recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Frankfurtské letisko - jedna z pých Nemecka
Nemecko je krajina s hustou a modernou dopravnú infraštruktúru, ktorá zabezpečuje transportné potreby obyvateľstva, poľnohospodárstva a priemyslu.

Základom cestnej infraštruktúry je hustá sieť diaľníc (Autobahn). Pre vodnú dopravu je najdôležitejšia rieka Rýn. Najväčší prístav je Hamburg. Hlavné medzinárodné letisko a európsky prepravný rozbočovač je Medzinárodné letisko Frankfurt nad Mohanom. Letecká doprava sa používa pre väčšie vzdialenosti aj v rámci Nemecka, ale čelí konkurencií zo strany železničnej siete (Deutsche Bahn). Vysokorýchlostné vlaky, tzv. ICE, prepájajú väčšie mestá a dosahujú rýchlosť až až 300 km/hod. Mnoho nemeckých miest má rýchly tranzitný systém a vo väčšine oblastí je k dispozícii verejná doprava.

Od zjednotenia Nemecka bolo vynaložené značné úsilie pre zlepšenie a rozšírenie dopravy v oblasti pôvodnej NDR.

Cestná doprava
--------------

Objem dopravy v Nemecku, najmä preprava tovaru, je vďaka jeho centrálnej polohe v Európe vysoká. V posledných desaťročiach bola časť nákladnej dopravy presunutá zo železníc na cesty, čo viedlo federálnu vládu k zavedeniu cestného mýta pre nákladné autá. Požívanie automobilov sa naďalej zvyšuje, čo má za následok relatívne vysokú hustotu premávky pri porovnaní s inými krajinami. Ďalší nárast sa očakáva aj v budúcnosti.

Kreisstraße v Dortmunde
Vysokorýchlostná automobilová doprava má v Nemecku dlhú tradíciu; prvá Diaľnica na svete AVUS bola postavená práve tu. Nemecko má jeden z najhustejších cestných systémov sveta. Nemecké diaľnice nemajú rýchlostný limit. Výnimkami sú iba nebezpečné a preťažené úseky, rovnako ako tam, kde je hluk, či problém vysokého znečistenia.

Nemecko má približne 650 tisíc km ciest, na ktorých sa za rok najazdí takmer 2 trilióny kilometrov. Štátne cesty v Nemecku sa nazývajú Bundesstraßen (*štátne cesty*). Ďalšie hlavné verejné cesty sú v jednotlivých spolkových krajinách, nazývané tiež Landesstraße (*krajinské cesty*). Pre menšie cesty v rámci obcí a miest sa používa označenie Kreisstraße.

### Automobilové spoločnosti

* BMW (Bayerische Motoren Werke AG)
* Mercedes-Benz
* Volkswagen
* Audi
* MAN Truck & Bus AG

Železničná doprava
------------------

Vlak ICE v Brémach
V Nemecku sa nachádza celkom 40 826 km železníc, z toho 14 tisíc je elektrifikovaných. Hlavný nemecký železničný dopravca je Deutsche Bahn. Okrem tejto spoločnosti existuje v Nemecku ešte ďalších 280 súkromných železničných spoločností. 

InterCityExpress (známe tiež ako "*ICE*") je druh rýchlika, prevádzkovaného spoločnosťou Deutsche Bahn, ktorý jazdí do veľkých miest a okolitých krajín (Zürich, Viedeň, Kodaň, Paríž, Amsterdam a Brusel).

Relatívne málo miest má plnohodnotné podzemné systémy metra (U-Bahn). V Nemecku sa nachádza metro v týchto veľkých mestách: Berlín, Mníchov, Hamburg, Frankfurt a Norimberg. Viac sa používajú systémy S-Bahn, ktoré spájajú obce s mestami.
Súradnice: 42°08′59.37″S 24°45′11.99″V﻿ / ﻿42,1498250°S 24,7533306°V﻿ / 42.1498250; 24.7533306

**Chisar kapija** (bulh. Хисар капия) je brána v mestskom opevnení pôvodne z obdobia antiky a v dnešnej podobe zo stredoveku nachádzajúca sa v architektonickej rezervácii Starý Plovdiv na ulici Canka Lavrenova približne 150 metrov východne od Východnej brány antického mesta Filipopol v centre mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika
---------------

Vykopávky dokazujú, že na mieste bola brána, ktorá bola súčasťou pevnostného systému mesta už v 2. storočí, kedy sa mesto opevňovalo proti gótskym nájazdom. Predpokladá sa ale, že prvá mestská brána v rovnakej lokalite stála už v 3. storočí pred Kr.

Vo svojej dnešnej podobe Chisar kapija existuje od veľkej stredovekej úpravy opevnenia, ktorá prebiehala v priebehu 12. až 14. storočia. V tesnej blízkosti brány a mestského opevnenia a s ich využitím prebiehala výstavba ďalších objektov (najmä v 17. a 18. storočí sa v blízkosti stavalo veľa kupeckých domov) až do začiatku 20. storočia a tak sa v lokalite utvoril jedinečný architektonicko-historický súbor pamiatok. V tesnej blízkosti brány sa nachádza napríklad Kujumdžievov dom, Georgiadiho dom a Chrám svätých Konštantína a Heleny, pod ktorého oltárom sa nachádzajú aj zvyšky pevnostnej veže z 5. storočia. Brána patrí k najobľúbenejším a najnavštevovanejším plovdivským pamiatkam.

Galéria
-------

* Pohľad zo západuPohľad zo západu
* Pohľad z východuPohľad z východu
* Jedna z budov nad bránou (súčasť areálu chrámu svätých Konštantína a Heleny), kde využili pri stavbe mestské opevnenieJedna z budov nad bránou (súčasť areálu chrámu svätých Konštantína a Heleny), kde využili pri stavbe mestské opevnenie
* Pohľad zo severovýchoduPohľad zo severovýchodu
* Kujumdžievov dom nad bránouKujumdžievov dom nad bránou
*

Referencie
----------

1. 1 2  opoznai.bg
2. 1 2  rezervaciq.com
3. 1 2  historicalcities.narod.ru
4. ↑  visitplovdiv.com

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chisar kapija**
**Slovakian Airlines, a. s.** bola slovenská letecká spoločnosť, sídliaca na Letisku M. R. Štefánika v Bratislave.

História
--------

Spoločnosť vznikla 8. februára 2011 pod názvom *Bratavia*. Dňa 12. marca 2011 sa názov spoločnosti zmenil na *Slovakian Airlines*.
Aerolínie prišli o svoje jediné lietadlo, ktoré začiatkom februára 2012 odletelo z bratislavského letiska na ktorom parkovalo niekoľko mesiacov späť do Jerevanu. Dôvodom mala byť strata záujmu zo strany investora – Armavie Airlines. Okrem iného mala firma aj personálne problémy keď stratila niekoľko svojích zamestnancov vrátane riaditeľa, dva mesiace nevyplácala svojích zamestnancov a dlžila taktiež Bratislavskému letisku za parkovanie lietadla.
Okrem lietadla nemala pripravený žiadny letový plán, celkové zameranie a aj doriešené vzťahy medzi investormi.

V októbri 2012 bol na majetok spoločnosti vyhlásený konkurz Okresným súdom Bratislava I.

Flotila
-------

Slovakian Airlines prevádzkovala jeden Boeing 737-500 s imatrikulačnou značkou OM-BTS, ktorý do flotily spoločnosti pribudol v septembri 2011. Lietadlo bolo prenajaté od arménskej leteckej spoločnosti Armavia. Stroj predtým lietal pre ČSA pod českou imatrikulačnou značkou OK-CGK. Lietadlo absolvovalo v auguste 2011 technický zálet v rámci prevzatia novým majiteľom. 2. septembra 2011 preletelo z Prahy do Jerevanu, kde absolvovalo niekoľko komerčných letov pod registráciou spoločnosti Armavia. 20. septembra priletel Boeing 737-500 už vo farbách spoločnosti Slovakian Airlines z anglického Norwichu do Bratislavy. Lietadlo najprv uskutočnilo slávnostný prelet ponad vzletovú a pristávaciu dráhu letiska a potom pristálo.

**Flotila Slovakian Airlines**| Lietadlo | V prevádzke | Registrácie | Meno lietadla | Fotografia | Objednávky | Sedadiel   (Business/Economy) | Poznámky |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Boeing 737-500 | 0 | OM-BTS | *gen. M.R.ŠTEFÁNIK* |  | 12 | 108 (24/84) |  |
| **Spolu** | 0 |  |  |  | 0 |  |  |

Referencie
----------

1. ↑  Slovakian Airlines, a. s. In:  *Obchodný register na internete* [online]. Bratislava: Ministerstvo spravodlivosti SR, [cit. 2019-12-31]. Dostupné online.
2. ↑   *Slovakian Airlines skrachoval. Nikdy nevzlietol* [online]. Petit Press, 15.10.2009, [cit. 2012-10-15]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Slovakian Airlines**

| * z
* d
* u
Letecké spoločnosti Slovenska |
| --- |
| Aktívne | 

|  |  |
| --- | --- |
| Osobné | 
* AirExplore
* Go2Sky
* Smartwings Slovakia

 |
| Nákladné (Cargo) | 
* AIR CARGO GLOBAL

 |
| Špeciálne | 
* AIR - TRANSPORT EUROPE (záchranná služba)
* DUBNICA AIR (aerotaxi)
* Letecký útvar Ministerstva vnútra Slovenskej republiky (vládna letecká služba)

 |

 |  |
| Zaniknuté | 
* AIR SLOVAKIA
* DANUBE WINGS
* OPERA JET
* Quick Duck
* Samair
* SEAGLE AIR
* SK Air
* SkyEurope Airlines
* SLOV-AIR
* Slovakian Airlines
* Slovenská letecká spoločnosť
* SLOVENSKÉ AEROLÍNIE
* TATRA AIR

 |

Súradnice: 48°10′11″S 17°11′59″V﻿ / ﻿48,169704°S 17,199655°V﻿ / 48.169704; 17.199655
**Šarlota I.** (lux. *Charlotte Adelgonde Elisabeth Marie Wilhelmine vu Lëtzebuerg*, \* 23. január 1896, Colmar-Berg, Luxembursko - † 9. júl 1985, Fischbach) bola vládnuca luxemburská veľkovojvodkyňa.

Životopis
---------

Narodila sa ako druhá dcéra veľkovojvodu Viliama IV. a Márie Anny Portugalskej.

Jej staršia sestra, veľkovojvodkyňa Mária-Adela, bola 14. januára 1919 prinútená k abdikácii. Šarlota nastúpila na jej miesto a musela sa potýkať s revolučnými náladami. V referende 28. septembra 1919 sa 77,8% voličov vyjadrilo pre zachovanie monarchie, nová ústava však výrazne obmedzila právomoci hlavy štátu. Na rozdiel od svojej sestry sa rozhodla príliš nezasahovať do politických záležitostí.

Po nemeckej okupácii Luxemburska 10. mája 1940 odišla i s rodinou cez Francúzsko, Portugalsko a USA do Montrealu v Kanade, a nakoniec do Londýna. V rokoch 1940 – 1944 sa cez rozhlasové vysielanie BBC stala symbolom luxemburskej nezávislosti. Do vlasti sa vrátila 14. apríla 1945.

Abdikácia a smrť
----------------

12. novembra 1964 abdikovala v prospech svojho syna Jána. Zomrela 9. júla 1985 na rakovinu a bola pochovaná vo vojvodskej krypte luxemburskej katedrály Notre-Dame.

Rodina
------

6. novembra 1919 sa vydala za svojho vzdialeného bratranca Félixa Bourbonsko-parmského (\* 1893 - † 1970), brata cisárovnej Zity (ich spoločným prastarým otcom bol portugalský kráľ Michal I.) Mali šesť detí:

* Ján (\* 1921 - † 2019)
* Alžbeta (\* 1922 - † 2011)
* Marie-Adélaïde (\* 1924 - † 2007)
* Marie-Gabrielle (\* 1925)
* Charles (1927 - † 1977)
* Alix (\* 1929 - † 2019)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šarlota I. (Luxembursko)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šarlota Lucemburská na českej Wikipédii.*

  


|  |
| --- |
| Šarlota I. |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Mária-Adela** | **Luxemburský veľkovojvoda**14. január 1919 – 6. november 1964 | Nástupca**Ján** |

Autoritné údaje: * BnF: 150553676
* GND: 119029243
* ISNI: 0000 0000 3287 7609
* LCCN: n2001044037
* VIAF: 264499494
* WorldCat: lccn-n2001044037



1. ↑  BERNIER ARCAND, Philippe. L’exil québécois du gouvernement du Luxembourg. *Histoire Québec*, 2010, roč. 15, čís. 3, s. 19–26. Dostupné online [cit. 2023-05-17]. ISSN 1201-4710. (po francúzsky)
Delfský vozataj odetý v iónskom chitóne, Archeologické múzeum v Delfách
**Chitón** (starogr. *χιτών*) bol starogrécky spodný odev.

V starovekom grécku nepoznali spodnú bielizeň, okrem akejsi ženskej podprsenky a priesvitnej spodničky. V archaickom období ženy nosili peplos ale od klasického obdobia sa muži i ženy odievali väčšinou do chitónu, ktorý bol z obdĺžnikovej ľanovej alebo vlnenej látky.

Archaický peplos nebol nahradený okamžite a nosil sa aj keď už bol chitón (na Peloponéze sa nosil ešte v 5. storočí pred Kr.). Boli rôzne formy chitónu, medzi ktoré patril iónsky chitón vyrobený z obdĺžnikového kusa tkaniny s dvoma okrajmi prišitými k sebe do formy rúry, ktorý bol na ramenách a horných častiach paží zapnutý gombíkmi alebo niekoľkými malými sponkami. Prevísajúca látka sa vysúkala a v páse ju držal pásik (z látky či kože), čím sa vytvoril akýsi vak zvaný *kolpos*. Niekedy bol tiež priviazaný prekríženými šnúrkami vedúcimi od ramien k pásu.

Obliekanie dórskeho chitónu
Ženy okrem chitónu nosili niekedy priesvitnú spodničku a niečo ako podprsenku zvanú *stetodesmos* alebo *tainia* alebo tiež *strofion*. Bol to jednoduchý pás látky, ktorý zakryl prsia. Na vychádzky si na chitón obliekali himatión, čo bol dlhý plášť z ťažkej látky.

Mužský chitón sa v klasickom období podobal tomu ženskému. Tiež sa nosili rôzne typy iónskych chitónov a existovala aj mužská verzia dórskeho chitónu. Boli ale väčšinou kratšie bez prehybu, siahajúce len ku stehnám či kolenám a v ramenách boli zopnuté. Obmena dórskeho chitónu zvaný *exómis* (preč z ramena), bol zopnutý len na ľavom ramene a odhaľoval pravé rameno a hruď. Starší a bohatí mladší muži obvykle nosili dlhší chitón, ktorý siahal až po členky a bez opasku. Muži, ktorí sa venovali nejakej činnosti, nosili chitón dlhý po stehná (častejšie z vlny, ktorý bol teplejší a lacnejší). Do dlhého bieleho prepásaného chitónu sa obliekali vozataji (jazdci do krátkeho) počas jazdeckých pretekov, atléti pretekali nahí. Keď sa ochladilo i muži si na chitón obliekali himatión a príležitostne i šále a rôzne plášte.

Na vidieku roľníci (či otroci) často nosili odevy vyrobené zo zvieracej kože, akými boli *difthera* (kožený chitón) a *spolas* (kožené kabátce), a plášť z ovčej či kozej kože zvaných *baité* či *sisyra*, ktorý bol zhotovený i s chlpmi alebo vlnou.

Referencie
----------

1. ↑  PhDr. Mária Ivanová-Šalingová a Ing. Zuzana Mníková. *Slovník cudzích slov*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1983. 67-001-83. S. 380.
2. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 433-434.
3. 1 2 3  Martino Menghi. *Encyklopédia starovekého Grécka*. Bratislava : Perfekt, 2003. ISBN 80-8046-328 X. S. 206-207.
4. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 435.
5. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 438.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 157.
7. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny I-IV*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 27.
Členovia tímu Slovake.eu pri prijatí Jozefom Božikom, starostom mesta Partizánske, dňa 9. augusta 2011.
**Slovake.eu** je webová stránka umožňujúca bezplatné štúdium slovenského jazyka prostredníctvom e-learningu. Ponúkané jazykové kurzy rôznych úrovní (minikurz pre turistov, kurzy A1 a A2 podľa Spoločného európskeho referenčného rámca pre jazykové znalosti) sú rozdelené do tematických kapitol a doplnené zvukovými a videonahrávkami a cvičeniami. Stránka obsahuje aj prehľad slovenskej gramatiky a pravopisu, prekladový slovník a jazykové hry. Poskytuje tiež základné informácie a zaujímavosti o Slovensku a slovenčine, knižnicu s ukážkami diel slovenských autorov a možnosť komunikácie medzi zaregistrovanými používateľmi formou textových správ.

Cieľovou skupinou stránky sú cudzinci žijúci na území Slovenska, partneri v zmiešaných manželstvách, obyvatelia pohraničných oblastí, Slováci žijúci v zahraničí, slovakisti a slavisti, imigranti, študenti a turisti. V súčasnosti stránka existuje v českej, nemeckej, anglickej, esperantskej, francúzskej, litovskej, poľskej a slovenskej verzii.

Vznik
-----

Projekt, ktorý je prvým svojho druhu, vznikol na základe skúseností získaných prevádzkou stránky *lernu!*, najväčšieho portálu na učenie sa jazyka esperanto. Podporila ho Európska komisia v rámci programu *KA2 – languages – program celoživotného vzdelávania*. Realizátorom projektu je občianske združenie Edukácia@Internet, partnermi sú Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra SAV (Slovensko), Studio GAUS (Nemecko), Vilniuská univerzita (Litva), Akadémia počítačovej vedy, manažmentu a administratívy vo Varšave (Poľsko) a Slovenské centrum v Londýne (Spojené kráľovstvo).

Pozri aj
--------

* lernu!

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web
* SME.sk: Na webe je prvý funkčný online kurz slovenčiny (27.04.2011)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Slovake.eu na českej Wikipédii.*
Súradnice: 45°29′26″S 12°14′17″V﻿ / ﻿45,490556°S 12,238056°V﻿ / 45.490556; 12.238056

**Mestre** je najľudnatejší obvod pevninskej časti mesta Benátky v severnom Taliansku. Žije tu takmer 90 tisíc obyvateľov. S ostrovnou časťou Benátok je spojených asi 3,5 km dlhým železničným aj cestným mostom slobody (*Ponte della Libertà*) cez Benátsku lagúnu. Historické mestečko prešlo koncom 20. storočia prudkým rozvojom jednak v dôsledku rozvoja susednej priemyselnej štvrte Marghera a jednak ako východisko turistov, ktorí prichádzajú do Benátok. Ako Mestre sa niekedy chybne označuje celá pevninská časť Benátok.

História
--------

Miesto pri ústí rieky Marzenego bolo osídlené už v praveku, rímske oppidum na tomto mieste zničil Attila a sídlo bolo obnovené až v 10. storočí. Prístav v Mestre profitoval z rastúceho bohatstva a významu Benátok, roku 1323 mesto dobyli veronskí Scaligerovci a roku 1337 Benátčania. Roku 1797 ich dobyl Napoleon a od roku 1808 bolo slobodným mestom. V roku 1923 dostalo titul mesta, ale roku 1926 sa stalo súčasťou Benátok.

Hospodárstvo
------------

Mestre je pevninským zázemím Benátok, kde žije viac stálych obyvateľov ako na historickom ostrove. Pretože je tu podstatne lacnejšie bývanie a aj ostatné životné náklady sú nižšie ako na ostrove, žijú tu robotníci a zamestnanci, ale aj menej zámožní turisti, ktorí využívajú dobré dopravné spojenie autobusmi aj štvorkoľajnou železničnou traťou po Moste slobody. Zájazdové autobusy tiež často parkujú v Mestre. V Mestre je obchodný prístav a dôležitá železničná aj diaľničná križovatka.

Zaujímavosti
------------

Mestre, podobne ako ostatné pevninské štvrte Benátok, sú väčšinou dosť chaoticky vzniknuté sídliská. Historické jadro v Mestre je malé, sústredené okolo námestia Piazza Ferretto a nie príliš bohaté.

* *Torre dell' Orologio*, strážna veža z roku 1108 s hodinami
* Stará radnica (*Palazzo podestarile*)
* Kostol sv. Vavrinca, baroková stavba zo 17. storočia

Galéria
-------

* Piazza FerrettoPiazza Ferretto
* RadnicaRadnica
* Dóm sv. VavrincaDóm sv. Vavrinca
* Kostol sv. HieronýmaKostol sv. Hieronýma

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mestre**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mestre na českej Wikipédii.*
Náboženské obce **Cirkvi československej husitskej na Podkarpatskej Rusi** vznikali od roku 1922. Duchovná správa tu bola zabezpečovaná prostredníctvom biskupa olomouckého. Neskôr Cirkev československá na Podkarpatskej Rusi zanikla a dnes už tu nepôsobí.

Historický prehľad
------------------

Prvé snahy predstaviteľov Cirkvi československej pre územie Podkarpatskej Rusi sa orientovali na amerických Slovákov, vďaka ním sa chceli dostať svojim vplyvom na územie Slovenska a Podkarpatskej Rusi, čo sa však nepodarilo. Následne v roku 1922 prebehol pokus o založenie obce v Bratislave, avšak aj tomuto kroku boli kladené prekážky. Štátneho uznanie sa tejto cirkvi na Slovensku a Podkarpatskej Rusi dostalo až v roku 1925. 

Na Podkarpatskej Rusi boli v roku 1931 zriadené dve náboženské obce s dvoma duchovnými: Chust (duchovný Josef Souček) a Užhorod (duchovný Pavel Bouda). 

Vývoj prebiehal nasledovne: Užhorod (1927), Chust (1928), Mukačevo (1931) a Slatinské Doly (1931).

V roku 1939 po vzniku Slovenského štátu a okupácie južného Slovenska a Podkarpatskej Rusi Maďarskom, bola tu duchovná moc potlačená a fakticky zanikla. V dobe zániku náboženských obcí po anexii Maďarskom, bolo v náboženskej obci v Užhorode 800 veriacich a v Mukačeve 400 veriacich. 

V roku 1939 bola činnosť Cirkvi československej na území Slovenska celkom zakázaná. Tento zákaz bol zrušený až v roku 1993.

Pozri aj
--------

* Cirkev československá husitská
* Cirkev československá husitská na Slovensku

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Církev československá na Podkarpatské Rusi na českej Wikipédii.*
**Laodameia** alebo **Láodameia** (starogr. *Λαοδάμεια* – *Laodameia*, lat. *Laodamia*) je v gréckej mytológii manželka mykénskeho kráľa Thyesta. 

Laodameia sa vydajom za mykénskeho kráľa Thyesta stala svedkyňou jeho neľútostného krvavého boja o mykénsky trón s bratom Atreom. Kruté udalosti plné hrôzy neobchádzali mykénsky hrad už tri generácie. Preslávil sa nimi hlavne kráľ Pelops ako aj jeho synovia Atreus a Thyestes.

Laodameia mala so svojim manželom troch synov. Tantala a Pleisthena dal Atreus zabiť a upiecť a potom ich predložiť ako pokrm na Thyestovej hostine. Keď sa všetci najedli zavolal Atreus svojich sluhov, ktorí priniesli na misách ich useknuté hlavy a bratovi vzápätí oznámil, že mäso, na ktorom si práve pochutnával boli jeho synovia. 

Tento zločin, ktorý rozhneval aj bohov neostal bez odplaty. Tretí jej syn Aigisthos Atrea zabil a neskôr aj jeho syna Agamemnóna.

Zdroj
-----

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
Bitka pri Gaugaméle
**Bitka pri Gaugaméle** (iné názvy: **bitka pri Gaugamele**, **bitka pri Gaugamélach**, **bitka pri Gaugamelách**, **bitka pri Arbéle**; Gaugaméla/Gaugamély – po grécky Gaugaméla – je dnešná dedina *Tel Gomel* v severnom Iraku) bola bitka, ktorá sa odohrala 1. októbra roku 331 pred Kr. medzi gréckymi vojskami Alexandra Veľkého a Peržanmi vedenými kráľom Dareiom III. Radí sa medzi najväčšie a najvýznamnejšie bitky svetových dejín.

Za dva roky po bitke pri Isse Alexander ovládol celé východné pobrežie Stredozemného mora a Egypt. Odtiaľ sa vydal cez Sýriu do centra Perzskej ríše. V lete roku 331 pred Kr. Alexandrove vojsko bez odporu prekročilo Eufrat a Tigris a až na planine pri dedine Gaugaméla sa mu do cesty postavila obrovská perzská armáda. Proti sebe stála 50 tisícová grécka a 250 tisícová perzská armáda a napriek mnohonásobnej početnej prevahe Peržanov si Alexander Veľký pripísal rozhodujúce víťazstvo, po ktorom nasledoval zánik Perzskej ríše.

Pozri aj
--------

* Bitka pri Graníku
* Bitka pri Isse
* Alexander Veľký

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bitka pri Gaugaméle**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva u Gaugamél na českej Wikipédii.*
Neapolský štýl bolonských špagiet s paradajkovým základom, tymiánom a bazalkou
**Bolonské špagety** (tal. *spaghetti bolognese* alebo *spaghetti alla bolognese*) je cestovinový pokrm, ktorý sa skladá zo špagiet a bolonskej omáčky. Je obľúbený mimo Talianska (napríklad v severnej, západnej a strednej časti Európy, Severnej Amerike, Brazílii, Austrálii a na Novom Zélande), ale nie je súčasťou tradičnej bolonskej alebo talianskej kuchyne.

Skladá sa zo špagiet podávaných s paradajkovou omáčkou, mletého hovädzieho mäsa, cesnaku, vína a byliniek; niekedy môže byť mleté ​​hovädzie mäso nahradené iným mletým mäsom. V tomto zmysle je v skutočnosti pokrm viac podobný neapolskému ragú z juhu Talianska ako severnej Bolonskej verzii ragú. Pri stretnutí sa s Talianmi v zahraničí je pokrm často odsudzovaný za „neautentickosť", môže byť podávaný s väčším podielom omáčky na špagety, ako je bežné v niektorých talianskych špagetových jedlách, a omáčka môže byť umiestnená na špagety (namiesto toho, aby sa vmiešavala talianskym spôsobom), alebo dokonca podávaná oddelene (ponechaná pre stravníkov, aby si to sami premiešali). Často sa podáva so strúhaným parmezánom, ale často sa používajú aj miestne syry, ako napríklad strúhaný čedar.

Pôvod
-----

Pôvod pokrmu je nejasný, ale mohol sa vyvinúť v kontexte vysťahovalectva južných Talianov v 20. storočí do Spojených štátov alebo Spojeného kráľovstva ako druh fúzie ovplyvnenej štýlom neapolského ragú bohatého na paradajky. V krajinách, kde je to bežné, sa omáčka často používa na lazane namiesto „ragù alla bolognese" ako v Bologni a inde v Taliansku.

Referencie
----------

1. ↑  PIZZIMENTI, Chiara. *Spaghetti bolognese a chi?* [online]. La Cucina Italiana, [cit. 2019-06-26]. Dostupné online. (po taliansky)
2. ↑   *Spaghetti bolognese in Bologna?, Pisa to Lake Garda, Series 4, Great Continental Railway Journeys* [online]. BBC. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Recepty na bolonské špagety na stránke Dobruchut.sk

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bolognese sauce#Spaghetti bolognese na anglickej Wikipédii.*
**Sardínčina** alebo **Sardčina** je románsky jazyk, ktorým sa dnes hovorí na Sardínii. Vznikol zrejme prevážením latinského vplyvu na záhadnú tzv. paleosardínčinu (nazývanú aj jednoducho sardínčina a často považovanú za samostatný indoeurópsky jazyk), ktorou sa v staroveku hovorilo na Sardínii. 

Sardínčina má zo všetkých románskych jazykov najbližšie k ľudovej latinčine. Najstaršie texty v sardínčine pochádzajú cca. z roku 1080. Keďže na ostrove je dnes úradným jazykom taliančina, používa sa sardínčina pomerne málo a existuje v nej len zopár literárnych diel. Jediný jazykový štandard sa nazýva sardo illustre. 

Sardínčina pozostáva z niekedy za samostatné jazyky považovenej campidanskej, logudorskej, gallurskej a sassariskej sardínčiny.

| Románske jazyky |
| --- |
| **Iberorománske jazyky**: aragónčina • astúrčina • galícijčina • katalánčina • portugalčina • španielčina |
| **Galsko-románske jazyky**: francúzština • frankoprovensalčina • okcitánčina |
| **Rétorománske jazyky**: romanši • friulčina • ladinčina |
| **Balkánske románske jazyky**: rumunčina • moldavčina • arumunčina • meglenorumunčina • istrorumunčina • istrijčina |
| **taliančina** • **korzičtina** • **sardínčina** |

1. ↑  GENZOR, Jozef. *Jazyky sveta : história a súčasnost̕*. Bratislava : [s.n.], 2015. (1. vydanie.) Dostupné online. ISBN 978-80-8145-114-0.
Geografická mapa siete
**Singapurské metro** (angl. *Mass Rapid Transit* alebo *MRT*, čín. 大众快速交通 alebo 地铁, malaj. *Sistem Pengangkutan Gerak Cepat*, tamil. சிங்கை துரிதக் கடவு ரயில்) je systém podzemnej rýchlodráhy v Singapure. Prvá linka bola otvorená v roku 1987, čím sa systém stal druhým najstarším v juhovýchodnej Ázii.

Sieť sa rýchlo rozrastala, čo bol výsledok snahy Singapuru o vybudovanie rozvinutej železničnej siete ako nosného systému mestskej hromadnej dopravy. V roku 2005 systém prepravil denne 1,338 milióna cestujúcich. V porovnaní s počtom cestujúcich autobusovou dopravou, čo je 2,785 milióna, je to menej, bol to však 76 percentný nárast v porovnaní s rokom 1995, kedy metro prepravilo 0,76 milióna cestujúcich, zatiaľ čo autobusová doprava poklesla o 8,1 percenta. Očakáva sa, že tento trend bude pokračovať.

Metro má 64 staníc a dĺžka siete je 109,4 km so štandardným rozchodom koľají. MRT dopĺňa sieť regionálnej ľahkej železnice, angl. Light Rapid Transit alebo LRT, ktorá sa napája na stanice metra. Sieť funguje od 5:30 do 1:00 denne s frekvenciou okolo 5 minút.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Singapurské metro**

| * z
* d
* u
Metrá v Ázii |
| --- |
| Západná Ázia | 
* Ankara
* Baku
* Bursa
* Dubaj
* *Haifa*
* Istanbul
* Izmir
* Jerevan
* Afon Čyc
* Tbilisi
* Teherán

 |
| Stredná Ázia | 
* Bombaj
* Dillí
* Jekaterinburg
* Kalkata
* Madrás
* Novosibirsk
* Taškent

 |
| Japonsko | 
* Fukuoka
* Hirošima
* Jokohama
* Kitakjúšu
* Kjóto
* Kóbe
* Nagoja
* Naha
* Osaka
* Sapporo
* Sendai
* Tokio

 |
| Čína | 
* Čchung-čching
* Hongkong
* Kanton
* Kao-siung
* Nanking
* Peking
* Šanghaj
* Šen-čen
* Tchaj-pej
* Tiencin
* Wuhan

 |
| Juhovýchodná Ázia | 
* Bangkok
* Inčchon
* Kuala Lumpur
* Manila
* Kwangdžu
* Pchjongjang
* Pusan
* Singapur
* Soul
* Tädžon
* Tägu

 |
| Názvy označené *kurzívou* nie sú metrom v pravom zmysle slova. |
*Sarkofág je aj živočích živiaci sa mäsom odumretých živočíchov, pozri sarkofág (biológia)*
Egyptský sarkofág uložený v Louvri
**Sarkofág** je uzavretá a obyčajne ozdobená rakva z trvanlivého materiálu (spravidla kameňa alebo kovu), do ktorej sa obyčajne pochovávajú elitné osobnosti.

Slovo je zloženinou gréckeho σαρξ - sarx ("mäso") a φαγειν-fagein ("požierať"), teda doslova "požierač mäsa". V 5. storočí pred Kr. uviedol grécky historik Herodotos v svojom diele, že prvé sarkofágy boli vytesané zo zvláštneho typu kameňa, ktorý požieral telo vo vnútri. Ako *sarkophagos lithos* ("kamene požierajúce mäso") sa označovali obzvlášť schránky vyrábané z vápenca ťaženého v Asse v Troade. Táto vlastnosť bola vztiahnutá najprv na všetky rakvy vyrobené z vápenca a neskôr na vôbec všetky rakvy.

Sarkofágy boli zvyčajne tesané z kameňa a bohato zdobené. Niektoré boli vyrobené tak, aby stáli nad úrovňou zeme ako súčasť hrobovej výzdoby. Iné sa nachádzali pod úrovňou terénu alebo boli umiestnené v kryptách. V starovekom Egypte bol ako sarkofág označovaná vonkajšia ochranná schránka pre kráľovskú múmiu, ktorá mala v sebe poskladaných niekoľko rakiev.

Označenie sarkofág sa zvyčajne používa i pre veľký betónový kryt oddeľujúci zvyšky havarovaného reaktoru černobyľskej atómovej elektrárne od okolitého prostredia.

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sarkofág**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Sarkofág****
Bitka pri Graníku
**Bitka pri Graníku** bola bitka, ktorá sa odohrala v máji roku 334 pred Kr. medzi gréckymi vojskami Alexandra Veľkého a Peržanmi. Odohrala sa pri rieke Graníkos (dnes *Biga*) neďaleko Tróje a znamenala prvé výraznejšie víťazstvo Alexandra po jeho nástupe na trón.

Bitka
-----

Proti sebe stála 30 - 35 tisícová grécka a 25 - 33 tisícová perzská armáda, ktorú však neviedol kráľ Dareios III. ale satrapovia (velitelia). Poloha bojiska na brehoch rieky s močaristým okolím sťažovala stratégiu, no i tu sa prejavili schopnosti strategického umenia Alexandra Veľkého, ktorý bol navyše ešte podceňovaný perzskými veliteľmi. Počas boja bol Alexander omráčený sekerou, no zachránil ho Kleitos, ktorý útočníka zneškodnil. Perzské formácie sa pod organizovaným tlakom Macedóncov rozpadali a napokon dali na útek.

Následky bitky
--------------

Celkové straty Macedóncov sa rátali na 100 - 200 mužov (čo je ale dnes spochybňované), na strane Peržanov to bolo 4 000 mŕtvych (väčšina pri úteku) a 2 000 zajatých. Perzský kráľ Dareios III. po tejto bitke pochopil, že macedónske vojsko je silným protivníkom a Alexandra Veľkého bude treba brať vážne. Dôsledkom macedónskeho víťazstva bolo oslobodenie gréckych obcí v Malej Ázii, čím si vojvodca zabezpečil predmostie pre svoje ďalšie ťaženie na východ.

Pozri aj
--------

* Bitka pri Gaugaméle
* Bitka pri Isse
* Alexander Veľký

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitva u Gráníku na českej Wikipédii.*
**Oskár Petrogalli** (\* 1874, Trenčín - † 10. február 1925, Banská Bystrica) bol slovenský verejný činiteľ, právnik a politik.

Jeho otec Artúr Petrogalli, matka Lujza rod. Hulleyová.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Trenčíne, právo na univerzite v Budapešti, JUDr. Advokát v Banskej Bystrici (do roku 1922), 1922- 1925 riaditeľ Ústrednej kancelárie združených opozičných strán na Slovensku a Podkarpatskej Rusi v Lučenci. Prívrženec a funkcionár Strany nezávislosti, predstaviteľ veľkomaďarkého šovinizmu. Spoluzakladateľ a prvý redaktor Prágai Magyar Hírlap. Roku 1906-1910 poslanec uhorského snemu za banskobystrický volebný okres.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oskár Petrogalli**

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7949 2570
* VIAF: 121462850
Súradnice: 26°10′S 32°39′V﻿ / ﻿26,167°S 32,650°V﻿ / 26.167; 32.650

**Dandara** (ďalšie názvy pozri nižšie) je mesto v Egypte, na západnom brehu Nílu, asi 5 km južne od Qiny na opačnom brehu rieky.

Mená
----

* po arabsky - دندرة - prepis podľa spisovnej arabčiny: **Dandara**, prepisy podľa miestnej výslovnosti: **Dendera, Dendra, Dendara**
* po starogrécky - *Tentyra* (Τέντυρα) alebo *Tentyris* alebo *Tenosra*
* po latinsky - *Tentyra*
* po egyptsky - **Iunet** alebo **Tareret** alebo **Tantere** alebo **Tantarer** (*t3ntrr*) alebo **Taentem** (*t3ntm*)
* po koptsky - *Tentoré* alebo *Nikentore*

Meno je odvodené zo staroeg. *t3-j(w)nt-nṯrt* /ta iunet neceret/ – „Pani božského pilieru".

Charakteristika
---------------

Počas starovekých dejín bola Dandara hlavným mestom 6. nomu Horného Egypta spájaného s bohyňou Hathor (počas neskoršej doby s gréckou Afroditou). Posvätným zvieraťom mesta bol krokodíl, čo jeho obyvateľom spôsobovalo mnoho hádok, obzvlášť s obyvateľmi mesta Ombos. Dodnes je jednou z titulárnych diecéz rímskokatolíckej cirkvi, sídlom biskupa Ptolemaidy v pôvodnej rímskej provincii *Thebaid Secunda*.

Chrám
-----

Chrámový komplex Dandary, starovekými Egypťanmi nazývaný *Iunet* alebo *Tantere*, ktorý mesto najviac preslávil, leží asi 2,5 km od mesta na okraji púšte. Pozostáva z chrámu bohyne Hathor, jedného z najlepšie zachovalých chrámov v Egypte. Celý chrámový komplex pokrýva rozlohu 40 000 m² a obopína ho múr z nepálených tehál. Súčasná podoba chrámu má svoj pôvod v dobách Ptolemaiovcov. Dokončil ju až rímsky cisár Tiberius. Základy však siahajú až do čias faraóna Chufua. Práve na tomto mieste bol objavený slávny Dandarský zverokruh, dnes v Paríži.

Menšie chrámy v Dandare, takisto z antických čias, sú zasvätené božstvám Eset a Mammisi.

Externé odkazy
--------------

*
Pečať palatína Omodeja Abu: v trojuholníkovom štíte erb rodu Aba. Kruhový nápis: †S(igillum)•OMODEI PALATINI DE GENERE OBA.
**Omodej Aba** (lat. *Amadeus*, *Omodeus*, maď. *Amadé*; \* ? – † 5. september 1311, Košice) bol krajinský sudca v Košiciach a uhorský palatín, zakladateľ rodu Omodejovcov. Otec Dávid z rodu Abovcov, synovia: Ján, Mikuláš, Dávid, Ladislav, Omodej, Dominik, dcéra Katarína.

Život
-----

Ako krajinský sudca pôsobil v rokoch 1283 – 1285, ako uhorský palatín v 1285 – 1301 a 1302 – 1311.

Veľké zásluhy si získal pri odvrátení druhého tatárskeho vpádu do Uhorska. Po smrti Ladislava IV. Kumánskeho paril k jedným z najaktívnejších podporovateľov Ondreja III. Za to okrem hodnosti palatína získal aj celú Užskú stolicu. Okrem toho vlastnil rozsiahle majetky v Abovskej, Sabolčskej, Spišskej, Šarišskej, Turnianskej a Zemplínskej župe. Počas vlády Ondreja III. bol najmocnejším uhorským magnátom.

Po smrti Ondreja III. spočiatku podporoval ako kandidáta na uhorský trón českého kráľoviča Václava-Ladislava V. Neskôr sa však pridal na stranu Karola Róberta, pre ktorého získal mesto Košice, ktoré dovtedy stálo na strane Václava-Ladislava. Podpora kráľa však nebola trvalá. Zo svojich majetkov vytvoril na severovýchode krajiny samostatnú dŕžavu (s vlastným dvorom so sídlom na hrade Amadévár pri meste Gönc), v ktorej vládol nezávisle od kráľovskej moci. Zaberal kráľovské majetky, budoval mýtne stanice, z ktorých mýto si nechával pre seba a bez kráľovského povolenia staval hrady. Okrem iného na svojom hrade poskytol azyl veľkopolskému kniežaťu Vladislavovi Lokietkovi, budúcemu poľskému kráľovi. Neskôr dokonca s vlastným vojskom vtrhol do Poľska, aby pomohol Vladislavovi získať kráľovstvo.

Dostal sa do sporov s mešťanmi Košíc, ktoré sa usiloval ovládnuť a ktoré sa stali oporou kráľa v boji proti Omodejovcom. Pri jednej z potýčok ho nakoniec 5. septembra 1311 košickí mešťania zabili. Omodejovi synovia si vymohli súd, ten však následne využil Karol Róbert na potlačenie ich moci. Zmluvou z 3. októbra 1311 sa Omodejovci zaviazali, že už sa nebudú usilovať ovládnuť Košice a nebudú brániť ich rozmachu. Okrem toho museli vrátiť Abovskú a Zemplínsku župu a plne sa podriadiť kráľovi. Omodejovci tieto podmienky prijali len formálne. Nadviazali spojenectvo s Matúšom Čákom Trenčianskym a na jar 1312 vyplienili okolie kráľovského mesta Blatný Potok (maď. *Sárospatak*). Následne odolali obliehaniu kráľovského vojska na Šarišskom hrade. Pri pokuse dobyť Košice sa stretli 15. júna 1312 s kráľovským vojskom pri Rozhanovciach, kde boli porazení.

Referencie
----------

1. 1 2   *Všeobecný encyklopedický slovník*. Ed. Ivan Paulička. Zväzok A – F. Praha : Ottovo nakladatelství, 2005. 1039 s. ISBN 80-7181-618-3.

Pozri aj
--------

* Samuel Aba
* Bitka pri Rozhanovciach
* Boršodsko-abovsko-zemplínska župa

Autoritné údaje: * GND: 1069142506
* PIM: PIM39361
* SNK: 171958
* VIAF: 315524007
**Bitka pri Efeze** v roku 498 pred Kr. bola konfliktom medzi Perziou a vzbúrenými Iónmi počas tzv. Iónskeho povstania. Satrapa Artafernes porazil vojsko Iónskych vzbúrencov ako odvetu za vyplienenie Sardisu.

Pozadie
-------

Ióni, v tom čase pod nadvládou silnej Perzskej ríše, sa vzbúrili na podnet Aristagora z Milétu. Po vyvolaní iónskeho povstania Aristagoras navštívil viacero gréckych miest so žiadosťou o pomoc. Sparta pomoc odmietla, no Atény mu poskytli 20 a Eretria, ktorá mala voči Milétu čestný dlh, 5 lodí. Spojená armáda Iónov, Aténčanov a Eretrijčanov vyplienila a vypálila Sardis. Aristagoras sa k armáde pri tejto výprave nepridal; zostal v Miléte a poveril velením svojho brata Charopina a človeka menom Hermofantos. Vzhľadom k odporu miestneho obyvateľstva sa armáda následne stiahla do Efezu.

Bitka pri Efeze
---------------

Po zničení Sardisu Artafernes, ktorý sa ukryl počas boja so silnou ochrankou na akropole mesta, zozbieral perzskú armádu a vydal sa prenasledovať rebelov. Postupoval s ňou hneď za ustupujúcimi Grékmi až k Efezu, ktorý bol vzdialený zhruba tri dni pochodu od Sardisu. Grécka armáda sa sformovala pred hradbami s úmyslom nedopustiť obliehanie, no Peržania v priamom strete zvíťazili. Mnoho Grékov padlo, vrátane Eualkida, ktorý velil Eretrijským silám.

Dozvuky
-------

Iónske povstanie táto bitka nezlomila a pokračovalo ešte ďalšie štyri roky, než bolo nakoniec Peržanmi potlačené. Bitka pri Efeze však znamenala koniec angažovanosti Atén v povstaní - mesto odmietlo všetky ďalšie Aristagorove prosby o podporu. To však Atény nezachránilo pred pomstou Peržanov (Dareios I.), ktorí zničenie Atén (spolu s Eretriou) vyhlásili za svoj vojenský cieľ.

Zdroje
------

* Herodotos, The Histories, Book Five, chapter 102. (Project Gutenberg)
Pobrežná cesta
Typický autobus v hlavnom meste Samoy v Apii
Trajekt premávajúci z prístavu Mulifanua do Salelology
Lietadlo na Medzinárodnom letisku Faleolo
**Doprava v Samoe** obsahuje tri zo základných štyroch typov dopravy. Cestná, vodná a letecká doprava je na Samoe používaná, ale železničná nie, keďže sa na ostrovoch nenachádzajú železničné trate, po ktorých by vlaky mohli prepravovať suroviny alebo osoby.

Cestná doprava
--------------

Dĺžka všetkých ciest na Samoe je 866 kilometrov, z toho je 350 kilometrov spevnených asfaltom a ostatných 516 kilometrov je nespevnených, čiže „poľných" ciest.

Rýchlostné limity sú 40 km/h (25 mph) v blízkosti centra a v centre a v zvyšku krajiny je maximálna povolená rýchlosť 56 km/h (35 mph). Pri opravovaní ciest alebo pri rôznych dopravných kolíziách je maximálna povolená rýchlosť len 24 km/h (15 mph). Veľmi populárne sú na Samoe služby Taxi a služby autobusovej prepravy. Niektorí ľudia tiež používajú motocykle, ale zabránili zbytočným zápcham v hlavným uliciach mesta.

### Zmena z pravého na ľavostrannú premávku

Od 7. septembra 2009 vozidlá na Samoe premávajú v ľavom jazdnom pruhu. Táto zmena prebehla na základne lacnejších áut dovážaných prevažne z Japonska.

Vodná doprava
-------------

Veľmi používaná doprava je vodná doprava (môže byť aj lodná doprava). Najväčší a najfrekventovanejší prístav sa nachádza na severe ostrova Upolu v hlavnom meste Apia. Denne sa tu vyloďuje množstvo turistov hlavne z USA, Tokelau alebo z Americkej Samoy. Taktiež je prístav plný obchodných lodí, či trajektov, ktoré takmer najväčšou mierou pomáhajú na vzraste ekonomiky v meste. V ústraní prístavu kotvia tiež súkromné lode, zväčša zamerané na lov rýb v okolí alebo slúžia na rekreáciu a relaxáciu.

### Najvýznamnejšie prístavy

* Apia – najväčší a najfrekventovanejší prístav
* Asau – menší prístav, ktorý je využívaný hlavne rybárskym priemyslom
* Mulifanua – prístav využívaný najmä na prepravu tovaru a osôb medzi ostrovmi Upolu a Savai’i
* Salelologa – najväčší prístav na ostrove Savai’i

Letecká doprava
---------------

Keďže je Samoa ostrovným štátom, tak sa dosť využíva aj letecká doprava. Lety sú sústreďované hlavne na medzinárodné spojenia.

### Zoznam letísk v Samoe

#### Ostrov Upolu

* Medzinárodné letisko Faleolo (Apia)
* Letisko Fagali’i (Fagali’i)

#### Ostrov Savai’i

* Letisko Asau (Asau)
* Letisko Lalomalava (Lalomalava)
* Letisko Maota (Salelologa)


|  |  |
| --- | --- |
|  | Samojský portál |
O rovnomennej planétke pozri *5285 Krethon.*
**Kréthón** (starogr. *Κρήθων* – *Kréthón*) je v gréckej mytológii syn Diokla, kráľa v messénskom meste Férai.

Kréthón a jeho brat dvojča, Orsilochos, sa stali obeťou trójskej vojny, keď na trójskej pláni, počas krvavej bitky, zomreli rukou dardanského hrdinu Ainea. O ich smrti hovorí Homérov piaty spev Iliady: „*Danajcov popredných mužov zas Aineas zabil – dvoch synov Diokla: Orsilocha a Krethóna, ich dedo, mal sídlo v pohľadnej Férai, oplýval bohatstvom a rodom pochádzal z Alfeia rieky, ktorá územím pylským svoje prúdy široko valí. Život dala Orsilochovi, ktorý premnohým mužom bol radcom; Orsilochos mal potom syna Dioklea veľkoduchého; Dioklés Kréthóna splodil a Orsilocha, dvoch synov, dvojčatá, a tí čoskoro sa vyznali v kdejakej bitke. Ale keď dospeli potom, tu na svojich koráboch čiernych do Tróje bohatej koňmi sa vydali s argejským vojskom, aby tam Menelaovi aj jeho bratovi Agamemnónovi pomohli k pomste – však padli a smrť im zastrela oči..."*

Antický autor Pausanias uvádza, že Kréthón mal aj sestru Antikleiu, ktorá sa vydala za Machaóna, syna boha lekárstva Asklépia.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 5,541 – 553.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,2.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,30,3.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 97.
Periklova busta, rímska kópia gréckeho originálu od Krésila z roku 430 pred Kr. Vatikánske múzeá, Vatikán
**Krésilas** (starogr. *Κρησίλας*, \* cca 480 pred Kr. – † cca 410 pred Kr.) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Krésilas, sochár z Kydónie na Kréte, bol aktívny v približne v rokoch 450 až 430 pred Kr. Tvoril v Aténach, a to prevažne z bronzu. Z jeho diel je známy (v rímskych kópiach) portrét aténskeho politika Perikla, socha zranenej Amazonky a niekoľko signovaných podstavcov (nezachovaných sôch). Pripisuje sa mu aj socha bohyne Atény a socha boha Dionýza, diela zachované vo viacerých rímskych kópiach (niektoré sú umiestnené i v Musée du Louvre v Paríži).

Krésilas ako väčšina sochárov 5. storočia pred Kr. venoval pri portrétoch veľkú pozornosť individuálnym črtám. V Periklovom portréte naozaj rozoznať individuálne črty, ktoré prezrádzajú jeho energickú povahu a romantickú dušu. Na hlave má prilbu, zrejme aby zakryla nápadne pretiahnutú lebku.

Rímsky spisovateľ Plínius vo svojom spise *O prírode* uvádza, že približne v roku 460 pred Kr. sa Krésilas, Feidias, Polykleitos, Kydón a Fradmón, najväčší sochári tých čias, zúčastnili súťaže o zhotovenie sochy Amazonky pre Artemidin chrám v Efeze. Porota, ktorá sa skladala práve z týchto umelcov (ak je tento príbeh pravdivý), sa zhodla na Polykleitovom diele (hneď po vlastnom). Zvíťazil teda Polykleitos.

Z týchto (v originále bronzových) sôch sa dali idetifikovať len mramorové rímske kópie diel Krésila, Feidia a Polykleita. (všetky Amazonky sú podobné, čo komplikuje otázku autorstva, Krésilova sa podobá Polykletovej). Reprodukciou Krésilovho originálu je *Kapitolská Amazonka*. Je oblečená v krátkom chitóne s graciózne splývajúcou drapériou, vyniká tragickou čistotou a mladistvou krásou.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 92.
2. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 400.
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 4:194*
4. ↑  Inscriptiones Graecae, *FD III 4:194[2]*
5. ↑  Ma 464, Statue d'Athéna dite « Pallas de Velletri ».
6. ↑  Ma 890, Statue du héros Diomède.
7. ↑  Donald Strong. *Antické umenie*. Bratislava : Pallas, 1970. 94-073-70. S. 98.
8. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 98.
9. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,53.
10. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 84-86.
11. ↑  José Pijoan. *Dejiny umenia 2*. Bratislava : Tatran, 1982. 61-377-82. S. 84.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Krésilas**

  

Autoritné údaje: * GND: 1160110859
* ULAN: 500096175
* VIAF: 96388986
**Filippos** (starogr. Φίλιππος – *Filippos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 436 pred Kr.

Filippos, Azán z Pellany (Arkáďan z Pellany), bol na 86. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Box dorastencov (*pygmé paidón*) zaviedli v Olympii na 41. hrách v roku 616 pred Kr. 

Záznam o olympijskom víťazstve Filippa uvádza staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí videl jeho sochu v olympijskej *Altide*. Filippova socha bola podľa Pausania dielom sochárskeho majstra Myróna.

V areále Olympie bol objavený nápis *IvO 174*, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na kovovej doske pochádzajúci z podstavca sochy rovnomenného olympijského víťaza v tej istej disciplíne. Tvar písma ale ukazuje na prelom 4. a 3. stor. pred Kr. Pretože odborníci tvorbu sochára Myróna datujú približne medzi roky 470 – 430 pred Kr. môže tu ísť o iného rovnomenného sochára, (aj o pravdepodobnosť neskoršieho nového použitia podstavca) alebo najpravdepodobnejšie o neskoršieho neznámeho športovca.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hugo Förster, *Die Olympischen Sieger bis zum Ende des 4. Jahrhunderts v. Chr*
2. 1 2 3 4  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,8,5.
3. ↑  Thomas Heine Nielsen, James Roy, *Arkadia* str. 441.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
7. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 174*
8. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 569.
9. ↑  Macmillan Company, 1912, *American Journal of Archaeology*, str. 210

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
* Filippos z Arkádie
**Šesť piesní z Rukopisu Kráľovodvorského, Op. 7** je piesňový cyklus Antonína Dvořáka.

Cyklus má nasledujúce časti:

1. *Zezhulice*
2. *Opuštená*
3. *Skřivánek*
4. *Róza*
5. *Kytice*
6. *Jahody*

Hudba je veľmi osobitného a rázovito zafarbeného charakteru. V niektorých piesňach sú už zjavné nábehy na tón, v ktorom Dvořák dokázal s geniálnym vnuknutím vystihnúť a idealizovať typické rysy ľudovej piesne.

Skladateľ v týchto šiestich piesňach citlivo rozlíšil jednotlivé básne podľa ich obsahu a nálad. Spevnou melódiou upútavajú *Kytice* a *Skřivánek*. Vážny citový obsah *Rózy* je podaný prevažne deklamačným vedením spevného hlasu, najpôvabnejšie číslo cyklu *Zezhulice* s opakovaným terciovým motívom kukučky v klavírnom parte, má zaujímavú formu ostentatívneho striedania hudobných častí v andante a v allegre. Pochmúrna nálada piesne *Opuštěná* je vyjadrená monotónnym melodickým motívom, harmonicky najvýraznejšia a najumelejšia je trojdielna pieseň *Jahody*. Jej pravidelná forma a jasná nadľahčená melódia pripomínajú strofické piesne Franza Schuberta.

Obdivuhodné v tomto cykle je aj Dvořákovo modulačné umenie. Napríklad v piesni *Kytice*, všetky modulácie plynú do toniky, ktorou je G-dur. Raz Dvořák moduluje pomocu zmenšeného štvorzvuku na zvýšenom štvrtom stupni, inokedy tiež do toniky G-dur pomocou zväčšeného tetrakvartakordu. Skladateľ sa v zhudobňovaní Kráľovodvorského rukopisu do formy piesní nesnažil podtrhnúť archaizmus slovného podkladu, ale v harmonickom a modulačnom vybavení piesní sa usiloval ísť nekonvenčnými cestami, z ktorých je cítiť výrazový elán, podobný s priebojnosťou jeho prvých symfónií, komorných skladieb i jeho prvej opery Alfréd, ktorú skomponoval roku 1870.

| * z
* d
* u
Antonín Dvořák a jeho dielo |
| --- |
| Všeobecne o Dvořákovi | Život ·  Zoznam diel |  |
| Operná tvorba | *Alfréd*  ·  *Král a uhlíř*  ·  *Tvrdé palice*  ·  *Vanda*  ·  *Šelma sedlák*  ·  *Dimitrij*  ·  *Jakobín* ·  *Čert a Káča*  ·  *Rusalka*  ·  *Armida* |
| Orchestrálna tvorba | *Symfónia č. 7 - Londýnska*  ·  *Symfónia č. 8*  ·  *Symfónia č. 9 - Z nového sveta*  ·  *Violončelový koncert h-mol*  ·  *Slovanské tance I*  ·  *Slovanské tance II  ·  *Vodník*  ·  *Polednice** |
| Komorná tvorba | *Sláčikové kvarteto F-dur - Americké* |
| Piesňová tvorba | *Cypřiše* *·* *Šesť piesní z Rukopisu královédvorského* *·* *Moravské dvojspevy* *·* *Tri novogrécke básne* *·* *Cigánske melódie* *·* *Štyri piesne, op. 9* *·* *Štyri piesne, op. 82* *·* *Biblické piesne* |
| Zborová tvorba | *Stabat Mater* *·* *Requiem* *·* *Te Deum* |
| Klavírna tvorba | *Humoresky* |