov hmyzu. Celkove je tento druh považovaný za ohrozený.

Zdroje
------

* Collins, N.M. & Morris, M.G.: (1985), *Threatened Swallowtail Butterflies of the World*. IUCN. ISBN 2-88032-603-6
* IUCN.: 1990, IUCN Red List of Threatened Animals. IUCN, Gland, Switzerland and Cambridge, UK.
* Groombridge, B.: (ed.) 1994, 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. IUCN, Gland, Switzerland.
* Gimenez Dixon, M.: 1996, Bhutanitis ludlowi. 2006 IUCN Red List of Threatened Species.

Externé odkazy
--------------

* TOL
* Archivované 2016-03-03 na Wayback Machine
* The Bhutan-Japan expedition, showing the initial Ludlow collection in the British Museum and flight of adult *B. ludlowi* at natural speed
*

Iné projekty
------------

Wikidruhy
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Bhutanitis ludlowi**
**Asymetrické páskové vedenie (mikropásik)** má veľký potenciál pri využití v mikrovlnných obvodoch ako sú filtre, impedančné prispôsobenie a iné.

Rovnice pre vlastnú a vzájomnú indukčnosť a kapacitu sú upravené tak aby boli vhodné pre asymetrický pásik a môžu byť napísané nasledovne: 

kde:

* εe=εr.ε0 a i=1,2
* Cm, Lm sú vzájomné kapacity a indukčnosti vedenia
* Ci, Li sú vlastné kapacity a indukčnosti vedenia
* celkové kapacity a indukčnosti sa získajú sčítaním jednotlivých kapacít a indukčností
* S je plocha mikropásika

V prípade dvoch asymetrických vedení existujú dva základné režimy a síce c-mód a Π-mód. 
Pre výpočet βc,π a Rc,π platia nasledujúce vzťahy:

Charakteristické impedancie je možné vypočítať zo vzájomných impedancií a kapacít s použitím predchádzajúcich vypočítaných vzťahov a to nasledovne:

kde: 

* βc,π sú fázové konštanty
* Rc,π sú pomerom napätia na vedeniach
* Zrπ.Ze1 sú charakteristickými impedanciami pre vedenie 1
* Zrπ.Ze2 sú charakteristickými impedanciami pre vedenie 2

Vlastné a vzájomné kapacity pre asymetrické mikropásikové vedenie sú počítané pre niekoľko hodnôt šírky pásika a εr, pričom S / H = 2, W /H = 1, výsledky sú uvedené v nasledujúcej tabuľke: 

Na nasledujúcom obrázku je sada kriviek pre efektívny spôsob určovania impedancií. Sú počítané pre W1 = 0,6 mm, W2 = 1,2 mm, h = 0,635 mm a εr = 9,7. Môžu byť použité pri navrhovaní rôznych aplikácií pre asymetrické mikropásikové vedenie.

Externé odkazy
--------------

* www.ursi.org/Proceedings/ProcGA02/papers/p1417.pdf
Členské štáty športovej asociácie malých štátov Európy
**Atletická asociácia malých štátov Európy** (angl. *Athletic Association of Small States of Europe*, skrátene **AASSE**) je asociácia reprezentujúcia záujmy atlétov malých krajín Európy. Vytvorená bola na základe návrhu Cyprusu, Islandu, Lichtenštajnska a Luxemburska na kongrese Medzinárodnej atletickej federácie v Barcelone roku 1989.

Oficiálne založená bola v roku 1994 na zasadnutí Európskej atletickej federácie (EAA) v Benátkach v prítomnosti presidenta EAA Carla-Olafa Homena. Zmluva o vytvorení bola podpísaná predstaviteľmi Andorry, Cyprusu, Cyprusu, Islandu, Lichtenštajnska Luxemburska Malty a San Marína.

Asociácia akceptuje len štáty s celkovým počtom obyvateľov do jedného milióna. Momentálne sú všetky štáty plniace toto kritérium v tejto asociácii s výnimkou Vatikánu.

Súčasní členovia
----------------

| Krajina | Členom od |
| --- | --- |
| Andorra Andorra | Zakladajúci člen |
| Cyprus Cyprus | zakladajúci člen |
| Čierna Hora Čierna Hora | 2006 |
| Island Island | zakladajúci člen |
| Lichtenštajnsko Lichtenštajnsko | zakladajúci člen |
| Luxembursko Luxembursko | zakladajúci člen |
| Malta Malta | zakladajúci člen |
| Monako Monako | 2000 |
| San Maríno San Maríno | zakladajúci člen |

Podujatia
---------

Atletická asociácia malých štátov Európy každoročne organizuje Hry malých štátov Európy, na ktorých sa zúčastňujú členské štáty AASSE vo viacerých športoch. Tiež štartuje ako kombinovaný tím na Európskom pohári v atletike.

Referencie
----------

1. ↑   *Rules of the Constitution of the Athletic Association of the Small States of Europe* [online].. Dostupné online.  (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka AASSE (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Athletic Association of Small States of Europe na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Súradnice: 11°35′S 165°23′V﻿ / ﻿11,583°S 165,383°V﻿ / 11.583; 165.383

Atol Bikini
**Atol Bikini** alebo **Pikinni** je atol, súčasť Mikronézie v Tichooceánskej časti Marshallových ostrovov. Skladá sa z 23 ostrovov, ktoré obklopujú lagúnu. Bol súčasťou Pacifickej testovacej oblasti, kde Spojené štáty americké uskutočňovali testy jadrových zbraní. Na atole sa medzi rokmi 1946 a 1958 uskutočnilo viac, než 20 testov.

Dejiny
------

Moreplavec a cestovateľ Otto von Kotzebue pomenoval atol Bikini *Eschscholtz Atoll* podľa vedca J. F. von Eschscholtza. Po skončení 2. svetovej vojny bol ostrov vybraný za oblasť testov jadrových zbraní. Pred začiatkom testov boli pôvodní obyvatelia ostrova presídlení na atol Rongerik.

Prvý výbuch – Able, sa uskutočnil 1. júna 1946. Bomba bola zhodená z bombardéra a vybuchla vo vzduchu. Omnoho ničivejší však bol podhladinový výbuch, ku ktorému došlo 25. júla 1946 pri teste Baker. Pri testoch boli sledované účinky výbuchov na vojenské plavidlá a pozemné stavby. V oblasti sa pri testoch potopilo mnoho opustených vyradených plavidiel, ktoré boli vystavené účinkom tlakovej vlny. Tie, ktoré prečkali, boli často neskôr potopené inde (napr. USS Independence). Výbuchy, okrem iného, poukázali na obmedzené možnosti použitia atómovej bomby vo vojne na mori. Počas výbuchu Castle Bravo v roku 1954 došlo k ožiareniu niektorých obyvateľov okolitých ostrovov (pozri projekt 4.1). Do kontaktu s radioaktívnym spádom z tohoto výbuchu sa dostal tiež japonský rybársky čln Fukuryu Maru (Šťastný drak), čo zapríčinilo ochorenie posádky. Jeden člen posádky napokon zomrel.

V roku 2010 bol atol Bikini zapísaný na zoznam kultúrneho dedičstva UNESCO.

Referencie
----------

1. ↑   *Kotas, P. 2004: Bikini* [online]. bismarck.webz.cz, 12. júl 2009. Dostupné online.

Iní projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Atol Bikini**
Súradnice: 8°33′30″S 39°28′30″V﻿ / ﻿8,55833°S 39,47500°V﻿ / 8.55833; 39.47500

**Bosät-Bäriča** (taliansky názov **Boseti**) je názov stratovulkanického komplexu, pozostávajúceho z dvoch vulkánov **Bosät Tärara** (iný prepis: **Boset Terara**, po taliansky **Boseti-Gudda**) a **Bäriča Tärara** (iný prepis: **Beriča Terara**, po taliansky **Boseti-Bariccia**), ktorých erupčná činnosť je vzájomne ovplyvňovaná. Komplex sa nachádza v centrálnej Etiópii, približne 100 km juhovýchodne od hlavného mesta Addis Abeba.

V počiatočnom štádiu aktivity komplexu prevažovali erupcie bazaltovo-trachytických láv, po ktorom nasledovali explozívne erupcie ryolitov a neskoršie sformovanie kaldery. Postkalderové štádium aktivity prinieslo produkciu obsidiánových lávových dómov a pridružených lávových prúdov, ktoré úplne deštruovali kalderu. Zvyšky jej stien sa dajú nájsť na severozápadnom svahu sopky Bosät.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - stratovulkanický komplex Boset-Bericha na Global Volcanism Program (anglicky)
**The Beach Boys** je americká rock and rollová skupina, ktorá vznikla v roku 1961. Skupina sa stala populárnou vďaka svojim originálne koncipovaným spôsobom spievaných harmonických vokálov a témam textov piesní, ktoré boli zamerané na životný štýl kalifornskej mládeže: surfing, dievčatá a autá. Líder kapely, Brian Wilson, postupne rozvíjal jej umelecké smerovanie k väčšej inovatívnosti. Hudobná tvorba skupiny sa stretla s pozitívnym hodnotením hudobnej kritiky a je hudobným vzorom pre mnohých hudobníkov nasledujúcich generácií.

Skupinu založil Brian Wilson spolu s bratmi Carlom and Dennisom, bratrancom Mike Lovem a kamarátom Al Jardinom. Toto zoskupenie spolu s niekdajším členom, Davidom Marksom a neskorším členom kapely, Bruce Johnstonom, bolo v roku 1988 uvedené do Rokenrolovej siene slávy.

Skupina Beach Boys je často považovaná za jednu z ikon americkej populárnej hudby. V hudobnom rebríčku U.S. Top 40 má 36 hitov (najviac zo všetkých rockových skupín) a 56 hitov v singlovom rebríčku Hot 100 (z toho štyri na prvom mieste). Podľa vyjadrenia hudobného časopisu Billboard Magazine je Beach Boys predajom svojich singlov na prvej pozícii medzi americkými hudobnými zoskupeniami.

Skupina The Beach Boys počas svojej histórie prešla mnohými zmenami v zostave a aj v hudobnom štýle. Bývalý líder Brian Wilson bol nútený vďaka svojej drogovej závislosti a psychickej chorobe zostať v ústraní a pôsobiť ako píšuci autor skladieb pre kapelu. V roku 1983 zomrel Dennis Wilson a v roku 1998 ďalší z bratov Carl, vzťahy medzi členmi kapely poznačili aj rôzne právne spory. Po Carlovej smrti bol zo skupiny Mikem Lovem vyhnaný Al Jardine. Mike a Bruce Johnston si potom prenajali práva na názov kapely a pokračujú v hudobnej kariére ďalej ako Beach Boys.

Diskografia
-----------

* *Surfin' Safari* (1962)
* *Surfin' USA* (1963)
* *Surfer Girl* (1963)
* *Little Deuce Coupe* (1963)
* *Shut Down Volume 2* (1964)
* *All Summer Long* (1964)
* *The Beach Boys' Christmas Album* (1964)
* *Today!* (1965)
* *Summer Days (and Summer Nights!!)* (1965)
* *Beach Boys' Party!* (1965)
* *Pet Sounds* (1966)
* *Smiley Smile* (1967)
* *Wild Honey* (1967)
* *Friends* (1968)
* *20/20* (1969)
* *Sunflower* (1970)
* *Surf's Up* (1971)
* *Carl and the Passions - "So Tough"* (1972)
* *Holland* (1973)
* *15 Big Ones* (1976)
* *Love You* (1977)
* *M.I.U. Album* (1978)
* *L.A. (Light Album)* (1979)
* *Keepin' the Summer Alive* (1980)
* *The Beach Boys* (1985)
* *Still Cruisin'* (1989)
* *Summer in Paradise* (1992)
* *Stars and Stripes Vol. 1* (1996)

Referencie
----------

1. 1 2  allmusic ((( The Beach Boys > Overview )))
2. ↑  "Still America's Band: The Beach Boys Today", Kevin M. Cherry, National Review, July 8, 2002
3. ↑  "The Record Setters: Top 10 American Bands,  Archivované 2011-07-16 na Wayback Machine

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Beach Boys**
Lyžiarske preteky v Tartu, Estónsko, zima roku 2006.
**Bežecké lyžovanie** alebo **beh na lyžiach** alebo hovorovo **bežkovanie** je vytrvalostný druh lyžovania za pomoci bežeckých lyží. Zimný olympijský šport. 

Rekreačne sú rozšírené tri typy bežkovania: klasické, voľnou technikou (ang. skating, korčuľovanie) a turistika. Klasické bežkovanie je lyžovanie vo vyfrézovanej stope. Turisti využívajú rovnakú techniku, no zväčša bez stopy a vo voľnej prírode. Korčuľovanie je pravidelné striedanie sklzu na jednej a druhej lyži na rovnom upravenom povrchu (podobné korčuľovaniu). Pri klasickej a korčuliarskej technike sa používajú rozdielne lyže i palice.

Bežkovanie je pomerne lacný šport, za využitie trás sa zväčša platí len symbolický poplatok. Zároveň ide o veľmi zdraviu prospešný šport, pri ktorom sú zapojené takmer všetky svalové partie a kĺby sú namáhané minimálne. Tento šport je preto vhodný ako doplnkový šport v zimnom období a taktiež na chudnutie.

Najznámejšie bežkárske stredisko na Slovensku je Skalka v Kremnických vrchoch. Nachádza sa v ňom viac ako 50 kilometrov upravovaných trás a konajú sa tam najznámejšie slovenské bežecké preteky Biela stopa.

Zdroje
------

* Slovenská lyžiarska asociácia
Súradnice: 21°13′00″J 68°28′00″Z﻿ / ﻿21,21667°J 68,46667°Z﻿ / -21.21667; -68.46667

**Aucanquilcha** je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v severnej časti Čile. S výškou 6 176 m je to jedna z najvyšších sopiek severného Čile. Na je svahoch sa nachádzajú najvyššie položené bane na síru na svete (ležia vo výške 5 300 m), zároveň je to aj najvyššie trvalo obývané miesto na Zemi.

Vrchol sopky je tvorený niekoľkými kužeľmi, zoradenými do ~ 10 km dlhého chrbta v smere východ-západ. V historickej dobe nebola zaznamenaná žiadna vulkanická aktivita (okrem činných fumarol na vrchole), no relatívne mladý vek indikujú lávové prúdy, ktoré prekrývajú staršie, pleistocénne ľadovcové morény na južnom svahu sopky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **stratovulkán Aucanquilcha**

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – stratovulkán Aucanquilcha na Global Volcanism Program (po anglicky)
Bezkontaktný čip použitý na britských pasoch
**Biometrický pas** je kombinovaný papierovo-elektronický identifikačný dokument, ktorý používa biometriu na identifikáciu cestovateľa. Kritické informácie sú uložené na malom RFID počítačovom čipe, podobne ako informácie na čipe smartcard. Čip je bezkontaktný a uchováva aj informácie na zaistenie integrity biometrických dát.

V súčasnosti štandardizované biometrické údaje sú digitálna mapa tváre, odtlačok prsta a snímka dúhovky.

Slovenský biometrický pas
-------------------------

Slovenský biometrický pas
Slovenský biometrický pas, ktorý sa vydáva od januára 2008, je klasický papierový pas so zabudovaným RFID čipom. V čipe je zaznamenaný biometrický údaj – digitálna mapa tváre. Druhý biometrický údaj, ktorým sú odtlačky prstov, obsahujú pasy vydávané od 22. júna 2009. V nových pasoch je uložený biometrický údaj o tvári, ktorý je pre každého človeka jedinečný a nedá sa zmeniť. Je to napríklad tvar brady, nosa, vzdialenosť očí, kosti nadočnicových oblúkov a podobne. Nesníma sa teda pokožka tváre, ale body, ktoré vytvárajú jedinečný obraz tváre. Zo zdravotných alebo náboženských dôvodov zákon umožňuje nasnímať podobu tváre na biometrické pasy s prikrývkou hlavy, za predpokladu že to neznemožňuje identifikáciu.

Nové cestovné doklady majú 34 strán označených deväťmiestnym kódom a majú štyri rôzne farby obalov, podľa toho, kto je ich držiteľom. Cestovný, diplomatický a služobný pas majú obal bordový. Cestovný doklad cudzinca, tzv. utečenecký pas, má obal modrej farby. Cudzinci bez štátnej príslušnosti s trvalým pobytom na území Slovenska majú pas s obalom tmavomodrej farby a cudzinecký pas má čierny obal.

Na zadnej strane obalu je reliéf Európy s vyznačenými obrysmi Slovenska. Prvá strana pasu obsahuje text *Európska únia*, *Slovenská republika* a *Cestovný pas* vo všetkých úradných jazykoch Európskej únie. Na vnútornej strane obalu je graficky zobrazený Kriváň a panoráma nábrežia Dunaja v Bratislave s Bratislavským hradom a budovou Národnej rady SR.

Digitálne údaje je možné zoskenovať bezkontaktne, a to zo vzdialenosti maximálne 10 cm.

Referencie
----------

1. ↑   *Informácie o cestovných dokladoch* [online]. 2013-04-08, rev. 2018-06-11, [cit. 2019-02-12]. Dostupné online. Archivované 2019-02-13 z originálu.

Pozri aj
--------

* Cestovný pas

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Biometrický pas**

Externé odkazy
--------------

* NARIADENIE RADY (ES) č. 2252/2004 o normách pre bezpečnostné znaky a biometriu v pasoch a cestovných dokladoch vydávaných členskými štátmi
* NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 444/2009, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 2252/2004 o normách pre bezpečnostné znaky a biometriu v pasoch a cestovných dokladoch vydávaných členskými štátmi
Ľadoborec *Bajkal*
**Bitka na Bajkalskom jazere** bola pravdepodobne jediná bitka zvedená vojnovými loďami československej flotily.

Pozadie
-------

V auguste roku 1918 československí legionári pod velením plukovníka Gajdu bojovali o veľmi dobre chránené horské tiesňavy okolo Bajkalského jazera. Gajdu znepokojovalo to, že Bajkal je úplne ovládaný loďami Červenej armády, čo ohrozovalo tyl československých jednotiek.

Československí legionári pri obsadzovaní bajkalských prístavov získali parníky *Sibirjak*, *Burj* a *Fedosia*. Tie vyzbrojili štyrmi húfnicami a použili k výsadku do nepriateľského tyla.

Bitka
-----

15. augusta československá flotila vyplávala z Listvjanky. Na poludnie 16. augusta dospelo loďstvo v hmle až asi 8 km pred prístav v Mysovej. Hmla v tú chvíľu opadla a legionári mohli Mysovú uvidieť. Červenoarmejci si mysleli, že ide o lode, ktoré im vezú proviant, čo umožnilo Čechoslovákom sa priblížiť na 4 km k prístavu. Vtedy červenoarmejci spoznali svoj omyl. Ľadoborec Bajkal umiestnený v prístave sa chystal zahájiť paľbu, ale Čechoslováci boli rýchlejší. Zahájili paľbu, tak na Bajkal, ako aj na prístav. Bajkal bol potopený presnou ranou z vlečnej lode parníku Sibirjak (strieľal legionár Kolín) a na stanici v Mysovej prepukol zmätok. Stanica aj prístav boli v plameňoch. Ďalšia cesta už prebiehala bez problému a legionári sa bezpečne vrátili do Listvjanky.

Po polhodine ostreľovania prišiel obrnený vlak, ktorý z del začal na československé lode paľbu. Keďže legionári hlavnú úlohu splnili, odplávali. Cestou späť stretli druhú nepriateľskú loď, ľadoborec *Angara*. Ten sa boju radšej vyhol. Aj napriek tomu bol po niekoľkých dňoch legionármi obsadený.

Referencie
----------

1. ↑  PRECLÍK, VRATISLAV, 1946-. *Masaryk a legie*. Karviná : [s.n.]. (1. vydání.) Dostupné online. ISBN 9788087173473.
2. ↑  PRECLÍK, Vratislav. T. G. M. a jeho legionáři právě před sto lety. *ČAS, časopis Masarykova demokratického hnutí*, 2016-10-01, roč. XXIV, čís. 116, s. 8-16. ISSN 1210-1648.

Literatúra
----------

* GAJDA, Radola. *Moje paměti*. Praha : Vesmír, 1920. 178 s. Dostupné online. S. 56-57.

Externé odkazy
--------------

* Námořní bitva Archivované 2020-05-31 na Wayback Machine
* Československé vojenství - Věřte nevěřte - Archiv 2003
* Gajda, Radola :: G :: Československo (CZK)
* *Great Ice-Breaker Of a Sad Destiny* [online]. englishrussia.com, 2012-06-18, [cit. 2016-05-17]. Dostupné online. (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva na Bajkalském jezeře na českej Wikipédii.*
Bechyňská brána
**Bechyňská brána** je jediná dochovaná brána stredovekého opevnenia mesta Tábor. Dochovanú podobu získala v tridsiatych rokoch 15. storočia počas prestavby priľahlého hradu Kotnov a pri neskorších úpravách. Spolu s hradom je chránená ako národná kultúrna pamiatka ČR

História
--------

Bránu pôvodne tvorila štvorhranná veža. V tridsiatych rokoch 15. storočia ju rozšírila prístavba uspôsobená k delostreleckej obrane, ktorá vyplnila priestor medzi starou bránskou vežou a parkánovou hradbou susedného hradu. Prejazd brány bol v rovnakej dobe opatrený padacím mostom. V 19. storočí bola pôvodná podoba narušená rekonštrukciou podľa projektu architekta Josefa Mockera.

Stavebné podoba
---------------

Dvojposchodová budova brány má pôdorys lichobežníka. Prejazd zaklenutý valenou klenbou s lunetami a otvorený dvojicou hrotitých portálov vedie mimo os budovy pri jej severozápadnej strane. Na vonkajšej strane sa dochovala vpadlina pre padací most a dva úzke otvory pre páky (pánt), pomocou ktorých sa most dvíhal. Hrázdená pavlač v prvom poschodí na vnútornej strane brány pochádza až z 19. storočia.

Referencie
----------

1. 1 2  VYBÍRAL, Zdeněk. *Bechyňská brána a věž Kotnov* [online].. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
2. ↑   *Hrad Kotnov a pivovar* [online]. Praha: Národní památkový ústav, [cit. 2017-07-01]. Dostupné online.
3. ↑  DURDÍK, Tomáš. *Ilustrovaná encyklopedie českých hradů*. [s.l.] : [s.n.], 2002. Dále jen Durdík 2002. ISBN 80-7277-003-9. Heslo Hradiště, s. 194–195.
4. 1 2 3   *Umělecké památky Čech. T/Ž*. Ed. Emanuel Poche. [s.l.] : [s.n.], 1982. Heslo Tábor, s. 10–11.
5. ↑  Durdík 2002, s. 518

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bechyňská brána**

Externé odkazy
--------------

* Bechyňská brána

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bechyňská brána na českej Wikipédii.*
**Bitka o dedinu Am Dam** na východe Čadu v blízkosti sudánskych hraníc prebiehala 7. a 8. mája 2009. Čadská armáda spustila útok, ktorého cieľom bolo zničiť skupinu povstalcov.

Boj
---

7. mája o 11:30 prápor čadskej Prezidentskej gardy pod velením generála Toufa Abdoulajeho zaútočil na kolónu povstalcov pri osade Am Dam asi sto kilometrov južne od mesta Abéché. Vládne vojská na vyzbrojených terénnych vozidlách zaútočili na kolónu z oboch strán, pričom podľa výpovede očitého svedka boli použité aj ťažké zbrane. Boje prebiehali aj v okolí miestnej nemocnice.

Po menej než hodine bojov sa povstalci pokúsili úhybným manévrom uniknúť vládnym vojskám, no narazili na kolónu vládnych vozidiel ktorá ich postup zastavila. Boje trvali zhruba do 02:30 nasledujúceho dňa, keď sa posledným zvyškom povstaleckých síl podarilo uniknúť do sudánskeho Darfúru.

Čistenie oblasti
----------------

Podľa informácií zverejnených čadskými úradmi padlo v boji 247 mužov, z toho 225 bolo povstalcov. Ďalších 212 osôb bolo zajatých, pričom 83 bolo neplnoletých. Po boji vládne jednotky vtrhli do nemocnice a zhabali zdravotnícky materiál. Civilní dobrovoľníci boli rozdelení do šiestich skupín a dostali na starosť pochovanie tiel.

Vládne vojská pokračovali v pátraní po povstalcoch. Podarilo sa im vystopovať skupinu, ktorá sa ukrývala medzi civilistami v neďalekej dedine Galbassa. Vojaci podporovaní tankom T-55 budovu obkľúčili. Civilisti boli vyzvaní, aby budovu opustili. Z budovy vyšli piati civilisti, no medzi nimi boli aj dvaja povstalci. Obaja boli zabití, pričom paľba zároveň zranila troch civilistov, medzi nimi aj 14-ročného chlapca. Budova bola následne zrovnaná so zemou. Zahynuli v nej dvaja povstalci a 55-ročný Júsuf Abakar, ktorý bol otcom ôsmich detí. Šlo o jedného z pätnástich civilistov, ktorých životy si boje vyžiadali.

Vojaci zostali v oblasti aj niekoľko dní po skončení bojov, pričom podľa výpovede civilistov niektorí sexuálne obťažovali tamojšie ženy. Mnohé preto oblasť opustili a vrátili sa až po tom, ako vojaci odišli.

Referencie
----------

* 
* 
* 
*
**August Horch** (\* 12. október 1868, Winningen – † 3. február 1951, Münchberg) bol nemecký automobilový konštruktér a zakladateľ firiem Horch a Audi. 

Narodil sa v starej vinárskej a kováčskej rodine. V rokoch 1888 až 1891 študoval techniku v Mittweide, potom až do roku 1899 pracoval ako konštruktér strojov v Rostocku, Lipsku a u Karla Benza v Mannheime. 

V roku 1899 založil firmu *Horch & Cie* v Kolíne-Ehrenfelde a už roku 1900 vyrobil svoj prvý automobil, pre ktorý tiež skonštruoval motor. S rozrastaním továrne bolo potrebné nájsť väčšie priestory, pôvodná kolínska *koniareň* už nevyhovovala a tak sa továreň presťahovala v roku 1902 do Reichenbachu. O rok neskôr predstavil Horch prvé nemecké auto so štvorvalcovým motorom. V ďalšom roku preložil celú výrobu do pomerne vzdialeného saského mesta Zwickau, kde továreň pôsobila pod názvom *Horch & Cie. Motorwagen-Werke AG*. V roku 1907 tu vyvinul prvý šesťvalcový motor. Po finančných ťažkostiach a nedorozumeniach so správnou radou, v roku 1909 opustil firmu a 16. júla 1909 založil v Zwickau spoločnosť *August Horch Automobilwerke GmbH*, ktorá sa však po sporoch o meno s pôvodnou Horch AG v roku 1910 premenovala na *Audi Automobilwerke GmbH* (audi! je latinskou verziou výrazu horch! = počuj!).

Prácu v továrni zanechal v roku 1920 a zostal len členom dozornej rady, kde sa vyjadroval k odborným otázkam konštrukcie. Roku 1922 obdržal čestný doktorát Technickej univerzity v Braunschweigu. Po spojení automobiliek Audi, DKW, Horch a Wanderer do spoločnosti Auto Union AG v roku 1932 pôsobil až do roku 1945 v jej dozornej rade. Mesto Zwickau mu v roku 1939 prepožičalo čestné občianstvo. 

Počas druhej svetovej vojny sa Horch presťahoval do Münchbergu v Hornom Fransku. Po skončení vojny spolupracoval na znovuobnovení výroby Auto Union v Ingolstadte, keďže 17. septembra 1948 firmu vymazali z obchodného registra po tom, ako bol vyvlastnený majetok spoločnosti. 3. septembra 1949 vznikla firma Auto Union GmbH.

Mesto Winningen svojmu rodákovi v roku 1949 udelilo čestné občianstvo.

August Horch zomrel 3. februára 1951 vo veku 82 rokov. Je zaujímavé, že tento priekopník automobilizmu nikdy nevlastnil vodičské oprávnenie.

Galéria
-------

* August Horch (1908)August Horch (1908)
* Pamätná tabuľa v Kolíne-EhrenfeldePamätná tabuľa v Kolíne-Ehrenfelde

Referencie
----------

1. ↑  1909 – Z Horcha sa stáva Audi
2. ↑  1948 – demontáž a vyvlastnenie

Externé odkazy
--------------

* Múzeum Augusta Horcha v meste Zwickau

Autoritné údaje: * GND: 118553577
* ISNI: 0000 0001 0969 1264
* LCCN: n84091609
* NK ČR: xx0049324
* VIAF: 47553996
* WorldCat: lccn-n84091609
Súradnice: 38°15′00″S 122°24′39″Z﻿ / ﻿38,2501°S 122,4108°Z﻿ / 38.2501; -122.4108

***Bliss*** je názov fotografie, ktorá bola použitá ako základná tapeta operačného systému Windows XP. Fotografiu zachytil v roku 1996 americký fotograf Charles O'Rear, ktorý fotografiu najprv poslal spoločnosti Corbis a neskôr všetky práva k fotografii kúpila spoločnosť Microsoft.

História
--------

Fotografia z rovnakého miesta odfotografovaná v roku 2006
V januári 1996 bol bývalý fotograf National Geographic Charles O'Rear na ceste ku svojej priateľke, ako každý piatok poobede. Pracovali spolu na knihe o vinnej réve. Pred jeho cestou prešla krajinou búrka, a tak vášnivý fotograf O'Rear čakal na príležitosť na zachytenie fotografie, ktorú by mohol uplatniť do svojej knihy. Po ceste si všimol nezvyčajnú horu. Väčšina hôr a kopcov v okolí bola pokrytá vinicami, táto však kvôli napadnutiu hory fyloxérou viničovou nebola. O'Rear zastavil, postavil si statív a vyfotografoval si horu na stredný formát.

Keďže pre túto fotografiu nakoniec nenašli v pripravovanej knihe uplatnenie, publikoval ju O'Rear cez Corbis k dispozícii na použitie akoukoľvek zúčastnenou stranou, ktorá by bola ochotná zaplatiť zodpovedajúci licenčný poplatok. V roku 2000 alebo 2001 kontaktoval tím vývojárov Microsoftu O'Reara cez Corbis so záujmom o odkúpenie všetkých práv na používanie fotografie ako predvolenej tapety operačného systému Windows XP. O'Rear súhlasil, Microsoft mu zaplatil letenku do Seattlu, kam donesol film, a O'Rear podpísal zmluvu.

Microsoft dal fotografii meno, a urobil z nej kľúčovú súčasť marketingovej kampane na Windows XP. Fotografiu bolo možné vidieť na približne miliarde počítačov – odhad sa opiera o počet kopií softvéru Windows XP.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bliss (fotografia)**

Pozri aj
--------

* Charles O'Rear
* Windows XP

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bliss (fotografie) na českej Wikipédii.*
Súradnice: 50°37′24″S 14°32′28″V﻿ / ﻿50,6234400°S 14,5410744°V﻿ / 50.6234400; 14.5410744

**Bobří potok** je vodný tok patriaci do povodia Ploučnice na severe Čiech. Preteká okresmi Děčín a Česká Lípa. Pramení pod Bukovou horou, napája cestou sústavu Holanských rybníkov a končí v Novozámeckom rybníku neďaleko obce Zahrádky na Českolipsku.

Popis toku
----------

Pramení vo výške 594 m n. m. pod Bukovou horou na katastri dediny Příbram. Zo začiatku tečie smerom na východ cez Příbram, Verneřice, Loučky, tvorí Bobří vodopád v prírodnej pamiatke Bobří soutěska, potom sa stáča na juh cez Kravaře na Českolipsku. Tu sa obracia opäť k východu cez dediny Sezímky a Stvolínky. Za nimi napája rad mokradí a rybníkov - Dolanský, Hrázský, Milčanský a Holanský rybník (pozri Holanské rybníky) Neďaleko obce Zahrádky sa spája s Dolským potokom a napája od juhu chránenú národnú prírodnú rezerváciu Novozámecký rybník cez Mníchovskú průrvu *(Mnichovský prielom)* pri Zahrádkach. Tam jeho vody končia. Novozámecký rybník je napájaný aj Robečským potokom od východu, odtok z neho cez Novozámeckú průrvu *(Novozámecký prielom)* je pomenovaný ako pokračovanie Robečského potoka. Ten je pri Českej Lípe jedným z prítokov Ploučnice, ktorá sa pri Děčíne vlieva do Labe. 

Plocha povodia je 126,9 km², dĺžka toku 28,1 km, priemerný prietok pri ústí 0,71 m³ / sec.

V Kravařoch tečie Bobří potok okolo hradieb mestečka

Využitie
--------

Horná časť potoka je v starostlivosti rybárskeho revíru MO ČRS Děčín, je označená ako chránená pstruhová voda č. 443 061 so zákazom rybárčenia. Potom je v starostlivosti MO ČRS Žandov (443060).
Napájaná sústava Holanských rybníkov má rôznych vlastníkov.

Povodne
-------

Potok sa občas dostáva až na III.povodňový stupeň a zaplavuje obce na jeho toku. 

Pred vtokom do Mnichovského prielomu

Referencie
----------

1. ↑  VLČEK, Vladimír. *Vodní toky a nádrže*. Praha : Academia, 1984. Kapitola B, s. 63.
2. ↑  ŠTEFÁČEK, Stanislav. *Encyklopedie vodních toků Čech, Moravy a Slezska*. Praha 2 : Baset, 2008. ISBN 978-80-7340-105-4. Kapitola Bobří potok, s. 54.
3. ↑  RŮŽIČKA, Jiří. *Českolipsko do kapsy*. [s.l.] : KMa, s.r.o, 2007. ISBN 978-80-7309-488-1. Kapitola Bobří soutěska, s. 13.
4. ↑  Českolipsko do vrecka, str. 98
5. ↑  Encyklopédia vodných tokov, str. 54

Externé odkazy
--------------

* Rybársky revír
* Web Máchov kraj
* Povodeň 2011
* Povodeň 2010
* Web Príroda dečínsky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bobří potok na českej Wikipédii.*
Jazero v Bois de Vincennes
Hipodróm v Bois de Vincennes
**Bois de Vincennes** [buad-vinsen] alebo **Vincenneský les** je park na východe Paríža. Park je pomenovaný podľa blízkeho mesta Vincennes.

Bois de Vincennnes, podobne ako Bois de Boulogne, sa obyčajne nepovažuje za súčasť vlastného Paríža, pretože zahŕňa iba neosídlený verejný priestor. Administratívne však patrí k 12. parížskemu obvodu.

Má rozlohu 9,947 km², čiže je takmer trikrát väčší ako Central Park v New Yorku a štyrikrát väčší ako Hyde Park v Londýne.

Dejiny
------

Pôvodne chránený lovecký revír pre francúzskych kráľov sa po francúzskej revolúcii stal vojenským cvičným územím.

Bois de Vincennes bol oficiálne pripojený k mestu Paríž v roku 1929 a pričlenený k 12. obvodu.

Opis
----

Château de Vincennes (2005)
Na severnom konci Bois de Vincennes stojí *Château de Vincennes* (Vincenneský zámok), ktorý bol obľúbeným druhým domovom pre viacero kráľov 14. storočia. Dnes po renovácii je prístupný aj pre verejnosť. Na juhozápade parku stojí *Redoute de Gravelle*, vojenská reduta postavená za vlády Ľudovíta Filipa I. v 19. storočí.

V Bois de Vincennes sa koná niekoľko športových podujatí. Na východnej strane leží hipodróm špecializujúci sa na klusové preteky. Je tu taktiež velodróm a Francúzsky národný inštitút športu a telesnej výchovy.

Na západe sa nachádza zoologická záhrada s rozlohou 14,5 ha, otvorená od roku 1934 na mieste malej, provizórnej zoo pre *Exposition coloniale internationale* v roku 1931. V zoo chovajú ázijských slonov a pozoruhodný je 65 metrový monolit, domov stáda muflónov.

Na juhovýchod od zámku sa nachádza Kvetinová záhrada v Paríži (*Parc floral de Paris*), je jednou zo štyroch častí Botanickej záhrady mesta Paríž. V záhrade rastie súhrnne 7 951 taxónov kvetov, cibuľovín a stromov; pestuje sa tu asi 1500 odrôd kosatcov a na jeseň je tu medzinárodná súťaž georgín. Popri chodníku sa vinie reťazec tematických pavilónov, napr. "motýlia záhradka" alebo pavilón kaktusov a sukulentov.

Ďalej na juhovýchod je areál bývalej Patrónky (*La Cartoucherie*). V roku 1970 Ariane Mnouchkine spolu so súborom Divadla Slnka (*Théâtre du Soleil*), ktoré založila, premenila opustené miesto na priestor divadelnej tvorby. V areáli je v súčasnosti niekoľko ďalších divadiel a divadelných tvorivých dielní. 

### Jazerá

Bois de Vincennes
V Bois de Vincennes sú 4 jazerá napájané z Marny:

* Lac Daumesnil, na západe, s rozlohou 12 ha, obsahuje dva ostrovčeky
* Lac des Minimes, na severovýchode, s rozlohou 6 ha a troma ostrovčekmi
* Lac de Saint-Mandé, na severozápade
* Lac de Gravelle, na juhozápade, s rozlohou 1 ha

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bois de Vincennes**

Referencie
----------

1. ↑  Mapa Kvetinovej záhrady
2. ↑  Stránka Patrónky

Externé odkazy
--------------

* Stránka Bois de Vincennes (po francúzsky)


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
*Pinus cembra*
*Pinus cembra*
**Borovica limbová** alebo **limba** (*Pinus cembra*) je svetlomilný vysokohorský ihličnatý strom, rastúci roztrúsene pozdĺž hornej hranice lesa. Dožíva sa vysokého veku , 400 a údajne až 1000 rokov. Je veľmi mrazuvzdorná, znáša nízke teploty až −60 °C.

Opis
----

Dorastá do výšky približne 20 m. Má priebežný rovný kmeň a hustú kužeľovitú až valcovitú korunu. Kôra býva v mladosti hladká, sivozelená, čoskoro prechádza do šupinovite rozpraskanej borky. Púčiky majú široko vajcovitý tvar, veľkosť 7-10mm sú živicovité so svetlými okrajmi šupín. Ihlice rastú po 5 na brachyrastoch dlhé 5–12 cm. Je jednodomá. Kvitne v júni až v júli. Šišky sú vzpriamené, zrelé majú dĺžku 5–8 cm. Farba je hnedá a plodové šupiny tupé. Dozrievajú v auguste na druhý rok. Semená sú 8–10 mm dlhé, bez krídel, hranaté a hrdzavohnedé. Rozširujú ich vtáky a hlodavce. Má silný kolovitý kmeň a silné korene, ktoré zabraňujú vývratom. Rastie veľmi pomaly, 10- ročné dosahujú výšku približne 1-1,5 m. Rast vrcholí vo veku 150-200 rokov a končí až vo veku 400 rokov.

Rozšírenie
----------

Limba je vysokohorská drevina so stredoeurópskym rozšírením s dvoma centrami v Alpách a v Karpatoch. Dolná hranica rozšírenia je vo výške 1 360 m, horná 1 610 m n. m. U nás sa vyskytuje iba v Tatrách. Čo sa týka ekologických nárokov je svetlomilná a vyžaduje dostatok pôdnej a vzdušnej vlhkosti. Viac sa jej darí na hlbších hlinitých až ílovitých, sviežich pôdach. Na svahu zabraňuje erózii. Je chránená.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Borovica limbová**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Borovica limbová**

Externé odkazy
--------------

* *Pinus cembra - borovice limba* na Botany.cz
* *Borovica limbová* na Biolib.cz
* *Pinus cembra* Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine. Hochschule Wädenswil, Fachabteilung Hortikultur.
* *Pinaceae*. - Flora of China, s. 14.
**William John Bremner** (\* 9. december 1942, Stirling, Spojené kráľovstvo – † 7. december 1997, Doncaster) bol škótsky futbalista. Preslávil sa v 60. a 70. rokoch ako kapitán úspešného tímu Leeds United. Bol zvolený najlepším hráčom Leedsu United v histórií a jeho socha sa nachádza pred štadiónom Elland Road. Rovnako tak bol zvolený do stovky najlepších futbalistov anglickej ligy a je členom anglickej siene slávy. Na medzinárodnej úrovni reprezentoval Škótsko, za ktoré odohral 54 zápasov a strelil tri góly. Zúčastnil sa majstrovstiev sveta v roku 1974.

Životopis
---------

Hrával v strede zálohy a bol považovaný za tvrdého a nekompromisného hráča. V svojich 17 rokoch sa upísal Leedsu United, po tom čo ho vychovali v katolíckej škole St. Mary's v rodnom [Stirlingu. V roku 1960 debutoval za Leeds a zostal ich hráčom počas nasledujúcich 16 rokov. V roku 1964 vyhral s klubom druhú ligu a postúpili do najvyššej súťaže. V nasledujúcej sezóne vyhral Pohár FA a tímu tesne ušiel zisk majstrovského titulu. V roku 1966 sa zranil Bobby Collins a tréner Don Revie vymenoval Bremnera za nového kapitána tímu. Bremner tento post zastával až do svojho odchodu z klubu. V roku 1969 získal s klubom prvýkrát titul v lige. Aj nasledujúce obdobie prinieslo Bremnerovi a Leeds úspechy, klub v ďalších sezónach skončil vo vrcholnej štvorke anglickej ligy a titul znova získal v roku 1975. Bremnerovi sa však tento ročník nepodarilo získať Európsky pohár, keď vo finále Leeds podľahol Bayernu Mníchov 2-0. Práve táto medzinárodná trofej chýba Bremnerovi v jeho zbierke klubových úspechov. Svoju hráčsku kariéru ukončil v klube Doncaster Rovers.
4
V roku 1970 bol v ankete FWA vyhlásený najlepším futbalistom Anglicka. V roku 1973 sa v ankete o najlepšieho futbalistu Európy Zlatá lopta umiestnil na piatom mieste, o rok neskôr na deviatom.

Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom.

Klubová pieseň *Glory Glory Leeds United* obsahuje nasledujúce verše, ktoré opisujú Bremnerovu rolu v klube:

> 
> *Little Billy Bremner is the captain of the crew*  
> 
> *For the sake of Leeds United he would break himself in two*  
> 
> *His hair is red and fuzzy and his body's black and blue*  
> 
> *As Leeds go marching on.*
> 
> 
>

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Externé odkazy
--------------

* Bremner Archivované 2009-05-04 na Wayback Machine na stránke Anglickej siene slávy (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Billy Bremner na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 3736 2268
* LCCN: n2004077663
* VIAF: 9241345
* WorldCat: lccn-n2004077663
Avenue Foch
**Avenue Foch** (*Fochova avenue*) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 16. obvode. So šírkou 120 m je to najširšia ulica v Paríži.

Poloha
------

Ulica začína na námestí Place Charles-de-Gaulle a končí na námestí *Place du Maréchal-de-Lattre-de-Tassigny* pri križovatke s Boulevard Lannes. Ulica je orientovaná zhruba od východu na západ.

Dejiny
------

Ulica bola otvorená v roku 1854 pod názvom *Avenue de l'Impératrice* (avenue Cisárovnej) na počesť Eugénie de Montijo, manželky Napoleona III. neskôr sa nazývala *Avenue du Général-Uhrich* a po páde Druhého cisárstva bola v roku 1875 premenovaná na *Avenue du Bois-de-Boulogne* podľa susedného Bois de Boulogne. Dňa 29. marca 1929 bola avenue pomenovaná na počesť generála a francúzskeho maršala Ferdinanda Focha, ktorý zomrel toho roku. Počas nemeckej okupácie Paríža bola prezývaná *avenue boche,* nemecké sily tu totiž zhabali mnoho nehnuteľností (*boche* – hanlivé pomenovanie pre Nemca).

Významné stavby
---------------

* Dom č. 12: mestský palác *Hôtel de Breteuil* z roku 1902.
* Dom č. 19: palác *Hôtel Ephrussi de Rothschild*, ktorý dal postaviť bankár Maurice Ephrussi (1849 – 1916) a jeho manželka Béatrice, rodená Rothschildová (1864 – 1934). Dnes veľvyslanectvo Angoly.
* Dom č. 34: palác *Hôtel Blumenthal* z roku 1900.
* Dom č. 72: súkromná rezidencia sultána ibn Abd al-Azíza.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Avenue Foch**

Externé odkazy
--------------

* Ulica na stránkach Paríža Archivované 2021-05-15 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Avenue Foch na českej Wikipédii.*
*Pozri aj: Belinda*
**Bellinda** je značka spodnej bielizne a pančuchových výrobkov. Sortiment značky obsahuje pančuchové výrobky, dámsku a pánsku spodnú bielizeň a ponožky. Značka vznikla v Krásnej Lípe, kde Josef Heinrich Vatter v roku 1882 začal vyrábať pančuchové nohavice a ponožky.

História
--------

Spoločnosť Bellinda založili v roku 1950 Fred Vatter a Dr. Otto Palme ako značku pre pančuchové výrobky. Názov Bellinda pochádza z výrazu „Bella Linda", latinského prekladu názvu českého mesta Krásná Lípa, kde Josef Heinrich Vatte v roku 1882 odštartoval závodnú výrobu.
Od roku 1992 pôsobí Bellinda na Slovensku, ďalej v strednej a východnej Európe. Medzi najdôležitejšie trhy patria Česko, Maďarsko, Poľsko a Slovensko.

Prvá kolekcia spodnej bielizne bola predstavená v roku 2000 a v súčasnosti patrí k hlavným pilierom značky.

V súčasnej dobe je Bellinda súčasťou medzinárodnej skupiny DBApparel, kam patria napr. značky DIM, Playtex, Lovable a Wondebra.

Referencie
----------

1. ↑  ORSR.sk - výpis firmy Bellinda Slovensko, s.r.o.
2. ↑   *Článok z Dama.cz (26. septembra 2001) - Elegantní a pohodlné spodní prádlo Bellinda právě na trhu* [online]. [Cit. 2014-07-29]. Dostupné online. Archivované 2014-03-07 z originálu.
3. ↑   *Dbapparel.com - Dbapparel group* [online]. [Cit. 2014-07-29]. Dostupné online. Archivované 2014-03-04 z originálu.
4. ↑   *Článok z Businesswire.com (31. marca 2009) - DBApparel Acquired Selected Assets of Vatter GmbH, a Hosiery Company and Major Supplier to the Nur Die Group* [online].. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webová stránka

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bellinda na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*