recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abas** alebo **Abás** (starogr. Ἄβας – Abas, lat. *Abas*) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Lynkea a jeho manželky Hyperméstry. Bol kráľ v Argu.

Abas bol známym bojovníkom a hovorilo sa, že obyčajný pohľad na jeho vojnový štít obráti nepriateľov na útek. Jeho manželkou bola Aglaia a porodila mu dvoch synov – Akrisia a Proita a tým potom odkázal Abas svoje kráľovstvo a prikázal im, aby vládli striedavo po roku.

Nebolo to však rozumné rozhodnutie, lebo bolo známe, že obaja bratia sú veľkými nepriateľmi, vraj "ich spor začal ešte v lone matky". A neskončil ani neskôr, naopak ešte sa prehĺbil po tom, čo Proitos zviedol Akrisiovu dcéru Danaé a zo sporu "ledva unikol živý". Keďže sa Akrisios nechcel vzdať trónu, Proitos z obavy o svoj život utiekol ku lýkijskemu kráľovi Iobatovi, kde sa neskôr oženil s jeho dcérou Anteiou či *Stheneboiou*. Potom sa vrátil do Argu s vojskom vybojovať si nástupníctvo na otcovskom tróne. Bitka, ktorú o trón zviedli bola veľmi krvavá, ale nerozhodná, takže Akrisios a Proitos neochotne pristúpili na rozdelenie kráľovstva. Akrisios zostal v Argu a Proitos obsadil Tiryns a okolie.

Toľko o Abantových synoch. Neskôr sa Akrisiova dcéra Danaé stala milenkou najvyššieho boha Dia a porodila budúceho hrdinu Persea. Ten keď dospel, oženil sa v cudzine s krásnou princeznou Andromedou. Po návrate do rodného Argu, sa zúčastnil športových hier, pri hode diskom jeho disk vyletel z dráhy a nešťastnou náhodou zabil Akrisia. Presne tak, ako to bolo predpovedané dávnou veštbou.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Abás na českej Wikipédii.*
**Akrón** (starogr. *Ἄκρων*) bol grécky sochár na prelome 5. a 4. storočia pred Kr.

Sochár Akrón, syn *Pratóna*, pochádzal zrejme zo sicílskeho Selinusu. Svoje diela tvoril na konci 5. storočia pred Kr. Z jeho tvorby sa už nič nezachovalo, ale v Delfách sa našiel jeho menom signovaný sivý vápencový podstavec zo sochy (alebo súsošia), ktorého fragmentárny nápis, datovaný do roku 360 pred Kr. hlása:

|  |  |
| --- | --- |
| *Φι[λ]ι[․․․․․․․․․․]ος ἀνέθηκε [Σε]λινόντιος Ἀσκλαπιάδας. Ἄκρων Πράτωνος ἐποίε ⋮ Σελιν[όντιος].*  | preklad: *fi[l]i[․․․․․․․․․․]os venuje zo [Se]linusu, Asklépiovi. Akrón syn Pratóna zhotovil, zo Selin[usu]* |

- text v starogréčtine
Podstavec má na svojej hornej strane otvory, v ktorých bola pravdepodobne osadená bronzová socha a bronzové sedadlo. Toto dielo bolo podľa nápisu na prednej strane podstavca zasvätené neznámym mužom (nápis je na tomto mieste poškodený) zo Selinusu bohu Asklépiovi. V minulosti sa predpokladalo, že tu išlo o súsošie pozostávajúce zo sediaceho Asklépia a stojacej Hygieie alebo vyšetrujúceho lekára a pacienta. Medzi znalcami spočiatku nebola zhoda ani na pôvode Akróna, najskôr bol zaradený medzi sochárov z Lindosu (tal. archeológ Luciano Laurenzi) a neskôr nemeckým archeológom Georgom Lippoldom (v encyklopédii Pauly-Wissowa) medzi sochárov z Rodosu. Dnes prevláda názor, že pochádzal zo Selinusu. Takisto sa diskutovalo aj o dobe jeho činnosti. Francúzsky historik Jean Marcadé odmietol pôvodne navrhované datovanie do roku 360 pred Kr. ako za príliš neskoré a datoval ho na koniec piateho storočia pred Kr. (430 až 400 pred Kr.).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Akron*
2. 1 2  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 34. (po nemecky)
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 1:506*
Ing. **Ján Babič** (\* 27. máj 1955, Rakovnica) je slovenský politik, člen SMERu - sociálnej demokracie.

Životopis
---------

Ján Babič vyštudoval Banícku fakultu na Vysokej škole technickej v Košiciach. Povolaním štátny úradník, pôsobil v štátnej správe už od roku 1979, kedy nastúpil na vtedajší Okresný národný výbor v Rožňave. V roku 2005 bol zvolený ako člen Smeru za koalíciu SMER – sociálna demokracia, Hnutie za demokraciu za poslanca zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja v okrese Rožňava.

Boll zvolený v parlamentných voľbách v roku 2006 ako kandidát Smeru za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky a stal sa členom Ústavnoprávneho výboru národnej rady. V roku 2009 ho zvolili za poslanca KSK. Poslanecký mandát vykonával do roku 2010. Na jeseň 2010 bol evidovaný na úrade práce a bral podporu v nezamestnanosti. V novembrových komunálnych voľbách neúspešne kandidoval na post primátora Rožňavy. Od 1. mája 2011 pracoval ako zástupca riaditeľa pre riadenie projektov v sociálnom zariadení Subsidium. Od apríla 2012 do júla 2014 pôsobil ako náhradník za Dušana Čaploviča. V novembri toho roku nastúpil za odstupujúceho Pavla Pašku. Od 1. júla 2016 pôsobil prednostu Okresného úradu v Rožňave. Funkciu vykonával do jeho odvolania 28. februára 2019.

Referencie
----------

1. 1 2 3  STRUK, Patrik. *Pomoci od štátu sa zrejme dočkajú aj rožňavskí podnikatelia* [online]. SME, 13.7.2016, [cit. 2021-10-03]. Dostupné online.
2. ↑  RUTTKAYOVÁ, Martina; NEJEDLÝ, Tomáš. *Smer nemá v parlamente len expertov* [online]. Hospodárske noviny, 22.1.2008, [cit. 2021-10-03]. Dostupné online.
3. ↑  BUZINKAY, Jakub. *Okresný šéf Smeru Babič skončil v domove* [online]. SME, 21.1.2012, [cit. 2021-10-03]. Dostupné online.
4. ↑   *Paška končí v parlamente* [online]. SITA, TREND, 16.11.2014, [cit. 2021-10-03]. Dostupné online.
5. ↑   *Prednostom Okresného úradu v Rožňave sa stane Robert Anna* [online]. TASR, 20.2.2019, [cit. 2021-10-03]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* E-mail na nrsr.sk:
* Web na nrsr.sk: Ján Babič
Súradnice: 43°10′59″S 17°09′47″V﻿ / ﻿43,18306°S 17,16306°V﻿ / 43.18306; 17.16306

**Živogošće** je prímorské letovisko na Makarskej riviére, ležiace medzi Makarskou a Drvenikom (južná Dalmácia, Chorvátsko). Administratívne patrí do opčiny Podgora.

Živogošće má tri pobrežné letoviská a to Porat, Mala Duba a Blato.

Dejiny
------

Živogošće bolo obývané už od ilýrskych a rímskych čias, ako o tom svedčia ilýrske hroby na vrchole kopca Suzina. Za zmienku rovnako stojí epigram rímskeho kvestora Luciána z roku 474. Skladá sa zo 16 latinských hexametrov, je vytesaný do skaly Pokrivenice na pobreží a oslavuje pramene sladkej vody, ktoré tu stále vyvierajú.

Prvé zmienky o Živogošće sú z polovice 13. storočia. V roku 1616 tu bol založený františkánsky kláštor, ktorý sa na niekoľko storočí stal centrom duchovného života a gramotnosti v tomto regióne s bohatou knižnicou a umeleckými dielami.

Turistika
---------

Malá rybárska obec Živogošće leží 16 km od mesta Makarska smerom na Dubrovnik (Makarská riviéra). Sú tu pláže s jemnými okruhliakmi a priezračným morom. Okrem kúpania a opaľovania sa tu možno vykonávať všetky druhy turistiky, vrátane výletov do okolia, napr. návšteva letovísk Makarska, Tučepi, Dubrovnik (vzdialenosť 140 km od Živogošće) alebo návšteva niektorého z ostrovov, ktoré sú blízko.

V obci je široká ponuka služieb – samoobsluhy, reštaurácie v obci aj na pláži, požičovňa kajakov, šlapadiel, ležadiel, vodných skútrov. Možné sú aj celodenné výlety loďou na blízke ostrovy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Živogošće**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Živogošće na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Strediská Makarskej riviéry |
| --- |
| 
* Baška Voda
* Bratuš
* Brela
* Brist
* Drašnice
* Drvenik
* Gradac
* Igrane
* Krvavica
* Makarska
* Podaca
* Podgora
* Promajna
* Tučepi
* Zaostrog
* Živogošće

 | Makarská riviéra |

| * z
* d
* u
Mestá a obce v Splitsko-dalmatínskej župe |
| --- |
| Mestá (Gradovi) | 
* Hvar
* Imotski
* Kaštela
* Komiža
* Makarská
* Omiš
* Sinj
* Solin
* Split
* Stari Grad
* Supetar
* Trilj
* Trogir
* Vis
* Vrgorac
* Vrlika

 |
| Obce (Općine) | 
* Baška Voda
* Bol
* Brela
* Cista Provo
* Dicmo
* Dugi Rat
* Dugopolje
* Gradac
* Hrvace
* Jelsa
* Klis
* Lećevica
* Lokvičići
* Lovreć
* Marina
* Milna
* Muć
* Nerežišća
* Okrug
* Otok
* Podbablje
* Podgora
* Podstrana
* Postira
* Prgomet
* Primorski Dolac
* Proložac
* Pučišća
* Runovići
* Seget
* Selca
* Sućuraj
* Sutivan
* Šestanovac
* Šolta
* Tučepi
* Zadvarje
* Zagvozd
* Zmijavci

 |
**Živorodka ostrobruchá** (*Alfaro cultratus*) je druh ryby z čeľade živorodkovité (*Poeciliidae*), podčeľade *Poeciliinae* z rodu ***Poecilia***.

Pôvod
-----

Živorodka ostrobruchá pochádza zo Strednej Ameriky (Nikaragua, Panama, Kostarika).

Charakteristika
---------------

Táto rybka nie je obvzlášť veľká, je zvláštna tým, že má maličké hroty na brušku, preto sa jej hovorí ostrobruchá. Je to jedna z divokých foriem živorodiek. Základné sfarbenie je okrové s kovovo modrým leskom, ktoré vynikne obzvlášt pri bočnom svetle. V akváriu má rada rastliny a úkryty. Zaujímavé a pre živorodky netypické je správanie týchto rybiek. Združujú by sa v kŕdli a rýchlo plávajú nádržou. Pripomínajú tým správanie niektorých Tetier. Vyniknú v preslnenej nádrži, v kŕdli.

Pohlavný dimorfismus
--------------------

Samice sú väčšie a v akváriách dorastajú do 8 cm. Samce sú menšie, dorastajú do veľkosti maximálne 6 cm, a majú ako všetci samce živorodkovitých, análne plutvy premenené na gonopodium.

Chov v akváriu
--------------

Mierumilovná, všežravá rybka.Na krmivo nie je prieberčivá (vločkové, živé, mrazené i zelené). Pozor – veľmi neochotne prijímajú potravu z dna. Ideálna teplota vody je v rozmedzí 22 – 25 °C, pH vody5.5 – 7 a tvrdosť vody 1 – 16°dGH.

Rozmnožovanie
-------------

Asi po 24 dňoch gravidity samička vrhne až 50 mladých, ktoré bývajú až 8 mm veľké. Samicu je nutné ihneď po pôrode vyloviť, pretože mladé s obľubou požiera. V spoločenskej nádrži musí byť veľa úkrytov pre mladé ryby, inak sú zožraté inými obyvateľmi akvária.

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2020.2. Prístup 3. mája 2022

Zdroj
-----

* Thomas Romig: *Příroda do kapsy: Akvarijní ryby* ISBN 80-205-1033-8
**Ján Barič** (\* 2. jún 1935 Závadka nad Hronom - † 24. jún 1989 Bratislava) bol ekonóm a vysokoškolský pedagóg.

Jeho otec Ján Barič, jeho matka Anna rod. Hrušková

Životopis
---------

Ľud. školu navštevoval v Závadke nad Hronom, meštiansku školu a gymnázium v Brezne. V rokoch 1953-58 študoval politickú ekonómiu na VŠE v Bratislave. Doktorát vied získal po externom štúdiu v Moskve. R. 1958 Ing. 1972 CSc. 1973 doc. 1983 DrSc. 1985 vysokoškolský prof.

Od 1958 odborný asistent Ústavu marxizmu-leninizmu na SVŠT v Bratislave, neskôr vedúci kabinetu marxizmu-leninizmu Stavebnej fakulty SVŠT, napokon vedúci odd. politickej ekonómie ÚML na SVŠT. Autor monografie, štúdií a článkov v Zborníku Univerzity v Kyjeve, Zborníku vedeckých prác SVŠT a i. Člen Slovenskej ekonomickej spoločnosti.

Dielo
-----

* *Mzda a vedecko-technický pokrok.* Bratislava, 1983

Literatúra
----------

* BARIČ, Ján. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 232 – 233.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 150318
* VIAF: 70336459
Rodový erb
pečať Illesházy Ján 1782 Dubnica
**Ján Baptista Ilešházi** alebo **Ján Ilešházi** (maď. *Illésházy Baptista János*; \* 1737, Bratislava  – † 10. máj 1799, Dubnica nad Váhom) bol príslušník uhorského magnátskeho rodu Ilešháziovcov (maď. *Illyésházy* alebo *Illésházy*), pôvodom z Eliášoviec (okres Dunajská Streda). V rokoch 1766 – 1799 zastával funkciu trenčianskeho a liptovského župana.

Životopis
---------

Otcom Jána Baptistu (Krstiteľ) bol magnát, gróf Jozef Ilešházi (1700 – 1766) a jeho matkou rakúska grófka Terézia Petronela von Abensberg-Traun (1710 – 1790). Mal viacerých súrodencov, dospelosti sa dožili len tri sestry (Mária Terézia, Júlia a Mária Františka). Po smrti otca Jozefa sa stal v roku 1766 trenčianskym a liptovským županom. Bol aj členom sedmipanskej súdnej tabule, kráľovským komorníkom a skutočným tajným radcom.

Na svojich panstvách sa snažil zavádzať moderné pracovné postupy a niektoré technologické novinky. V roku 1788 založil na svojom panstve Brumov v Bielych Karpatoch skláreň Svätej Sidónie (pomenovaná na počesť jeho manželky).

Ján Baptista podporoval aj rozvoj slovenského písomníctva, nechal preložiť do slovenčiny jednu modlitebnú knihu a pôrodnícku príručku lekára I. Černaja. Podporoval aj aktivity Slovenského učeného tovarišstva. Na jeho fare v Dubnici nad Váhom pôsobil Ondrej Mesároš, popredný predstaviteľ bernolákovského hnutia. Sám bol literárne činný, ale jeho diela zostali v rukopise.

Bol tiež mecenášom umenia, najmä architektúry. V roku 1760 nechal v Dubnici postaviť kalváriu a prestaval tiež tamojší zámok, postavil aj kostol v Borovciach. Prispel aj k rozvoju kúpeľov v Trenčianskych Tepliciach.

Od roku 1761 bola jeho manželkou Sidónia Baťáňová (hist.: *Batthyány*). Mal dvoch synov: staršieho Štefana (1762 – 1838) a mladšieho Antona (1775 – 1799) a dve dcéry: Jozefínu (vydatá za grófa Františka Jozefa von Windischgrätza) a Máriu (vydatá za grófa Feketeho).

Zomrel v kaštieli v Dubnici nad Váhom. Pochovaný je vo farskom kostole v Trenčíne vedľa svojich predkov.

Referencie
----------

1. ↑  ILEŠHÁZI. In: NOVÁK, Jozef; VÍTEK, Peter. *Lexikón erbov šľachty na Slovensku*. Ilustrácie Ladislav Čisárik. Zväzok II : Liptovská stolica : zemianske rody podľa Matiašovského zbierky erbov. Bratislava : Hajko & Hajková, 2004. 175 s. ISBN 80-88700-60-4. S. 45-46.

Literatúra
----------

* ILEŠHÁZI, Ján Baptista. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok II E – J. Martin : Matica slovenská, 1987. 599 s. S. 484–485.
* BABIČOVÁ, Katarína; HÁBL, Vlastimil; UČNÍKOVÁ, Daniela. *Ilešháziovci : rodová zbierka obrazov : Trenčianske múzeum - palác Zápoľských - expozície stále*. Trenčín : Laugar, 1998. 56 s. ISBN 80-967970-0-X.
* PONGRÁCZ, Denis. *Atlas osobných pečatí I*. Bratislava : JUDr. Mikuláš Trstenský vlastným nákladom, 2019. 1010 s. ISBN 978-80-570-1194-1.
**Ján Beliansky** (\* 17. 11. 1922, Veľký Klíž, Slovensko – † 2. 2. 2008, Cleveland, USA) bol slovenský publicista a krajanský pracovník.

Životopis
---------

Po skončení základnej školy nastúpil do Baťovej školy v Zlíne, po jej absolvovaní sa stal zamestnancom firmy Baťa v Baťovanoch (dnes Partizánske). Roku 1948 emigroval do Rakúska a Talianska, rok nato do Londýna a v roku 1952 do Spojených štátov. 

Tu Beliansky študoval ekonómiu na Pittsburskej univerzite, kde v roku 1964 získal titul B.B.A. Pôsobil v mestách Lakewood, Monessen, Pittsburgh, Detroit, a nakoniec v Clevelande. Počas svojho života sa angažoval v americkom politickom živote, bol prívržencom Republikánskej strany.

Práca
-----

Ako krajanský pracovník, novinár a aktivista, prispieval do slovenskej i exilovej tlače (*Slovák v Amerike, Jednota, Slovenská obrana, Slobodné Slovensko, Furdek*). Bol redaktor a vydavateľ časopisov *Vatra* (1949 – 52) a *Slovak Heritage* (Detroit MI). V 80. rokoch spoluzakladateľ a riaditeľ Slovenského výskumného ústavu v Amerike, ktorý vydal viaceré diela slovenských exilových historikov. 

Až do odchodu do dôchodku bol redaktorom slovenskej časti dvojtýždenníka *Jednota* i tlačového orgánu Prvej katolíckej jednoty. Beliansky bol tiež funkcionár krajanských exilových organizácií a spolkov, zaslúžil sa o humanitárnu pomoc Slovenku a o vydanie mnohých slovenských kníh a časopisov v USA a Kanade.

Počas svojho života bol taktiež tajomníkom Združenia slovenskej mládeže, tajomník Slovenského republikánskeho klubu v Michigane, funkcionár Svetového kongresu Slovákov a začiatkom 70. rokov 20. storočia predseda miestneho Výboru na pomoc slovenským utečencom.

Referencie
----------

1. ↑  S.R.O, VIRTUELITY. *Živá spomienka - Ján Beliansky, 1922 – 2008 – životopis* [online]. www.zivaspomienka.sk, [cit. 2021-07-12]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Vladimír Repka: *Rozhovory z diaľky*. Martin : Matica slovenská, 2000, s. 158 – 170.
* František Vnuk: Predstavitelia slovenskej kultúrnej tvorby : Ján Beliansky. In: *Literárny almanach Slováka v Amerike* (Middletown PA), 1967, s. 118.
*
**SMD** (surface mount devices) sú elektronické súčiastky vhodné na technológiu povrchovej montáže.

SMD súčiastky majú vývody usporiadané do jednej roviny tak, aby ich bolo možné jednoducho položiť na príslušné spoje na doske plošných spojov a tak zaspájkovať. 

Výraznou črtou SMD súčiastok je aj ich miniaturizácia. SMD súčiastky tiež musia odolať teplotám používaným pri spájkovaní (najčastejšie ide o pretavenie v peci s riadeným priebehom teploty).

U integrovaných obvodov sú dve skupiny púzdier pre SMD montáž: vývodové a bezvývodové. 
Vývodové puzdra (staršie PLCC, SOJ; novšie SOP/SSOP/TSSOP, QFP/TQFP) majú vývody zahnuté do roviny rovnobežnej s plochou puzdra, a to buď pod puzdro (v tvare písmena J) alebo u novších púzdier v smere od puzdra (v tvare písmena L).
Bezvývodové majú vytvorené plôšky priamo v rovine puzdra rozmiestnené po obvode puzdra, prípadne sú rozmiestnené na celej spodnej rovine a sú na nich vytvorené guľôčky zo spájky (BGA).
Schéma Východoafrického riftu.
**Východoafrická priekopová prepadlina** (po angl. *Great Rift Valley*, doslova *Veľké zlomové údolie*) je priekopová prepadlina vo východnej časti Afriky. Prebieha tu proces rozpadu - extenzie africkej platne a jej vzďaľovanie od arabskej a jazerá, ktoré sú súčasťou Východoafrickej priekopovej prepadliny: Avalath, Karanie, Oldumi, Abern, Osloj, Salvara, Korsta, Koral, Buisto a Ovperd. Ťahá sa v dĺžke 5 000 km od severu Sýrie na blízkom východe až po stred Mozambiku v juhovýchodnej Afrike. Šírka údolia sa pohybuje v rozsahu 30 až 100 kilometrov a hĺbka od sto po niekoľko tisíc metrov. Na severe sa tento proces začal asi pred 35 miliónmi rokov, v Afrike asi pred 15 miliónmi rokov. Pomenovanie dostala od bádateľa Johna Waltera Gregoryho.

Najsevernejšia časť prepadliny tvorí údolie Biká v Libanone, ktoré oddeľuje pohoria Libanon a Antilibanon. V Izraeli prechádza do údolia Chula nachádzajúceho sa medzi pohorím Galilea a Golanskými výšinami a pokračuje Jordánskym údolím cez Galilejské jazero, Mŕtve more, Arabah, Akabský záliv až po Červené more. Tento segment sa označuje aj ako zlom Mŕtveho mora.

Afarská panva (Danakilská preliačina) v Eritrei je miestom stretu trhlín, z ktorých jedna smeruje Adenským zálivom do Indického oceánu a druhá, ktorá je súčasťou Veľkej priekopovej prepadliny, smerom na juh do východnej Afriky. Najprv prechádza Etiópskou vysočinou, ktorú delí na dve časti, a južnejšie, v oblasti Veľkých afrických jazier, sa rozchádza do Východoafrickej priekopy a Stredoafrickej priekopy.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Východoafrická priekopová prepadlina**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Pamätná tabuľa Slovenskej akadémie vied a umení spolu s pamätnou tabuľou jej predsedu Ladislava Novomeského (1950–51) pri vstupe do budovy
Budova na Štúrovej ulici číslo 9 v roku 2022
**Slovenská akadémia vied a umení** (skrátene **SAVU**) bola vedecká inštitúcia sídliaca v rokoch 1943 až 1953 v budove na Štúrovej ulici číslo 9 v Bratislave. Vznikla odhlasovaním zákona č. 135 Snemu Slovenskej republiky z 2. júla 1942 a jeho vyhlásením o 19 dní neskôr, čím vyvrcholili dlhoročné snahy o inštitucionalizáciu a profesionalizáciu vedy na Slovensku. V roku 1946 bola degradovaná na vedeckú spoločnosť. V rokoch 1950 až 1951 bol jej predsedom básnik a esejista Ladislav Novomeský.

Základom pre vznik Slovenskej akadémie vied a umení bola Slovenská učená spoločnosť konštituovaná v roku 1939 z pôvodnej Učenej spoločnosti Šafárikovej založenej v roku 1926. Organizácia pôvodne fungovala pod patronátom Univerzity Komenského.

V roku 1953 sa pretransformovala na Slovenskú akadémiu vied sídliacu na Štefánikovej ulici s pobočkami po celej Bratislave. Zakladajúce valné zhromaždenie SAV sa konalo 26. júna 1953.

V budove na Štúrovej ulici v súčasnosti sídlia katedry Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (Katedra žurnalistiky, Katedra marketingovej komunikácie, Katedra kulturológie a Katedra porovnávacej religionistiky) a kníhkupectvo Academia.

Referencie
----------

1. 1 2  HUDEK, Adam. Vznik a vývoj Slovenskej akadémie vied a umení v rokoch 1942 – 1945. *Forum Historiae* (forumhistoriae.sk), 2011, čís. 1, s. 37 – 55. Dostupné online [cit. 2017-09-06].
2. ↑  SAV, vs. *SAV - O nás - História* [online]. SAV - O nás - História, [cit. 2020-07-30]. Dostupné online.
3. ↑  DOSKOČIL, Zdeněk. Ladislav Novomeský v čele Slovenské akademie věd a umění (1950–1951). In: Studia Historica Nitriensia / Nitra : Katedra histórie Filozofickej fakulty Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre, Vol. 21, č. 2 (2017), s. 348-365
4. ↑  TERAZ.SK. *Slovenská akadémia vied vznikla v roku 1953* [online]. TERAZ.sk, 2014-09-26, [cit. 2020-07-30]. Dostupné online.

Ďalšia literatúra
-----------------

* KOVÁČ, Dušan, a kol. *Dejiny Slovenskej akadémie vied*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 2014. 687 s. ISBN 978-80-224-1316-9. S. 69 – 86.

Pozri aj
--------

* Slovenská akadémia vied
* Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave
* Katedra žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
* Katedra marketingovej komunikácie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Východné Prusko*Ostpreußen***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Pruské vojvodstvo | **1772 – 1829****1878 – 1945** | Sovietsky zväz → Poľská ľudová republika → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Königsberg |
| Rozloha | 36 993 km² (1905) |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 2 025 741 (1905)  |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | Provincia Pruského kráľovstva |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Pruské vojvodstvo | Pruské vojvodstvo |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Sovietsky zväz | Sovietsky zväz |
| Poľská ľudová republika | Poľská ľudová republika |

 |

 |

**Východné Prusko** bola jedna z oficiálnych provincií Pruska. Nachádzalo sa medzi riekami Visla a Nemunas pri morskom pobreží. Hlavné mesto Kráľovec (po nemecky Königsberg, dnes Kaliningrad). Malo rovinatý povrch a nachádzalo sa tu veľa jazier a borovicových lesov.

Je to územie, ktoré pôvodne dalo meno celému Prusku, pretože tu v rokoch 1226 - 1283 Rád nemeckých rytierov podmanil pohanských Prusov. Do roku 1525 to bolo územie Rádu nemeckých rytierov, potom svetské vojvodstvo pod poľskou nadvládou. Roku 1618 pripadlo definitívne Brandenbursku (brandeburským Hohenzollernovcom; už od 16. storočia boli poverení správou územia), čím vznikol základ budúceho veľkého Pruska. Názov „Východné Prusko" (dovtedy Prusko, staré Prusko) bol zavedený v roku 1773.

Roku 1919, po prvej svetovej vojne, bolo územie oddelené od zvyšného Nemecka tzv. poľským koridorom. 

V medzivojnovom období malo 39 076 km², v 30. rokoch 20. storočia 2,3 miliónov obyvateľov. Významný bol chov koní, jantárový priemysel, rybolov, pestovanie obilia a zemiakov. Časti („vládne okresy"): Západné Prusko, Kráľovec, Olsztyn (po nem. Allenstein), Gusev (po nem. Gumbinnen).

Po druhej svetovej vojne severná polovica pripadla ZSSR (dnes Rusko) - tzv. Kaliningradská enkláva a južná polovica pripadla Poľsku.
**SN 1572** (iné názvy: **Supernova 1572**, **Tychova hviezda**, **Tychova nova**) bola supernova v súhvezdí Kasiopeja, jedna z mála supernov viditeľných voľným okom. Všeobecne sa hovorí, že ako prvý ju objavil Tycho Brahe 11. novembra. V čase objavu bola jasnejšia ako Venuša. V maxime svojej jasnosti dosiahla jasnosť -4,1 mag. V marci 1574 sa jej jasnosť znížila pod hranicu viditeľnosti voľným okom. Bola známa pod menom „cudzia hviezda", či „hviezda-pútnik". Svoje terajšie meno dostala až o dve storočia neskôr.

Jej skutočným objaviteľom bol pravdepodobne Wolfgang Schuler, ktorý ju zbadal už 6. novembra, taktiež aj Talian Francesco Maurolico si ju všimol skôr než Brahe.

Zvyšok supernovy objavili vedci obsluhujúci ďalekohľad na Mount Palomare v 60. rokoch 20. storočia. Pri výbuchu išlo pravdepodobne o supernovu typu Ia. Biely trpaslík prijíma hmotu od svojho sprievodcu, zväčša hviezdneho obra, keď však presiahne Chandrasekharovu medzu nasleduje výbuch. Tento druh supernovy obyčajne nevytvorí takú obálku ako supernovy typu II (napríklad SN 1054). Zvyškový plyn uniká od miesta výbuchu rýchlosťou 9 000 km/s. 

V októbri 2004 vyšiel článok v časopise Nature, ktorý ohlasoval objav hviezdy typu G2, podobnej nášmu Slnku, ktorá bola pravdepodobne oným spoločníkom bieleho trpaslíka. Výskum, publikovaný v marci nasledujúceho roku, odhalil ďalšie detaily o tejto hviezde: dostala označenie Tycho G, pred výbuchom patrila k hviezdam hlavnej postupnosti alebo podobrom, výbuch však odstránil hmotu z vonkajších vrstiev hviezdy, čím sa znížila jej hmotnosť. Rýchlosť hviezdy je asi 136 km/s, viac ako 40× rýchlejšie než susedné hviezdy, čo je najsilnejší dôkaz toho, že bola spoločníkom hviezdy, ktorá vybuchla. 

SN 1572 sa spája s rádiovým zdrojom G.120·1+1·4. Jeho zdanlivý priemer je 3,7 uhlovej minúty a leží približne 7 500 svetelných rokov od Zeme.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálHviezdny portál |
**Nikarchos** (starogr. *Νίκαρχος* – *Nikarchos*) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 272 pred Kr.

Nikarchos, syn Fyssia z Élidy, bol na 127. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení. Zápasenie (palé) sa stalo olympijskou disciplínou v roku 708 pred Kr. Podobalo sa nášmu „*gréckorímskemu"*; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.

Socha olympionika Nikarcha stála kedysi v posvätnom okrsku Olympie. Podstavec tejto sochy i s nápisom (*IvO 175*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) bol objavený západne od olympijského Prytaneia („*Úradovne predstavených"*).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 175*
2. 1 2  Lando Ferretti, *Olimpiadi: 776 a. C. - 1960, Díl 3*, str. 265
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 113.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 38.
6. ↑  *American journal of archaeology*, str. 224

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Cudná Barbora** je prvá opereta, ktorú skomponoval Oskar Nedbal. Premiéra sa konala 14. septembra 1910 vo Vinohradskom divadle v Prahe. V nasledujúcom roku ju uviedli aj vo Viedni. Opereta mala istý úspech, ktorý stačil na to, aby naštartoval Nedbalovu kariéru operetného skladateľa. Libreto napísali Rudolf Bernauer a Leopold Jacobsen. Nebolo príliš kvalitné. Z hudobnej stránky chýba operete salónny valčík. Autor využíva české hudobné motívy, aj keď dej operety sa odohráva v Anglicku, čo spôsobuje istý nesúlad. Najväčším kladom operety je skvelá inštrumentácia diela.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

### I. dejstvo

Lord Halifax presadil zákon, podľa ktorého ak muž kompromituje ženu, musí si ju vziať.

V hostinci U cudnej Barbory sa Halifax stretáva s Pittifoxom, ktorý mu má vrátiť ľúbostné listy, ktoré kedysi písal Pittifoxovej žene. Tú chce Halifax v hostinci aj navštíviť, ale pomýli si dvere a skončí v izbe u Barbory. Barbora nie je príliš cudná a keďže sa jej Halifax veľmi páči tak situáciu využije a zburcuje ľudí v hostinci.

### II. dejstvo

Na základe vlastného zákona si Halifax musel Barboru vziať. Neprejavuje však o ňu záujem. Na plese sa Barbora snaží prebudiť manželovu žiarlivosť a preto začne koketovať s mladým poručíkom Johnym. Halifax to však opláca koketovaním s Johnyho milou Kitty.

### III. dejstvo

Nešťastná Barbora uteká domov k rodičom. Halifax však medzitým zistil že ju vlastne miluje, takže ide pre ňu, aby si ju odviedol. Kitty a Johny sa tiež udobria.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Španielsky štátŠpanielske kráľovstvo*Estado EspañolReino de España***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Druhá španielska republika | **1939 – 1975** | Španielsky prechod k demokracii → Maroko → Saharská arabská demokratická republika → Rovníková Guinea → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Hymna:** *Marcha Granadera* |
| **Motto:** *Una, Grande y Libre* |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Burgos (1936-1939)Madrid(1939-1975) |
| Rozloha | 796 030 km² (1940) |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 35 563 535 (1975) |
| Jazyky | Španielčina |
| Náboženstvo | rímskokatolícke |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | autokratická vojenská diktatúra |
| Mena | Španielska peseta |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Druhá španielska republika | Druhá španielska republika |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Španielsky prechod k demokracii | Španielsky prechod k demokracii |
| Maroko | Maroko |
| Saharská arabská demokratická republika | Saharská arabská demokratická republika |
| Rovníková Guinea | Rovníková Guinea |

 |

 |

**Frankistické Španielsko** (tiež historicky známe ako **Nacionalistické Španielsko** počas Španielskej občianskej vojny) odkazuje na obdobie španielskej histórie medzi rokmi 1939, keď Francisco Franco prevzal kontrolu nad Druhou španielskou republikou po tom, čo vyhral občiansku vojnu, až do Francovej smrti v roku 1975.

Počas občianskej vojny bolo Francovým cieľom premeniť Španielsko na totalitný štát ako bolo nacistické Nemecko a fašistické Taliansko. Po porážke síl Osi v druhej svetovej vojne sa vyvinulo na klasický autokratický režim a Franco sa dištancoval od ideológie fašizmu. Časti Španielska ktoré boli pod kontrolou povstaleckých síl počas obdobia pred vznikom tohto štátu sa nazývali Nacionalistické Španielsko.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Francoist Spain na anglickej Wikipédii.*
Koch, Neff und Volckmar GmbH
**Logistický manažment** (iné názvy: **manažment logistiky, manažérstvo logistiky, riadenie logistiky, logistické riadenie**; angl. *logistics management*) je riadenie procesov pri vytváraní a praktickom uplatňovaní logistického systému podniku tak, aby dané toky (hmotné, nehmotné, informačné, peňažné) prebiehali plynule, čo možno najrýchlejšie a najhospodárnejšie. Pojem sa niekedy považuje za synonymum supply chain management (manažérstva dodávateľského reťazca).

Logistický systém je usporiadaná množina umelých (technických) a ľudských prvkov a väzieb medzi nimi, kooperujúcich pri plánovaní a realizácii logistických reťazcov vyvolaných podnikom.

Podnik označujeme za logisticky riadený, ak sa v ňom uplatňuje kooperatívny štýl riadenia plne podriadených uspokojovaniu potrieb zákazníkov pri dlhodobej ziskovosti. Činnosť všetkých participujúcich útvarov v ňom je logisticky prepojená a zladená (integrovaná) v záujme dosiahnutia synergického efektu v logistike.
**Nikanor** alebo **Nikanór** (starogr. *Νικάνωρ* – *Nikanor*, iný prepis: *Nikanór*) bol olympijský víťaz v pankratiu dorastencov v roku 89.

Nikanor, syn Sóklea z Efezu, bol na 217. olympijských hrách v roku 89 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu dorastencov. Pankration dorastencov zaradili do olympijského programu na 145. hrách v roku 200 pred Kr.

Jeho olympijské víťazstvo je uvedené na poškodenom nápise (nápis: *IvO 227*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) podstavca (rozlomeného na štyri kusy) jeho nezachanej sochy, objaveného východne od Diovho chrámu v Olympii. Sochu olympionika Nikanora na toto posvätné miesto venoval jeho brat Diodóros.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 110.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 250.
4. 1 2  Inscriptiones Graecae, *IvO 227*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Woodstock festival v roku 1969
**Kontrakultúra** je protest proti dominantnej kultúre, masovej alebo populárnej kultúre v určitom časopriestorovom vymedzení a odmietanie jej noriem, hodnôt, štandardov, stereotypov a spôsobu života. Historickým príkladom kontrakultúry sú husitské hnutia, niektoré vetvy trubadúrov alebo Francois Villon v stredoveku; protihabsburgské povstania a vzdelanci 17. storočí, jakobíni pred Francúzskou revolúciou; modernisti a avantgardné hnutia na prelom 19. a 20. storočia, davisti v 1. ČSR, partizáni vo vojnovom období, antistalinistické prúdy v 50. rokoch, študentské hnutia 60. rokov, punk a underground v 70. rokoch, gothic a metal v 80. rokoch, grunge v 90. rokoch alebo alterglobalistické hnutie v súčasnosti.

Podľa M. Soukupa kontrakultúra označuje príslušníkov určitej sociálnej skupiny, ktorá je odmietaná majoritnou spoločnosťou a vymedzuje sa proti nej určitými znakmi. Termín kontrakultúry je možné chápať v intenciách protestných hnutí 60. rokov ako označenie pre príslušníkov sociálnej skupiny bojujúcej priamo či nepriamo proti establišmentu a zároveň ako vytváranie vlastnej alternatívnej kultúry. Súčasťou každej kontrakultúry je vlastná ideológia – vlastná sebareflexia a reflexia sveta, vyjadrovacie prostriedky, životný štýl, názor, móda a symboly.

Referencie
----------

1. ↑  SOUKUP, M. 2012. Kultura : Presumpce neviny tohto pojmu. Jak se zrodil a jak různorode se rozvíjel klíčový pojem (tři hlavní přístupy). In Culturologia- The Journal Of Culture. Roč. 1, č.1. Praha: Česká kulturologická společnost ve spolupráci s Katedrou teorie kultury FF UK, 2012. ISSN 1805-2886, s.5.
2. ↑  *Establishment alebo establišment ako pojem na deskripciu negatívne chápanej neo-konzervatívnej alebo neoliberálne-trhovej vládnúcej triedy spoločnosti a jej štruktúr (propojenie súkromného a štátneho sektora) v intenciách západných krajín 60. rokov.* PERNÝ, L. 2014. *Hudobná kontrakultúra na prelome 60. a 70. rokov 20. storočia v kulturologickej perspektíve I.* Nitra: Katedra kulturológie FF UKF. 84 s. ISBN 978-80-558-0677-8, s.11
3. ↑  PERNÝ, L. 2014. *Hudobná kontrakultúra na prelome 60. a 70. rokov 20. storočia v kulturologickej perspektíve I.* Nitra: Katedra kulturológie FF UKF. 84 s. ISBN 978-80-558-0677-8, s.11
4. ↑  MISTRÍK, E. 1998. Dominanta a alternatíva. In : Súčasné subkultúry mládeže. Bratislava: Slovenská sociologická spoločnosť pri SAV, 1998. 69 s. ISBN 80-85447-08-8, s.5

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Heavy Tank M6
**Heavy Tank M6** bol americký ťažký tank z obdobia druhej svetovej vojny. Tank bol vyvíjaný od roku 1940 do roku 1942. Medzi novembrom 1940 a februárom 1943 bolo vyrobených celkom 40 vozidiel overovacej série, pôvodne označených **T1**, ale vozidlo sa nezúčastnilo žiadnej akcie. Dôvodom bola ako logistická náročnosť na lodný priestor, ktorý by si taký tank vyžiadal pri transporte na zámorské bojisko (dvojnásobný oproti tanku M4 Sherman) tak očakávané problémy, ktoré by príslušné vozidlo muselo prekonávať pri útočných operáciách, vzhľadom k svojej hmotnostnej nekompatibilite s existujúcim ženijním vybavením US Army. Vozidlo napriek tomu poslúžilo pri vývoji progresívnych konštrukčných prvkov neskôr uplatnených na sériových stredných tankoch americkej armády, ako napríklad hydraulického pohonu otáčania veže, systému stabilizácie výzbroje, alebo technológie výroby odlievaného pancierovania.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku M6 Heavy Tank na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Americké obrnené vozidlá druhej svetovej vojny |
| --- |
| Ľahké tanky | 
* M2
* M3 Stuart
* M5 Stuart
* M22 Locust
* M24 Chaffee
* Marmon-Herrington CTLS

 |
| Stredné a ťažké tanky | 
* M2
* M3 Lee
* M4 Sherman
* M26 Pershing

 |
| Samohybné delá | 
* M7 Priest
* M8 Scott
* M12 Gun Motor Carriage
* M40 GMC
* M3 Gun Motor Carriage
* M16 Multiple Gun Motor Carriage
* M5 Gun Motor Carriage
* T34 Calliope

 |
| Stíhače tankov | 
* M10 Wolverine
* M18 Hellcat
* M36 Jackson

 |
| Obrnené polopásové vozidlá | 
* M2 Half Track Car
* M3/M5 Half Track Personnel Carrier
* M4 Mortar Carrier
* T30 Half Track

 |
| Obojživelné vozidlá | 
* Landing Vehicle Tracked
* DUKW

 |
| Obrnené automobily | 
* M8 Greyhound
* M3 Scout Car 'White'
* M20 Armored Utility Car
* T17 Deerhound / Staghound
* T18 Boarhound

 |
| Experimentálne vozidlá | 
* M38 Wolfhound
* T1/M6 Heavy Tank
* T28
* Assault Tank T14
* T29
* T30
* T20
* T7 Combat Car
* T-16
* T-3 Half Track
* T54 Gun Motor Carriage
* T40/M9 Tank Destroyer
* T-19
* 8in Howitzer Motor Carriage T84
* T92 Howitzer Motor Carriage
* Light Tank T7/Medium Tank M7
* T88 Gun Motor Carriage

 |
Toto je článok o pojme „hebrejská biblia". O kánone textov judaizmu pozri *Tanach.*
**Hebrejská biblia** je pojem označujúci spoločné časti židovského a kresťanského kánonu. Mnohí biblisti ho používajú ako neutrálny pojem, ktorý sa uprednostňuje pred málo známym židovským termínom *Tanach* a kresťanským termínom *Starý zákon*, negatívne poznačeným tzv. substitučnou teológiou.

Označenie *hebrejská* sa vzťahuje buď na hebrejský jazyk, v ktorom bola väčšina spisov hebrejskej biblie napísaná, alebo k národu Hebrejov, čiže starovekých Izraelitov.

Pretože termín „hebrejská biblia" sa vzťahuje iba na tie časti kánonov, ktoré majú obidve náboženstvá spoločné, nezahŕňa tzv. deuterokanonické spisy, ktoré sú obsiahnuté v tzv. alexandrijskom kánone preloženom do hovorovej gréčtiny pod názvom Septuaginta. Deuterokanonické spisy uznávajú ako kanonické katolícka aj pravoslávne cirkvi. Ich kanonicitu odmietajú protestantské cirkvi. Zjednodušene teda možno povedať, že termín hebrejská biblia sa kryje s pojmom Starý zákon tak, ako ho chápu protestanti.

Pozri aj
--------

* Tanach
* Tóra
* Septuaginta
* Starý zákon
* Biblia
Sigmoida
**Logistická funkcia** alebo **logistická krivka** je reálna matematická funkcia definovaná ako

{\displaystyle f(t;a,m,n,\tau )=a{\frac {1+me^{-t/\tau }}{1+ne^{-t/\tau }}}\!},
kde *f* je funkčná hodnota, *t* je nezávisle premenná a *a, m, n,* a *τ* sú reálne parametre. Nezávisle premennú označujeme ako *t*, keďže logistické funkcie sa často používajú na modelovanie vývoja v čase. V počiatočnej fáze je rast funkcie približne exponenciálny, neskôr sa spomaľuje a nakoniec sa asymptoticky zastaví. Logistická funkcia sa často používa v empirických vedách na modelovanie rastu populácií, koncentrácií, a pod.

Sigmoida
--------

Dôležitým špeciálnym prípadom logistickej funkcie je tzv. sigmoida, čo je logistická funkcia s parametrami *a* = 1, *m* = 0, *n* = 1 a *τ* = 1, čiže

{\displaystyle P(t)={\frac {1}{1+e^{-t}}}.\!}
Táto funkcia je riešením nelineárnej diferenciálnej rovnice prvého rádu

{\displaystyle {\frac {dP}{dt}}=P(1-P)\!}
s okrajovou podmienkou P(0) = 1/2. Často sa používa ako sponová funkcia (*link function*) v štatistických modeloch (logistická regresia).

Aplikácie
---------

Logistické krivky sa objavujú ako riešenie rôznych matematických modelov napríklad v demografii, biológii a ekonómii.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Logistická funkce na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Úloha binárnej klasifikácie - logistická regresia
Prof.hc.Dr.Ing.e.h. **Felix Heinrich Wankel** (\* 13. august 1902, Lahr – † 9. október 1988, Heidelberg) bol nemecký mechanik a konštruktér. Je po ňom pomenovaný Wankelov motor.

Felix Wankel bol konštruktér bez vyššieho vzdelania. Zaoberal sa problémom utesnenia strojových častí, ktoré sa pohybujú v prostredí s vysokým tlakom a teplotou. Napriek nedostatku vzdelania sa v tomto odbore stal špecialistom. 

V období medzi prvou a druhou svetovou vojnou vyrástla v Lindau jeho súkromná dielňa v ozajstný závod, ktorý niesol názov *Wankel-Versuchs-Werkstätten* (*Wankelove pokusné dielne*). V tomto závode prebiehal v spolupráci s leteckým ústavom počas druhej svetovej vojny vývoj rozvodových posúvačov leteckých motorov. Rotačný posúvač, ktorý Wankel navrhol, umožňoval lepšie plnenie motora a zvýšenie jeho otáčok a výkonu. Koniec vojny a pokles záujmu o piestové spaľovacie motory v letectve bol príčinou prerušenia prác. 

Wankel sa zaoberal aj motormi s rotujúcimi piestami, ktoré čelia ťažkostiam súvisiacim s utesnením ich piesta v skrini motora. Dokladom jeho záujmu sú patenty z rokov 1929 a 1934. Ku koncu druhej svetovej vojny bol Wankelov závod zničený. 

Princíp fungovania Wankelovho motora
O niekoľko rokov po vojne bol za podpory *Združenia nemeckých priemyselníkov* vybudovaný v meste Lindau nový ústav a Wankela poverili jeho vedením. Od roku 1951 došlo ku kontaktom medzi Wankelovým ústavom a firmou NSU Motorenwerke. Výsledkom spoločného vývoja je aj Wankelov motor

Autoritné údaje: * GND: 119370026
* ISNI: 0000 0001 1663 3759
* LCCN: nr96011177
* NK ČR: stk2009428730
* VIAF: 67274554
* WorldCat: lccn-nr96011177
**Nikasylos** (starogr. *Νικασύλος* – *Nikasylos*) bol olympijský víťaz v zápasení v starovekom Grécku.

Nikasylos z Rodu bol v Olympii korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení. Dátum jeho olympijského víťazstva je neznámy. Zápasenie (*palé*) zaradili do programu olympijských hier v roku 708 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Nikasyla zaznamenal grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias. Sám autor o tom píše: *"Keď mal osemnásť, Eliďania ho vylúčili zo zápasov medzi chlapcami, ale medzi mužov ho prijali, lebo ako vieme, že skutočne zvíťazil. Neskôr bol tiež vyhlásený za víťaza v Nemei a v Isthmii. V dvadsiatom prvom roku života sa ho ale zmocnila smrť, ešte skôr než sa mohol vrátiť domov na Rodos.*" Pausanias tiež uvádza, že v olympijskej *Altide* sa týčila socha, ktorú zhotovili na počesť jeho víťazstva.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hugh M. Lee, *The program and schedule of the Ancient Olympic games*, str.32.
2. 1 2 3  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 458.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,14,4.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Eva Križanová** (\* 18. jún 1932, Bratislava – † 16. november 2021, Bratislava) bola jednou zo zakladateľských osobností slovenskej pamiatkovej starostlivosti.

Životopis
---------

Narodila sa v rodine pedagógov. Otec Alexander Orgoník (\* 19. apríl 1897, Senica – † 10. marec 1980) pracoval na Povereníctve školstva a matka Jozefína Orgoníková bola učiteľka. Dcéra Eva bola ich jediné dieťa.

Prvýkrát sa vydala už ako 18-ročná. Manžel Vladimír Križan ju nasmeroval na štúdium dejín umenia, hoci Eva bola prijatá na štúdium medicíny.

Z manželstva s Vladimírom Križanom sa narodil syn Ján. V roku 1959 sa vydala druhýkrát za svojho kolegu - architekta Ing. arch. Milana Križana, s ktorým sa zoznámili pri výskumnej činnosti - venovali sa ako spoluautori Súpisu pamiatok na Slovensku. S ním mala ďalšie dve deti - Zuzanu a Petra.

Eva Križanová bola jednou zo zakladateľských osobností slovenskej pamiatkovej starostlivosti.

Stála pri zrode Pamiatkového ústavu a s ochranou pamiatok spojila celý svoj profesionálny aj osobný život.

Ešte počas štúdií odboru dejín umenia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, ako žiačka doc. Václava Wagnera, doc. Alžbety Günterovej-Mayerovej a doc. Václava Mencla, zamerala svoju pozornosť na podrobné poznanie architektonických pamiatok.

Po ukončení štúdia v roku 1955 sa zapájala do podrobného terénneho výskumu pamiatkového fondu, podieľala sa na náročných prácach s identifikáciou a súpisom pamiatok na Slovensku. Po ukončení odboru dejín umenia v kombinácii s národopisom v roku 1955 pracovala celý profesionálny život v Štátnom ústave Pamiatkovej starostlivosti až do roku 1990.

Široké spektrum predstavuje jej práca v oblasti propagácie pamiatok - publikovala odborné články, štúdie a intenzívne sa aktivizovala v prednáškovej činnosti.

Tvorba
------

* 1955 - Štátny hrad Trenčín a okolie
* 1963 - Oravský hrad a okolie
* 1969 - Slovenské hrady a kaštiele
* 1987 - Slovenské hrady, zámky a kaštiele
* 1990 - Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku
* 1990 - Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku: turistický lexikon
* 1990 - Hrady a zámky v Československu: Premeny slohov a životného štýlu

Ocenenia
--------

* 2008 - Cena Alžbety Güntherovej-Mayerovej

Referencie
----------

1. ↑   *Cena Pamiatkového úradu SR* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2021-12-14]. Dostupné online.
**Dmitrij Jurievič Kondratiev** (rus. Дмитрий Юрьевич Кондратьев; \* 25. máj 1969, Irkutsk) je pôvodne pilot ruského vojenského letectva, od júla 1997 do júla 2012 bol kozmonautom, členom oddielu kozmonautov CPK. Na svoj prvý kozmický let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), odštartoval 15. decembra 2010 a vo vesmíre strávil 159 dní.

Život
-----

### Mladosť

Pochádza zo sibírskeho Irkutsku, mladosť prežil v strednej Ázii. Roku 1986 dokončil strednú školu v Alma-Ate, potom študoval na Kačinskej vojenskej vysokej leteckej škole, absolvoval ju v roku 1990.

Po škole slúžil v učebnej leteckej jednotke na Urale, od októbra 1990 bol preložený na Ďaleký východ, do Amurskej oblasti. Po roku bol prevelený do Karélia. Roku 1997 získal kvalifikáciu vojenského letca 1. triedy. 

### Kozmonaut

Prihlásil sa do výberu kozmonautov, 28. júna 1997 získal odporúčanie Štátnej medzirezortnej komisie k výcviku a 26. decembra 1997 bol zaradený do oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.

Od januára 2000 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V máji 2000 získal druhý diplom na Moskovskej štátnej univerzite ekonómie, štatistiky a informatiky, kde študoval odbor informačné systémy.

Bol zaradený do zálohy Expedície 5, prípravu posádka začala v marci 2001, Expedícia 5 štartovala v júni 2002. Koncom roka 2003 bol zaradený do záložnej posádky Expedície 13, začiatkom nasledujúceho roka prešiel do hlavnej posádky rovnakej expedície, ktorú tak tvorili Pavel Vinogradov, Daniel Tani a Kondratiev. Roku 2005 ale z posádky vypadol.

V auguste 2007 bol zaradený do záložnej posádky Expedície 20 (odštartovala v máji 2009). Paralelne sa od júla 2008 pripravoval na let v posádke Expedície 25. V apríli 2009 bol preradený do zálohy pre Expedíciu 24 (štart v máji 2010). V júli 2009 bol súčasne vymenovaný do hlavnej posádky Expedície 26, štart v lodi Sojuz TMA-20 sa napokon uskutočnil v decembri 2010.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: rev. 2009-08-14, [cit. 2009-10-13]. Kapitola Дмитрий Юрьевич Кондратьев. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑  Пресс-служба Роскосмоса. *Предварительный план-график экспедиций на МКС и смен экипажа на кораблях «Союз» (с июня 2008г. По ноябрь 2010г.)* [online]. Moskva: Roskosmos, 2008-09-21, [cit. 2009-05-21]. [ďalej len Roskosmos]. Dostupné online. (po rusky)
3. ↑  IVANOV, Ivan, a kol. *Космическая энциклопедия astronóm* [online]. Moskva: rev. 2009-08-07, [cit. 2009-08-09]. Kapitola Планируемые полёты. Dostupné online. (po rusky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dmitrij Kondratěv na českej Wikipédii.*



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |