recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gratianus** (iné mená: **Gracián**, zriedkavo aj: **Franciscus Gratianus**; \* 11. storočie, Carraria-Ficulle?/ Chiusi – † pred 1159, Bologna/do 1160/1179) bol taliansky cirkevný učenec a právnik, otec kánonického práva ako vedy a zakladateľ vedeckého systému cirkevného práva. Okolo roku 1140 publikoval dekrét (neskôr známy ako Gratianov dekrét), ktorého cieľom bolo unifikovať a harmonizovať cirkevné právo. Dekrét ihneď získal obrovský úspech a postupne nahradil všetky staršie katolícke kánonické zbierky. Z hľadiska systematizácie a exegézy cirkevného práva býva niekedy prirovnávaný k justiniánskym právnikom a kodifikátorom.

Život
-----

O Gratianovom živote sa veľa nevie. Narodil sa v 11. storočí v Taliansku. Podľa väčšiny názorov bol benediktínskym mníchom kamadulského Kláštora svätého Félixa v Bologni. Nové výskumy tento názor čiastočne spochybnili. Dôvodom pochybností je fakt, že mníchom nebolo dovolené študovať a praktizovať právo. Pravdepodobne v rokoch 1130 – 1140 pôsobil na Bolonskej univerzite, kde vyučoval kánonické právo. Kým v minulosti bolo kánonické právo súčasťou morálnej teológie, Gratianus ho vyučoval ako oddelenú disciplínu. Presadzoval dialektickú metódu vzdelávania. V roku 1143 možno pôsobil ako poradca pápežského sudcu. Okolo roku 1140 vydal zbierku cirkevného práva nazvanú neskôr Gratianov dekrét (aj Graciánov dekrét). Hoci bol neskôr viackrát upravovaný, tvoril dekrét následne základ kánonického práva Katolíckej cirkvi až do roku 1917 (vydanie Corpus Iuris Canonici). Vlastným prameňom práva však nebol. V dekréte použil aj vlastné komentáre (*dicta*), ktoré uplatňujú metódy ranej scholastiky. O presnom mieste a roku jeho smrti sa s istotou nič nevie. Pravdepodobne však zomrel pred rokom 1160, pretože bolonský kánonista a glosátor Rufinus sa o ňom zmieňuje slovami *ille magne memorie* (v preklade: on zbožnej pamäti). V Bazilike svätého Petronia v Bologni sa nachádza jemu dedikovaný pamätník.

Dielo
-----

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Gratianov dekrét*

Referencie
----------

1. ↑  Gratianus. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2008. 670 s. ISBN 978-80-224-0982-7. Zväzok 5. (Galb – Hir), s. 280.
2. 1 2 3  ENGLISH, Edward D. *Encyclopedia of the Medieval World*. New York : Facts On File, Inc. 2005. ISBN 0-8160-4690-5. S. 309 – 310.
3. 1 2 3  Gratian In:  *Encyclopedia Britannica* [online]. [Cit. 2020-09-06]. Dostupné online. (po anglicky)
4. 1 2 3 4 5 6 7  VLADÁR, Vojtech. *Dejiny cirkevného práva*. Praha : Leges, 2017. ISBN 978-80-7502-238-7. S. 176, 275, 286.
5. 1 2 3 4  GRATIAN In: *Dictionary of the Middle Ages*. Vol. 5. FAMINE IN THE ISLAMIC WORLD – GROTE, GEERT. New York : Charles Scribner's Sons, 1985. ISBN 0-684-18161-4. S. 656 – 657.
6. 1 2  Gratian In: CANER, Daniel F. *The Cambridge Dictionary of Christianity*. Ed. Daniel Patte. Cambridge : Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-0-521-52785-9,  978-0-521-82096-7. S. 481.

Autoritné údaje: * BnF: 12187691r
* GND: 118541625
* ISNI: 0000 0001 2127 0841
* LCCN: n50032031
* NK ČR: jn19990210256
* ULAN: 500091349
* VIAF: 33242385
* WorldCat: lccn-n50032031
**Literárny fakt** je súčasť literárneho bytia resp. literárneho života, a len potiaľ, pokiaľ
takouto súčasťou je, pretože literárny fakt musí byť práve ako literárny akceptovaný a potvrdený určitým spoločenským vedomím, ba aj istou sférou konkrétnej spoločenskej praxe. Ontologický charakter literárnych faktov je čímsi podmieneným, na rozdiel od faktov, ktoré poznáva povedzme botanika alebo
zoológia. Existencia literárnych faktov vôbec nie je čímsi stálym, raz navždy zafixovaným, ale je javom časovo premenlivým: čo v istom historickom čase funguje ako literárny fakt, v inom časovom určení ním prestáva byť, a naopak. Literárne fakty teda práve v špecifike svojej existencie, vo svojej literárnosti, nie sú javmi alebo predmetmi ani očividnými, ani rukolapnými, ktoré by stačilo prosto uchopiť zmyslovým vnímaním alebo bezprostredným rozumovým chápaním. Tieto fakty treba vlastne najprv vydolovať z ich podmienenosti, treba ich konštituovať, alebo správnejšie povedané,
rekonštituovať v ich špecifickej funkčnosti.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Anjeli hrajúci na violu da gamba a violu da braccio (vzadu)
**Viola da gamba** alebo **gamba** (odvodené z tal. *gamba* – noha; nožná viola) je historický hudobný nástroj. Patrí medzi sláčikové nástroje. Na rozdiel od violy da braccio má gamba 6 až 7 strún a pražce na hmatníku. Tento nástroj sa pri hre drží medzi nohami (nemá bodec ako napr. violončelo). Existuje viacej druhov violy da gamba – diskantová, altová, tenorová, basová a kontabasová (subbasová), ktorá je jedným z predchodcov moderného kontrabasu.

Stavba
------

Tento nástroj je klenutý, ale výrazne menej než husle. Je vyrobená zo smreku a spodná doska a luby z javora, rovnako ako väčšina sláčikových hudobných nástrojov. Viola da gamba má tiež pod najvyššou strunou dušu a pod najhlbšou basový trámec.

Gamby sú ladené po kvartách a medzi prostrednými dvoma strunami je tercia. Podobné ladenie má aj lutna.

História
--------

Viola da gamba prežívala svoj zlatý vek v období renesancie a baroka. V tej dobe vznikalo pre tento nástroj aj veľa diel (napr. Bachov *6. Branderburský koncert*). Veľmi obľubené boli komorné zoskupenia gamb. Od neskorého baroka boli gamby vytláčané modernejšími nástrojmi ako viola alebo violončelo. Dnes violu da gambu používajú súbory hrajúce na historické nástroje.

Najznámejším gambistom je Jordi Savall.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Viola da gamba**
**Kyselina disírová**, taktiež nazývaná aj **kyselina pyrosírová** alebo **kyselina dvojsírová,** je kyslíkatá kyselina síry. Jej vzorec možno zapísať ako H2O·(SO3)2, z čoho je možné odvodiť sumárny vzorec H2S2O7. V chemickom laboratóriu sa s ňou väčšinou možno stretnúť najmä ako zložkou zmesi nazývanej óleum (dymivá kyselina sírová), okrem toho sa však v drobných množstvách vyskytuje aj v bezvodej kyseline sírovej kvôli nasledujúcim rovnovážnym reakciám:

{\displaystyle {\ce {H2SO4<=>H2O + SO3}}}
{\displaystyle {\ce {SO3 + H2SO4<=> H2S2O7}}}
Keďže kyselina disírová má viac atómov kyslíka, na ktoré nie je viazaný vodík, než má kyselina sírová, je to silnejšia kyselina. Atómy kyslíka, ktoré nie sú viazané na vodík, ale len na sírový atóm, totiž odčerpávajú elektrónovú hustotu z atómov síry, čím sa oslabuje H-O väzba, čo vedie k ľahšej disociácii protónu.

Príprava
--------

Priemyselne sa pripravuje rozpúšťaním oxidu sírového v kyseline sírovej v potrebných stechiometrických pomeroch:

{\displaystyle {\ce {H2SO4 + SO3 -> H2S2O7}}}
Okrem kyseliny disírovej exisujú aj iné kyseliny so vzorcom H2O·(SO3)x, ktoré tiež vznikajú rozpúšťaním oxidu sírového v kyseline sírovej a sú zložkou ólea. Tie sa však nepodarilo izolovať.

Soli
----

Kyselinu disírovú možno vnímať i ako anhydrid kyseliny sírovej. Jej soli sa nazývajú dísírany, pyrosírany či dvojsírany a dajú sa pripraviť tepelnou premenou hydrogénsíranov:

{\displaystyle {\ce {2 NaHSO4 <=> Na2S2O7 + H2O}}}

2 NaHSO4 → Na2S2O7 + H2O
Medzi bežne dostupné soli patrí napríklad disíran draselný.

Použitie
--------

Kyselina disírová sa používa na výrobu výbušnín, farbív, v petrochemickom priemysle, ako sulfonačné činidlo a na prenos kyseliny sírovej.

Referencie
----------

1. ↑  GREENWOOD, N. N.. *Chemistry of the elements*. Boston, Mass. : [s.n.], 1997. (2nd ed.) Dostupné online. ISBN 0-585-37339-6.
2. ↑   *16.10: Acid Strength and Molecular Structure* [online]. Chemistry LibreTexts, 2016-03-11, [cit. 2022-07-17]. Dostupné online. (po anglicky)
3. 1 2   *Pyrosulfuric Acid Formula* [online]. VEDANTU, [cit. 2022-07-17]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Disulfuric acid na anglickej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Anorganické kyseliny s prvkom v oxidačnom čísle VI. |
| --- |
| 
* Kyselina chrómová (H2CrO4)
* Kyselina dichrómová (H2Cr2O7)
* Kyselina amidosírová (H3NSO3)
* Kyselina peroxosírová (H2SO5)
* Kyselina peroxodisírová (H2S2O8)
* Kyselina sírová (H2SO4)
* Kyselina disírová (H2S2O7)
* Kyselina tiosírová (H2S2O3)
* Kyselina selénová (H2SeO4)
* Kyselina telúrová(H6TeO6)
* Kyselina volfrámová (H2WO4)
* Kyselina xenónová (H2XeO4)

 |
| 
* *pozri aj:* Polytionové kyseliny (H2SnO6)

 |
**Leo Fall** (\* 2. február 1873, Olomouc – † 16. september 1925, Viedeň) bol rakúsky operetný skladateľ. Meno *„Leo"* je skratkou z *Leopold*.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine kapelníka c.k. pešieho pluku č. 9 v Olomouci. Po skončení miestneho gymnázia navštevoval konzervatórium vo Viedni. Keď doštudoval, zamestnal sa vo vojenskej kapele ktorú viedol Franz Lehár st. – otec neskoršieho operetného skladateľa Franza Lehára. Keď jeho otec založil vlastnú kapelu v Berlíne, musel Leo Fall aj so svojimi bratmi ísť za ním, aby mu pomáhal. V roku 1894 sa zamestnal ako dirigent v Central-Theater a v roku 1896 sa stal hlavným dirigentom v Centralhallen-Theater v Hamburgu. Začal aj komponovať šansóny. Po návrate do Berlína uviedol v roku 1901 spolu s Victorom Hollaendrom svoju revue *Eine feine Nummer*. Viac však túžil po úspechu na opernom poli. Jeho prvá opera *Frau Denise* (1902) uvedená v Hamburgu mala len mierny úspech, rovnako aj opera *Irrlicht* (1904) uvedená v Mannheime. Ich úspech bol však postačujúci na to, aby si ho všimli v hudobnej brandži. Ponúkli mu operetné libreto a v roku 1905 sa konala v Theater an der Wien premiéra jeho prvej operety *Der Rebell*. Libreto však bolo také chaotické a nevkusné, že obecenstvo hru vypískalo. Libretista Victor León však spoznal Fallov hudobný talent a ponúkol mu nové libreto. Novú operetu *Der fidele Bauer* však divadlo neprijalo, kvôli „nevhodnej" (sedliackej) tematike. Victor León však bol taký presvedčený o úspechu diela, že zorganizoval operetný festival v Hoftheater v Mannheime a operetu na ňom uviedol. Opereta zaznamenala veľký úspech a čoskoro sa hrala vo väčšine nemeckých divadiel. Najväčší úspech dosiahol autor operetou *Die Dollarprinzessin* (1907), a usadil sa vo Viedni. Neskôr sa opäť vrátil do Berlína, kde dosiahol slušný úspech najmä svojou operetou *Madame Pompadour* (1922).

V roku 1925 Leo Fall ťažko ochorel a zomrel na vrchole svojej kariéry.

Fallove divadelné diela
-----------------------

### Opery

* Frau Denise (1902)
* Irrlicht (1904)

### Operety

* Der Rebell (1905)
* Der fidele Bauer (1907)
* Die Dollarprinzessin (1907)
* Die geschiedene Frau (1908)
* Das Puppemädel (1910)
* Die schöne Risette (1910)
* Die Sirene (1911)
* Der liebe Augustin (1912)
* Die Kaiserin (1915)
* Die Rose von Stambul (1916)
* Die spanische Nachtigall (1920)
* Madame Pompadour (1922)

Externé odkazy
--------------

* Životopis (po česky)

Autoritné údaje: * BnF: 13893775c
* GND: 116396717
* ISNI: 0000 0000 8128 1254
* LCCN: n84130992
* NK ČR: jn20010602371
* VIAF: 49407851
* WorldCat: lccn-n84130992
**Kyselina fosforitá** (H3PO3 (presnejšie **dihydroxyfosfínoxid**)) alebo **kyselina fosfónová** je biela kryštalická látka, jedna z mnohých kyselín fosforu.

Nomenklatúra a tautoméria
-------------------------

Kyselina fosforitá sa presnejšie opisuje vzorcom HPO(OH)2. Táto molekula existuje v rovnováhe s menšinovým tautomérom P(OH)3. Podľa odporúčania IUPAC z roku 2005 sa táto prvá forma označuje **kyselina fosfónová,** kým forma druhá ako **kyselina fosforitá**.

Príprava
--------

Kyselina fosforitá vzniká síce reakciou oxidu fosforitého s vodou za chladu

P2O3 + 3H2O → 2H3PO3,
za tepla však namiesto toho vzniká zmes kyseliny fosforečnej a fosfánu

2P2O3 + 6H2O → PH3 + 3H3PO4.
Preto sa obvykle pripravuje hydrolýzou chloridu alebo bromidu fosforitého

PCl3 + 3H2O → H3PO3 + 3HCl,
PBr3 + 3H2O → H3PO3 + 3HBr.

Chemické vlastnosti
-------------------

Hoci molekula kyseliny fosfónovej obsahuje tri atómy vodíka a zdalo by sa, že v tejto molekule je fosfor trojmocný, je molekula tejto látky nesymetrická. Jeden z atómov vodíka je viazaný priamo na atóm fosforu a zostávajúce dva vodíkové atómy sú na fosfor viazané cez kyslík. To znamená, že vo vodnom roztoku sa kyselina fosfónová disociuje iba do druhého stupňa, je teda len dvojsýtna. To znamená, že tvorí "len" dva rady solí, a to dihydrogénfosfónany a hydrogénfosfónany. Dihydrogénfosforitanový anión má náboj -1, a hydrogenfosforitanový -2 ([H2PO3]1- resp. [HPO3]2-).

Zahrievaním sa rozkladá na kyselinu fosforečnú a fosfán

4H3PO3 → PH3 + 3H3PO4.
Vo vodnom roztoku sa samovoľne pomaly oxiduje vzdušným kyslíkom na kyselinu fosforečnú

2H3PO3 + O2 → 2H3PO4.
Vzhľadom na to je kyselina fosforitá redukčným činidlom, ktoré je napr schopné redukovať soli jednomocného striebra na kov, napr.

2AgNO3 + H3PO3 + H2O → 2Ag + 2HNO3 + H3PO4,
alebo zlúčeniny dvojmocnej ortuti na jednomocné

2HgCl2 + H3PO3 + H2O → 2Hg2Cl2 + 2HCl + H3PO4.

Referencie
----------

Literatúra
----------

* VOHLÍDAL, Jiří; ŠTULÍK, Karel; JULÁK, Alois. *Chemické a analytické tabuľky*. 1. vyd. Praha : Grada Publishing, 1999. ISBN 80-7169-855-5.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kyselina fosforitá na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Anorganické kyseliny s prvkom v oxidačnom čísle III. |
| --- |
| 
* Kyselina arzenitá (H3AsO3)
* Kyselina bóritá (H3BO3)
* Kyselina brómitá (HBrO2)
* Kyselina dusitá (HNO2)
* Kyselina fosforitá (H3PO3)
* Kyselina chlóritá (HClO2)
* Kyselina jóditá (HIO2)

 |
| 
* *pozri aj:* Kyselina chlórzlatitá (HAuCl4)

 |
**Trieda** je základným stavebným prvkom v objektovo orientovanom programovaní. Logicky spája dve časti, ktoré boli predtým chápané osamote: údaje a operácie nad nimi do jedného celku. Trieda vychádza z pozorovaní reálneho sveta, v ktorom existujú skupiny objektov s určitými vlastnosťami, pričom tieto vlastnosti menia práve tieto objekty.

Trieda je teda balíček, ktorý pozostáva z metadát popisujúcich chovanie triedy vo výpočtovom prostredí. Tieto metadáta predstavujú návod na vytvorenie inštancie – jedného exemplára triedy. Ak použijeme prirovnanie z reálneho sveta, tak trieda predstavuje architektonický plán budovy (popisuje rozmery, tvar, použitý materiál atď) a inštancia je jedna konkrétna budova, postavená podľa tohto plánu.

Tieto popisné metadáta sú len formálnym vyjadrením toho, čo trieda predstavuje (napríklad vo forme zdrojového kódu). Po preložení prekladačom, resp. interpreterom jazyka sa z týchto informácií vytvára údajový typ – popis triedy v rámci výpočtového prostredia. 

Základným prvkom triedy sú údaje, s ktorými pracuje – niekedy sa označujú ako stavové údaje, pretože jednoznačne určujú stav objektu v každom čase jeho existencie. Druhým prvkom sú operácie nad týmito údajmi, ktoré definujú možné operácie nad objektom a predstavujú rozhranie s prostredím.

Štruktúra
---------

UML notácia triedy
Každý element triedy (údaje aj metódy) musí mať definovaný modifikátor prístupu, ktorý určuje, kto má k danému elementu povolený prístup, pričom platí, že každá trieda má prístup ku všetkým vlastným elementom. Základné modifikátory sú:

Prístupové modifikátory| Názov | UML prefix | Prístup z oddedenej triedy | Prístup z vonkajšej triedy |
| --- | --- | --- | --- |
| public | + | áno | áno |
| protected | # | áno | nie |
| private | - | nie | nie |

V ďalšom texte budeme pre označenie prístupu používať UML notáciu uvedenú v tabuľke. Napríklad pre **protected** premennú typu int môžeme zapísať nasledovným spôsobom:

```
 # x : int
```

Po vytvorení údajového typu prekladač definuje ešte špeciálnu premennú, ktorá reprezentuje identitu objektu. Táto premenná býva označovaná ako **this**, **self** a podobne a obsahuje referenciu alebo ukazovateľ na samého seba. Táto premenná je vždy definovaná ako **private**.

Príklad
Jednoduchým príkladom je trieda lampa. Lampu v závislosti na kontexte môžeme modelovať napríklad ako triedu, ktorá má jednu stavovú premennú (**\_IsTurnedOn**), ktorá určuje, či je lampa zapnutá, alebo nie. Pretože trieda potrebuje aj rozhranie, pomocou ktorého s ním bude okolité prostredie komunikovať, definujme operácie zapnutia (**TurnOn**) a vypnutia (**TurnOff**). Okrem toho je vhodné mať možnosť zistiť, v akom je lampa stave – tento stav vieme zistiť pomocou operácie **isTurnedOn**.

Dedičnosť
---------

Objektovo orientované programovanie umožňuje mechanizmus dedičnosti tzn. modelovanie hierarchií na základe podobnosti vlastností rovnako, ako v reálnom svete. Táto vlastnosť je modelovaná hierachickými vzťahmi medzi triedami.
**Tridymit** je minerál, kryštalizujúci v triklinickej sústave s paramorfózami hexagonálnej, alebo rombickej sústavy, chemicky oxid kremičitý - SiO2.

Charakteristika
---------------

Tridymit vytvára tenkotabuľkovité kryštáliky veľké do niekoľkých mm, často vytvára dvojčatá a trojčatá. Je to bezfarebný alebo biely, sivastý až žltkastý minerál. Lesk tridymitu je sklený, perleťový, niekedy matný.

Vznik
-----

Vzniká v dutinách trachytov, porfyritov, andezitov a ryolitov. Je pomerne zriedkavý.

Poznávanie
----------

Charakteristický je vysokou tvrdosťou a typickým dvojčatným alebo trojčatným usporiadaním kryštálov. Je nerozpustný v kyseline chlorovodíkovej.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Vranov (Slanské vrchy), Stará Kremnička (pri Žiari nad Hronom), Bralce, Hliník nad Hronom (pri Žiari nad Hronom), v ryolitoch v okolí Žiaru nad Hronom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tridymit**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Tridymit na www.mindat.org
Cesta III. triedy číslo 2714 (staré číslo 508045) v obci Mládzovo, okres Poltár
**Cesta III. triedy** je cesta na Slovensku a v Česku, ktorá má význam najmä pre dopravu medzi menšími obcami a doplňuje cestnú sieť ekonomicky a dopravne zdôvodnenými cestnými prepojeniami. Zabezpečujú prepojenie obcí na cesty I. resp. II. triedy. Z hľadiska dĺžky cestnej siete predstavujú cesty III. triedy väčšinu (k 1. 1. 2016 bolo na Slovensku evidovaných 10 363 km ciest III. triedy z celkovej dĺžky 18 031 km všetkých cestných komunikácií, čo predstavuje 57,5 % dĺžky).

Na Slovensku podľa platnej legislatívy vlastnia cesty III. triedy samosprávne kraje, ktoré ich spravujú prostredníctvom svojich organizácií zriadených na tento účel. Jediné výnimky sú prejazdné úseky cez Bratislavu a Košice, kde ich vlastnia tieto mestá.

Podľa STN 736101 je základná kategória pre cesty III. triedy C7,5/70,60,50, ktorá vyhovuje väčšine ciest v tomto zatriedení. Nadväzne na požadovanú výkonnosť je v zmysle STN 736101 možné uvažovať i s kategóriou C11,5/80,70,60 alebo C9,5/80,70,60 a naopak výnimočne i s nižšou kategóriou C6,5/60,50.

Od 1.1.1950 boli cesty III. triedy v Česko-Slovensku rozdelené do 3 tried a očíslované (vyhláška Ministerstva techniky o převzetí a roztřídění silnic č. 1199/1949 Ú.l.I). Pre cesty III. triedy bol zavedený systém číslovania štvorcifernými až šesťcifernými číslami, kde prvé tri číslice vždy odkazujú na nadradenú cestu I. alebo II. triedy, ku ktorej bola cesta III. triedy podľa svojej polohy priradená (v prípade ciest I. triedy bolo číslo doplnené do trojciferného predsunutými nulami), a nasledujúce jedna až tri číslice vyjadrovali poradové číslo cesty v rámci ciest III. triedy priradených k tej istej nadradenej ceste vyššej triedy. V Česku zostal tento systém číslovania doteraz zachovaný bez zmeny, na Slovensku so zavedením cestnej databanky boli poradové čísla doplnené na trojciferné, čím boli všetky čísla ciest III. triedy rozšírené na šesťciferné. K 1.5.2015 boli všetky cesty III. triedy na Slovensku prečíslované na úplne nová štvormiestné čísla, pričom jednotlivým okresom je vyhradený interval, v rámci ktorého sú čísla priraďované. 

Spolu sa na Slovensku k 1.5.2015 evidovalo 2106 ciest III. triedy.

Pozri aj
--------

* Zoznam ciest III. triedy na Slovensku

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cesty |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cesta III. triedy**

Referencie
----------

* Slovenská správa ciest
**Litostratigrafia** je stratigrafická disciplína, ktorá sa zameriava na opis a systematické triedenie horninových sekvencií na základe ich litológie (hlavne opisu vonkajšieho vzhľadu hornín) a ich stratigrafických vzťahov. Jedná sa hlavne o ich relatívnu stratigrafickú pozíciu voči okolitým horninovým celkom. Tieto vzťahy možno určiť pomocou geometrických a fyzikálnych okolností, ktoré určujú, ktoré vrstvy alebo horninové telesá sú staršie, a ktoré mladšie. Následne môžu byť horninové telesá kategorizované do systému litostratigrafických jednotiek ako členy, súvrstvia, skupiny atď. Členenie na litostratigrafické jednotky má význam pri geologickom mapovaní, kedy môže pomôcť pri zjednodušení pochopenia geologickej stavby územia a tiež pri porovnávaní horninových sekvencií v širších regiónoch alebo rôznych častiach sveta. Litostratigrafia je základnou metódou stratigrafie.

Litostratigrafia sa opiera o základné poznatky geológie, petrológie a stratigrafie. Paleontologické nálezy majú pre litostratigrafiu význam iba v prípade, že sú využívané ako indikátory sedimentačného prostredia alebo ako horninotvorné fosílie tvoriace napr. lumachely. Z hľadiska litológie môže byť dôležitý nielen vonkajší opis hornín, ich textúra, farba a zrnitosť, ale napríklad aj geofyzikálne vlastnosti odrážajúce litológiu hornín na karotážnych krivkách pri podpovrchovom vrtnom výskume.

Referencie
----------

1. 1 2  Michalík, J. a kolektív, 2007: Stratigrafická príručka. Veda, Bratislava, 168 s.
2. ↑  Nichols, G. 2009, Sedimentology and stratigraphy. Wiley-Blackwell, Chichester, 419 s.
3. ↑   *lithostratigraphy, Schlumberger Oilfield Glosary* [online]. Schlumberger, 2014, [cit. 2014-09-01]. Dostupné online. (po anglicky)

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Trichlórmetán** alebo **chloroform** (CHCl3) je bezfarebná tekutina sladkastej chuti a vône. Používa sa ako nepolárne rozpúšťadlo. Je výborným rozpúšťadlom nepolárnych organických zlúčenín a tukov. Ešte pred niekoľkými rokmi prakticky všetky čistiarne odevov prali tovar svojich zákazníkov v zmesi chloroformu a tetrachlórmetánu. Organické znečistenie bolo veľmi efektívne odstránené a vďaka nízkemu bodu varu čistiacej zmesi boli ich zostatky z odevov zahriatím ľahko odstrániteľné. Mnoho farieb na kovy aj drevo používalo ako rozpúšťadlo pigmentov a ochranných látok práve chloroform.

Vlastnosti
----------

Je nehorľavý. Pri vdychovaní je toxický. Má silné narkotické účinky a bol v obmedzenom množstve používaný ako celkové anestetikum v medicíne na uspávanie pacientov pri operáciách. Podrobné dlhodobé klinické štúdie však ukázali, že trvalý dlhodobý styk organizmu s týmto rozpúšťadlom značne zvyšuje riziko vzniku rakoviny a zlúčenina sa tak dostala do zoznamu karcinogénnych látok. Na základe týchto skutočností je v súčasnosti veľmi obmedzená tak produkcia, ako aj praktické využitie chloroformu.

Výroba
------

Priemyselne sa trichlórmetán vyrába zahriatim zmesi chlóru a buď chlórmetánu alebo metánu na 400 až 500 °C. Pri tejto teplote nastáva séria chemických reakcií:

CH4 + Cl2 → CH3Cl + HCl
CH3Cl + Cl2 → CH2Cl2 + HCl
CH2Cl2 + Cl2 → **CHCl3** + HCl
CHCl3 + Cl2 → CCl4 + HCl
Produktom tohto procesu je zmes štyroch chlórmetánov, monochlórmetán, dichlórmetán, trichlórmetán (chloroform) a tetrachlórmetán, ktoré sa oddelia destiláciou.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Trichlórmetán**
**Trieda Los Angeles** je trieda rýchlych útočných amerických ponoriek s jadrovým pohonom z čias studenej vojny. Ich hlavnou úlohou bolo ničenie sovietskych ponoriek a sprievod úderných zväzov amerických lietadlových lodí. Tiež môžu byť využité k boji proti ponorkám, lodiam a podzemným cieľom, mínovaniu, špionáži či vyloďovaniu špionážnych výsadkov. 

V rokoch 1972-1996 bolo postavených celkom 62 ponoriek tejto triedy, väčšina z nich je v službe ešte dodnes. Stále sa jedná o najpočetnejšiu triedu jadrových ponoriek na svete. S výnimkou ponorky USS Hyman G. Rickover sú všetky jednotky tejto triedy pomenované po amerických mestách. V roku 1990 stála jedna táto ponorka 900 miliónov amerických dolárov. 

Trieda Los Angeles
Trieda Los Angeles bola navrhnutá ako nasledovník predchádzajúcej triedy Sturgeon. Oproti nej je o niečo tichšia a má výkonnejší pohonný systém. V konštrukcii je opäť použitá špeciálna oceľ HY-80. Výzbroj predstavujú štyri 533 mm dlhé torpédomety. Z torpédometov môžu byť vypustené torpéda MK-48, proti lodné strely UGM-84 Harpoon, strely s plochou dráhou letu BGM-109 Tomahawk či míny. Posledných 31 jednotiek tejto triedou (SSN 719-750) nesie v prove ďalších 12 vertikálnych vypúšťacích síl (VLS) pre strely Tomahawk. V prove je umiestnený výkonný sonar typu BQQ-5.

Posledných 23 ponoriek (SSN 751-773) bolo postavených v modernizovanej verzií a sú tiež označované ako 688i (improved). Sú tichšie, nie sú modernejšie elektronikou ale lepšie vybavené pre operácie v Arktíde.
Pohonný systém tvoril jadrový reaktor typu S6G a dve turbíny. Lodná skrutka je tu iba jedna. Pri plavbe pod hladinou dosahujú ponorky triedy Los Angeles rýchlosť až 31 uzlov. Značný dôraz bol kladený na obtiažnu zistiteľnosť ponorky pri plavbe pod hladinou.

Externé odkazy
--------------

*
**Tribútny snem** patril k významným politickým inštitúciám starovekého Ríma. Občania sa na ňom schádzali podľa územnej príslušnosti. Snem vznikol v kráľovskej dobe a pretrval až do cisárskeho obdobia.

Vytvorenie tribútneho snemu sa pripisuje šiestemu rímskemu kráľovi Serviovi Tulliovi. Mesto Rím rozdelil na štyri územné časti – štvrte (*tribus*) a občania sa schádzali na tomto sneme podľa toho, v ktorej štvrti bývali. V období rímskej republiky sa začal počet územných častí zvyšovať tak, ako sa rozširovalo územie Rímskej ríše. Popri pôvodných štyroch mestských štvrtiach vzniklo postupne až 35 vidieckych územných častí, čo umožnilo zaradiť do politického systému aj nové podmanené obyvateľstvo, ktorému boli udelené obmedzené občianske práva, alebo sa na politickom živote mohli zúčastňovať rímski občania, ktorí si plnili vojenské povinnosti v kolóniách (*colonia*). Rímska ríša bola podľa tribuí (*tributim*) rozdelená aj v císárskom období.

Tribútne snemy rozhodovali o regionálnych záležitostiach, mali veľký význam pri spravovaní rímskych miest na území ríše (kolónie alebo municípiá).
**Ferias** (starogr. *Φερίας* – *Ferias*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 464 pred Kr.

Ferias, syn Chara z Aiginy, si vybojoval na 79. olympijských hrách víťazstvo v zápasení dorastencov (palé paidón). V Olympii túto disciplínu zaradili do programu na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Za toto víťazstvo sa Feriovi dostalo veľkej pocty, keď mu v olympijskej Altide postavili sochu. V druhom storočí si ju ešte mohol prezrieť grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o tom zaznamenal: „*Aiginský Ferias, ten ktorý je umiestnený vedľa Aténčana Aristofóna, pripadal pri sedemdesiatej ôsmej olympiáde príliš mladý, a teda neschopný zápasiť, a tak bol zo súťaže vylúčený. Pri nasledujúcej ho medzi chlapcov prijali a zvíťazil v zápasení.*"

Podstavec z jeho sochy s nápisom (značne poškodenom) o jeho víťazstve bol objavený v archeologickej lokalite olympijskej Altidy.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,14,1.
2. 1 2  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 133
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Inscriptiones Graecae, Regions: Peloponnesos (IG IV-[VI]):Elis *SEG 23:255*
6. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 63.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
*Oceanida Zeuxo nalieva Chrysippovi víno*, červenofigúrový kylix, cca 490-480 pred Kr.
**Chrysippos** (starogr. *Χρύσιππος* – *Chrysippos*, lat. *Chrysippus*) je v gréckej mytológii syn élidského kráľa Pelopa a nymfy Axiochy.

O Chryssippovom živote antické mýty mlčia, zaznamenávajú len jeho smrť. Podľa jednej verzie ho dala zavraždiť Pelopova manželka Hippodameia, aby tak pomstila Pelopovu neveru s nymfou Axiochou, ktorej plodom bol nemanželský syn Chrysippos. Postavenie Chrasippa bolo v rodine už od začiatku zložité, jeho macocha, ako aj nevlastní bratia ho nemali radi, lebo ho pokladali za možného uchádzača o trón. Hippodameia preto naviedla svojich synov Atrea a Thyesta, aby Chrysippa zabili(podľa Plutarcha ho zabila Hippodameia mečom v spánku). Keď ju potom Pelops obvinil z vraždy, spáchala samovraždu.

Podľa inej verzie, spáchal Chrysippos samovraždu, potom ako bol unesený tébskym kráľom Laiom, ktorý zneužil jeho krásu a mladosť.

Chrysippova smrť mala v oboch prípadoch za následok strašnú kliatbu, ktorá určila osudy mnohým postavám dvoch najvýznamnejších cyklov gréckych mýtov. Prvá, mýtu o trójskej vojne, druhá, mýtu o Oidipovi.

Keď sa Pelops dozvedel, že jeho synovia Atreus a Thyestes Chrysippa zavraždili, preklial ich a oni potom vo vzájomnom boji zahynuli. Po rokoch zomrel rukou vraha aj Atreov syn Agamemnón a Thestov syn Aigisthos. V druhom mýte preklial Pelops Laia, aby zomrel rukou svojho syna, čo sa neskôr naozaj aj stalo. Zavraždil ho vlastný syn Oidipus.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 214.
2. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 29.
3. ↑  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Chrysippus*, 33.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 85.
5. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,5,5.
6. ↑  Homér, *Odysea*, 11,385-404.
7. ↑  Homér, *Odysea*, 1,28-44.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,20,4.
**Zvonka** je novela od ruských autorov Arkadija a Borisa Strugackovcov. Hlavným námetom románu je kontakt ľudstva s mimozemskou civilizáciou, pričom obsahuje aj filozofické úvahy. Na Slovensku vyšla v jednom zväzku spolu s románom Piknik na odbočine pod názvom Stalker.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Major Kuznecov, kapitán Ginzburg, nadporučík Strokulev a major Pioryškin sa rozhodli vystúpiť na Adairskú sopku v rámci splnenia podmienky na získanie titulu horolezca prvej triedy. Ginzburg telefonoval letcom, aby sa uistil, že v tom čase (zo soboty na nedeľu) nebudú žiadne letecké cvičenia. Napriek tomu ale počas návratu skupinka uvidí lietadlá a rozhodne sa urýchlene odísť. Po ceste začujú zlovestný hukot, a krátko nato nájdu človeka v sieťkovanom tričku. Naložia ho do auta a vysadia u známej Strokuleva. Okrem toho, že u neznámeho nájdu podivnú sošku sa dej viac-menej pre nich končí.

Potom účastník archeologickej skupiny Apidy, N. Sergejev, opisuje udalosti na nálezisku. Sergejev bol jedným z troch na mieste sa nachádzajúcich archeológov - okrem neho tam bol aj jeho starodávny priateľ Tadžik Džamol Karimov a vedúci skupiny Boris Janovič Lozovskij. Zvyšní traja členovia skupinky boli tadžickí robotníci. Sergejev opisuje udalosti zo svojho pohľadu. Všetko pre neho začína od momentu, kedy len tak sedel v stane a fajčil. Vtedy uvidel inoplanéťana ako nehybne stál pri vchode do stanu. Pripomínal mu matne čierneho pavúka veľkosti psa. Inoplanéťan vzal konzervy, Sergejevov denník a plynový varič - a ušiel. V tom čase bol Lozovskij mimo náleziska; keď sa vrátil, príbehu neuveril a vysvetľoval to tým, že Sergejev zaiste dostal úpal. Neskôr robotníkov znepokojili ďalšie udalosti, nakoniec prišli aj o auto (GAZ 69). Následne Lozovskij záhadne zmizol. 
  
Neskôr našli Sergejevov denník, podľa ktorého bolo zrejmé, že inoplanéťania zbierali vzorky tunajšej fauny, flóry a ostatných objektov. Zaujímavé je, že ľudia ich nezaujímali. Neskôr sa Lozovskij rozhodne, že ak inoplanéťania odletia, musí za každú cenu odletieť s nimi. Pred odletom zistí, že "pavúky" (teda inoplanéťania) sú iba dômyselné stroje; napriek tomu sa rozhodne nastúpiť do kozmickej lode s cieľom nájsť pozemské zvieratá a vierou, že pri nich bude v bezpečí. Zápisky z denníka končia.

Nasleduje časť deja o tom, ako Lozovskij prežíval niekoľko dní na palube lode, ktorá presahovala jeho chápanie. Na palube našiel celú „ZOO" zozbieranú z ekosystémov viacerých planét a domnieval sa, že inoplanéťania rozlišujú zvieratá od ľudí podľa toho, na koľkých nohách stoja. Vysvitá, že muž v sieťovanom tričku je Lozovskij.

Novela končí záverom Stalinbadskej komisie, ktorý konštatuje, že existuje život aj mimo slnečnej sústavy. Tento život predbehol pozemský v technológiách, ale o niekoľko rokov by sme mohli byť spôsobilí nadviazať komunikáciu.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Ruský portálLiterárny portál |
**Zvliekavce** (lat. Ecdysozoa) sú taxón prvoústovcov. 

Je to zrejme polyfyletická skupina, zahrňujúca veľmi rozdielne živočíchy, ktorých jediným spoločným znakom je periodické zvliekanie kutikuly aspoň u juvenilných štádií, no niekedy aj u dospelých jedincov. Tento proces riadi hormón ekdyson, produkovaný u článkonožcov predohrudnými žľazami (glandulae protothoracales). Telová dutina týchto živočíchov môže byť nepravá – tzv. schizocoel, alebo zmiešaná telová dutina (modifikovaný coelom – mixocoel).

Systematika
-----------

Skupina vznikla po zrušení „dutinového" triedenia dvojstranovcov, pričom v nej možno vybadať dve nezreteľne oddelené línie: Zvyšok bývalých schizocoelomát (reprezentovaný kmeňmi *Nematoda*, *Cephalorhyncha*) a „klasické" myxocoelomáty, ku ktorým vždy patril najväčší kmeň *Arthropoda*, *Tardigrada* a maličký reliktný kmeň *Onychophora*.

línia: **zvliekavce** (*Ecdysozoa*): 

* nadkmeň: okrúhlovce (*Nemathelminthes*)
	+ kmeň: hlístovce (*Nematoda*)
	+ kmeň: chobotohlavce (*Cephalorhyncha*)
* nadkmeň: *Panarthropoda*
	+ kmeň: pomalky (*Tardigrada*)
	+ kmeň: pazúrikavce (*Onychophora*)
	+ kmeň: článkonožce (*Arthropoda*)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zvliekavce**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Zvliekavce**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Zvon* pozri *Zvon (rozlišovacia stránka)*.
Car kolokol v Moskve
**Zvon** je kovový, obyčajne bronzový nástroj kužeľovitého tvaru, zavesený na jarme alebo hlavici tak, že ho
po rozhojdaní rozozvučia nárazy srdca na jeho venca. Rozlišujeme zvony s lietajúcim alebo padajúcim srdcom. Lietajúce srdce zvon pri výkyve „dobieha" (pri maximálnom výkyve ho udrie do hornej časti). Padajúce srdce sa pri zvonení nehýbe, stojí na mieste a zvon doň udiera.

Od 6. storočia a 7. storočia regulujú zvony život stredovekých ľudí. Ich výroba napomáha rozvoj hutníctva. Ovplyvňuje vývoj architektúry (veže, zvonice, portály). Zvony svetské (hlásne), odmeriavajúce nový čas, sa objavujú vedľa zvonov cirkevných v 13. storočí a najmä v 14. storočí.

Výskumom a výrobou zvonov sa zaoberá kampanológia. Človek, ktorý sa zaoberá zvonmi sa nazýva kampanológ.

Galéria
-------

* Zvonkohra v ŽilineZvonkohra v Žiline
* Kežmarok, zvonica, Veľký zvonKežmarok, zvonica, Veľký zvon
* Lodný zvon TitanicLodný zvon Titanic

Pozri aj
--------

* Car kolokol
* Zvonkohra
* Kampanológia
* Lodný zvon
* Trubicové zvony

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zvon**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Malé balenie obranného spreja
Námorná pechota Spojených štátov amerických trénuje po zasiahnutí obranným sprejom
**Obranný sprej** je nesmrtiaca, chemická zbraň, ktorá má protivníka dočasne paralyzovať pomocou bolesti očí a dýchacích ciest, prípadne aj dočasnej slepoty. Používa sa napríklad pri osobnej sebaobrane (i proti zvieratám), silové zložky ho tiež používajú na zvládanie demonštrácií. Na protivníka sa strieka pomocou aerosólového rozprašovača, ako pena alebo ako gél. Jeho hlavnou aktívnou látkou je kapsaicín získavaný z paprík, napríklad z čili papričiek, podľa ktorých sprej získal názov – hovorí sa im tiež kajenské korenie. Kapsaicín je zmiešaný s vodou pomocou emulgátora, najčastejšie propylénglykolu.

Hoci nie je určený na zabíjanie, je u niektorých úmrtí podozrievaný z toho, že k nim výrazne prispel. Podľa Dohovoru o chemických zbraniach nesmie byť používaný vo vojne, pretože ide o látku používanú na potláčanie nepokojov.

**Taktiež nazývaný aj:**

Paprikový sprej

Pepper sprej

Obranný sprej

Sebaobranný sprej

Kaser

Slzný sprej (Slzák)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku pepřový sprej na českej Wikipédii.*
Pamätník Janka Matúška v Dolnom Kubíne
**Chválospev** alebo **hymna** (gréc. *hymnos* - *chválospev*) je lyrický žáner, druh ódy. Pôvodne hymnou ospevovali bohov a dodnes ma charakter velebenia, chvály. Básnici v nej vždy vyjadrovali krásu, dobro, ušľachtilosť, vznešené myšlienky. Hymna je žánrom vysokého štýlu, lebo autor oslavuje a velebí taký objekt, ktorý je sám osebe zárukou estetickej kvality. Spomedzi poetických foriem má najmenej osobnostný charakter.

Pôvod
-----

Jej vznik siaha až do starovekej Indie a Egypta. Neskoršie žáner obnovili rapsódovia v antickom Grécku. Aj kresťanská cirkev postavila tento žáner do samého centra básnickej tvorby. Najznámejšou hymnou kresťanskej literatúry je *Pieseň stvorenstva* (prekladá sa ako *Pieseň slnka*), ktorú vytvoril sv. František z Assisi. Chváli v nej všetko stvorenstvo ako dokonalé dielo Pána a zároveň opisuje aj krásu prírody. Báseň sa dodnes pokladá za prvé významné dielo talianskej poézie. Z vývinového aspektu je dôležité, že z textu vyžaruje radosť - prebytok kladných hodnôt.

Prebásnené hymny Gorazda Zvonického
-----------------------------------

Za najväčší prekladateľský prínos slovenského básnika saleziána Gorazda Zvonického môžeme pokladať breviárové hymny, ktoré prebásnil z latinského originálu. Vyšli v troch zväzkoch pod názvom *Hymny na posvätenie času*. Prvý a druhý zväzok vyšiel v roku 1975 a tretí o rok neskôr (1976). Niektoré z preložených hymnov boli zhudobnené a vyšli aj knižne pod názvom *Výber zhudobnených hymnov na posvätenie času so sprievodom organa*.

Hymna dnes
----------

Tento žáner znovuobjavil anglický romantizmus; azda najkrajšou a najdokonalejšiu hymnu napísal Percy Bysshe Shelley. Emócie a silné city, charakteristické pre romantizmus, možno dobre vyjadriť práve chválospevom. V tomto období vznikli aj národné hymny, ktoré majú ceremoniálnu funkciu a sú súčasťou osláv štátnych sviatkov a iných významných udalostí. Autorom slovenskej hymny je Janko Matúška, hymny písal aj Pavol Országh Hviezdoslav (*Hymny a žalmy*), ale aj Emil Boleslav Lukáč.

Referencie
----------

1. ↑  KUBANOVIČ, Zlatko. Príspevok Gorazda Zvonického k pokoncilovej liturgickej reforme. *Don Bosco dnes*, 2013, roč. XLIV, čís. 3, s. 26 – 27. Dostupné online [cit. 2016-09-28]. ISSN 1338-4201.

Zdroj
-----

Teória literatúry pre gymnáziá a stredné školy, ISBN 80-85452-52-9
**Ferimagnetizmus** Vo fyzike ferimagnetický materiál je ten, v ktorom magnetický moment atómu v rôznych podmriežkach je opačný ako v antiferomagnetizme; ale proti pôsobiace momenty sú rozdielne a spontánna magnetizácia ostáva. Toto sa stáva keď podmriežka pozostáva z rozdielnych materiálov alebo iónov (taký ako Fe2+ a Fe3+). Ferimagnetické materiály sú ako paramagnety v tom, že neprekážajú žiadnemu magnetickému usporiadaniu nad Neelovou teplotou a pod ňou sú ako feromagnety v tom, že si môžu udržať spontánnu magnetizáciu. Ale existuje aj teplota pod Neelovou teplotou, pri ktorej dve podmriežky majú rovnaké momenty a výsledkom je čistý nulový magnetický moment, čo sa nazýva kompenzačný bod.

Niektoré ferimagnetické materiály sú ferity zlúčené s oxidmi železa a inými zložkami ako hliník, zinok, mangán, nikel a kobalt.
Ferimagnetické materiály majú vysokú rezistivitu a anizotropické vlastnosti. Anizotropia je vlastne indukovaná vonkajším poľom.

Odporúčané články
-----------------

* Feromagnetizmus
* Antiferomagnetizmus
* Diamagnetizmus
* Superdiamagnetizmus
* Paramagnetizmus
* Superparamagnetizmus
* Metamagnetizmus
**Svätá rodina so svätou Annou** (tal. *Sant'Anna, la Vergine e il Bambino con l'agnellino*, slov. *Svätá Anna, Panna Mária a Dieťa s baránkom*) je olejomaľba renesančného umelca Leonarda da Vinciho zobrazujúca svätú Annu, jej dcéru Pannu Máriu a dieťa Ježiša. 

Skupinku postáv umelec umiestnil do skalného údolia, otvárajúceho sa do ľudoprázdnej krajiny. Panna Mária sedí na kolenách svojej matky a zúčastňuje sa na hre svojho syna. Ten s detskou hravosťou ťahá za uši baránka. 

Dielo, známe aj pod názvami *Svätá Anna samotretia*, *Panna Mária a Dieťa so svätou Annou*, možno chápať aj s genealogického pohľadu, kedy Leonardo zachytil na obraze dávnu tému Kristovho rodokmeňa. Baránok tu symbolicky predstavuje budúcu obeť, cez ktorú Ježiš zachráni ľudstvo.

Obraz bol pôvodne určený pre hlavný oltár kostola Santissima Annunziata vo Florencii. 

Práce na tomto diele Leonardo začal v roku 1500, no často ho prepracovával v množstve výkresov a skíc (jeden kartón so skicou sa nachádza v zbierkach londýnskej Národnej galérie). Napokon, ako i iné ďalšie jeho diela, ostalo nedokončené. Podľa všetkého ho mal pri sebe na sklonku života v čase svojho pôsobenia pri dvore kráľa Františka I. Príčina nedokončenia obrazu mohla tkvieť i v tom, že v tomto období nad jeho záujmom o umenie víťazil záujem o matematiku a vedy. Za vlády Ľudovíta XIII. sa dostalo do kráľovských zbierok.

Zdroje
------

* G. Bartz, E. König, *Louvre*, Slovart, Praha, 2007, ISBN 978-80-7209-876-7
* M. Cinnotiová, *Louvre Paríž*, Tatran, Bratislava, 1989, ISBN 80-222-0030-1
**Pilot Pen Tennis 2009** je spoločný tenisový turnaj mužov a žien, ktorý sa koná v dňoch od 23. augusta do 29. augusta 2009 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v americkom New Havene.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Pilot Pen Tennis 2009*
**Španielsko Fernando Verdasco** vs. USA Sam Querrey  6-4, 7-66

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Pilot Pen Tennis 2009*
**Dánsko Caroline Wozniacka** vs. Rusko Jelena Vesninová  6-2, 6-4 

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Pilot Pen Tennis 2009*
**Rakúsko Julian Knowle / Rakúsko Jürgen Melzer** vs. Brazília Bruno Soares / Zimbabwe Kevin Ullyett  6-4, 7-63

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Pilot Pen Tennis 2009*
**Španielsko N. Llagosterová Vivesová / Španielsko M. J. Martínezová Sánchezová** vs. Česko Iveta Benešová / Česko Lucie Hradecká  6-2, 7-5

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
**Cesta III. triedy číslo 2171** (*III/2171*, staré číslo *III/065033*) je cesta III. triedy na Slovensku, v okresoch Prievidza a Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 9,950 km a spája obce Ráztočno, stredisko Remata a Sklené. Časť úseku medzi Rematou a Skleným je nedobudovaný.

Priebeh
-------

Cesta začína na križovatke s trasou I/9 asi 1,3 km za obcou Ráztočno, v smere k Handlovej. Podchádza železničnú trať Horná Štubňa - Prievidza a pokračuje údolím popri veľkom kameňolome k chate **Poniklec**, kde je križovatka s odbočkou do osady Remata. Cesta pokračuje k stredisku Remata, kde končí vybudovaný úsek cesty z prievidzskej strany. Ďalej vedie lesná, len terénnymi autami zjazdná cesta s prudkým stúpaním na hrebeň pohoria Žiar, kde prechádza do okresu Turčianske Teplice.

Cesta pokračuje vybudovaným úsekom v obci Sklené, ktorú spája s cestou I/65, kde III/2171 končí.

Zdroj
-----

* Slovenská správa ciest

| * z
* d
* u
Doprava v okrese Turčianske Teplice |
| --- |
| Cestná doprava | 

|  |  |
| --- | --- |
| **Diaľnice a rýchlostné cesty** | R3 |
| **Cesty I. triedy** | I/14 • I/65 |
| **Cesty II. triedy** | II/519 |
| **Cesty III. triedy** | 2132 • 2159 • 2170 • 2171 • 2172 • 2173 • 2174 • 2175 • 2176 • 2177 • 2178 • 2179 • 2180 • 2181 • 2182 • 2183 • 2184 • 2185 • 2186 • 2187 • 2188 • 2189 • 2190 • 2191 • 2192 • 2193 • 2194 • 2195 |

 |
| Letecká doprava | Letisko Dolná Štubňa |
| Železničná doprava | Zvolen – Vrútky • Zvolen – Diviaky • Prievidza – Horná Štubňa |
**Svätá Trojica** (tal. *Santa Trinità*) je názov fresky talianskeho renesančného maliara Masaccia. Dielo (jeho celý názov je *Svätá Trojica s Pannou Máriou, svätým Jánom a donátormi*) patriace k najznámejším obrazom umelca, je výtvarnými historikmi zaraďované do skupiny „zakladateľských" diel renesančnej maľby.

Vznik diela
-----------

Masaccio (vl. menom Tommaso di Giovanni di Simone Guidi) sa v roku 1422 stal majstrom florentského cechu maliarov *Medici e Speziali*. Ako jeden z popredných florentských umelcov bol patricijskou rodinou Lenzi poverený namaľovaním fresky s tematikou Najsvätejšej Trojice pre miestnu baziliku Santa Maria Novella. Freska nachádzajúca sa na ľavej stene chrámovej lode bola poňatá ako monumentálny donátorov náhrobok. 

Maľba s v podstate bežným námetom sa vďaka Masacciovmu prevedeniu stala jedinečnou tým, že na nej Masaccio ako prvý umelec premietol trojrozmerný priestor na dvojrozmernú plochu. Uplatnením metódy zobrazovania pomocou lineárnej perspektívy tak vytvoril jedinečnú priestorovú ilúziu, ktorú po prvý raz použil architekt Filippo Brunelleschi. Masaccio docielil vtiahnutie diváka priamo do deja na maľbe tým, že zobrazil postavy v životnej veľkosti a prepočítal perspektívu priamo z bodu, v ktorom sa divák nachádza.

Kompozícia a ikonografia
------------------------

Scénu Najsvätejšej Trojice umiestnil umelec do triumfálneho oblúka fiktívnej antickej stavby (podobný model architektúry sa objavuje i v dielach iných autorov – napr. *Madona so svätcami, anjelmi a Federicom da Montefeltro* Piera della Francescu). Pod krížom s ukrižovaným Kristom stoja Panna Mária a apoštol Ján. Scéna je doplnená postavami kľačiaceho muža a ženy pred korintskými pilastrami; ide pravdepodobne o zadávateľa diela a umelcovho mecenáša Lorenza Lenziho a jeho manželku. Ich postavy dodávajú dielu ilúziu priestoru.

Zaujímavé a veľavravné je gesto Ježišovej matky, ktorá pravou rukou a pohľadom priamo na diváka upriamuje jeho pozornosť na ústredný bod maľby – synovo telo na kríži. Je tak súčasne spájajúcim článkom medzi obrazom a divákom.

V spodnej časti fresky nás Masaccio uvádza do chrámového podzemia, kde v otvorenej rakve sú uložené ostatky prvého muža Adama. Nápis nad rakvou *IO FU[I] G[I]A QUEL CHE VOI S[I]ETE E QUEL CH[’] I[O] SONO VO[I] A[N]C[OR] SARETE* (vo voľnom preklade *Čo ste vy bol som aj ja, čo som ja budete aj vy*) má divákovi pripomínať jeho smrteľnosť.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Svätá Trojica (Masaccio)**

Zdroje
------

* Ch. Stukenbrock, B. Topper, *1000 mistrovských děl evropského malířství 1300 - 1850*, Slovart, Praha, 2008, ISBN 978-80-7391-129-4
* M. Wundram, *Renesance*, Slovart, Praha, 2007, ISBN 978-80-7209-961-0
* R. C. Wirtz, *Florencie - umění a architektura*, Slovart, Praha, 2007, ISBN 978-80-7209-873-6
* A. Martindale, *Člověk a renesance*, Artia, Praha, 1972