recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nositeľ Nobelovej cenyNositeľ Nobelovej ceny

**Lawrence Robert Klein** (\* 14. september 1920, Omaha, Nebraska, USA – † 20. október 2013, Gladwyne, Pensylvánia) bol americký ekonóm a nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu.

Životopis
---------

Narodil v Omahe, v štáte Nebraska, rovnako ako jeho starší brat a mladšia sestra. Navštevoval verejnú školu v Omahe, kde získal základy z matematiky, angličtiny, cudzích jazykov a histórie. 

Skúsenosti z dospievania počas Veľkej hospodárskej krízy mali hlboký vplyv na jeho intelektuálnu a profesionálnu kariéru. Vysokoškolský život mu dal základ pre pochopenie tejto skúsenosti a rozvíjať tak určité analytické zručnosti pre riešenie dôležitých ekonomických aspektov tejto éry. Ďalšie dva kroky v jeho vzdelávaní a kariérneho rozvoja však boli zásadné. Študoval na MIT pod významným ekonómom Paulom Samuelsonom. Po dokončení jeho diplomovej práce bolo ďalším dôležitým krokom pripojenie sa k ekonomickému tímu na Univerzite Cowles Commission v Chicagu. V Chicagu sa pohyboval medzi osobnosťami ako: Trygve Haavelmo, Tjalling Koopmans, Theodore Anderson, Leonid Hurwicz, Herman Rubin, Kenneth Arrow, Don Patinkin, Herman Chernoff, Herbert Simon a ostatnými. Na univerzite sa zoznámil a vzal si Soniu Adelsonovú, jeho druhú manželku. Leto roku 1947 strávil v Ottawe, kde sa zúčastnil stavať prvý z radov ekonometrických modelov pre kanadskú vládu. Keď sa vrátil do USA na jeseň 1948, pridal sa k personálu Národného úradu pre ekonomický výskum na pozvanie Arthura Burnsa na post doktorský grant.

V roku 1980 získal Nobelovú cenu za konštrukciu ekonomických kojunkturálnych modelov a ich použitie pri analýzach hospodárskej politiky.

Externé odkazy
--------------

* Stránka Nobelovej ceny

  


| * z
* d
* u
Nositelia Nobelovej ceny za ekonómiu |
| --- |
| 
* Milton Friedman (1976)
* Bertil Ohlin / James Meade (1977)
* Herbert Simon (1978)
* Theodore Schultz / Arthur Lewis (1979)
* Lawrence Klein (1980)
* James Tobin (1981)
* George Stigler (1982)
* Gérard Debreu (1983)
* Richard Stone (1984)
* Franco Modigliani (1985)
* James M. Buchanan (1986)
* Robert Solow (1987)
* Maurice Allais (1988)
* Trygve Haavelmo (1989)
* Harry Markowitz / Merton Miller / William Forsyth Sharpe (1990)
* Ronald Coase (1991)
* Gary Becker (1992)
* Robert Fogel / Douglass North (1993)
* John Harsanyi / John Forbes Nash / Reinhard Selten (1994)
* Robert Lucas, Jr. (1995)
* James Mirrlees / William Vickrey (1996)
* Robert C. Merton / Myron Scholes (1997)
* Amartya Sen (1998)
* Robert Mundell (1999)
* James Heckman / Daniel McFadden (2000)

 |
| 
* 1969 – 1975
* **1976 – 2000**
* 2001 – 2025

 |

Autoritné údaje: * BnF: 122777496
* GND: 119283271
* ISNI: 0000 0001 1063 139X
* LCCN: n79089349
* NK ČR: jn20000603408
* VIAF: 54207937
* WorldCat: lccn-n79089349
**Tatiana Melasová** (\* máj 1982, Senec) je slovenská spisovateľka, ktorá debutovala autobiografickým románom *Tovar* (Marenčin PT, 2010).

Život
-----

Narodila sa v máji 1982 v Senci. Absolvovala Hotelovú akadémiu Ľudovíta Wintera v Piešťanoch, ktorú úspešne ukončila v roku 2003. Od svojich pätnástich rokov bola závislá od drog, následkom čoho sa deväť rokov živila prostitúciou. V roku 2009 nastúpila na liečenie u Vladimíra Schwandtnera v Budmericiach, kde napísala autobiografický román *Tovar*. Podnetom bola Schwandtnerova iniciatíva počas nakrúcania jej spovedí na videokameru ako súčasť terapie. Od decembra 2009 Melasová píše o svojich skúsenostiach na blogu *SME*.

*Tovar*
-------

Román je osobnou výpoveďou autorky najmä o skúsenostiach s drogami a prostitúciou. Vydalo ho vydavateľstvo Marenčin PT v roku 2010 a zároveň bol publikovaný aj ako zvuková kniha v Slovenskej knižnici pre nevidiacich.

Názov knihy metaforicky vyjadruje podstatu prostitúcie a postavenie prostitútky. Príbeh je rozprávaný v prvej osobe – rozprávačom je protagonistka románu Melisa, ktorá sa po nástupe na prestížnu strednú školu dostane do okruhu kamarátov, pri ktorých začala experimentovať s heroínom. Závislosť ju priviedla až k prostitúcii. Po niekoľkých neúspešných liečeniach sa opäť upadla do závislosti a zháňania financií prostitúciou. V závere sa hlavná postava dostáva do starostlivosti liečiteľa v Budmericiach. Dielo sa vyznačuje autentickosťou (najmä žargónom) a naturalistickým podaním deja.

Dielo
-----

* 2010 – *Tovar*, Albert Marenčin – Vydavateľstvo PT, ISBN 9788081140594
* 2010 – *Tovar*, Slovenská knižnica pre nevidiacich Mateja Hrebendu, ISBN 9788081107153 (CD-ROM)
* 2010 – *Tovar*, Slovenská knižnica pre nevidiacich Mateja Hrebendu, ISBN 9788081107160 (online)

Referencie
----------

1. ↑  *Absolventi školy šk.rok1996/97 až 2010/11 : školský rok 2002/2003*, Piešťany: Hotelová akadémia Ľudovíta Wintera, 2011 (vyd. 2011-12-14), dost. 2014-08-26
2. ↑  *Tatiana Melasová : Tovar*, Bratislava: Marečin PT, 2010 (vyd. 2010-04-12), dost. 2014-08-26
3. ↑  Rosinová, Katarína (2011), „Sex, drogy... a láska", *Trnavský hlas*, 2011-09-06, dost. 2014-08-26
4. 1 2  Svoradová, Veronika (2010), „Príbeh ako svedectvo : Tatiana Melasová: Tovar, Bratislava, Marenčin PT 2010", *Knižná revue* 20 (14-15), ISSN 1210-1982,
5. ↑  Tatiana Melisa Melasová, Blog.sme.sk
6. ↑  *Knižné novinky – november 2010*, Levoča: Slovenská knižnica pre nevidiacich Mateja Hrebendu, 2010 (vyd. 2010-11), dost. 2014-08-26
7. ↑  Zvolenská, Dominika (2012), „Tovar", *Prosocio* 4 (4): 11,

Externé odkazy
--------------

* Blog na stránkach *SME*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7948 348X
* NK ČR: jx20100524011
* VIAF: 121299950
Súradnice: 40°42′26″S 74°00′37″Z﻿ / ﻿40,707222°S 74,010278°Z﻿ / 40.707222; -74.010278

Federal Hall National Memorial (predtým *Federal Hall* či *US Customs House*) na križovatke Wall Street a Broad Street.
**Federal Hall** bola budova na 26 Wall Street na Dolnom Manhattane v meste New York v Spojených štátoch postavená v roku 1700. 

Slúžila najskôr ako radnica mesta New York, potom ako prvé sídlo kongresu Spojených štátov amerických po prijatí Ústavy. Bola tiež miestom, kde v roku 1789 prebehla inaugurácia Georga Washingtona ako prvého prezidenta Spojených štátov. Túto udalosť symbolizuje bronzová socha na schodoch pred dnešnou podobou tejto budovy postavenej medzi rokmi 1834 a 1842 ako **US Customs House**.

Pôvodná Federal Hall bola zbúraná v roku 1812. Dnešná verzia nesie meno **Federal Hall National Memorial** a slúži ako múzeum oslavujúce udalosti, ktoré sa udiali na tomto mieste. Expozícia zahrňuje interaktívne miestnosti venované americkej Ústave či listine práv, ktorá tu bola prednesená prvému Kongresu Jamesom Madisonom.

Galéria
-------

* Pôvodná Federal Hall, sídlo Kongresu. Obraz z roku 1790 od Amosa Doolittlea.Pôvodná Federal Hall, sídlo Kongresu. Obraz z roku 1790 od Amosa Doolittlea.
* Bronzová socha Georgea Washingtona na schodoch pred Federal Hall National Memorial.Bronzová socha Georgea Washingtona na schodoch pred Federal Hall National Memorial.
* Olejová maľba zobrazujúca udalosť Washingtonovej prísahy z 30. apríla roku 1789.Olejová maľba zobrazujúca udalosť Washingtonovej prísahy z 30. apríla roku 1789.
* Mramorové stĺpy vo vnútri rotundy, pohľad zvnútra.Mramorové stĺpy vo vnútri rotundy, pohľad zvnútra.

Pozri aj
--------

* Prísaha prezidenta Spojených štátov amerických
* Ústava Spojených štátov amerických
* Kongres Spojených štátov
* Zoznam prezidentov USA

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Federal Hall**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne webové stránky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Federal Hall na českej Wikipédii.*
**Taternik**, (slov. *Horolezec*) je časopis horolezeckého *Polskiego Związku Alpinizmu* (Poľského horolezeckého zväzu), ktorý vychádza od roku 1907. Od roku 1998 vychádza štvrťročne a od roku 2008 v štvrťročnej periodicite aj v elektronickej forme na internete. Je najstarším časopisom so športovou tematikou v Poľsku.

Časopis založili členovia *Sekcję Turystycznej Towarzystwa Tatrzańskiego* (Turistickej sekcie Tatranského spolku) 25. augusta 1906. Prvé číslo vyšlo 1. marca 1907 v Ľvove. Časopis vychádzal v rokoch 1907 – 1914, 1921 – 1944, 1947 – 1949 a od roku 1956 nepretržite. Prerušenie vydávania časopisu zapríčinili vojnové konflikty a nedostatok finančných prostriedkov. Do roku 1935 bol orgánom *Towarzystwa Tatrzańskiego* (Tatranského spolku), potom orgánom *Klubu Wysokogórskego* (Vysokohorského klubu), od roku 1974 ho vydáva *Polski Związek Alpinizmu* (Poľský horolezecký zväz).

Taternik je časopis, ktorý nie je zameraný výlučne na horolezectvo. Od začiatku vydávania bol tribúnou prírodoochranárskych aktivít a informátorom o udalostiach vo svetových horách, ale predovšetkým vo Vysokých Tatrách. Hodnotné sú jeho príspevky k tatranským a horolezeckým dejinám, jeho biografické články, teoretické úvahy i reportáže z expedícií. Vysoké Tatry chápe ako orografickú jednotku a svoju pozornosť venuje v rovnakej miere poľskej i slovenskej časti Vysokých Tatier.

Redaktormi Taternika boli *Kazimierz Panek* (1907), *Roman Kordys* (1908 – 1911), *Zygmunt Klemensiewicz* (1911 – 1912), *Mieczysław Świerz* (1913--1928, s prestávkou počas vojny), *Stanisław Krystyn Zaremba* (1929 – 1930), *Jan Alfred Szczepański* (1931 – 1936), *Zdzisław Dąbrowski* (1936 – 1939), *Tadeusz Orłowski* (1940 – 1944), Witold Henryk Paryski (1947 – 1949 a v roku 1956), *Antoni Wala* (1957 – 1960), opäť *Witold Henryk Paryski* (1960 – 1963), *Józef Nyka* (1963 – 1991), *Andrzej Kłos* (1993 – 1998), *Renata Wcisło* (?), v súčasnosti *Grzegorz Bielejec*.

Referencie
----------

1. ↑  -RED-. K sedemdesiatinám Taternika. *Vysoké Tatry*, roč. XVI. čís. 1, s. 26.

Externé odkazy
--------------

Taternik (po poľsky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taternik (czasopismo) na poľskej Wikipédii.*
Oslavy Noci Guya Fawkesa na hrade Windsor od Paula Sandbyho, okolo 1776
**Noc Guya Fawkesa** (v origináli *Guy Fawkes Night* alebo tiež *Bonfire Night* - noc pálenia ohňov) sa slávi najmä v Spojenom kráľovstve 5. novembra ako pripomienka Sprisahania strelného prachu v roku 1605. Na oslavu skutočnosti, že kráľ Jakub I. prežil pokus o atentát, začali ľudia okolo Londýna zapaľovať ohne. O niekoľko mesiacov neskôr schválil parlament zákon, ktorým 5. november oficiálne určil ako verejný deň vďakyvzdania za neúspech sprisahania.

Počas niekoľkých desaťročí sa tento sviatok stal štátnou oslavou, ktorá však mala tiež silný náboženský podtext ako vyjadrenie protikatolíckych postojov. Prostý ľud začal upaľovať figuríny nenávidených osôb, napríklad pápeža. Táto tradícia sa do dnešných čias udržala len sporadicky, napríklad v meste Lewes v grófstve East Sussex.

V 18. storočí sa tradícia začína meniť a od tejto doby je bežné upaľovať na hranici figurínu Guya Fawkesa.
Koncom 19. storočia začali na popularite získavať organizované ohňostroje a v 20. storočí premenovali firmy vyrábajúce pyrotechniku​​ sviatok na *Firework Night* (Noc ohňostrojov).

V dnešnej dobe sú vo väčšine miest a väčších dedín jednotlivými mestskými časťami alebo obecným úradom organizované oslavy, ktoré zahŕňajú veľké hranice, ohňostroje a často tiež jarmočné atrakcie. Organizovanú zábavu často usporadúvajú tiež najrôznejšie charitatívne organizácie.

Pozri aj
--------

* Guy Fawkes
* Sprisahanie strelného prachu
* V ako Vendeta

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Noc Guya Fawkesa**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Noc Guye Fawkese na českej Wikipédii.*
**Formión** (starogr. *Φορμίων* – *Formión*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 392 pred Kr.

Formión z Halikarnasu bol na 97. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box pygmé) zaradili do olympijského programu na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.

Na nasledujúcich olympijských hrách v roku 388 pred Kr. hellanodikovia Formióna spolu s ďalšími dvoma boxermi usvedčeli z prijatia úplatku od súčasného olympijského víťaza Eupóla, aby zápas vzdali. Podplácanie na hrách znamenalo porušenie prísahy o čestnom boji a prísne zaň trestali úplatkárov ako aj prijímateľov úplatku.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,21,3.
2. 1 2  Gerald P. Schaus, Stephen R. Wenn, *Onward to the Olympics: Historical Perspectives on the Olympic Games*, str. 88.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,8,7.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 126.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Lavra Alexandra Nevského
Areál lavry
**Lavra sv. Alexandra Nevského** (rus. Свя́то-Тро́ицкая Алекса́ндро-Не́вская ла́вра) predstavuje cirkevný architektonický komplex budov (lavra), ktorý má veľký význam v duchovnom živote ruského národa. Nachádza sa na Nevskom prospekte v Petrohrade.

História
--------

Jej základy vznikli už počas vlády Petra I. v roku 1713. Chrám bol vybudovaný v barokovom štýle podľa D. Trezziniho v rokoch 1717 až 1722. Neskôr bol viackrát prestavaný a rekonštruovaný. Je to aj miesto uloženia pozostatkov sv. Alexandra Nevského, ktoré tu boli uložené za Petra I. Alexander Nevský je považovaný za obrancu pravoslávia a Ruska pred agresiou zo Západu. Porazil Švédov a neskôr aj Rád nemeckých rytierov. V roku 1797 získal kláštor štatút lavry, čím bola kláštoru preukázaná veľká česť. Lavra sa stala miestom cirkevného školstva, pravoslávneho mníšstva a duchovnej kultúry Ruského impéria.

Súčasnosť
---------

Lavra má veľký duchovný význam aj pre súčasné Rusko. V jej areáli našli miesto posledného odpočinku také významné osobnosti ako M. I. Glinka, P. I. Čajkovskij, F. M. Dostojevskij. Možno tam nájsť aj pomníky Lomonosova, Suvorova či architekta Voronichina.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lavra Alexandra Nevského**

Externé odkazy
--------------

* Свято-Троицкая Александро-Невская Лавра Официальный сайт
* Лавра во имя Святой Живоначальной Троицы Александро-Невская на сайте *Русское православие*
* Каталог Православной Архитектуры — Свято-Троицкая Александро-Невская Лавра
* Александро-Невская Лавра в честь Святой Троицы Статья в Православной энциклопедии, Т. I.

Súradnice: 59°55′15.6″S 30°23′16.8″V﻿ / ﻿59,921000°S 30,388000°V﻿ / 59.921000; 30.388000
**Lawrence James DeLucas** (\* 11. júl 1950, Syracuse, New York, USA) je americký vedec a astronaut, 272. človek vo vesmíre po absolvovaní letu raketoplánom.

Životopis
---------

Vysokoškolské vzdelanie v odbore chémia získal na univerzite v Birminghame (University of Alabama at Birmingham). Tu tiež už ako doktor získal v rokoch 1994-1996 zamestnanie vo vedeckom centre makromolekulárnej chémie (angl. The Center for Biophysical Sciences and Engineering, The University of Alabama at Birmingham), neskôr sa stal jeho riaditeľom. Je autorom 25 patentov a dvoch vedeckých kníh. 

Ešte pred svojím letom sa oženil a založil si rodinu. Jeho manželkou je Katherine Gesterová, majú dcéru Katherine (\* 1983) a dvoch synov - Roberta (\* 1982) a Johna (\* 1987). Používa prezývku Larry. Jeho záujmy: basketbal, bowling, modely lietadiel, astronómia.

Let do vesmíru
--------------

Raketoplán Columbia odštartoval k svojmu 12. letu z rampy 39 na Vesmírnom stredisku Johna F. Kennedyho začiatkom leta roku 1992. Na jeho palube bolo vedecké laboratórium Spacelab v prevedení USML-1 a tiež sedemčlenná medzinárodná posádka. Veliteľom misie bol Richard Richards, s DeLucasem leteli ďalej Kenneth Bowersox, Carl Meade, Eugene Trinh z Vietnamu a dve ženy, Bonnie Dunbarová a Ellen Bakerová. Doktor DeLucas, ktorému mal necelých 42 rokov, tu bol ako univerzitný biochemik špecialistom pre užitočné zariadenia, teda obsluhu Spacelabu. Misia získala v tom čase rekord v dĺžke letu raketoplánu aj vďaka odkladanému pristátiu pre zlé počasie na kozmodróme v USA. Nakoniec pristáli tam kde štartovali, na Floride. V evidencii COSPAR bol let katalogizovaný ako 1992-034A. Je registrovaný ako 272. človek vo vesmíre s 13 dňami stráveným v kozme. 

* STS-50 Columbia, štart 25. jún 1992, pristátie 9. júl 1992

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Osobná stránka na MEK
* Misia raketoplánu na MEK
* Osobná stránka na SPACE 40

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 4549 0278
* LCCN: no95043664
* ORCID: 0000-0002-2930-1013
* VIAF: 14356303
* WorldCat: lccn-no95043664
**Novacián** (ako protipápež bol v úrade v rokoch 251 – 258) (\* cca 200 – † 258)

Novacián bol intelektuálne nadaný a prvotriedne literárne a filozoficky vzdelaný. Po smrti pápeža Fabiána († 250), keď cisár Décius kruto prenasledoval cirkev, štrnásť mesiacov bola cirkev bez pápeža. Keďže potenciálni kandidáti na pápeža boli vo väzení, Novacián pôsobil ako hlavný predstaviteľ rímskeho kolégia presbyterov, poverený zasielať dôležité listy aj iným cirkvám v mene rímskeho kolégia.

Keď po zmiernení prenasledovania mohlo prísť k voľbe pápeža, kolégiumm nezvolilo Novaciána, ako to sám veľmi očakával, ale Kornélia. Pre ctibažného Novaciána to bol dôvod ku konfliktu s novozvoleným pápežom. Využil skutočnosť, že v cirkvi boli rôzne názory na prijímanie pokánie činiacich kňazov a veriacich, ktorí počas prenasledovania odpadli. Sám zastával veľmi prísne stanovisko a proti umiernenému a benevolentnému Korneliovi získal viacerých odporcov, ktorými sa dal potom zvoliť za pápeža. Nakoľko Kornelius bol právoplatne zvoleným pápežom, Novacián sa stal protipápežom. Korneliovi sa čoskoro podarilo zvolať do Ríma synodu šesťdesiatich biskupov i ostatného duchovenstva, ktorá exkomunikovala Novaciána a jeho prívržencov.

Novaciánska cirkev sa rýchlo šírila a vytvorila si rovnankú organizáciu ako oficiálna cirkev. V cirkevnom učení boli pravoverní, učili však, že vážne hriechy spáchané po krste sa nedajú odpustiť. Toto učenie preniklo na západ až do Španielska, na východe do Arménska a Mezopotámie. Pretrvalo až do 5. storočia, ba v izolovaných spoločenstvách oveľa dlhšie.

Novacián, pri obnovenom prenasledovaní kresťanov cisárom Valeriánom (253 – 260), musel opustiť Rím a podľa niektorých historikov zomrel ako mučeník.

| * z
* d
* u
Protipápeži |
| --- |
| 
* Hippolitos
* Novacián
* Félix II.
* Ursinus
* Eulalius
* Vavrinec
* Dioscorus
* Teodor
* Paschal
* Konštantín II.
* Filip
* Ján VIII.
* Anastasius
* Christoforus
* Bonifác VII.
* Ján XVI.
* Gregor VI.
* Benedikt X.
* Honorius II.
* Klement III.
* Theodorich
* Adalbert
* Silvester IV.
* Gregor VIII.
* Celestín II.
* Anaklét II.
* Viktor IV. (1138)
* Viktor IV. (1159 – 1164)
* Paschal III.
* Kalixt III.
* Inocent III.
* Mikuláš V.
* Klement VII.
* Benedikt XIII.
* Alexander V.
* Ján XXIII.
* Klement VIII.
* Benedikt XIV. (1424 - 1429)
* Benedikt XIV. (1430 - 1437)
* Félix V.

 |

Autoritné údaje: * BnF: 12162235j
* GND: 118786474
* ISNI: 0000 0003 8197 6859
* LCCN: nr93028959
* NK ČR: jn19990006177
* VIAF: 262938015
* WorldCat: lccn-nr93028959
**Histadrut ha-ovdim ha-leumit** (hebr. : הסתדרות העובדים הלאומיתהאהל, doslova *Národná federácia pracujúcich*) je odborový zväz v Izraeli.

História
--------

Zväz založilo v roku 1934 revizionistické hnutie ako protiváhu centristicky a ľavicovo orientovanej odborovej centrály Histadrut. K vzniku odborového zväzu došlo v čase zostrenej rivality medzi revizionistami a ľavicou vo vtedajšej mandátnej Palestíne a v celom sionistickom hnutí, ktorá sa vyostrila na 17. sionistickom kongrese.
K roku 1964 mal zväz 70 000 členov. Fungovala pri ňom mládežnícka robotnícka organizácia Noar oved leumi a stavebný podnik Sela. Spadalo pod neho 15 poľnohospodárskych dedín, ktoré zriadila organizácia Miškej Cherut Bejtar. Histadrut ha-ovdim ha-leumit prevádzkoval aj sociálne služby a kultúrne organizácie. Okrem toho pri ňom fungovala druhá najväčšia zdravotná poisťovňa v Izraeli Kupat cholim leumit, ktorá mala 180 000 klientov a 97 zdravotníckych zriadení. V súčasnosti Histadrut ha-ovdim ha-leumit prevádzkuje sieť materských škôlok Emili.

Medzi princípy tejto odborovej organizácie patrí zaisťovanie sprostredkovania medzi zamestnancami a zamestnávateľom, obhajoba práv pracujúcich a ich nárok na spravodlivé pracovné podmienky, vrátane poskytovania dovoleniek a pracovného voľna cez sviatky a počas šabatu. V súčasnosti je predsedom odborovej organizácie Joav Simchi. Generálnym manažérom je Jair Šalem. V roku 2004 zväz podpísal dohod s odborovou centrálou Histadrut, čím sa otvorila cesta k väčšej spolupráci týchto dovtedy súperiacich odborov.

Referencie
----------

1. 1 2  LOUVISH, Misha (ed). *Facts about Israel 1964/65*. Jeruzalem : Ministry for Foreign Affairs, 1964. S. 122. (po anglicky)
2. ↑   *Irgun* [online]. Jewish Virtual Library, [cit. 2011-06-09]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *General Federation of Workers in Israel (GFWI) Histadrut Ovdim Leumit* [online]. histadrut.net, [cit. 2011-06-09]. Dostupné online. (po anglicky)

Pozri aj
--------

* Histadrut

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne internetové stránky (po anglicky) (po hebrejsky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Histadrut ha-ovdim ha-le'umit na českej Wikipédii.*
Ilustrácia k rozprávke *Dievčatko so zápalkami* z roku 1889 od A.J. Bayesa
**Dievčatko so zápalkami** (dánsky: *Den Lille Pige med Svovlstikkerne*) je literárna rozprávka dánskeho básnika a spisovateľa Hansa Christiana Andersena. Príbeh o snoch a nádeji umierajúceho dieťaťa bol prvýkrát uverejnený v roku 1845. Bol adaptovaný do rôznych médií vrátane animovaných, hraných a VR filmov, ako aj televíznych muzikálov.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Počas mrazivého silvestrovského večera sa chudobné dievčatko, trasúce sa a bosé, snaží na ulici predávať zápalky. Bojí sa ísť domov, lebo by ju otec zbil za to, že nepredala zápalky, a tak sa schová v uličke medzi dvoma domami. Napadne jej, že bude jednu po druhej zapaľuje zápalky, aby sa zohriala. Okoloidúci si však dievča nevšímajú, pretože od nej nikto nič nekúpi, a tak zostáva sama v chladnom počasí.

V plameni zápaliek vidí rad utešených predstáv: teplú železnú pec, krásnu pečenú hus, veľký nádherný vianočný stromček. Každá vízia sa rozplynie, keď dohorí zápalka. Na oblohe vidí padajúcu hviezdu, o ktorej jej zosnulá babička povedala, že znamená, že niekto je na ceste do neba. V plameni ďalšej zápalky vidí svoju zosnulú babičku, jedinú osobu, ktorá sa k nej kedy správala s láskou a dobrotou. Aby si dievča udržalo vidinu svojej babičky čo najdlhšie, zapáli celý zväzok zápaliek.

Zápalky hasnú a s nimi aj život dievčatka so zápalkami. Zamrzne a babička si odnesie jej dušu do neba. Na druhý deň ráno nájdu okoloidúci tuhé telo dievčatka s úsmevom na tvári a vyjadrujú ľútosť. Nevedia o nádherných vidinách, ktoré sa jej zdali, ani o tom, aká je šťastná so svojou babičkou v nebi. Začína sa písať nový rok.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Zdroje
------

* 

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku The Little Match Girl na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Dnešná Olympia, dejisko starovekých olympijských hier
**Panhelénske hry** alebo **panhelénske slávnosti** alebo **celogrécke hry** (starogr. Πανελλήνιοι αγώναι – Panellénioi agónai) boli starogrécke slávnosti celogréckeho charakteru, jednotlivo usporadúvané v pravidelných intervaloch.

K panhelénskym hrám patrili štyri najväčšie grécke hry: olympijské, pýtické, isthmické a nemejské. Tieto hry sa konali v rôznych intervaloch, aby sa časovo neprekrývali. Čas konania jednotlivých hier tvoril cyklus, grécky zvaný *periodos* (kolobeh), ktorý poskytol Grékom príležitosť pravidelne sa stretávať na spoločných slávnostiach. Každé toto štvorročné obdobie sa nazývalo olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.

Najvýznamejšie a aj najstaršie z týchto hier boli olympijské, slávené na počesť boha Dia, ktoré sa podľa tradície konali prvý raz roku 776 pred Kr. na posvätnej pôde élidskej Olympie a ich dátum sa stal začiatkom gréckeho kalendára. Pýtické hry v Delfách, slávené na Apolónovu počesť, boli medzi panhelénske hry zaradené v roku 582 pred Kr. isthmické hry pri Korinte, oslavované na počesť boha Poseidóna, sa na celogrécke zreorganizovali v rokoch 582 až 570 pred Kr. a nemejské v Nemei, založené na Diovu počesť, roku 573 pred Kr.

Bibliografia
------------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 131.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 156.

Pozri aj
--------

* Olympijské hry
* Pýthijské hry
* Isthmijské hry
* Nemejské hry
Oštep z 18. storočia
**Oštep** je pôvodne vrhacia a bodná zbraň. Dnes je aj športovým nástrojom.

Zbraň
-----

Oštep je vrhacia a bodná zbraň, v pripade použitia ako bodná zbraň zvaný aj kopija, dnes športový nástroj. Dlhá zbraň, s telom určitej dĺžky s hrotom, ktorý môže byť napríklad kovový, u pôvodného oštepu ide len o zaostrený koniec tela. U oštepu je nutnosťou, aby bol rovný kvôli zachovaniu správnej dráhy letu.

Oštep rímskych (pilum) legionárov mal zvlášť urobený 40 cm dlhý kovový hrot, ktorý je vyrobený tak, aby sa v prípade dopadu zlomil. Toto opatrenie zabránilo nepriateľovi hodiť oštep späť.

Športový nástroj
----------------

Ako športové náčinie je vyrobený z duralu. Hod oštepom je samostatná disciplína i súčasť desaťboja v atletike.

Pozri aj
--------

* kopija

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Oštep**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oštep**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Oštěp na českej Wikipédii.*
Súradnice: 46°14′15″S 14°21′19″V﻿ / ﻿46,237505°S 14,3552797°V﻿ / 46.237505; 14.3552797

**Kostol Ružencovej Panny Márie** (slovin. *Cerkev Rožnovenske Matere božje*), známy aj ako **Ružencový kostol** (slovin. *Rožnovenska cerkev*) je budova stredovekého kostola zo začiatku 16. storočia nachádzajúca sa v historickom centre mesta Kranj nazývanom Pungert v občine Kranj v historickom tradičnom regióne Gorenjska v Slovinsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Kostol bol postavený v prvej dekáde 16. storočia nad bývalou mestskou bránou, ktorá sa nachádzala v mestských hradbách. Bol postavený v neskorogotickom slohu.

Okolo kostola býval cintorín, kde sa pochovávali najchudobnejší obyvatelia mesta. V krypte kostola sa naopak pochovávali až do konca 18. storočia príslušníci šľachty (predovšetkým z hradu Khieslstein) a duchovenstvo.

V období reformácie bol kostol odňatý rímskokatolíckej cirkvi a slúžil nejaký čas ako protestantský kostol.

Prvýkrát bol kostol renovovaný v 17. storočí.

Ku koncu 19. storočia bol kostol druhýkrát renovovaný a čiastočne stratil svoj stredoveký vzhľad. Interiér kostola bol v roku 1889 vymaľovaný maľbami v podobe ružencov a výjavmi z bitky pri Lepante medzi habsburskými a osmanskými vojskami, kde údajne Ružencová Panna Mária dopomohla víťazstvu katolíckych vojsk. Autorkou malieb je Matija Bradaška. 

Po druhej svetovej vojne bolo okolie kostola reštaurované svetoznámym slovinským architektom Jože Plečnikom. Pri kostole tak pribudli napríklad kamenné schodisko, fontána, alebo arkády.

V roku 2008 prebehla zatiaľ posledná reštaurácia kostola v cene približne 100 000 eur.

Chrámové sviatky sú dva, 7. október na sviatok Ružencovej Panny Márie a 26. júl pri príležitosti sviatku Joachima a Anny, rodičov Panny Márie.

V dnešnej dobe je kostol majetkom rímskokatolíckej cirkvi, slávia sa tu chrámové sviatky, ale je prepožičaný do užívania aj veriacim macedónskej pravoslávnej cirkvi.

Zaujímavosť
-----------

* Kostol bol spočiatku zasvätený Zvestovaniu Panne Márii, až neskôr bol zasvätený Ružencovej Panne Márii.

Galéria
-------

* Pohľad ku kostolu od hradiebPohľad ku kostolu od hradieb
* Detailný pohľad na vrchnú časť veže kostolaDetailný pohľad na vrchnú časť veže kostola

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  kam.si
2. 1 2 3 4 5 6  zupnija-kranj.rkc.si
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  arhiv.gorenjskiglas.si
4. 1 2  burger.si
**The Breakers** je slovenská bigbítová hudobná skupiny z Trnavy. Vznikla v roku 1965 zlúčením dvoch kapiel, a to Black Boys a Black White. Obsahom ich repertoáru boli skladby Chucka Berryho, The Beatles, The Rolling Stones, Troggs, The Kinks, Loving Spoonful, Sir Douglas Quintet a vlastné skladby. Ich prvý koncert sa uskutočnil v roku 1966, v trnavskom divadle. Prvú zostavu tvorili Peter Bonzo Radványi - basgitara, ústna harmonika, spev, Fero Bartoš - sprievodná gitara, vokál, Laco Bartoš - sólo gitara, spev; Marian Remenár - bicie, vokál a Marian Mike Kramár - klávesy, vokál. V priebehu rokov 1966 až 1970 prišlo k viacerým personálnym zmenám, a to v dôsledku študijných povinností a vojenskej prezenčnej služby niektorých členov kapely. Vystriedali sa tu hudobníci ako M. Macko, T. Šidlik, V. Bielko, F. Kesler, J. Moravec a ďalší. Po určitých peripetiách sa zloženie skupiny ustálilo do nasledovného zloženia : Peter Bonzo Radványi - sprievodná gitara, ústna harmonika, flauta, spev; Fero Kesler - basgitara, vokál; Fero Bartoš - sólo gitara, vokál; Tóno Šidlík - bicie, spev a Marian Mike Kramár - klávesy, vokál. V uvedenom zložení skupina účinkovala asi dva roky a zúčastnila sa mnohých koncertov vrátane účasti na bítovom festivale vo Viedni,kde zožala zaslúžený úspech. V roku 1971 sa skupina rozchádza. Po dlhej pauze sa v roku 2001 skupina znovu sformovala do pôvodného zloženia ich vzniku, pričom sa na určitý čas rozšírila o Paľa Opatovského - gitara, ústna harmonika, spev a Vlada Machalu - sólo gitara, vokál. Dvaja posledne menovaní ale dnes už v skupine neposobia a kapelu tvoria povodni hráči z času vzniku v roku 1965. Profil skupiny nájdete na facebooku pod názvom The Breakers-Slovakia. Pod týmto názvom sú zverejnené aj mnohé skladby skupiny na YouTube.
**Vakovlk tasmánsky** (*Thylacinus cynocephalus*), ľudovo **tasmánsky tiger, tasmánsky vlk**, je vyhynutý druh vačkovca z čeľade vakovlkovité, ktorý do začiatku 20. storočia žil v Tasmánii.

Keďže mal rovnaký spôsob života ako psovité šelmy v Európe, výzorom sa podobal psovi alebo vlkovi. S týmto druhom však nemá nič spoločné. Ako vačkovec je príbuzný s kengurou.

Opis
----

Veľkosťou a tvarom tela sa podobá psovi, odlišnosťou sú kratšie nohy a chvost. Farba je piesková až sivá s výraznými pruhmi. Vakovlk meria okolo 100 – 180 cm, vrátane chvosta 50 – 65 cm. Najväčší meraný jedinec mal 290 cm.

Váha je 20 – 30 kg. Samec je výrazne väčší ako samica. Zvláštnosťou je papuľa, ktorú dokáže otvoriť až do takmer 120° uhla. Zachoval sa aj čiernobiely film natočený v roku 1933, ktorý zobrazil túto možnosť. Vakovlk mal 46 zubov. Živil sa hlavne kengurami, hlodavcami a vtákmi. Po osídlení krajiny kolonistami sa preorientoval aj na ovce, kvôli čomu ho začali osadníci hubiť. Vakovlk sa síce nakoniec stal chránenými živočíchom, ale to už na jeho záchranu nestačilo. Dnes je považovaný za vyhubený druh.

Porovnanie lebky vakovlka (vľavo) a vlka

Vyhubenie
---------

Ešte v roku 1930 bol na ostrovoch lovený. Jeden exemplár bol odchytený pre tasmánsku Hobart Zoo. Volal sa Benjamin a žil do roku 1936. Išlo pravdepodobne o posledný exemplár svojho druhu. Jeho vyhubenie spôsobil svojou činnosťou človek. Hlavný dôvod bol nepriamy, keď zhruba pred tisícom rokov bol do životného priestoru vakovlka zavlečený pes, ktorý mu ako predátor konkuroval. Pes bol rýchlejší, inteligentnejší a lovil v svorkách a priamo ovplyvňoval množstvo potravy. Z týchto psov sa časom vyvinul divý pes dingo. Priamo na populáciu vplýval chov oviec, keď sa vakovlk preorientoval na túto ľahko dostupnú potravu. Vláda za kožu vakovlka vypísala odmenu a tým spečatila jeho osud.

Vakovlk obýval Novú Guineu aj pevninskú Austráliu odkiaľ bol dingom pred cca 2000 rokmi vytlačený. Z pevninskej Austrálie sa dostal pred 8 až 10 tisíc rokmi dostal na Tasmániu, kde sa rozšíril. Obýval najmä lesnú krajinu.

Vakovlk sa stal legendou – neustále sa objavujú správy o jeho existencii, aj keď ho nikto na vlastné oči nevidel.

Referencie
----------

1. 1 2  Burbidge, A. A. & Woinarski, J. 2016. *Thylacinus cynocephalus*. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T21866A21949291.. Prístup 16. október 2018.
2. ↑   *The Thylacine Museum - The Thylacine in Captivity: Benjamin - The Last Known Captive Thylacine (page 1)* [online]. naturalworlds.org, [cit. 2018-10-16]. Dostupné online.
3. ↑  WEISBERGER, Mindy. *Ghost of the Tasmanian Tiger: Scientists Investigate Sightings* [online]. livescience.com, 2017-03-31, [cit. 2018-10-16]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑   *Tasmanian tiger: Trio release footage they claim is sighting of thylacine* [online]. abc.net.au, 2017-09-06, [cit. 2018-10-16]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vakovlk tasmánsky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Vakovlk tasmánsky**

Externé odkazy
--------------

* Historické filmové zábery vakovlka
**The Bluesmen** bola česká, R&B hudobná skupina. Bola jednou z mála českých hudobných skupín tohto štýlu hudby. Skupinu založili v roku 1966 v Olomouci vysokoškolskí študenti.

Dejiny
------

Kapela spolupracovala s brnianskou speváčkou Hanou Ulrychovou. Na festivale vysokoškolských beatových skupín v Českých Budějoviciach 1967 obsadila kapela prvé miesto.

V marci 1968 zvíťazila na budejovickej Jazz-univerziáde. Po zmenách v zostave, už bez Ulrychovej a Löfflera prišli do kapely títo hudobníci: Michal Vosáhlo, Antonín Nelešovský, Miroslav Ryška. Kapela s nimi zaujala publikum na 2. čs. beatovom festivale.

V marci 1969 získala kapela tretie víťazstvo na Jazz-univerziáde a cenu za najlepšiu vlastnú skladbu (*Zase jeden týden nějak za námi*). Taktiež v roku 1970 odišla do Západného Nemecka na angažmán, kde vystupovala spolu so skupinou *Atlantis* v muzikáli Hair.

V lete po odchode zo Západného Nemecka napokon prišla opäť zmena v zostave. Zostavu doplnili: Jan Habáň, Zdeněk Libiček, Petr Jünglich, František Hrazdíra, František Mikulec.

V tomto zložení v roku 1971 vystupovali na 3. čs. beatovom festivale, ale už nezaujali tak, ako pred štyrmi rokmi v Českých Budějoviciach. V roku 1972 sa skupina rozpadla na tanečnú skupinu *Blíženci*.
Bet v pätkovom a bezpätkovom písme
**Bet** (hebr. בית‎) a **Vet** sú dve mená druhého písmena hebrejskej abecedy. Má podobu **ב**. Rovnaký názov nesú aj zodpovedajúce písmena v príbuzných písmach, fenické , aramejské  a sýrske **ܒ**. Príbuzným písmenom v arabskom písme je bá písané ب.

Základnou zvukovou podobnou písmena je znelá bilabiálna plozíva (značenie IPA: [b]), čiže slovenské *b*.

Z fenického bet sa vyvinula grécka beta a neskôr aj B v latinke a В a Б v cyrilike.

Hebrejské Bet a Vet
-------------------

V hebrejčine slúži písmeno k vyjadreniu dvoch rôznych hlások, okrem IPA: [b] môže znamenať tiež znelú labiodentálnu frikatívu, IPA: [v]. K rozlíšeniu sa používa bodka zvaná dageš, ktoré sa v prípade výslovnosti IPA: [b] píše doprostred písmena, zatiaľčo v prípade výslovnosti IPA: [v] chýba.

Najobvyklejšie mená písmena *bet* a *vet* zodpovedajú tomuto dvojitému použitiu. V Aškenázskej výslovnosti hebrejčiny mimo Izrael sa niekedy používa názov *bejs* a *vejs* a medzi niektorými Židmi a v akademických kruhoch sú tiež obvyklé mena *beth* a *veth*.

Pri použití ako číslovka aj v rámci gematrie má hodnotu 2.

Reprezentácia v počítači
------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Unicode číslo | U+05D1 |
| Meno v unicode | HEBREW LETTER BET |
| HTML | &#1489; |
| číslo v kódovania ISO 8859-8 | 0xe1 |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bet na českej Wikipédii.*
**Ja, Ty a Rolo** je nezávislá slovenská beat-punková kapela, založená v roku 2013, pôvodne s názvom *The Project*, neskôr *The Bluesbeat* alebo *The Bluebeat,* Michalom Vasiľom, Lukášom Pialom a Patrikom Dorčíkom, ktorí v tom čase študovali na Konzervatóriu Žilina.

Ich debutový album s názvom *It's Allright*, nahrávaný v Banskej Bystrici, bol vydaný 11. júna 2014, obsahuje 10 štúdiových nahrávok, z ktorých 9 je spievaných v angličtine. Krátko po krste albumu však gitarista Lukáš Piala odcestoval do Anglicka, pôvodného bubeníka (Patrik Dorčík) dočasne vystriedal Dušan Beňadik a k formácii sa pridali Viktor Vasiľ (texty piesní, spev, gitara), Martin Svitana (klavír), Roman Levčík (gitara) a Kristián Gašpar (husle). Ich vtedy najznámejšou skladbou sa stala pieseň „On The Road", ku ktorej bol natočený aj prvý videoklip. Nasledovali videoklipy k piesňam „Mr. Lazy" a „Punky Punk". 6. júna 2016 bol zverejnený videoklip k piesni „My Guitar", natáčaný aj v Cvernovke. 

V máji 2016 boli skupine odcudzené hudobné nástroje v hodnote niekoľkých tisícok eur, čoho dôsledkom bol aj nárast jej popularity prostredníctvom sociálnych sietí a médií.

Hudobná skupina neskôr zavŕšila práce v bratislavskom nahrávacom Štúdiu Kamoto, a 21. júna 2016 prebehol v žilinskom Klube Kolečko krst druhého albumu s názvom *Who is who* (2016). Počas procesu tvorby a nahrávania dvanástich skladieb z nového CD zastúpil v skupine miesto bubeníka Roland Uškovitš. Obálku albumu navrhla Zuzana Mikulová. Na tvorbe albumu ďalej spolupracovali Lukáš Ďurica, Andrej Mores a Dominik Rafanoharana.

21. októbra 2016 formácia odohrala "posledný koncert" v domácom Klube Kolečko, na ktorom sa už nezúčastnil Viktor Vasiľ (gitara, spev), ktorý je tiež autorom piesní Who is who, Gardener, Tracing, či Autumn, ako aj bonusovej "skrytej" 13. piesne s názvom Bets are open na albume *Who is who*. Krátko na to z kapely odišli Martin Svitana (klavír) a Kristián Gašpar (husle).

Po päťmesačnej koncertnej pauze ohlásil frontman a zároveň najstarší člen kapely, spevák a basgitarista Michal Vasiľ, prácu na novom EP, obsahujúcom výlučne piesne spievané po slovensky. 26. júla 2017 bol vydaný videoklip k singlu "Lada", ktorý je po hudobnej stránke spracovaný ako cover verzia svetovo známeho hitu "Shape Of You" od anglického speváka menom Ed Sheeran. Klip sa natáčal za pomoci priateľov, rodiny a známych v Rajeckej Kotline, blízko obce Kunerad a Rádio Expres pieseň označilo za akúsi "ódu na Ladu" po tom, ako behom necelých troch dní videoklip nadobudol viac než 80-tisíc videní a rank 1 v sekcii "trending" na sociálnej sieti Youtube. Singel je výsledkom práce trojice Michal Vasiľ, Roman Levčík (gitara) a Roland Uškovitš (bicie), ktorý v minulosti vystupoval ako bubeník pre Zdenku Prednú, či Oskara Rózsu, tentokrát pod menom **Ja Ty a Rolo**.

Diskografia
-----------

* 2014 - *It's Allright*
* 2016 - *Who is who*

Zostava skupiny
---------------

* Michal Vasiľ - spev, basová gitara
* Lukáš Piala - spev, gitara
* Roland Uškovitš - bicie

Ocenenia
--------

* 2015 - 2. miesto v súťaži *REMUF 2015*
|  |  |
| --- | --- |
| Antiparalelný beta-skladaný list | Paralelný beta-skladaný list |

**Beta-skladaný list** (niekedy len **skladaný list**, angl. **beta sheet**) je typ priestorového usporiadania bielkovín. Spolu s alfa-helixom predstavuje asi najznámejšie pravidelné usporiadanie v tzv. sekundárnej štruktúre bielkovín.

Štruktúra
---------

Beta-skladaný list je tzv. plne extendovaný typ štruktúry, to znamená, že na rozdiel od napr. alfa-helixu nie je príliš kompaktný, ale do všetkých strán pretiahnutý. Skladá sa z niekoľkých aminokyselinových reťazcov (peptidov), ktoré sú usporiadané vzájomne rovnobežne a dochádza medzi nimi k vzniku vodíkových väzieb (konkrétne medzi vodíkom amidovej skupiny a kyslíkom karbonylovej skupiny susedných reťazcov). Tým sa táto štruktúra stáva stabilnejšia.

Susedné reťazce aminokyselín môžu byť paralelné (teda „smerovať" rovnakým smerom) alebo antiparalelné (keď smerujú navzájom opačným smerom). Od tohto usporiadania sa odvíja presná štruktúra skladaného listu, záleží teda, či je paralelná alebo antiparalelná.

Z beta skladaných listov sa takmer výhradne skladá molekula fibroínu, teda základnej zložky hodvábu.

Referencie
----------

1. 1 2  ROBERT C. KING; WILLIAM D. STANSFIELD; PAMELA K. MULLIGAN. *A Dictionary of Genetics, Seventh Edition*. [s.l.] : Oxford University Press, 2006.
2. 1 2  Murray RK. et al. Harperova biochemie (2002); dvadsiate tretie vydanie (štvrté české vydanie)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Beta-skládaný list na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Pandóra** alebo **Pandora** (starogr. *Πανδώρα* – *Pandóra*, názov je odvodený z πᾶν „všetko" a δῶρον „dar"; lat. *Pandora*) bola v gréckej mytológii manželkou Titana Epimétea. Je známa predovšetkým tým, že priniesla svetu zlo a utrpenie. Bola matkou Pyrrhy, ktorá neskôr s manželom Deukaliónom založila po potope sveta nový ľudský rod. 

John William Waterhouse - Pandora
Keď Prométeus dal ľuďom oheň, ktorý ukradol bohom, a naučil ľudí rôzne zručnosti a vedomosti (napr. remeslá, písať a počítať, ale aj liečiť choroby), viedli taký šťastný život, že sa až prestali báť bohov.

Najvyšší boh Zeus sa preto rozhodol zoslať na ľudí zlo a tak nariadil, aby Hefaistos, božský kováč, vytvoril z hliny a vody dievča, kráse ktorého nik neodolá. Keď ten tak učinil a Zeus jej vdýchol život, bohovia dievčinu pomenovali *Pandora*, čo znamená *„Obdarovaná všetkými darmi",* a podľa Diovho príkazu jej venovali nielen dary veľkorysé, ale aj neblahé, ktorých sa bohovia radi zbavili: bohyňa Aténa ju naučila ženským prácam, Afrodita jej vdýchla ľúbostnú túžbu, Hermes ju obdaroval zvodnosťou, ľsťou a klamstvom, iní bohovia jej prepožičali krásu, ľúbeznosť a zvodnosť. Všetky dary boli dobre uzavreté v pevnej skrinke. Boh Hermés Pandoru doviedol na Zem a ponúkal ju za ženu Prométeovi, ten však odmietol a varoval aj svojho brata Epimétea, aby nebral všetko, čím bohovia obdarúvajú. Zaľúbený Epiméteus však neposlúchol a zobral si Pandoru za ženu. 

Netrvalo dlho a Pandora otvorila skrinku (podľa jednej verzie preto, že ju k tomu Epiméteus donútil, podľa druhej z vlastnej zvedavosti); všetky tie trápenia, strasti a choroby boli uvoľnené medzi ľudí. Pandora veko skrinky rýchlo zatvorila, ale to už v nej na samom dne zostala iba nádej.

Odkaz tohto mýtu pretrváva do dnešných čias - Pandorina skrinka zostáva symbolom zhubného daru a uvoľneného zla. 

Pandora je starobylý mýtus, známy v niekoľkých odlišných verziách. Bol interpretovaný mnohými spôsobmi (Homér, Sofokles). V najstaršej známej boli v skrinke skryté len dobré dary, po otvorení sa však postrácali a preto na svete zostalo len zlo (okrem nádeje, ukrytej na samom dne skrinky).

Odraz v umení
-------------

* Takto spracoval mýtus o Pandore Hésiodos (v 7. alebo 8. storočí pr. n. l.) a podobne po ňom tiež starovekí i novovekí básnici.
* Johann Wolfgang von Goethe tento mýtus hodlal pozmeniť. V roku 1806 v Karlových Varoch napísal „slávnostnú hru" *Pandora*, kde v druhom dejstve mala zo skrinky vykĺznuť aj nádej. Ale tento plánovaný druhý diel už nenapísal.

Zdroje
------

* *Slovník antické kultury*. Praha : Svoboda, 1974. 717 s.
* Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, *ABC Antiky*
* Publius Ovidius Naso, *Proměny*
* Rudolf Mertlík, *Starověké báje a pověsti*
* Vojtech Zamarovský, *Bohové a hrdinové antických bájí*
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pandóra na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pandóra**
**Media Player Classic** (**MPC**) je voľne šíriteľný kompaktný multimediálny prehrávač pre 32 a 64-bitové operačné systémy Microsoft Windows. Aplikácia má podobný vzhľad a ovládanie ako Windows Media Player 6.4, ale integruje väčšinu funkcií a možností moderných multimediálnych prehrávačov. Je alternatívnou vetvou štandardných multimediálnych prehrávačov v K-Lite Codec Pack a Combined Community Codec Pack.

Media Player Classic bol pôvodne vytvorený programátorom menom "Gabest". Bol vyvinutý ako closed-source aplikácia, ale neskôr bol re-licencovaný na open-source. Media Player Classic je šírený pod licenciou GPL a sídli v SourceForge projekte zvanom `guliverkli`. Samotný projekt je niečo ako zastrešujúca organizácia pre Gabest práce.

Tento projekt momentálne hlavne udržiava komunita na fóre Doom9. Aktuálne aktívne odnože (alternatívne verzie) sú Home Cinema (MPC-HC) udržiavaná vývojárom clsid, a Black Edition (MPC-BE) vedená vývojárom aleksoid.

Vlasnosti
---------

### Prehrávanie MPEG-1, MPEG-2 a MPEG-4

Media Player Classic je schopný prehrávať VCD, SVCD a DVD bez nutnosti inštalácie ďalšieho softvéru alebo kodekov. MPC má vstavané kodeky pre MPEG-2 video s podporou titulkov a kodeky pre LPCM, MP2, 3GP, AC3 a DTS zvuk. MPC tiež obsahuje lepší MPEG splitter, ktorý podporuje prehrávanie VCD a SVCD pomocou svojho VCD/SVCD/XCD snímača. Dňa 30. októbra 2005 pridal Gabest MP4 a MPEG-4 Part 17 podporu. AAC dekódovací filter bol v MPC len krátko, čím robil prehrávač vhodným na prehrávanie AAC v MP4 a tak bol alternatívou k prehrávačom Winamp a iTunes.

Pozri aj
--------

* DirectVobSub
* Porovnanie softvérov video prehrávačov

Referencie
----------

1. ↑  Doom9 - Media Player Classic supports Matroska v2, \*.mp4, \*.mov, and MPEG-4 Timed Text

Externé odkazy
--------------

* Media Player Classic na SourceForge
* Media Player Classic Home Cinema na GitHub
**Medibank International Sydney 2010** bol tenisový turnaj, ktorý sa konal v dňoch 10. - 16. januára v austrálskom Sydney na otvorenom dvorci s tvrdým povrchom. Rozpočet turnaja mužov je 484 750 USD a turnaja žien 600 000 USD. Titul v dvojhre získal Cyperčan Marcos Baghdatis, ktorý vo finále zdolal Francúza Gasqueta. Bol to jeho 4. titul na okruhu ATP. Víťazmi mužskej štvorhry sa stali Daniel Nestor a Nenad Zimonjić, ktorí vo finále zdolali nenasadený pár Ross Hutchins, Jordan Kerr. Turnajový titul v dvojhre žien získala Ruska Jelena Dementievová, ktorá vo finále zdolala Američanku Serenu Williamsovú. Bol to jej 15. titul na okruhu WTA. Víťazkami štvorhry žien sa stali Cara Blacková a Liezel Huberová, ktoré vo finále zdolali taliansko-ruský pár Tathiana Garbinová, Nadežda Petrovová.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Medibank International Sydney 2010*
**Cyprus Marcos Baghdatis** vs. Francúzsko Richard Gasquet 6-4, 7-62

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Medibank International Sydney 2010*
**Rusko Jelena Dementievová** vs. USA Serena Williamsová 6-3, 6-2

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Medibank International Sydney 2010*
**Kanada Daniel Nestor / Srbsko Nenad Zimonjić** vs. Spojené kráľovstvo Ross Hutchins / Austrália Jordan Kerr 6-3, 7-65

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Medibank International Sydney 2010*
**Zimbabwe Cara Blacková / USA Liezel Huberová** vs. Taliansko Tathiana Garbinová / Rusko Nadežda Petrovová 6-1, 3-6, 10-3

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

| * z
* d
* u
Medibank International |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1969 |
| 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1/197412/1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 |  | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |