recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zdenko Mikula** (\* 27. november 1916, Vyhne – † 31. október 2012, Bratislava) bol slovenský skladateľ, organizátor, pedagóg a dirigent.

Život
-----

Otec Koloman Mikula bol v roku 1923 mešťanosta Banskej Bystrice. Mladosť prežil v Banskej Bystrici, kde študoval na učiteľskom ústave (1932 – 1936, hudba a spev K. Štika). V rokoch 1941 – 1946 vyštudoval na Konzervatóriu v Bratislave (kompozícia u E. Suchoňa, dirigovanie u K. Schimpla). Od roku 1939 pôsobil v Bratislave ako dirigent orchestra Vojenského umeleckého súboru (1939 – 1952, 1953 – 1957), externý pedagóg na konzervatóriu a FFUK, v rokoch 1963 – 1970 na VŠMU. 1940 – 1941 sa významne zaslúžil o organizovanie a sformovanie vojenskej hudby na Slovensku. Pracoval ako tvorivý tajomník ZSS (1959 – 1966), neskôr ako jeho vedúci tajomník (1974 – 1978), šéf hudobného vysielania Československého rozhlasu (1966 – 1974) a ako tajomník Československého zväzu skladateľov v Prahe (1977 – 1987).

Tvorba
------

Venoval sa umeleckému spracovaniu ľudových piesní, je autorom piesní, zborových a komorných kompozícií, orchestrálnych, vokálno-inštrumentálnych diel, scénickej hudby a operného triptychu.

* operný triptych Žena
* Lúčne hry, cyklus zborov Domovina moja a Ozývaj sa, hora
* cyklus 16 piesní Jesenná láska
* Cigánske piesne
* sláčikové kvarteto Ave Eva
* symfonická poéma O veľkej láske
* orchestrálna meditácia na tému Eugena Suchoňa Si krásna
* oratórium Jarní zpěvy staré Číny
* predohra pre veľký orchester Pocta Maximovi Gorkému

Veľa sa venoval aj tvorbe pre deti (Hajulienky, haj, Malí koledníci, Na tanci, Naša Anka).  

Hosťoval ako dirigent rozhlasového orchestra ľudových nástrojov, mnoho jeho skladieb je nahratých v rozhlase a na gramoplatniach.

Literatúra
----------

Fudra, Igor - Gallová, Dana: Zdenko Mikula. Výberová personálna bibliografia. Banská Bystrica: Literárne a hudobné múzeum a ŠVK, 1996.

Autoritné údaje: * GND: 1107616417
* ISNI: 0000 0000 5889 6701
* LCCN: n78018953
* NK ČR: ola2002142322
* SNK: 157138
* VIAF: 84954986
* WorldCat: lccn-n78018953
**Zdenko Homolka** (\* 30. december 1912, Barchovice - † 20. marec 1996, Bratislava) bol rímskokatolícky kňaz a pedagóg.

Životopis
---------

Stredoškolské štúdium absolvoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši v rokoch 1923 až 1931.  

Po ukončení 1. ročníka Vysokej školy obchodnej sa r. 1932 rozhodol vstúpiť do jezuitskej rehole. Noviciát absolvoval v Ružomberku. Na ďalšie trojročné štúdium ho rehoľa vyslala do Highland College na anglickom ostrove Jersey známej tým, že na nej študovali aj význačné francúzske jezuitské osobnosti ako napr. Pierre Teilhard de Chardin. Trojročné štúdium filozofie a nadväzujúce štúdium teológie vykonával v holandskom jezuitskom kláštora vo Valkenburgu, kde bol v roku 1941 vysvätený na kňaza a začal vypomáhať v pastorácii medzi slovenskými a českými baníkmi v Belgicku. Nemecké okupačné orgány ho v roku 1942 eskortovali do Nemecka. Toto nedobrovoľné putovanie cez Aachen a Berlín napokon skončilo v Prahe, kde so súhlasom vedenia slovenskej jezuitskej provincie zostal až do konca vojny. Po návrate na Slovensko vyučoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v roku 1947 so súhlasom rehole prešiel do Bratislavy, kde sa okrem duchovného vedenia akademickej mládeže venoval aj ďalšiemu štúdiu matematiky.  

Po likvidácii reholí komunistickým režimom pracoval manuálne. Neskôr sa uplatnil v stavebnom výskume ako odborník na aplikovanú matematiku. V tomto odbore pracoval až do odchodu do dôchodku. V rokoch 1979 až 1983, v ktorých mal prechodne povolenie na kňazskú činnosť, sa venoval pastorácii medzi mládežou. Vedeniu mládeže sa venoval aj bez povolenia ako význačný člen horolezeckej organizácie IAMES. Po páde komunistického režimu až do konca života pôsobil opäť ako jezuitský kňaz v Bratislave.

Autor kázní, ktoré vyšli knižne v edícii JAS (editor Ing.A Čierna). Prekladateľ knihy F. Krenzera Zajtra sa bude opäť veriť.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5674 8174
* NK ČR: kpwa2629
* SNK: 157745
* VIAF: 84462454
doc. **Zdeněk Juránek**, CSc. (\* 20. marec 1940, Brťoví – † 23. október 1992, Košice) bol český fyzik a pedagóg, ktorý pôsobil na Prírodovedeckej fakulte UPJŠ v Košiciach

Narodil sa v Brťoví na Morave. Po maturite na SVŠ v Bystřici nad Pernštejnom v r. 1957 začal študovať na Elektrotechnickej fakulte v Poděbradoch. Tam sa mu zapáčilo štúdium fyziky, a preto v nasledujúcom roku začal študovať na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave a toto štúdium ukončil v r. 1963.

1. septembra 1963 nastúpil ako jeden z prvých pracovníkov na Katedru fyziky novovzniknutej Prírodovedeckej fakulty UPJŠ v Košiciach a na tejto katedre pracoval ako učiteľ až do svojej náhlej smrti. Jeho počiatočná práca bola spočiatku zameraná na budovanie učební pre výuku fyziky. V odbornej oblasti sa venoval najmä problematike premagnetizačných procesov feromagnetík. Z tejto oblasti získal v r. 1983 vedeckú hodnosť kandidáta matematicko-fyzikálnych vied, keď úspešne obhájil dizertačnú prácu Magnetické vlastnosti intermetalických zliatin na báze Sm2Co17. V r. 1988 bol menovaný docentom. Od r. 1990 až do svojej smrti bol prodekanom PF UPJŠ pre vedecko-výskumnú činnosť.

V svojej pedagogickej činnosti sa docent Juránek orientoval najmä na výuku poslucháčov jednoodborového štúdia fyziky. 

Zomrel 23. októbra 1992 v Košiciach.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2002140379
* VIAF: 84520980
**Lamedón** (starogr. *Λαμέδων* – *Lamedón*, lat. *Lamedon*) je v gréckej mytológii mladší syn Koróna, syna boha Apolóna, nástupca sikyónskeho kráľa Epópea.

Keď jeho starší brat Korax zomrel bez potomstva, kráľovstva sa zmocnil Epópeus, ktorý prišiel z Tesálie. Do Sikyónu však onedlho zo strachu pred hnevom svojho otca ušla z Téb krásna Antiopé, dcéra tébskeho kráľa Nyktea, potom ako oťarchavela s bohom Diom.  Jej otec Nykteus sa s tým nevedel zmieriť ani keď umieral po ťažkej chorobe a zaviazal preto svojho brata Lyka prísahou, aby nenechal Antiopu bez trestu. Lykos následne usporiadal proti Sikyónu vojenskú výpravu a po krvavej bitke kráľa Epópea zabil a Antiopu zajal. Keďže Epópeus nemal potomka, kráľom Sikyónu sa stal Lamedón.

Lamedón sa potom oženil s Fénou, dcérou Aténčana Klytia a mali spolu dcéru Zeuxippu. Neskôr, keď bol Lamedón vo vojnovom stave s bratmi Archodrom a Architelom, synmi Achaia, prišiel mu na pomoc z Atiky Sikyón. Z vďaky mu potom Lamedón dal svoju dcéru Zeuxippu za manželku a vyhlásil ho za svojho nástupcu. Keď sa tento muž následne stal kráľom, jeho krajinu menom *Aigialea*, pomenovali po ňom Sikyón.

Referencie
----------

1. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,5,8.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,3.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,175.
4. ↑  Hieronymus, *Chronicon*, 16-187.
5. 1 2  Apollodóros z Atén, *Bibliotheca*, 3,5,5.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 8.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,6,5.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Sikyónu
*Orestes a Hermiona*
**Hermioné** (iné názvy: **Hermiona, Hermione**; starogr. *Ἑρμιόνη* – *Hermioné*, lat. *Hermione*) je v gréckej mytológii dcéra spartského kráľa Menelaa a jeho manželky Heleny.

Hermiona mala deväť rokov, keď jej matku Helenu uniesol trójsky princ Paris do Tróje. Únos krásnej Heleny vyvolal potom trójsku vojnu, ktorej sa zúčastnil jej otec Menelaos a mnoho iných achájskych kráľov. Hermiona sa medzitým zasnúbila s Orestom, synom mykénskeho vládcu Agamemnóna.

Jej otec ju však počas trójskej vojny sľúbil Neoptolemovi, synovi hrdinu Achillea. Keď sa potom Neoptolemos z vojny vrátil, oženil sa s ňou. Toto manželstvo ale nebolo šťastné, Hermiona sa chcela dokonca aj obesiť. Podľa neskorších mýtov naväzujúcich na Homérove básne, Orestes Neoptolema zabil, s Hermionou sa oženil a odišiel s ňu do Mykén, kde sa stal kráľom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,11,1.
2. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 197.
3. ↑  Apollodoros, *Epitome*, E,3,3.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335.
5. ↑  Ovidius, *Heroides*, 8,31.
6. ↑  Homér, *Odysea*, 4,3-6.
7. ↑  Euripides, *Adromacha*, 812.
8. ↑  Apollodoros, *Epitome*, E,6,14.
9. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,16,4.
Súradnice: 42°20′59″S 71°04′44″Z﻿ / ﻿42,3498°S 71,0789°Z﻿ / 42.3498; -71.0789

Situácia 10 sekúnd po prvom výbuchu pri Bostonskom maratóne.
**Útok na Bostonskom maratóne** bol teroristický bombový útok počas konania Bostonského maratónu 15. apríla 2013. Dve improvizované výbušné zariadenia explodovali asi 12 sekúnd po sebe v 14:50 EDT (18:50 UTC) pozdĺž Boylston Street západne od Copley Square. Výbuchy zranili divákov, bežcov a ďalších ľudí v blízkosti cieľa maratónu; konkrétne zabili 3 ľudí a zranili najmenej 281 ďalších. Prezident USA Barack Obama oznámil, že FBI vyšetruje útoky ako akt terorizmu.

Obete
-----

Boli potvrdené 3 obete: 8-ročný Martin Richard Dorchester, ktorého matka Denise Richard utrpela poranenia mozgu a 6 ročná sestra prišla o nohu; 29-ročná Krystle M. Campbell, vedúca reštaurácie z Medfordu; a Lu Lingzi, 23-ročná žena čínskej štátnej príslušnosti z Šanghaja, postgraduálna študentka na univerzite v Bostone.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boston Marathon bombings na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Politický portál |
**Satoshi Nakamoto** (po slovensky aj **Satoši Nakamoto**) je meno alebo pseudonym osoby alebo skupiny, ktorá navrhla a vytvorila protokol pre Bitcoin a potrebný softvér, Bitcoin-Qt. V roku 2008 na e-mailovej konferencii metzdowd.com zverejnil popis digitálnej meny Bitcoin.

V roku 2009 vydal prvý softvér, ktorý zahájil chod celej siete a prvých jednotiek Bitcoin meny. Jeho skutočná identita nie je známa.

Nakamoto ďalej prispieval do ďalších verzií Bitcoin softvéru spoločne s ostatnými vývojármi, v polovici roku 2010 sa postupne vytratil jeho kontakt s vývojárskym tímom a celou komunitou. Zhruba v tejto dobe prenechal kontrolu nad úložiskom zdrojového kódu a kľúčových funkcií softvéru Gavinovi Andresenovi. Taktiež predal doménu Bitcoin.org a niekoľko ďalších domén do rúk predných členov komunity Bitcoinu.

Podľa domnienok by Nakamoto mohol mať vo vlastníctve zhruba jeden milión bitcoinov.

Referencie
----------

1. ↑   *Bitcoin oslaví kulaté výročí aneb Za deset let od nápadu ke stamiliardovému byznysu* [online]. Investiční web, [cit. 2020-10-19]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑   *Jak Funguje Bitcoin* [online]. 14. 6. 2015, [cit. 2020-10-19]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Satoshi Nakamoto na českej Wikipédii.*
Bratislavský skyline, pohľad z Petržalky z nájazdu na most Apollo
Pražský Pankrác
**Skyline** je anglický pojem, ktorý označuje celkový alebo čiastočný pohľad na výškové budovy v meste alebo zoskupenia mrakodrapov. Môže označovať aj umelý horizont vytvorený mestskými štruktúrami. Skyline často slúži na jednoznačnú identifikáciu mesta, pretože neexistujú dve mestá, ktoré ich majú totožné. Skyline, ktoré sú natiahnuté na veľkú, prípadne panoramatickú fotografiu, veľkých miest alebo aj dvojitých miest, sa nazývajú termínom cityscape. V mnohých, ale nie všetkých, no predovšetkým v amerických metropolách tvoria mrakodrapy dôležitú úlohu v tvare skyline.

Galéria
-------

* TokioTokio
* ŠanghajŠanghaj
* ManhattanManhattan
* SingapurSingapur
* HongkongHongkong
* São PauloSão Paulo
* DubajDubaj
* SydneySydney
* Frankfurt nad MohanomFrankfurt nad Mohanom
* Viedenské UNO CityViedenské UNO City

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **skyline**.
**Hermogenes** alebo **Hermogenés** (starogr. *Ἕρμογένης* – *Hermogenes*, iný prepis: *Hermogenés*) bol olympijský víťaz v roku 37.

Hermogenes z lýdskej Filadelfie si pravdepodobne na 204. olympijských hrách v roku 37 vybojoval víťazstvo v neznámej disciplíne. Hermogenes je ako olympijský víťaz znázornený spolu s rímskym cisárom Caligulom na rímskych bronzových minciach z rokov 37 až 41 (doba panovania Caligulu) razených v maloázijskej Filadelfii.

V Rímskej ríši bola razba mincí zo vzácnych kovov, t. j. zo zlata a striebra, výlučne v kompetencii panovníka, ale bronzové mince vydávali (razili) aj miestodržitelia jednotlivých rímskych provincií.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Walter de Gruyter, *Biographischer Index der Antike*, str. 430
2. ↑  *Asia Minor Coins, Philadelphia (AD 37-41) AE 16 - Gaius (Caligula) - Hermogenes, victor in the Olympic Games*
3. ↑  Elena Minarovičová, *Zlaté rímske mince v zbierke SNM-Historického múzea v Bratislave*

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Roberta Lynn Bondarová** (\* 4. december 1945, Sault Ste. Marie) je lekárka a prvá astronautka z Kanady.

Životopis
---------

Po strednej škole nastúpila na University of Guelph v Kanade, odbor zoológia a poľnohospodárstvo. Úspešne ju ukončila v roku 1968. Potom pokračovala v trojročnom postgraduálnom štúdiu na University of Western Ontario v odbore experimentálnej patológie a neurológie. Potom nasledovala ďalšia vysoká škola University of Toronto. Tu zakončila získaním titulu PhD v roku 1974 a v štúdiu pokračovala na McMaster University v Kanade. Tu ukončila vzdelávanie ako všestranná lekárka v roku 1977. Na posledne menovanej škole pracovala v rokoch 1982 – 1983 ako asistujúca profesorka pre odbor neurológia. 

V roku 1983 sa zapojila na deväť rokov do NRCC/Kanada a od roku 1989 do výcvikového strediska astronautov NASA. V roku 1992 letela do vesmíru ako 18. žena a 264. človek z našej planéty. Strávila tam osem dní. Po absolvovaní letu z NASA v roku 1992 odišla. 

### Let raketoplán

V januári 1992 odštartoval z Floridy raketoplán Discovery na svoj 14. let. Na jeho palube bolo sedem astronautov: Ronald Grab, Stephen Oswald, Norman Thagard, David Hilmers, William Readdy, Ulf Merbold a Roberta Bondarová. Táto zostava vedcov na obežnej dráhe oživila laboratóriá Spacelab a Biorack a venovala sa rôznym pokusom. Bondarová (z modrého tímu) o. i. v skleníku skúmala semenáčiky ovsa. Pristáli na základni Edwards v Kalifornii po ôsmich dňoch letu. 

* STS-42 Discovery štart 22. január 1992, pristátie 30. január 1992.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Roberta Lynn Bondarová**

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Roberta Bondarová na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* (po česky)
* (po česky)
* (po česky)

Autoritné údaje: * GND: 119302152
* ISNI: 0000 0000 7372 7287
* LCCN: nr95035760
* NK ČR: jx20091006001
* VIAF: 13114961
* WorldCat: lccn-nr95035760
ThDr. **Pavol Jantausch** (\* 27. jún 1870, Vrbové – † 29. jún 1947, Trnava) bol slovenský rímskokatolícky duchovný a biskup, apoštolský administrátor Trnavskej apoštolskej administratúry.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Trnave, Bratislave a Ostrihome. Zmaturoval v Trnave 15. júna 1889. Teológiu študoval na Pázmaneu vo Viedni a štúdium zakončil doktorátom. Za kňaza bol vysvätený 21. septembra 1893. Bol kaplánom v Topoľčanoch, Smoleniciach, Bojnej a v Bratislave - Blumentáli. 15. februára 1899 bol vymenovaný za farára do Dubovej pri Modre. Odtiaľ bol preložený 15. marca 1906 za farára do Ludaníc. 

V roku 1922 sa zúčastnil 24. medzinárodného eucharistického kongresu, ktorý sa konal v Ríme v dňoch 22. - 28. mája. 29. mája 1922 ho pápež Pius XI. vymenoval za administrátora novozriadenej Trnavskej apoštolskej administratúry, ktorá bola vytvorená na tej časti územia Ostrihomského arcibiskupstva, ktoré sa stalo súčasťou ČSR. 

Za titulárneho biskupa prieninského bol menovaný 30. marca 1925. Biskupskú vysviacku prijal v Trnave 14. júna 1925 z rúk nitrianskeho biskupa Karola Kmeťka. V roku 1936 sa pričinil o otvorenie Rímskokatolíckej bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1938 sa pričinil o zriadenie Biskupského gymnázia v Trnave. Vo svojom rodisku vo Vrbovom dal v roku 1930 vybudovať kláštor premonštrátok a ďalší z jeho iniciatívy vznikol v Dvorníkoch pri Hlohovci. Trnavskú apoštolskú administratúru viedol až do svojej smrti 29. júna 1947. Pochovaný je vo svojom rodisku - vo Vrbovom.

Referencie
----------

1. ↑  Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Vrbové; záznam č. 45
2. ↑   KUBANOVIČ, Zlatko:  *Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924)*. Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 189 - 194.
3. 1 2  CHENEY, David M. *www.catholic-hierarchy.org*. [Cit. 2023-05-17]. Stránka Pavol Jantausch. (angl.)

Zdroj
-----

* Pavol Jantausch na stránke Trnavskej arcidiecézy

| Tituly a funkcie v Rímskokatolíckej cirkvi |
| --- |
| **Vznik**apoštolskej administratúryvyčlenenením z ostrihomskej arcidiecézy | **Apoštolský administrátorTrnavskej apoštolskej administratúra**1922 — 1947 | Nástupca**Ambróz Lazík** |

Autoritné údaje: * GND: 120841266
* ISNI: 0000 0000 5540 1945
* NK ČR: jx20060303006
* SNK: 146834
* VIAF: 77156737
**Pavol Lehotský** (\* 17. november 1923, Kráľova Lehota – † 25. máj 1977, Bratislava) bol slovenský drevársky odborník.

Rodina
------

* otec: Matej Lehotský
* matka: Katarína rod. Arvayová
* manželka: Lýdia rod. Ončáková

Životopis
---------

Študoval na SVŠT v Bratislave, v roku 1947 – 1948 mechanickú technológiu dreva na Vysokej škole lesníckej v Štokholme. V roku 1950 – 1951 pracoval ako technik n.p. Smrečina v Banskej Bystrici.

Ako výskumný pracovník drevárskeho priemyslu sa zaslúžil o vývoj a zavedenie výroby vláknitých dosák suchým spôsobom v Česko-Slovensku. V roku 1965 – 1968 koordinoval výskum v rámci RVHP. Člen SAV, vedeckých rád a spoločností pre otázky využitia drevnej suroviny.

Ocenenie
--------

* 1973 – Za vynikajúcu prácu

Dielo
-----

* *Výroba drevovláknitých dosák suchým postupom*, Drevo, 10, 1963, č. 2, s. 43-51
* *Priemyselné spracovanie hrabu* (kandidátska dizertačná práca, 1967)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 149166
* VIAF: 298156565742023500008
**Oligosacharidy** sú sacharidy zložené z dvoch až desiatich monosacharidových podjednotiek. Tie sú medzi sebou spojené O-glykozidovou väzbou (niekedy nazývanou tiež vodíkový mostík), ktorá vzniká medzi poloacetálovým hydroxidom prvého uhlíka jedného monosacharidu a ďalšou -OH skupinou druhej podjednotky. Pri vzniku tejto väzby sa vylúči voda, preto môžeme oligosacharidy hydrolýzou štiepiť spätne na monosacharidy.

Spomedzi všetkých oligosacharidov špeciálne odlišujeme disacharidy a trisacharidy.

Disacharidy
-----------

**Disacharidy** sú cukry zložené z dvoch monosacharidových pojdednotiek.

Sumárny vzorec je (C12H22O11)n.

**Sacharóza** (repný cukor) je neredukujúci disacharid zložený z α-D-glukózy, na ktorú je 1→2 väzbou naviazaná ß-D-fruktóza. Priemyselne ju získavame z cukrovej repy a cukrovej trstiny. Nachádza sa vo všetkých rastlinách. Tvorí bezfarebné kryštáliky dobre rozpustné vo vode. Zahrievaním hnedne a mení sa na karamel. Používa sa na sladenie potravín a nápojov.

**Laktóza** (mliečny cukor) je redukujúci sacharid, je to ß-D-galaktóza, na ktorú je 1→4 väzbou naviazaná ß-D-glukóza. Nachádza sa v mlieku cicavcov. Materské mlieko jej obsahuje 6 až 7%, kravské mlieko 4 až 5%.

**Maltóza** (sladový cukor) je redukujúci disacharid skladá sa z α-D-glukózy, na ktorú je 1→4 väzbou naviazaná ß-D-glukóza.
Vzniká enzymatickou hydrolýzou škrobu, daný enzým sa nazýva amyláza. Tá sa nachádza v slinách alebo klíčkoch semien. Ďalším štiepením enzýmom maltázou z maltózy (pozor nepliesť!) vznikajú dve molekuly glukózy.

**Izomaltóza** je v podstate rovnaká ako maltóza, len medzi dvoma glukózami je 1→6 väzba. Je veľmi odolná a je základom vetvenia reťazcov u polysacharidov škrobu a glykogénu.

**Trehalóza** je neredukujúca, skladá sa z dvoch α-D-glukóz spojených 1→1 väzbou. Nachádza sa v mede a víne. 

**Celobióza** je redukujúca, zložená z ß-D-glukózy a α-D-glukózy spojených 1→4 väzbou. Celobióza je základom celulózy.

Trisacharidy
------------

**Trisacharidy** sú cukry zložené z troch monosacharidových podjednotiek.

**Gentianóza** je neredukujúci cukor z koreňa kvetiny horca (lat. rod *Gentiana*).

**Kestóza**

**Rafinóza**

Ďalšie oligosacharidy
---------------------

Ich počet monosacharidových podjednotiek sa pohybuje od štyri do desať.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oligosacharid**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
**Tomáš Šteler** (Steller, Šteller) (\* 1640, Slavošovce – † 1715, Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz, pedagóg, náboženský spisovateľ.

Životopis
---------

Študoval v Banskej Bystrici, Levoči od roku 1665 na univerzite vo Wittenbergu, roku 1668 magister. V roku 1668 – 1674 konrektor gymnázia v Banskej Bystrici, v roku 1683 – 1687 kazateľ v Špitáli sv. Alžbety v Banskej Bystrici. Pri prenasledovaní evanjelikov po odhalení Vešeléniho sprisahania odsúdený v Bratislave na trest smrti, trest mu pozmenili na galeje. Väznený v Leopoldove, v roku 1675 predaný v Neapole na galeje. Po oslobodení pôsobil vo Wittenbergu, počas Tököliho stavovského povstania v Banskej Bystrici, zakrátko následkom mučenia v Leopoldove oslepol, žil v Banskej Bystrici z milodarov do smrti. Autor barokových náboženských dišpút a príležitostných gratulačných veršov.

Dielo
-----

* An universale et singulare sit peculiaris disjuncta entis affectio?, Levoča roku 1665
* In disputatione pneumatices quinta... Wittenberg roku 1667
* Posteriore disertatione theologica... Wittenberg b.r.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Nemecko, Spandauer Forst
**Vlhko- a kyslomilné brezovo-dubové lesy** alebo **Vlhké acidofilné brezové dúbravy** sú typom dubových a zmiešaných dubových lesov vyskytujúcich sa na vlhších stanovištiach nížin a pahorkatín. Podľa smernici Európskej únie o biotopoch sú Vlhko- a kyslomilné brezovo-dubové lesy európsky významný biotop s kódom **9190**. Pre európsky významné biotopy sa vyhlasujú v každej krajine Európskej únie v rámci siete Natura 2000 územia európskeho významu.

Vytvára ho najmä dub letný, breza previsnutá a biela, vyskytuje sa tiež dub zimný, topol osikový, primiešava sa aj borovica lesná, typická je krušina jelšová a v podraste bezkolenec trsťovníkovitý.

Výskyt a stav na Slovensku
--------------------------

Podľa Katalógu biotopov Slovenska ide o mapovaciu jednotku Ls3.6 Vlhko- a kyslomilné brezovo-dubové lesy (klasifikačná jednotka Ls3 Dubové a zmiešané dubové lesy), biotopy **Rašeliniskové breziny a boriny** (2117100) - časť a **Subkontinentálne kyslé lesy dubové** (2115100) - časť, je súčasne rovnomenný európsky významný biotop 9190 Vlhko- a kyslomilné brezovo-dubové lesy.

Na Slovensku sa vyskytuje na ploche približne 650 ha na Borskej nížine a v 16 územiach európskeho významu.

Referencie
----------

1. 1 2   *Natura 2000 - Sústava chránených území členských krajín EÚ, biotop 9190* [online]. sopsr.sk, [cit. 2020-07-26]. Dostupné online.
2. 1 2 3  VICENÍKOVÁ, Andrea; POLÁK, Pavol; (eds.). *Európsky významné biotopy na Slovensku*. 1. vyd. Banská Bystrica : Štátna ochrana prírody SR, 2003. 151 s. ISBN 80-89035-24-8. S. 120 – 121.
3. 1 2  STANOVÁ, Viera; VALACHOVIČ, Milan; (eds.). *Katalóg biotopov Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : DAPHNE - Inštitút aplikovanej ekológie, 2002. 225 s. Dostupné online. ISBN 80-89133-00-2. S. 97.
4. 1 2  RUŽIČKOVÁ, H.; HALADA, Ľ.; JEDLIČKA, J.; KALIVODOVÁ, E. (eds.) *Biotopy Slovenska : príručka k mapovaniu a katalóg biotopov*. [Bratislava] : Ústav krajinnej ekológie SAV, 1996. 192 s. ISBN 80-967527-3-1. S. 49, 51.
**Vlastní Mongoli** alebo **Mongoli** sú etnikum žijúce jednak v dnešnom štáte Mongolsko (historický názov: Vonkajší Mongoli) a jednak v dnešnej Číne (najmä) vo Vnútornom Mongolsku a severnom Sin-ťiangu (iné názvy: Južní Mongoli, Čínski Mongoli, Vnútorní Mongoli).

Ich jazyk sa volá mongolčina [v širšom zmysle] alebo „vlastné mongolské jazyky". Podrobnosti pozri v článku mongolčina.

Charakteristika
---------------

Delia sa na severnú a južnú skupinu. Príslušníci severnej skupiny žijú v Mongolsku. Sú to najmä Chalchovia (Chalcha). Meno Chalcha majú od 16. storočia. V ich etnogenéze sa odrazili staromongolské i nemongolské prvky. V období mandžusko-čínskej nadvlády sa severní vlastní Mongoli označovali aj ako Vonkajší Mongoli. Dnes Chalchovia fakticky splynuli s početnými menšími susednými etnikami v Mongolsku (Darigangovia, Chotgojovia atď.) a spolu tvoria hlavný národ Mongolska, ktorý sa často tiež označuje ako (vlastní) Mongoli (podrobnosti pozri v článku Mongoli (národ v dnešnom Mongolsku)). V Mongolsku žijú okrem vlastných Mongolov v zmysle tohto článku aj napríklad niektorí západní Mongoli (Ojrati), niektorí Buriati a niektorí Kazaši.

Príslušníci južnej skupiny žijú v Číne. Vznikli v 16. storočí a od 17. storočia sú označovaní aj ako Vnútorní Mongoli a dnes známi aj ako Južní Mongoli alebo Čínski Mongoli (hoci to nie sú všetci Mongoli Číny). Za svojho predka považujú Alčbolda, druhého zo synov chána Dajana. Patria sem najmä Čachari, Chorčinovia, Džarúti, Bárinovia, Oniutovia, Chešigtenovia, Charčinovia, Üdzemčinovia, Tümeti, Chúčitovia a Suniti. Niektoré z týchto etník žijú aj v Mongolsku, v takom prípade ich mongolská časť patrí k severnej skupine. V Číne žijú okrem vlastných Mongolov v zmysle tohto článku aj napríklad niektorí západní Mongoli (Ojrati) a niektorí Buriati.

Zdroje
------

1. ↑  Mongoli. In:  *Malá slovenská encyklopédia*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Goldpress Publishers, 1993. 822 s. ISBN 80-85584-12-3. S. 455.
2. 1 2 3  Mongoli. In: Pyramída, s. 3215
3. ↑  KRUPA, Viktor; GENZOR, Jozef. *Jazyky sveta v priestore a čase*. 2. dopl. a preprac. vyd. Bratislava : Veda, 1996. 356 s. ISBN 80-224-0459-4. S. 162.
4. ↑   *Mongolian Proper* [online]. ethnologue.com, [cit. 2017-10-24]. Dostupné online.
**Kengura červená** (staršie: **kenguru červená**; lat. *Osphranter rufus*; staršie: *Macropus rufus*, *Megaleia rufa*) je druh z rodu *Osphranter* (resp. *Macropus* v širšom zmysle) z čeľade kengurovité. V minulosti sa niekedy zaraďoval do samostatného rodu ***Megaleia*** (po slovensky kengura).

Je to najväčší žijúci vačkovec. Jeho dĺžka je 1 m až 1,6 m. Chvost býva dlhý 0,75 m až 1,2 m. Jeho hmotnosť je 25 kg až 90 kg. Ide o bežný druh. Jeho meno nie je odvodené od farby srsti, ale od farbiva vylučovaného žľazou na prsiach.

Výskyt
------

Vyskytuje sa takmer v celej Austrálii, v najväčších počtoch žije v otvorenej savane s lesíkmi.

Počet jedincov
--------------

Počet jedincov je premenlivý rok od roku. Keď je obdobie dažďov, môže populácia čítať až 12 000 000 jedincov, ale v období sucha klesá na 5 000 000. Samice sú gravidné len keď je dostatok dažďa a je dosť zeleného rastlinstva. Za dlhotrvajúceho sucha sa prestanú samcom tvoriť spermie.

Potrava
-------

Kengury červené využívajú na zabezpečenie vody svoj vysoko vyvinutý čuch, a ak sú vodné zdroje obmedzené, sťahujú sa až 200 km od svojich obvyklých pastvín. Pasú sa hlavne večer, spásajú šťavnaté výhonky tráv, byliny a listy.

Sociálna jednotka
-----------------

Žijú obvykle v skupinách od jedného po desať jedincov, pretože sa v období sucha môže nazhromaždiť pri jazierku okolo 1 500 kengúr červených.

Predátory
---------

Kengura červená sa považuje za škodcu a je lovená pre mäso a kožu. Jediným jej nepriateľom okrem človeka sú orol klinochvostý a pes dingo.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kengura červená**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kengura červená**

Zdroje
------

1. ↑  STANĚK, V. J. Veľký obrazový atlas zvierat. 1965, S. 463

* cs.wikipedia
**Hermesianizmus** je filozofickoteologické učenie Hermesa a jeho stúpencov, ktoré malo významný vplyv v katolíckej filozofii v Nemecku v 20. a 30. rokoch 19. storočia. Toto učenie vzniklo v súvislosti so znovuzosilnením katolicizmu v priebehu reštaurácie. Aby sa zabránilo nebezpečenstvu, ktoré vyplývalo pre vieru katolíckej cirkvi, jej teológiu a filozofiu z klasickej nemeckej filozofie, chcel Hermes podať nové filozofické zdôvodnenie katolíckej viery. Toto nové zdôvodnenie však už nemalo ísť tradičnou cestou scholastiky, ktorú Hermes považoval za zásadne prekonanú Kantom, ale malo sa zakladať na poznatkoch a zásadách súčasnej filozofie.

Hermesovým východiskom je zásada, že katolícka teológia môže ďalej existovať len vtedy, keď bude mať bezpečný filozofický základ, teda „Viere musí predchádzať dôkaz viery". K tomu, aby teológ postupoval bezpečne, musí si predovšetkým zabezpečiť filozofický základ, na ktorom chce budovať a prinajmenšom tu sa smie riadiť len nutkaním rozumu, t. j. požiadavkou čistého rozumu, pričom pri nutkaní rozumu ide o riadenie sa metódou pozitívnej pochybnosti. Pochybovať všade tak dlho, ako je to len možné, a definitívne sa rozhodnúť až tam, kde k takému rozhodnutiu núti absolútne nutkanie rozumu.

Vedený metódou pozitívnej pochybnosti sa Hermes púšťa do riešenia troch základných problémov:

1. Existuje objektívna pravda, t. j. je človek schopný poznať vonkajší svet, ktorý je nezávislý od jeho vedomia?
2. Existuje Boh a aký je?
3. Je možné zjavenie Boha človeku a za akých podmienok ich treba prijať ako skutočné?

Hermes podáva na všetky tri otázky kladnú odpoveď:

1. Objektivita ľudského poznania sa zakladá na tom, že to, čo je dané v zmysloch, nepodlieha ľudskej ľubovôli. Aj praktický rozum vyžaduje rozumnú vieru v realitu vonkajšieho sveta sa objektivitu ľudského poznania. Len vtedy, keď sa pohybujeme v reálnom svete, možno vyžadovať mravné povinnosti.
2. Existenciu Boha dokazuje tradičný kozmologický dôkaz Boha.
3. Predpoklad zjavenia je nevyhnutný k tomu, aby všetci ľudia uznávali mravný zákon.

Katolícka cirkev hermesianizmus odsúdila v roku 1835 (pápež Gregor XVI.).

Hlavné námietky proti hermesianizmu boli negatívny postoj Hermesa k scholastike, pozitívna pochybnosť, pokus urobiť katolícku vieru závislú od ospravedlnenia rozumom, cirkevnopoliticky bol Hermes stúpencom učenia Febroniovho, ktoré malo demokratické črty a zdôrazňovalo nacionalitu v organizácii cirkvi.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Hermogenes** alebo **Hermogenés** (starogr. *Ἕρμογένης* – *Hermogenes*, iný prepis: *Hermogenés*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 29.

Hermogenes z Pergamu si na 202. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Hermogenes dal ako víťaz v behu na jedno stadion 202. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov jednotlivých pretekov v tejto disciplíne sa označovali všetky olympiády.

Olympijské víťazstvo Hermogena je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. 1 2  Johann Heinrich Krause, *Die Gymnastik und Agonistik der Hellenen*, str. 775
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Martinovka** je krátky potok v Šariši, na území okresu Sabinov. Je to ľavostranný prítok Ľutinky, meria 1,7 km a je tokom VII. rádu.

Pramení na styku pohoria Čergov a Spišsko-šarišského medzihoria, východne od obce Ľutina, JJZ od kóty 734 m v nadmorskej výške cca 560 m n. m. Od prameňa tečie najprv juhozápadným smerom geomorfologickým podcelkom Ľubotínska pahorkatina, z východu obteká kótu 558 m na pravom brehu a prechodne sa stáča severojužným smerom. Ďalej priberá krátky ľavostranný prítok a oblúkom sa stáča na západ. Napokon preteká okrajom intravilánu obce Ľutina, pričom podteká cestu III. triedy Pečovská Nová Ves – Livov a južne od centra Ľutiny sa v nadmorskej výške približne 417 m n. m. vlieva do Ľutinky. 

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí **Ľutinky** |
| --- |
| *Ľutinka* → *Torysa* → *Hornád* → *Slaná* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Drahotín · Hradský potok · Hrašov · Jakoviansky potok · Jarabinček · Kačí jarok · **Ľutinka** · Martinovka · Sinavý jarok · Škaredý jarok · Táborový potok · Tichý jarok · Tokáreň · Trepešský potok |
Súradnice: 49°09′51″S 20°07′01″V﻿ / ﻿49,164038°S 20,116887°V﻿ / 49.164038; 20.116887

**Martinský hrebeň** je celý hrebeň (jeho názov) vo Vysokých Tatrách od Poľského hrebeňa (2 199 m n. m.) až po Gerlachovský štít (2 654,4 m n. m.). Ľudovo je hrebeň nazývaný aj Martinka alebo Martinovka. Tento hrebeň je pre milovníkov hôr považovaný za tradičný.

Hrebeň je veľmi náročný na orientáciu ale aj na lezenie. Po stránke lezeckej je táto trasa náročnejšia ako „Normálka" na Gerlachovský štít vedúca Velickou próbou a Velickým žľabom. Horolezeckou stupnicou sa kvalifikuje II. - III. stupňom obtiažnosti. Ako horolezeckú alebo aj hrebeňovú túru ju ponúkajú rôzne firmy ponúkajúce sprevádzanie na hory.

Objekty hrebeňa
---------------

* **Poľský hrebeň** - 2 199 m n. m.
* Velický štít
* Litvorový štít
* Lučivnianska veža
* Malá Litvorová veža
* Gerlachovská vežička
* Lavínová veža
* Lavínový štít
* **Tetmajerovo sedlo** - 2 590 m n. m.
* **Zadný Gerlach** - 2 616 m n. m.
* **Gerlachovský štít** - 2 654 m n. m.

Pozn.: Tučne zvýraznené objekty sú turisticky významnejšie.

Popis výstupu
-------------

Východiskovým bodom túry je Tatranská polianka, cesta na Sliezky dom sa však dá skrátiť „taxíkom", ktorý ľudí vyváža na Sliezky dom. Zo Sliezkeho domu pokračujeme na Poľský hrebeň. Z Poľského hrebeňa pokračujeme smerom na Velický štít (2 320 m n. m.), Lavínový štít (2 606 m n. m.), Zadný Gerlach (2 616 m n. m.), Tetmajerovo sedlo (2 590 m n. m.) a nakoniec pokračujeme až na Gerlachovský štít (2 654,4 m n. m.).

Pri výstupe je dobré vedieť, že na úseku Velický štít (2 320 m n. m.) - Litvorový štít (2 423 m n. m.) sa Velický štít zlaňuje. Je tam veľmi strmý zráz, strmosťou je podobný Batizovskej próbe. Celý výstup trvá dlhšie ako klasická výstupová cesta s traverzom pod Kotlovým štítom (2 601 m n. m.), približne 8 až 10 hodín.

Zostup je rovnaký ako pri iných trasách na Gerlachovský štít.

* Vidno skoro celú Martinovu cestuVidno skoro celú Martinovu cestu
* Gerlach, konečný bod výstupu MartinkyGerlach, konečný bod výstupu Martinky

Zdroje
------

* ISBN 978-80-7340-115-3
* ISBN 978-80-971376-3-2

Externé odkazy
--------------

* Poloha na mape
**Stredoveká latinčina** je v širšom zmysle latinčina v časovom úseku od zániku antickej latinčiny po taliansku renesanciu a humanizmus, keď vznikne latinčina humanistická, novoveká, čiže v časovom intervale približne 500/600-1300/1500. Významnou osobnosťou vymedzujúcou začiatok stredovekej latinčiny by mohol byť Cassiodorus a zasa koniec stredovekej latinčiny Dante a Francesco Petrarca.

V užšom zmysle slova nazývame stredovekou latinčinou ten svojrázny jazykový útvar, keď už nebola nikomu materčinou, keď už každému, kto ňou hovoril, bola jazykom cudzím, učeným, ktorý sa už bolo možno naučiť iba v školách, teda od vzniku románskych jazykov, zhruba od 9. stor.

Stredoveká latinčina je predmetom skúmania latinskej filológie ako časti medievalistiky.
Po rozpade západného rímskeho impéria ostala latinčina úradným jazykom v barbarských kráľovstvách a vo Východorímskej (byzantskej) ríši. V Gálii, Hispánii, Itálii, Dalmácii a na západných ostrovoch stredomria boli Rimania väšinovým obyvateľstvom, zatiaľ čo germánski vládcovia boli iba vládnúca menšina. Rimania tvorili vzdelanú väčšinu a zastávali dôležité funkcie. Latinčina sa však u ľudí používala vo svojej ľudovej forme a i tá sa postupne zjednodušovala. Tak sa stávalo, že ani Rimania nepoznali svoj jazyk a ťažko sa vyjadrovali. Toto zjednodušovanie sa dialo v určitých oblastiach a preto sa z jedného jazyka stalo viac románskych jazykov. Už v 6st. sa v Dalmácii vytvoril románsky jazyk. Postupné upadanie latinčiny sa začalo v 9 st. kedy sa už hovorí o románskych jazykoch. V byzantskej ríši sa však rímska menšina postupne hellenizovala. Obyčajnému ľudu východorímskej ríše (Grékom) to bol cudzí jazyk a i aristokracia bola prevažne grécka. Tak cisár Iraklios v 7 st. zrušil latinčinu a uznal prvenstvo jedinému jazyku, gréčtine Koine(nov. gr. Koini), ktorá sa však vtedy prestávala u ľudu používať a nahradil ju ľudový jazyk. V nasledujúcich storočiach bola Byzancia čisto grécky štát. Latinčina na západe sa postupne trnsformovala na románske jazyky. Spisovná latinčina bola iba jazykom vznešených textov.

Pozri aj
--------

* Kategória:Latinské výrazy

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Vulkanoidy** sú hypotetická skupina planétok, ktoré môžu obiehať v dynamicky stabilnej zóne medzi 0,08 a 0,21 AU od Slnka, vnútri dráhy Merkúra. Pomenovanie dostali po hypotetickej planéte Vulkán, ktorú hľadali astronómovia 19. storočia na vysvetlenie stáčania perihélia planéty Merkúr. Prakticky všetky anomálie v dráhe Merkúra boli neskôr vysvetlené všeobecnou teóriou relativity. Ak budú objavené a budú mať predpokladané albedo, ich veľkosť nebude presahovať 60 km, pretože doterajšie hľadanie malo takúto rozlišovaciu schopnosť, ale nič nenašlo. Pri ich hľadaní astronómovia zápasia s tým, že by mali byť uhlovo veľmi blízko k Slnku a preto sa dajú pozorovať iba veľmi skoro po západe Slnka, alebo veľmi neskoro pred jeho východom. Preto sa najnovšie výskumy uskutočňujú pomocou lietadiel F-18, ktoré jednak môžu letieť dlhšie v tieni Zeme a takisto eliminujú čiastočne atmosférické šumy. V budúcnosti sa vkladajú nádeje do misie MESSENGER a tiež do malých kozmických teleskopov, ktoré by mali vyhľadávať blízkozemské planétky.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portálPortál slnečná sústava |

| * z
* d
* u
Malé telesá slnečnej sústavy |
| --- |
| 
* Vulkanoidy
* Blízkozemské planétky
* Pásmo planétok
* Trójania
* Kentauri
* Damokloidy
* Kométy
* transneptúnske objekty
	+ Kuiperov pás
	+ Rozptýlený disk
	+ Oortov mrak komét

 |
| **Iné telesá a oblasti**: Skupiny a rodiny planétok, Binárne planétky, mesiace planétok a slnečná sústava; **Kompletný zoznam**: Zoznam planétok |

| * z
* d
* u
Slnečná sústava |
| --- |
|  |
| 
* **Slnko**
* Merkúr
* Venuša
* Zem
	+ Mesiac
* Mars
* *Ceres*
* Jupiter
* Saturn
* Urán
* Neptún
* *Pluto*
	+ *Cháron*
* *Haumea*
* *Makemake*
* *Eris*

 |
| 
* planétky
* kométy
* mesiace
* Pásmo planétok
* Kuiperov pás
* transneptúnske telesá
* Oortov mrak komét
* slnečný vietor
* vznik a vývoj slnečnej sústavy
* dejiny výskumu slnečnej sústavy

 |
**Zákon dvanástich tabúľ** (po latinsky *Lex duodecim tabularum*) niekedy tiež **Zákony dvanástich tabúľ** (*Leges duodecim tabularum*) z polovice 5. storočia pred Kr. bola prvá kodifikácia rímskeho zvykového práva. Kodifikoval spravidla kazuisticky najmä rodinné, procesné a trestné právo, pričom sa kodifikovali len normy zvykového práva, ktoré boli v čase jeho vydania ešte sporné.

Vznik
-----

Zákony dvanástich tabúľ vznikli ako požiadavka plebejcov na presnú kodifikáciu zákonov. Pred ich spísaním existovali právne normy zväčša v ústnej forme a patricijovia si ich pri súdnych procesoch často vykladali vo svoj prospech. Preto bolo zvolené desaťčlenné kolégium *Decemviri legibus scribundis (consulari imperio)*, ktoré malo za úlohu tieto zákony spísať. Počas jeho zvolenia boli suspendované všetky úrady v Ríme a toto kolégium prebralo mimoriadne právomoci. Po jeho ročnom pôsobení bolo výsledkom 10 tabúľ. Po ich prerokovaní sa však rozhodlo, že kolégium bude zvolené ešte raz. Ale druhé kolégium využilo svoje mimoriadne právomoci a pokúsilo sa v Ríme nastoliť tyraniu, ktorá však bola zvrhnutá. Druhé kolégium doplnilo predchádzajúci súpis o dve ďalšie dosky a tento súbor dvanástich dosiek bol prijatý.

Hoci dosky s textom umiestnené na rímskom fóre zničili na začiatku 4. stor. pred Kr. Galovia, bolo znenie zákona v starovekom Ríme všeobecne známe a bol rešpektovaný ešte v čase rímskeho cisárstva.

Charakteristika
---------------

Nešlo o zákonník v súčasnom zmysle slova (systematické spracovanie všetkých zákonov), ale o súbor úzko zameraných predpisov, ktoré boli určené spoločnosti založenej na rodine, poľnohospodárstve a chove dobytka. Venoval sa svadbe, rozvodu a príslušným majetkovým právam, riešil spory o vlastníctvo pôdy, hospodárske stavby, otrokov a spory ohľadne ujmy na majetku či osobách. Dával právo žalobcovi predviesť obvinených aj násilím. Veriteľ bol zodpovedný za predvedenie dlžníka pred súd i za vykonanie rozsudku. Dlžník mal na zaplatenie dlhu 30 dní, ak tak neurobil, mohol sa ho veriteľ zmocniť a zadržiavať, pokiaľ zaň nezaplatil dlh niekto iný. Ak sa tak nestalo, mohol dlžníka predať „do cudziny, za Tiber" (zrejme do otroctva, pričom je možné, že Rimania nemohli byť legálne držaní ako otroci v samotnom Ríme/Latiu). Ďalšou možnosťou pre dlžníka bolo vstúpiť do služieb svojho veriteľa, ako tzv. nexi a dlh si odpracovať.

Referencie
----------

1. ↑  *Duodecim tabularum leges*, Bibliotheca Augustiana
2. ↑  Boatwright, Mary T. et al. (2004), „Počátek republiky", *Dějiny římské říše od nejranějších časů po Konstantina Velikého* (2012, 1. české vyd.), Praha: Grada, str. 66 – 7, ISBN  978-80-247-3168-1

Literatúra
----------

* GREGOR, Martin. *Základy rímskeho práva: Historický úvod, pramene a subjekty*. Praha: Leges, 2022, s. 84 - 90. ISBN 978-80-7502-598-2.

Externé odkazy
--------------

* Latinský text zákonov
**Veno** (lat. *dos*) je majetok, ktorý prináša nevesta do manželstva. Uzavretím manželstva sa veno stane súčasťou osobného majetku manžela, ten však na druhú stranu nemá na zriadenie vena žiadny nárok. Predmetom vena môže byť všetko, čo má nejakú majetkovú hodnotu, teda peniaze, hnuteľné i nehnuteľné veci, pohľadávky a pod.

Veno predtým patrilo k tzv. *Svadobným zmluvám*, jeho účelom bolo prispieť na náklady, ktoré manželstvo prináša. Nevesta, ktorá nemala vlastný majetok, mala právny nárok na zriadenie vena voči svojim rodičom, prípadne prarodičom, nemanželská dcéra ale len voči svojej matke. Rodičia sa tejto povinnosti mohli zbaviť len vtedy, ak sa dcéra vydala proti ich vôli a pokiaľ ich odmietnutie veno poskytnúť schválil súd. Dcéra tiež mala nárok na svoje veno iba raz, v prípade ďalšieho manželstva ho už žiadať nemohla.

Referencie
----------

1. ↑  § 1218-1229 cisárskeho patentu č. 946/1811 Sb. Z. Všeobecný zákonník občiansky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Věno na českej Wikipédii.*
**Bitka o N’Djamenu** sa odohrala 13. apríla 2006. Boj o hlavné mesto Čadu, N’Djamena, prebiehal medzi vládnymi ozbrojenými silami a povstalcami zo Spojeného frontu za demokratickú zmenu (angl. *United Front for Democratic Change*, UFCD). Cieľom útoku bolo zvrhnúť vládu prezidenta Idrissa Débyho.

K bojom došlo len niekoľko mesiacov po podpísaní Tripoliskej dohody, bilaterálnej zmluvy medzi Čadom a Sudánom. Jej cieľom bolo normalizovať napäté vzťahy medzi oboma štátmi. Práve Sudán poskytoval čadským povstalcom podporu. Po útoku nasledovalo opätovné prerušenie vzťahov a vyhostenie sudánskych diplomatov.

Boj
---

Hlavným cieľom útoku bolo obsadiť budovu Čadského národného zhromaždenia (parlament), avšak útok bol vládne vojská odrazili. Zahynulo pritom údajne 370 útočníkov, 30 vládnych vojakov a niekoľko civilistov, avšak keďže jediným zdrojom informácií sú čadské médiá je možné, že tieto čísla nie sú presné; 387 ľudí malo byť počas bojov zranených. Nasledujúci deň počas štátneho sviatku sa konal v meste sprievod 271 zajatých povstalcov.

Reakcie
-------

Prezident Déby ihneď obvinil susedný Sudán z podpory povstalcov. Zároveň sa vyhrážal, že vyhostí z krajiny 200 000 sudánskych utečencov, ktorí utiekli pred násilím zo sudánskej provincie Darfúr. Tento krok ale 17. apríla odvolal. Podľa prezidenta mal útok aj v prípade neúspechu narušiť prezidentské voľby naplánované na 3. mája v ktorých zvíťazil a získal tak svoj tretí mandát. Zároveň ale označil útok za *amatérsky* a údajne ho vopred upozornili, že k nemu dôjde.

Situáciou v Čade sa zaoberala aj Bezpečnostná rada OSN, znepokojenie vyjadril aj generálny tajomník OSN Kofi Annan. Na útok reagovala aj Stredoafrická republika, ktorá uzavrela hranice so Sudánom, keďže práve jej územie mali povstalci využiť na svojej ceste k čadskej metropole.

Referencie
----------

* *Chad severs ties with Sudan* [online]. Financial Times, [cit. 2010-09-12]. Dostupné online. (anglicky - prístup vyžaduje bezplatnú registráciu)
* LACEY, Marc. *After Battle in Capital, Chad Threatens to Expel Sudanese* [online]. New York Times, 15.4.2006, [cit. 2010-09-12]. Dostupné online. (anglicky)
* *UN condemns rebel attack in Chad* [online]. BBC News, 14.4.2006, [cit. 2019-09-12]. Dostupné online. (anglicky)
*Výraz japonská mišpuľa je ľudový názov druhu mišpuľník japonský/hložík japonský (Eriobotrya japonica/Rhaphiolepis bibas), pozri mišpuľník japonský.*
Mišpuľa obyčajná
**Mišpuľa** (lat. *Mespilus*) je v niektorých (skôr starších) systémoch rod ovocných drevín z čeľade ružovité (*Rosaceae*). Novšie sa skôr považuje za podrod rodu hloh (*Crataegus*). Zahŕňa väčšinou jediný druh mišpuľa obyčajná (*Mespilus germanica*, =*Crataegus germanica*), ale v niektorých systémoch zahŕňa aj hybridný druh *Mespilus canescens* (=*Crataegus canescens*, =*Crataemespilus canescens*). **Mišpuľa** je aj názov plodu tohto (pod)rodu.

Charakteristiku pozri v článku mišpuľa obyčajná.

Zdroje
------

1. ↑  ČERVENKA, Martin, et al. *Slovenské botanické názvoslovie : rastlinná výroba*. 1. vyd. Bratislava : Príroda, 1986. 517 s. S. 221.
2. ↑
3. 1 2  UFIMOV, R. A. DICKINSON, T. A. Infrageneric nomenclature adjustments in Crataegus L. (Maleae, Rosaceae). In: Phytologia (Sep 21, 2020) 102(3)
4. ↑