recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nukleofilná adícia** je najčastejšia reakcia karbonylových zlúčenín. Okrem karbonylových zlúčenín môže prebiehať aj na nitrilovú skupinu R-C≡N, imíny R1-CH=N-R2, aj na alkény.:528

Mechanizmus
-----------

Nukleofil Nu- postupuje pozdĺž väzby C=O pod uhlom asi 75° k rovine karbonylovej skupiny a naviaže sa na elektrofilný uhlík C=O skupiny. V rovnakom čase dochádza ku rehybridizácii karbonylového uhlíka z sp2 na sp3, elektrónový pár z väzby C=O preskočí na elektronegatívny kyslík a okamžite vzniká tetraedrálny alkoxidový ión. V kyslom prostredí sa stabilizuje na konečný alkohol.[chýba zdroj]

Na mechanizmus

Karbonylové zlúčeniny
---------------------

Ako nukleofil môže byť použitý:

* alkohol R-OH na prípravu poloacetálov pri reakcii s prvým ekvivalentom, pri reakcii s druhým ekvivalentom na prípravu acetálov
* anión vodíka H- na redukciu na alkohol
* amín R-NH2 alebo imín R1-CH=N-R2 podľa mechanizmu Schiffovej reakcie
* karbonylová zlúčenina s vodíkmi na α uhlíku na Aldolovu reakciu
* Grignardovo činidlo na predĺženie reťazca

Nitrily
-------

Nukleofilné adície na nitriloch:

* hydrolýza na amid kyseliny až karboxylovú kyselinu
* adícia alkoholu podľa mechanizmu Pinnerovej reakcie
* karbonylová zlúčenina alebo nitril s vodíkmi na α uhlíku podľa mechanizmu Thorpovej reakcie

Imíny
-----

Nukleofilné adície na imínoch:

* hydrogenácia na amíny
* hydrolýza na karbonylové zlúčeniny

Cramovo pravidlo
----------------

Pri nukleofilnej adícii na karbonylové zlúčeniny vzniká chirálne centrum \*. Za predpokladu, že R a R' nemajú chirálne vlastnosti, bude nukleofil východiskovú, v podstate planárnu molekulu, atakovať s rovnakou pravdepodobnosťou z obidvoch strán. Vznikne teda zmes, ktorá obsahuje rovnaké množstvá obidvoch enantiomérov, t.j. racemát +-. Ale ak pôvodná karbonylová zlúčenina už obsahuje chirálne centrum - najmä ak je chirálne centrum v polohe α - a tak z jednej strany karbonylového uhlíka už nebude (štatisticky) rovnako pravdepodobný ako z druhej strany. Výsledkom bude, že diastereoizomérne adukty nevzniknú v rovnakých množstvách.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Elektrofilná adícia
* Elektrofilná aromatická substitúcia
* Nukleofilná substitúcia
* Radikálová adícia
* Radikálová substitúcia
* Eliminácia

Zdroje
------

1. ↑  MCMURRY, John. *Organická chemie*. Preklad Jaroslav Jonas et al. Vyd. 1. V Brně; V Praze : Vysoké učení technické; Vysoká škola chemicko-technologická, 2007. 1176 s. (Překlady vysokoškolských učebnic; zv. 2.) ISBN 978-80-214-3291-8,  978-80-7080-637-1.
2. ↑  SYKES, Peter. *Skúmanie mechanizmov organických reakcií*. 1. vyd. [s.l.] : [s.n.]. S. 189.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nucleophilic addition na anglickej Wikipédii.*
**Peter Štrelinger** (\* 20. apríl 1946, Martin) je slovenský prozaik a novinár, bývalý zástupca šéfredaktora denníka *Slovenská Republika*. Pre spory v denníku v auguste 1996 odmietol prijať novinársku Cenu Ľudovíta Štúra, ktorou vláda a vedenie provládneho Združenia slovenských novinárov (ZSN) odmeňovala žurnalistov. Neskôr sa upriamil na literárnu biografiu.

Životopis
---------

V roku 1961-1964 študoval slovenčinu a angličtinu na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Po štúdiách krátko učil, 1969- 1976 odborný pracovník Matice slovenskej v Martine, 1976-1989 Literárneho oddelenia Zväzu slovenských spisovateľov v Bratislave, 1990-1993 redaktor *Slovenských národných novín*, 1994-1996 denníka *Slovenská republika*, 1996-1998 v *Literike*, 1998-1999 v *Literárnom týždenníku*, od 2000 v *Bratislavskom Večerníku*, potom v slobodnom povolaní. 

Začal drobnou literárnou publicistikou, literárnohistorickými článkami v príležitostných zborníkoch, neskôr upriamil svoj záujem na literárnu biografistiku. Z tejto oblasti vydal dva zväzky pod názvom KTO PROTI OSUDU. Prvý zväzok obsahuje biografické miniatúry niektorých predstaviteľov slovenského národného a literárneho života 19. storočia, druhý zväzok je venovaný literárnym osobnostiam prvej polovice 20. storočia.
Vydal biografickú novelu o M. Kukučínovi, ďalej humoristicko-
satiristicky ladené poviedky a román, okrem toho je autorom divadelnej hry a televíznych hier. Výsledkom jeho novinárskej tvorby sú knihy investigatívnych reportáží.

Dielo
-----

* *Láska a smrť* (1980)
* *Od rána bláznivý deň* (1978)
* *Zbožňujem svojho šéfa* (1986)
* *Salakúzy* (1988)
* *Psia demokracia* (1994)
* *Spolok drobnochovateľov* (1984)
* *Spútaný Prometeus* (životopisný román o P. O. Hviezdoslavovi, Ofprint Bratislava 1999)
* *V centre Bermudského trojuholníka* (1995)
* *Spravodlivý medzi národmi* (1999)
* Hugo Koval: *Fragmenty z môjho života* Ed. Peter Štrelinger (Združenie literátov Svojpomoc Brat. 2003)
* *Kto proti osudu* - dvojdielna literárna biografia, 1976 a 1979
* *Posledná láska Martina Kukučína* - životopisný román o láske Martina Kukučína a Verice Krznaričovej

Literatúra
----------

* Slovenský literárny kalendár

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 119507927
* ISNI: 0000 0000 9033 8187
* LCCN: n80113221
* NK ČR: ola2002153824
* SNK: 164065
* VIAF: 84968809
* WorldCat: lccn-n80113221
Americký jadrový test "Dakota"
**Nukleárna zima** je názov pre hypotetický stav na Zemi po prípadnom vojnovom konflikte s použitím jadrových zbraní, alebo po dopade asteroidu na Zem. Ide o zmenu celosvetového podnebia. Po výbuchoch atómových zbraní by sa v atmosfére nachádzalo také veľké množstvo prachu, popola, dymu a úlomkov, že sa predpokladá zaclonenie celej Zeme a z toho vyplývajúci obrovský pokles teploty na jej povrchu a zmenu klímy. Vplyvom rýchlej zmeny klímy by pravdepodobne došlo k vymretiu mnohých druhov, ktoré by neboli schopné prispôsobiť sa novým klimatickým podmienkam, teplotám, prípadne rádioaktívnemu prostrediu.

Možné príčiny vzniku
--------------------

### Jadrový výbuch

Pri explózii je do atmosféry vymrštené veľké množstvo aerosólu, ktorý následne bráni prenikaniu slnečných lúčov na zemský povrch, čo má za následok, že sa teplo odráža už v stratosfére, alebo v troposfére a nedopadá na zemský povrch. Zmenšený príkon energie zo Slnka má za následok ochladzovanie planéty. Predpokladá sa, že by častice mohli zostať v atmosfére niekoľko mesiacov až rokov. V prípade jadrovej vojny by bolo najväčšie množstvo aerosólu sústredené medzi 30 až 60 stupňom severnej šírky, nakoľko v tejto oblasti sa nachádza najviac strategických cieľov (najväčší počet miest).

### Horiace ropné vrty

Počas druhej vojny v Perzskom zálive ustupujúce iracké vojská zapálili 526 kuvajtských ropných vrtov, čo malo za následok únik veľkého množstva dymu a aerosólu do atmosféry v priestorovo obmedzenej oblasti. Následné modelácie ukázali, že teplota v oblasti klesla približne o 10 °C vo vzdialenosti 200 km od miesta požiaru. Ďalšie dôsledky v podobe kyslých dažďov boli zaznamenané až do vzdialenosti 1000 až 2000 km.

Pozri aj
--------

* Impaktná zima
* Vulkanická zima

Referencie
----------

1. ↑
**Renesančná kultúra** je etapa, ktorou začína novoveká kultúra; zahrňuje renesančné umenie, renesančnú filozofiu,... Rozhodujúcou tendenciou renesančnej kultúry je prechod od teocentrického k antropocentrickému chápaniu sveta.

V prvom ranom období, t. j. v 14. až 15. storočí má renesančná kultúra predovšetkým humanistický ráz a sústreďuje sa hlavne do talianskeho prostredia, v 16. storočí a v značnej časti 17. storočia ju charakterizuje najmä rozvoj prírodnych vied. Renesančný humanizmus v tomto období prechádza do ďalších európskych krajín.

Osobitosť renesančnej kultúry spočíva v tom, že sa charakterizuje ako kultúra humanistická, čím sa myslí jej celkové zameranie, jej vlastný
svetonázor orientovaný na problémy slobodného a všestranného rozvoja osobnosti. Tak široko chápaný humanizmus je ideovým jadrom temer celej ľudskej civilizácie. Renesancia však do takto chápaného humanizmu prináša racionálny základ a jeho vedomé utvrdenie prostrednictvom svetského vzdelania, vedy a umenia.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Léon-Étienne Duval** (\* 9. november 1903, Chênex, Francúzsko – † 30. máj 1996, Alžír, Alžírsko) bol francúzsky kardinál a arcibiskup v Alžíri.

Životopis
---------

Študoval v Annecy a Ríme teológiu a filozofiu. Na kňaza bol vysvätený 18. decembra 1926 a stal sa kňazom v Annecy a vyučujúcim v miestnom seminári. V rokoch 1942 až 1946 bol generálnym vikárom v Alžíri.

V roku 1946 ho Pius XII. vymenoval biskupom v Constantine, 1954 arcibiskupom Alžíru. V období 1962 až 1965 sa zúčastnil druhého vatikánskeho koncilu. V rokoch 1963 až 1988 viedol Severoafrickú biskupskú konferenciu (CERNA).

Roku 1965 ho Pavol VI. vymenoval kardinálom a bol mu pridelený titulárny kostol *Santa Balbina*. O rok neskôr mu bolo udelené alžírske občianstvo. V roku 1988 sa vzdal vedenia arcibiskupstva. Zomrel v Alžíri a je pochovaný v miestnej katedrále.

Rouenský arcibiskup Joseph Duval bol jeho synovec.

Referencie
----------

1. ↑  Joseph Duval na Munzinger Online, Munzinger Online, prístup 25. mája 2009

Externé odkazy
--------------

* Léon-Étienne Duval na catholic-hierarchy.org

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Léon-Étienne Duval na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 11901465s
* GND: 119291185
* ISNI: 0000 0003 7408 6284
* LCCN: n82125243
* VIAF: 61545264
* WorldCat: lccn-n82125243
**Nukleárna platňa** alebo **nukleárna emulzia** je fotografická platňa so silnou vrstvou emulzie (s vysokou koncentráciou chloridu strieborného), určená na štúdium kozmického žiarenia.

Nabitá častica prechádzajúca emulziou tvorí pozdĺž svojej dráhy ióny chloridu strieborného, ktoré sa po vyvolaní prejavia ako tmavé zrniečka. Stopa častice sa zobrazí ako reťaz týchto stemnení. Výhodou nukleárnej platne je časovo neobmedzená citlivosť, nevýhodou zdĺhavé spracúvanie nameraných výsledkov. V súčasnosti sa vyrábajú nukleárne platne citlivé na všetky druhy častíc a širokú škálu energií. Ich spracúvaním možno získať stopu častice, mernú ionizáciu, dolet a energiu, elektrický náboj a hmotnosť. Nukleárne platne sa vynášajú do vysokých polôh, kde je kozmické žiarenie intenzívnejšie.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Rendžu** (jap. 連珠) je tradičná abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov, ktorá pochádza z Japonska z obdobia Heian. Názov hry vznikol 6. decembra 1899, keď japonský žurnalista Ruikó Kuroiwa pomenoval túto hru ako *rendžu*.

Rendžu je upraveným variantom hry gomoku. Tieto úpravy predovšetkým eliminujú výhodu prvého ťahu v gomoku, aby sa tak hra stala vyrovnanejšou.

Pravidlá
--------

Hracia doska má tvar štvorca a obsahuje 15×15 priesečníkov. Je to rovnaká doska aká sa používa na hru go. Hracie kamene sú bielej a čiernej farby.

### Otvorenie hry

Otvorenie hry zahŕňa unikátnu sekvenciu ťahov.

1. Prvý hráč umiestní dva čierne hracie kamene a jeden biely kameň na hraciu dosku.
2. Druhý hráč si vyberie, či bude hrať za bieleho alebo za čierneho.
3. Biely hráč umiestni jeden kameň na hraciu dosku.
4. Čierny hráč umiestni dva kamene na hraciu dosku.
5. Biely hráč odstráni jeden z dvoch čiernych kameňov, ktoré čierny hráč umiestnil v predošlom ťahu.
6. Biely hráč umiestni jeden biely kameň.

### Priebeh hry

Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy. V každom ťahu hráč položí jeden hrací kameň svojej farby na hraciu dosku. Pre čieneho (začínajúceho) hráča platí, že nesmie vykonať zakázané útvary:

* Dvojitá trojka
* Dvojitá štvorka
* Presah

### Cieľ hry

Hráč môže vyhrať dvomi spôsobmi:

* Vytvorením rady piatich (alebo viac) kameňov svojej farby.
* Donútením čierneho hráča k tomu, aby vytvoril niektorý zo zakázaných útvarov. Čierny hráč môže vyhrať len vytvorením rady piatich kameňov čiernej farby.

Pozri aj
--------

* go
* gomoku
* piškvorky

Externé odkazy
--------------

* Renju na boardgamegeek.com (po anglicky)
* Česká asociácia piškvoriek a rendžu
Jeden z najbežnejších symbolov „Satanovej radosti"
**Satanova radosť** alebo **Joy** **of Satan** (**JoS**) je webová stránka a západná ezoterická okultná organizácia založená v roku 2002 Andreou Maxine-Dietrich. Joy of Satan obhajuje „duchovný satanizmus" alebo „teistický satanizmus", ideológiu, ktorá predstavuje jedinečnú syntézu teistického satanizmu, nacizmu, gnostického pohanstva, západnej ezoteriky, konšpiračných teórií o UFO a mimozemských presvedčení podobných tým, ktoré spopularizovali Zecharia Sitchin a David Icke.

Presvedčenie
------------

Členovia veria, že Satan je „skutočným stvoriteľom a Bohom ľudstva", ktorého túžbou bolo, aby ľudstvo dosiahlo poznanie a porozumenie. Veria, že abrahámovský Boh je v skutočnosti zlým nepriateľom ľudstva spolupracujúceho so Židmi .

Joy of Satan tvrdí, že démoni sú vlastne pohanskí bohovia, ktorí stvorili ľudstvo.

Boli predmetom značnej kontroverzie pre ich antisemitské presvedčenie a spojenie s bývalým prezidentom Národného socialistického hnutia, americkej neonacistickej organizácie.

Aktivita
--------

Jednou zo zahraničných sekcií Radosti Satana je aj slovenská sekcia, ktorá má spoločnú webovú stránku s českou sekciou.

Referencie
----------

1. ↑  PETERSEN, Jasper. *Between Darwin and the Devil: Modern Satanism as Discourse, Milieu, and Self*. [s.l.] : [s.n.]. S. 218–219, 144–146.
2. ↑  ASPREM, Granhom; EGIL, Kennet. *Contemporary Esotericism*. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-1908049322.
3. ↑  MINISTRIES, Joy of Satan. *Joy of Satan* [online]. www.joyofsatan.org, [cit. 2022-11-02]. Dostupné online.
4. ↑  MCBRIDE, Jaemes. *The Divine Province: Birthing New Earth*. [s.l.] : [s.n.]. S. 84.
5. ↑  INTROVIGNE, Massimo. *Satanism: A Social History. Aries Book Series: Texts and Studies in Western Esotericism*. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 978-90-04-28828-7.
6. ↑   *Satanova radost* [online]. satanovaradost.cz, [cit. 2022-11-02]. Dostupné online.
7. ↑   *Joy of Satan Sites & Translations: STEADILY UPWARDS! - UPDATES, NEW SITES, CONTACT US [22nd August Progress 2022!] - Joy Of Satan Forums* [online]. ancient-forums.com, [cit. 2022-11-02]. Dostupné online.
Obecenstvo
**Publikum** alebo (najmä ak je zhromaždené na verejnom podujatí) **obecenstvo** je súhrn konzumentov prejavov verejnej alebo masovej komunikácie (masmédií, tlače, televízie, rozhlasu, filmu, divadla a pod.). Prejavom spokojnosti publika na verejnom podujatí je potlesk. Rozlišujú sa najmä diváci, poslucháči a čitatelia.

Čitateľ
-------

Všeobecne je čitateľom každá osoba, ktorá práve číta alebo má záujem o čítanie literatúry. Z psychologického hľadiska ide o jednotlivca, ktorá vníma písaný text, rozumie mu a psychologicky ho zažíva.

V literárnej komunikácii sa čitateľ charakterizuje ako typ príjemcu literárneho diela, ktorý

* je príjemcom estetickej informácie,
* je partnerom vo vzťahu k autorovi,
* sa aktívne podieľa na čitateľskej konkretizácii (čítaní literárneho diela).

Každý čitateľ má na základe systému estetických noriem postoj k literárnemu dielu, ktorý nazývame čitateľský vkus. Ten sa líši na základe záľub, prostredia, tradície a literárneho vzdelania. Pod pojmom čitateľská skúsenosť rozumieme súbor poznatkov, hodnôt a návykov v pamäti a vedomí čitateľa, na základe ktorých pristupuje k čítaniu.

Čitatelia sa delia podľa vyspelosti čitateľského vkusu a kvality čitateľskej skúsenosti na:

* naivný čitateľ – pokladá literárne dielo za skutočnosť,
* sentimentálny čitateľ – dôraz na emocionálne signály,
* diskurzívny čitateľ – vyrovnáva sa s celou významovou skutočnosťou diela

Čitateľ si vyberá literárne diela na základe čitateľských záujmov.

Poslucháč
---------

Poslucháč je vnímateľ zvukového prejavu. Pojmom poslucháč označujeme aj osobu, ktorá počúva rozhlas.

Divák
-----

*Bližšie informácie v hlavnom článku: divák*
Divák je osoba, ktorá sa pozerá a pri tom sa pozorovaného diania obvykle nezúčastňuje. Divák sleduje vopred pripravené alebo očakávané predstavenie, napr.: divadlo, kino, koncert, cirkus, televíziu... Ak osoba sleduje nejaké spontánne či prírodné dianie, nazývame ho pozorovateľ.

Moderné divadlo ako aj moderné technológie môžu diváka vťahovať do deja, či ho ovplyvňovať.

Referencie
----------

1. ↑  ŽILKA, Tibor; OBERT, Viliam; IVANOVÁ, Mária. *Teória literatúry pre gymnáziá a stredné školy*. 2.. vyd. Bratislava : OG – Vydavateľstvo Poľana, 2002. ISBN 80-89002-54-4. S. 10.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Publikum (obecenstvo)**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Publikum (obecenstvo)**
**Merops** (starogr. Μέροψ – Merops, lat. *Merops*) je v gréckej mytológii slávny veštec.

Merops bol kráľ mesta Perkótes pri Hellesponte. Ako veštec, ktorý mal dar vidieť do budúcnosti, presviedčal ľudí o správnosti svojich rád, ale často mu to nešlo. Aj svojich dvoch synov Adrasta a Arafia (alebo Amfia) varoval, aby nešli do trójskej vojny, ale oni aj napriek tomu odišli a obaja následne v bojoch zahynuli.

Uvádza sa, že Merops mal vlastnú dcéru Kleité, ktorá sa vydala za vládcu Dolionov Kyzika, žijúceho na neďalekom polostrove Kyzikos v Propontide (dnes Marmarské more). Keď bol raz Kyzikos v nočnom boji omylom zabitý Argonautami, nešťastná Kleité spáchala samovraždu. Druhá jeho dcéra Arisbé bola prvou manželkou trójskeho kráľa Priama.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2,828.
2. ↑  Pseudo-Apollodorus, *Epitoma*, E,3,35.
3. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,961.
4. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,936.
5. ↑  Apollónios Rodský, *Argonautica*, 1,112.
6. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,12,5.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Merops na českej Wikipédii.*
**Prietlač** je pretláčanie farby stierkou cez otvorené tlačiace prvky formy. Prakticky sa realizuje ako sieťotlač a taktiež ako rozmnožovacia technika, založená na pretláčaní farby cez otvory, vytvorené v papierovej matrici, mechanicky alebo elektroerozívne. 

Sieťotlač sa používa v rôznych variantoch, ako umelecká sieťotlač – serigrafia, grafická sieťotlač, technická sieťotlač, textilná sieťotlač (filmová tlač) a špeciálna sieťotlač. Grafická sieťotlač ma v polygrafii okrajový význam a považuje sa za doplnkovú techniku. Nosičom tlačiacich i netlačiacich miest formy je sieť z polymérnych alebo kovových vlákien. Šablóna, pokrývajúca netlačiace miesta, sa vytvára ručne, rezaním pomocou plotra a fotochemicky. Preto sa sieťotlač často nazýva i šablónovou tlačou. Prednosťou sieťotlače je jednoduchosť tlačového stroja, jednoduchosť zhotovenia formy, možnosť potláčať rovné i zaoblené povrchy, možnosť potláčať ľubovoľný materiál ľubovoľnou farbou, pričom môžeme získať veľmi hrubé nánosy farby. Sieťotlačové stroje sú dostupné ako jednoduché ručné zariadenia, poloautomaty, ale i vysoko výkonné automaty. Sieťotlač prakticky nemá formátové obmedzenia. Je obzvlášť vhodná pre málo nákladovú tlač. V súčasnosti je sieťotlač asi najrozšírenejšou technikou vôbec, ak berieme do úvahy jej použitie i mimo polygrafického priemyslu.
*Meropé so svojimi sestrami (Plejády)*, autor: Elihu Vedder (1836 – 1923)
**Meropé** alebo **Meropa** (starogr. *Μερόπη* – *Meropé*, lat. *Merope*) je v gréckej mytológii dcéra Titana Atlanta  a Pléiony, dcéry Titana Ókeana.

Meropé sa stala manželkou zakladateľa a prvého kráľa Korintu Sizyfa, najväčšieho figliara a chytráka spomedzi všetkých ľudí, ktorý chcel prekabátiť aj samotného boha podsvetia Háda, keď ho z vôle najvyššieho boha Dia mal odviesť do podsvetia. Sizyfos si chcel poradiť v každej situácii a na smrť myslel už vopred. Svojej manželke Meropé predvídavo prikázal, aby v čase jeho smrti nepriniesla bohom pohrebnú obeť. V podsvetí zatiaľ Hádes a Persefoné márne čakali na predpísané dary a Sizyfos sa im sám ponúkol a presvedčil ich, že to dá do poriadku, ak ho na chvíľu pustia von. Samozrejme to bola len jeho ďalšia lesť, ale nakoniec bol do podsvetia aj tak odvedený a navyše, aby sa Sizyfov príklad už druhý raz neopakoval, Zeus mu uložil exemplárny trest: naveky váľa balvan na kopec, ktorý sa mu pred vrcholom neustále vyšmykne. Dodnes je táto ťažká a bezúčelná drina príslovečná ako „ sizyfovská práca ".

Meropé mala so svojim manželom štyroch synov, Glauka, Ornytióna, Alma a Thersandra. 
Po smrti manžela bola Meropé, ako aj jej sestry Maia, Élektra, Taygeté, Alkyoné, Kelaino a Asteropé prenesená najvyšším bohom Diom na nebo a premenená na jednu z Plejád, žiariacich hviezd. Meropé však vidieť na nebi len občas a len slabo, pretože sa hanbí, že jej manželom bol obyčajný smrteľník a aj preto, ako jej manžel skončil v podsvetí.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,1.
2. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 378–379.
3. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 430–431.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,4,3.
5. ↑  Ovidius, *Fasti*, 4,165.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 192.
Lada Samara 21099
**Lada Samara 21099** je prevedenie sedan, ktoré sa predstavilo v roku 1990. Výroba prebiehala v automobilke AvtoVAZ, ale aj na Ukrajine. Tam sa vyrábala ešte okolo roku 2010.

Vozidlo sa vyvážalo aj na západné trhy, do Nemecka, do Česka, kde sa predalo niekoľko stoviek sedanov. Nikdy však Samara nedosiahla v predajoch toľko úspechov, ako modely klasickej konštrukcie. Aj napriek modernej konštrukcii Samaru v 90. rokoch prevalcovali vozy 2105, 2104, 2107 vychádzajúce z Fiatu 124.

Označenie na západných trhoch: Lada Forma, Lada Sagona, Lada Sable, Lada Samara Saloon.

Trojpriestorový štvordverový voz VAZ-21099 bol pripravený na sériovú výrobu na jar 1990. Lenže problémy s dodávkou dielov pretiahli prípravy až do decembra. Prvý sériový automobil bol vyrobený 22. decembra 1990. Už od začiatku výroby mal sedan oproti ostatným modelom Samara tzv. "dlhé blatníky" s predĺženou kapotou. Nová bola tiež maska ​​vozidla. Motory s objemom 1,3 l a 1,5 l boli vybavené ako karburátorom, tak vstrekovacím systémom, v závislosti na prevedení a mieste určenia vozidla. V ponuke bola jednu dobu aj verzia s pohonom všetkých kolies (Lada Victory) a vozidlo s osemvalcom a turbodúchadlom Lada Sport.

Od roku 1997 sa vo výskumnom oddelení začal vyrábať VAZ-2115, čo je modernizovaná Samara sedan, pod označením Samara 2. 30. júna 2004 bola výroba pôvodného sedanu ukončená. Ďalej pokračovala len výroba modernizovanej verzie. Na Ukrajine, v továrni ZAZ, však pôvodný Samaru sedan vyrábali do konca roka 2011. Samara 2 (VAZ-2115) sa prestala v AvtoVAZ vyrábať na konci roka 2012.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku VAZ 21099 na českej Wikipédii.*


| Lada, značka AvtoVAZ, modely od roku 1970 do súčasnosti |
| --- |
| **Typ** | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Miniautomobil |  |  | Oka |  |
| Malý automobil |  |  |  |  | Kalina | Kalina |
|  |  |  |  |  | Granta |
| Nižšia stredná trieda | 1200/1300 |  |  |  |  |
|  | 1500 |  |  |  |
|  | 1600 |  |  |
|  | Riva/Nova (2105, 2105, 2107) | Largus |
|  |  | Samara/Sputnik | Samara |  |
|  |  |  | 110 / 111 / 112 |  |
|  |  |  |  | Priora | Vesta |
| Minivan |  |  |  | Nadezhda |  |  |
| Off-road |  | Niva / 4x4 | Taiga |
Lada Oka
**Lada Oka** (**VAZ-1111**, ВАЗ-1111 Ока) je miniautomobil vyrábaný medzi rokmi 1988 a 2008. Bol naprojektovaný v automobilke VAZ, ako predloha poslúžil voz Daihatsu Cuore, typ z roku 1980. Oka sa najprv ako vozidlo pre invalidov vyrábal v Togliatti v továrni VAZ. Vyrábal sa v priebehu rokov tiež v továrňach KamAZ v meste Naberežnyje Čelny a SeAZ v Serpuchove.

Vozidlo malo síce takmer rovnakú karosériu a rôzne konštrukčné riešenia rovnaké ako Cuore, ale zvyšok automobilu bol vytvorený nanovo, hlavne pohonné ústrojenstvo a podvozok. Rovnako ako Daihatsu Cuore, mala mať Oka trojvalcový motor, ale z dôvodu meškania vývoja tohto motora, bolo rozhodnuté použiť dvojvalec, ktorého pôvod je v štvorvalcovom motore 1,3 litra z vozidla Lada 2108 Samara. Trojvalec bol dokončený na začiatku 90. rokov, ale kríza v priemysle nedovolila realizovať tento projekt.

Výroba Oky v továrni VAZ bola zastavená v roku 1995. V tom čase bol dokončený silnejší motor 0,75 litra (11113), dvojvalec (33 koní), na miesto starého 0,65 litra (29 koní). Aj tento motor je polovicou motora zo Samary, tentoraz silnejšieho, s objemom 1,5 litra (21083).

V roku 2006 prestal AvtoVAZ vyrábať motory, ktoré teraz potrebovali úpravu na Euro-2. Výmena klasického karburátora za drahé elektronické vstrekovanie a katalyzátor by sa závodu neoplatila. V tej dobe bola tiež ukončená výroba v továrni KamAZ, ktorú kúpila skupina Sollers (UAZ a ďalšie značky)

Závod SeAZ začal montovať do Oky čínsky importný motor so vstrekovaním (modifikácia SeAZ-11116, trojvalec, 1,0 litra, licencie od Daihatsu Charade). V roku 2007 sa na základe Oky začal vyrábať pickup a furgon. Od januára 2008 spĺňala Oka Euro-3. Na konci roka 2008 sa prestala Oka vyrábať, pretože sa to už neoplatilo. V roku 2009 sa zvyšok vozov rozpredal a okrem galvanovne a niektorých oddelení už celá továreň stojí. V roku 2010 malo byť vyrobených niekoľko pickupov.

Galéria
-------

* Oka Sport (11116)Oka Sport (11116)
* Oka cargo (11116-50)Oka cargo (11116-50)
* Oka electroOka electro


| Lada, značka AvtoVAZ, modely od roku 1970 do súčasnosti |
| --- |
| **Typ** | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Miniautomobil |  |  | Oka |  |
| Malý automobil |  |  |  |  | Kalina | Kalina |
|  |  |  |  |  | Granta |
| Nižšia stredná trieda | 1200/1300 |  |  |  |  |
|  | 1500 |  |  |  |
|  | 1600 |  |  |
|  | Riva/Nova (2105, 2105, 2107) | Largus |
|  |  | Samara/Sputnik | Samara |  |
|  |  |  | 110 / 111 / 112 |  |
|  |  |  |  | Priora | Vesta |
| Minivan |  |  |  | Nadezhda |  |  |
| Off-road |  | Niva / 4x4 | Taiga |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku VAZ 1111 na českej Wikipédii.*
**Vimeo** je webový projekt určený pre zdieľanie audiovizuálnej tvorby. Nachádzajú sa na ňom prevažne autorské a umelecké diela. Vimeo je primárne určené filmovým nadšencom a experimentátorom, ktorí sa môžu zaregistrovať (basic registrácia je zadarmo; registrácia plus je platená a obsahuje niektoré výhody) a zdieľať názory a postrehy s ostatnými. Charakter Vimea je úplne odlišný od charakteru YouTube, Vimeo je zamerané na umeleckú komunitu, kde YouTube smeruje k záujmom masovej spoločnosti.

História a súčasnosť
--------------------

Vimeo bolo založené v novembri v roku 2004 filmovými nadšencami a kreatívcami Jakobom Lodwickom (v roku 2009 rezignoval na funkciu) a Zachom Kleinom. Vlastníkom je spoločnosť IAC/InterActiveCorp. Postupne sa komunita rozrástla a v novembri 2009 mala viac než 2 200 000 užívateľov, zhruba 17 000 nahraných snímkov denne a viac než 700 000 HD videí. Návštevnosť sa pohybuje okolo 20 miliónov unikátnych návštevníkov mesačne. Sídlo spoločnosti sa nachádza v New Yorku a Portlande.

Výhody
------

* Vysoká kvalita videí – vysoký dátový tok a rozlíšenie
* Vimeo podporuje od októbra 2007 HD video (1280x720 px), stal sa tak prvým video serverom podporujúcim 720px
* Veľká komunita kreatívcov a nadšencov = dobrý inšpiračný zdroj, priestor pre zlepšovanie sa a sebarealizáciu
* Triedenie videí do kanálov, skupín a kategórií
* Vimeo Projects slúži pre hľadanie spolupracovníkov pre vytváranie rôznych projektov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vimeo**

Externé odkazy
--------------

* Vimeo – Oficiálna webstránka (po anglicky)
**Sergej Borisovič Ivanov** (rus. Сергей Борисович Иванов; \* 31. január 1953, Leningrad) je ruský politik. V rokoch 2001 až 2007 minister obrany, v rokoch 2008 – 2011 zástupca predsedu vlády, v rokoch 2011 – 2016 vedúci kancelárie prezidenta Ruskej federácie. Neskôr pôsobil ako osobitný zástupca prezidenta Ruskej federácie pre ochranu životného prostredia, ekológie a dopravu.

Život
-----

Narodil sa 31. januára 1953 v Leningrade (dnes Petrohrad). Študoval prekladateľstvo na filologickej fakulte Leningradskej štátnej univerzity a v roku 1975 získal diplom. Následne absolvoval vyššie kurzy KGB v Minsku a študoval v Škole KGB, ktorú ukončil v roku 1981. Medzitým pracoval na kádrovom oddelení KGB v Leningrade, kde bol spolupracovníkom Vladimira Putina. Do roku 1985 pracoval ako spolupracovník KGB vo Fínsku a Keni. Ovláda anglický a švédsky jazyk. V rokoch 1991 – 1998 pracoval ako príslušník Zahraničnej rozviedky Ruskej federácie, kde úspešne kariérne postupoval a svoju službu skončil v hodnosti veliteľa Európskeho oddelenia Zahraničnej rozviedky.

Od augusta 1998 sa bol poverený funkciou zástupcu FSB a náčelnikom oddelenia analýz, prognóz a strategického plánovania. V tomto období riadil FSB Vladimir Putin. Od 15. novembra 1999 bol sekretárom Rady bezpečnosti Ruska. Bol poradcom prezidenta Borisa Jeľcina a neskôr aj Vladimíra Putina v záležitostiach národnej bezpečnosti. V roku 2000 odišiel do zálohy v hodnosti generálplukovníka.

Po nástupe Vladimira Putina na post prezidenta bol v roku 2001 vymenovaný za ministra obrany, ktorý zastával až do roku 2007. V tejto funkcii bol poverený reformami a modernizáciou armády. Od februára 2007 2. podpredseda ruskej vlády. Od 12. mája 2008 do roku 2011 pôsobil ako námestník predsedu vlády, ktorým bol v tej dobe Vladimir Putin. Od 22. decembra 2011 do 12. augusta 2016 pôsobil ako vedúci kancelárie prezidenta Putina. Následne bol poverený funkciou osobitného zástupcu prezidenta Ruskej federácie pre ochranu životného prostredia, ekológie a dopravu.

Referencie
----------

1. ↑   *Sergej Ivanov, Fakty iz biografii* [online]. tass.ru, 12.08.2016, [cit. 2017-05-03]. Dostupné online. (po rusky)
2. ↑   *Ruský prezident Putin vyměnil šéfa své kremelské kanceláře. Ivanova nahradí Vajno* [online]. irozhlas.cz, [cit. 2017-05-03]. Dostupné online.
3. ↑   *Sergej Ivanov naznačen specpredstavitelem Prezidenta po voprosam prordochrnnoj dejateľnosti, ekologii i transporta* [online]. kremlin.ru, 12.08.2016, [cit. 2017-05-03]. Dostupné online. (po rusky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sergej Borisovič Ivanov**

Autoritné údaje: * GND: 129435783
* ISNI: 0000 0001 1085 9490
* LCCN: nr2004021362
* VIAF: 118653279
* WorldCat: lccn-nr2004021362
**Medzinárodné letisko Olivera Tamba** (angl. OR Tambo International Airport), (IATA: JNB, ICAO: FAJS) je hlavné letisko v meste Kempton Park v Juhoafrickej republike, neďaleko Johannesburgu. Letisko slúži primárne pre vnútroštátnu a medzinárodnú dopravu do a z Juhoafrickej republiky. V Afrike je to najväčšie letisko, s kapacitou až 28 miliónov cestujúcich ročne. 

Slúži ako hlavné letisko národnej juhoafrickej leteckej spoločnosti South African Airways a ďalším iným miestnym leteckým spoločnostiam.

História
--------

Bolo otvorené v roku 1952 ako *Letisko Jana Smutsa*, dva roky po jeho smrti. V minulosti tu stálo letisko Palmietfontein. Prvé prúdové dopravné lietadlo, ktoré priletelo do Johannesburgu bolo de Havilland Comet z londýnskeho letiska Heathrow. 

V 70. rokoch bolo používané ako skúšobné letisko pre Concorde. 

Pred johannesburským bolo najväčšie africké letisko v Káhire, ktoré je dnes druhým najväčším v Afrike. V roku 2006 tu pristál Airbus A380 ako skúšobný let do Sydney cez Južný pól.

Airbus A380 v Johannesburgu

Terminály
---------

Na letisku sa nachádza šesť terminálov, ktoré možno rozdeliť do troch skupín: na domáce, medzinárodné a prepravné. Bol postavený nový centrálny terminál, ktorý spojuje domáce a medzinárodné terminály. 

Terminály A1 a A2 poskytujú medzinárodne lety, centrálny má označenie A3.

Galéria
-------

* 
* 
*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzinárodné letisko Olivera Tamba**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku OR Tambo International Airport na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Eutyches** alebo **Eutychés** (starogr. *Ευτύχης*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v neznámej disciplíne v 1. storočí.

Poplios Pompéios Eutyches, zvaný aj Ninnaros z lýdskej Filadefie, si z olympijských hier odniesol dva víťazné vence z neznámej disciplíny, a to pravdepodobne z 209. a z 210. hier v rokoch 51 a 61.

Eutychove olympijské víťazstvá nepriamo uvádza fragmentárny nápis *IGRom IV 1643* na kamennej stéle, datovaný do 1. stor. objavený v jeho rodnom meste, ktorý hlása, že bol dvojnásobný *periodonikés*, t. j. víťaz všetkých štyroch panhelénskych hier počas dvoch štvorročných období, tzv. olympiád.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 138.
2. ↑  James Lynch, *The Ancient Olympiads*
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Medzinárodné letisko Inčchon** (kór. ***인천국제공항*** *Incheon Gukje Gonghang*), (IATA: **ICN**, ICAO: **RKSI**) je najväčšie letisko v Južnej Kórei, hlavné letisko Soulu a jeho oblasti a jedno z najväčších a najrušnejších letísk na svete. Od spoločnosti Airports Council International je už letisko sedem rokov (2005 – 2012) ocenené za najlepšie letisko po celom svete. Letisko má vlastné golfové ihrisko, kúpele, súkromné spálne, klzisko, kasíno, vnútorné záhrady a Múzeum kórejskej kultúry. Odbavenie po prílete trvá 12 minút a odbavenie pri odlete trvá 16 minút, čo je vysoko nad štandardmi, ktoré trvajú 45–60 minút. 

Nachádza sa 48 km západne od Soulu, ktorý je hlavným a najväčším mestom Južnej Kórey. Letisko slúži ako hlavné letisko pre spoločnosti Korean Air, Asiana Airlines a Polar Air Cargo. Je hlavným letiskom pre medzinárodnú civilnú leteckú a nákladnú dopravu vo východnej Ázii. Medzinárodné letisko Inčchon je v súčasnosti ôsme najrušnejšie letisko v počte odbavených cestujúcich v Ázii, štvrté najrušnejšie letisko v nákladnej doprave a v roku 2010 bolo ôsme najrušnejšie letisko na svete.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzinárodné letisko Inčchon**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Incheon International Airport na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Tenzor** je v matematike objekt, ktorý je zovšeobecnením pojmu vektor. Zatiaľ čo zložky vektora je možné označiť jedným indexom, tenzor môže mať viac indexov, napr. {\displaystyle T\_{kl\cdots n}}.

Ako tenzor *T* sa označuje súbor reálnych alebo komplexných čísel {\displaystyle T\_{{i\_{1}}{i\_{2}}\cdots {i\_{n}}}} (počet indexov je *n*), ktoré sa nazývajú *zložky (komponenty) tenzoru*, ktoré sa pri transformácii súradníc {\displaystyle x\_{i}^{\prime }=\sum \_{j}a\_{ij}x\_{j}} transformujú nasledujúcim spôsobom.

{\displaystyle T\_{{i\_{1}}{i\_{2}}\cdots {i\_{n}}}^{\prime }=\sum \_{{k\_{1}}{k\_{2}}\cdots {k\_{n}}}a\_{{i\_{1}}{k\_{1}}}a\_{{i\_{2}}{k\_{2}}}\cdots a\_{{i\_{n}}{k\_{n}}}T\_{{k\_{1}}{k\_{2}}\cdots {k\_{n}}}}
Ak je *n* je počet indexov tenzoru *T*, potom hovoríme o tenzore *n*-tého rádu.

Časť matematiky, ktorá pri svojej práci používa tenzory, sa označuje ako tenzorový počet. Tenzory sa uplatňujú nielen v matematike, ale aj vo fyzike.

Ak máme napr. dva vektory {\displaystyle \mathbf {A} ,\mathbf {B} }, môžeme z nich vytvoriť tenzor druhého rádu, ktorého zložky budú určené vzťahom {\displaystyle T\_{ij}=A\_{i}B\_{j}}. Tenzorový charakter je možné overiť na základe transformačných pravidiel pre vektory, tzn.

{\displaystyle T\_{kl}^{\prime }=A\_{k}^{\prime }B\_{l}^{\prime }=(\sum \_{i}a\_{ki}A\_{i})(\sum \_{j}a\_{lj}B\_{j})=\sum \_{i,j}a\_{ki}a\_{lj}A\_{i}B\_{j}=\sum \_{i,j}a\_{ki}a\_{lj}T\_{ij}}
Špeciálnymi prípadmi tenzorov sú tenzory nultého rádu, ktoré sa označujú ako skaláry a tenzory prvého rádu, teda vektory.

Pozri aj
--------

* skalár
* vektor (matematika)

  


| * z
* d
* u
Lineárna algebra |
| --- |
| Základné pojmy | 
* skalár
* vektor
* vektorový priestor
* podpriestor
* násobenie skalárom
* lineárny obal
* lineárne zobrazenie
* projekčná matica
* lineárna nezávislosť
* lineárna kombinácia
* báza
* jadro
* vlastný vektor
* sústava lineárnych rovníc

 |  |
| Matice | 
* bloková matica
* regulárna matica
* rozklad matice
* subdeterminant
* transpozícia matice
* násobenie matíc
* inverzná matica
* hodnosť matice
* matica lineárneho zobrazenia
* Cramerovo pravidlo
* Gaussova eliminačná metóda
* Frobeniova veta

 |
| Bilineárne zobrazenia | 
* ortogonalita
* skalárny súčin
* unitárny priestor
* ortonormálna báza
* vonkajší produkt
* Kroneckerov súčin matíc
* Gramov-Schmidtov ortogonalizačný proces

 |
| Multilineárna algebra | 
* determinant
* vektorový súčin
* zmiešaný súčin
* geometrická algebra
* vonkajšia algebra
* bivektor
* multivektor
* tenzor
* vonkajší morfizmus

 |
| Numerická lineárna algebra | 
* pohyblivá rádová čiarka
* stabilita numerickej metódy
* Basic Linear Algebra Subprograms (BLAS)
* riedka matica

 |
Letisko Narita
**Medzinárodné letisko Narita** (jap. 成田国際空港 – Narita Kokusai Kūkō), (IATA: **NRT**, ICAO: **RJAA**) je medzinárodné letisko ležiace v metropolitnej oblasti Veľké Tokio v Japonsku. Nachádza sa 57,5 km východne od Tokia a 7 km juhovýchodne od Narity. 

Letisko Narita zabezpečuje veľkú časť medzinárodnej dopravy do a z Japonska a je tiež hlavným spojovacím bodom medzi Áziou a Amerikou. V roku 2007 letisko odbavilo 35 478 146 pasažierov, o dekádu neskôr ich bolo už 40 631 193. Je to deviate najrušnejšie letisko na svete a druhé najrušnejšie v Japonsku. Je domovským letiskom pre Japan Airlines, All Nipon Airways a Nippon Cargo Airlines, no slúži aj ako rozbočovač pre Delta Air Lines a United Airlines.

Letisko bolo do roku 2004 známe ako **Medzinárodné letisko New Tokyo** na rozdiel od medzinárodného letiska v Tokiu, ktoré sa bežne nazýva *Tokio-Haneda*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzinárodné letisko Narita**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Medzinárodné letisko Nikosa Kazantzakisa Iraklio** alebo len **Medzinárodné letisko Iraklio** (IATA: **HER**, ICAO: **LGIR**) je hlavné letisko na ostrove Kréta a po letisku v Aténach je druhým najväčším letiskom v Grécku. Nachádza sa približne 5 km východne od mesta Iraklio, v blízkosti obce Nea Alikarnassos. Je to zdieľané civilné/vojenské letisko.

Letisko je pomenované po iraklionskom rodákovi, Nikosovi Kazantzakisovi, gréckom spisovateľovi a filozofovi.

História
--------

Letisko bolo po prvýkrát otvorené v marci 1939. Pôvodne išlo len o malé poľné letisko. Prvé lietadlo, ktoré sem priviezlo prvých cestujúcich bolo Junkers Ju-25. Počas Druhej svetovej vojny bola prevádzka letiska pozastavená, obnovená bola v roku 1946 pristátím lietadla DC-3.

Prvý malý terminál tu bol postavený v roku 1947. Hellenic Airlines začala prevádzku komerčných letov v roku 1948. Ešte toho roku letisko obslúžilo 4000 osôb. V roku 1953 sa postavila 1850 m dlhá pristávacia/vzletová dráha, orientovaná na smer 09/27. Ďalšou významnou udalosťou sa stala v roku 1954, kedy tu prvýkrát pristálo štvormotorové lietadlo DC-4. V tomto roku letisko odbavilo približne 18 000 cestujúcich. V roku 1957 začali letisko využívať aj Olympic Airways, počnúc služby pristátím lietadla DC-6. V rokoch 1968 až 1971 sa vzletová/pristávacia dráha predĺžila na dĺžku 2680 m a postavil nový terminál a ďalšie zariadenia. Prvý charterový let sa uskutočnil 18. marca 1971, kedy tu pristálo lietadlo spoločnosti British Airways.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Heraklion International Airport na anglickej Wikipédii.*
**Eutelidas** (starogr. *Εὐτελίδας*) bol grécky sochár z rozhrania 6. a 5. storočia pred Kr.

Sochár Eutelidas, pôvodom z Argosu, pôsobil zrejme na konci 6. a na začiatku 5. storočia pred Kr. Podľa gréckeho cestovateľa Pausania bol so svojim rodákom Chrysothemidom autorom sôch olympijských víťazov Damareta a Theopompa, umiestnených na posvätnej pôde Olympie. Pausanias o tom zaznamenal: „*Hérajský Damaretos, jeho syn a vnuk získali v Olympii každý po dvoch víťazstvách, Damaretos počas šesťdesiatej piatej olympiády (520 pred Kr.), keď bol na hrách beh ťažkoodencov zavedený, a tak isto na nasledujúcej (516 pred Kr.). Zhotovili mu sochu so štítom dnešnej podoby, na hlave má prilbu a na nohách holenice. Časom ich pri behu Éliďania a ostatní Gréci odstránili. Theopompos, syn Damaretov, zvíťazil v päťboji a jeho syn, druhý Theopompos, v zápasení. Tvorcu sochy zápasiaceho sa Theopompa nepoznáme, sochy jeho otca a deda označuje nápis za diela Argoských umelcov, menom Eutelidas a Chrysothemis. Nie je jasné, u koho sa vyučili, nápis totiž hlása toto:*

|  |
| --- |
| *Eutelidas a Chrysothemis sú tvorcovia týchto prác, Argosania, umeniu starému ich učili kedysi.*"  |

Argoská sochárska škola sa pri tvorbe atlétov vyznačovala elegantnou triezvosťou a čistým opracovaním ich tvarov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Eutelidas*
2. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 361.
3. 1 2  SCHMUCK, Hilmar. *Biographischer Index der Antike*. Berlin : Walter de Gruyter, 2001. 1073 s. ISBN 978-31-1095-441-8. S. 346. (po nemecky)
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 450.
5. ↑  Michail V. Alpakov. *Dejiny umenia*. Bratislava : Tatran, 1981. 61-153-81. S. 160.
**Medzinárodné letisko Carrasco** (*Aeropuerto Internacional de Carrasco*, IATA: **DFW**, ICAO: **KDFW**) je medzinárodné letisko v uruguajskom hlavnom meste Uruguaja Montevideo. Je to najdôležitejšie letisko štátu.

História
--------

Pôvodný terminál letiska, ktorý v súčasnosti slúži ako terminál pre nákladnú dopravu, bol otvorený v roku 1947.

V roku 2003 uruguajská vláda odovzdala administráciu, prevádzku a údržbu letiska súkromnej spoločnosti Puerta del Sur S.A, ktorá odvtedy realizovala viaceré významné investície.

V roku 2007 bola začatá výstavba nového terminálu, ktorý je umiestnený v blízkosti dráhy 06/24. Terminál bol navrhnutý rodákom z Uruguaja, architektom Rafaelom Viñolym. Kapacita predstavuje tri milióny cestujúcich ročne, pre terminálom sa nachádza parkovisko pre viac ako 1200 áut. Budova má osobitné poschodia pre prílety a odlety, vyhliadkovú terasu a je navrhnutá tak, aby bolo možné rozšíriť kapacity na 6 miliónov cestujúcich za rok. 

Dráha 06/24 bola predĺžená na 3200 metrov, čo umožňuje letisku prijímať diaľkové lety z U.S.A. a Európy. Druhá dráha 01/19 bola predĺžená na 2250 metrov.

Letisko má priame spojenie so všetkými významnými letiskami Latinskej Ameriky, Miami a Madridom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Medzinárodné letisko Carrasco**

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Carrasco International Airport na anglickej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Eutropius** (druhá polovica 4. storočia) bol rímsky pohanský historik, osobný zapisovateľ pamäti (*magister memoriae*) cisára Valenta, na príkaz ktorého spísal skrátené rímske dejiny, *Breviarum ab Urbe condita* (Súhrnné pojednanie od založenia Ríma). Eutropius sa zúčastnil perzského ťaženia cisára Juliana Apostatu (363). Podľa historika Georgia Codina zastával Eutropius údajne úrad komorníka už za vlády cisára Konštantína I.

*Breviarium* je najvýznamnejšie z rady súhrnných historických diel, ktoré sa tešili veľkej obľube počas neskorej antiky. Pozostáva z desiatich kníh, ktoré sa zaoberajú rímskymi dejinami od Romula až po smrť cisára Joviana (364). Prvých šesť kníh čerpá z Livia, siedma kniha zo Suetonia, pramene posledných troch kníh sú nám neznáme. Eutropiovo dielo je svojim zameraním elementárnou príručkou, nepokúša sa o vyčerpávajúci výklad dejín ani ich interpretáciu, ako to robil Tacitus. Naopak, jeho výklad je jasný a zrozumiteľný a jazyk čistý. Vďaka tomu si získal veľkú popularitu v neskorších dobách, kedy jeho historické dielo slúžilo pri výučbe latinčiny.

Ešte počas Eutropiovho života preložil latinskú dielo do gréčtiny Paianius. Na Eutropia nadviazali viacerí neskorší historici, medzi nimi i Paulus Diaconus, ktorý doplnil Eutropiovu prácu o udalosti až do vlády cisára Justiniána, a Landolfus Sagax, ktorý rozšíril Braviarum až do vlády byzantského cisára Leva V. Arménskeho (813 – 820).

Externé odkazy
--------------

* *Breviarum* na Forum Romanum (latinsky, anglicky)
* *Breviarum* na The Tertullian Project (anglicky)
* *Breviarium* na The Latin Library (latinsky)
* *Eutropi Breviarium ab urbe condita cum versionibus graecis et Pauli Landolfique additamentis* na Monumenta Germaniae Historica Digital (grécky aj latinsky, digitalizované kritické vydanie, ed. Hans Droysen)

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eutropius na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 11995592s
* GND: 118682768
* ISNI: 0000 0001 2124 8871
* LCCN: n85083031
* NK ČR: jn20000400642
* VIAF: 25396473
* WorldCat: lccn-n85083031
**Abú Muslim (al-Churásání)** (-po arabsky a približne aj v dobovej perzštine) resp. **Abú Moslem (Chorásání)** (-v súčasnej perzštine), celým menom **Abú Muslim Abd al-Rahmán ibn Muslim al-Churásání** resp. **Abú Moslem Abd al-Rahmán b. Moslem Chorásání** (\* asi 727 – † február 755) bol vodca chorásánského povstania, známeho ako Abbásovská revolúcia (746 – 749), ktoré nastolilo vládu Abbásovcov a zvrhlo Umajjovskú dynastiu. Po víťazstve povstania sa v roku 750 stal miestodržiteľom Chorásánu. Jeho vplyv a množstvo prívržencov však kalif al-Mansúr začal považovať za hrozbu a preto ho dal v roku 755 zavraždiť.

Zdroj
-----

* Abú Muslim al-Churásání. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 35.

Externé odkazy
--------------

* Encyclopaedia Iranica

Autoritné údaje: * BnF: 167649795
* GND: 11951625X
* ISNI: 0000 0000 9857 7107
* VIAF: 67277812
**Let's play** (skrátene **LP**, v preklade z angličtiny „poď hrať") je videozáznam priebehu hrania videohry umiestnený na internete (napr. na YouTube alebo Stream.cz). Hlavným účelom tohto žánru, ktorý vznikol v USA, je previesť diváka hrou a ukázať mu rôzne triky a možné spôsoby dokončenie hry.

Let's play niekedy býva rozlišovaný od Gameplay tým, že Gameplay je len ukážka hry, Let's je prejdenie celou hrou. Pre zhotovovanie videí sa najčastejšie používajú snímacie aplikácie, ako je napr. Fraps. K videám typu Let's play je následne pripojený zvuk, ktorý nahral mikrofón počas hrania. Záznamy bývajú zhotovované spravidla z hier pre jedného hráča, v Česku patrí k najobľúbenejším počítačovým hrám napr. Minecraft alebo World of Warcraft (WoW). U hier, ktoré nemajú jasne určený koniec (napr. Dwarf Fortress), sa zvyčajne na začiatku stanovuje určitý cieľ, aby potom mal divák pri sledovaní predstavu, ako ďaleko od jeho splnenia hráč práve je. Kvalitu nadobudnutého záznamu ovplyvňujú vyjadrovacie schopnosti hráča a jeho skúsenosť s danou hrou.

Vo februári 2017 bol kanálom s najviac odberateľmi, ktorý sa orientuje aj na let's play videa a je registrovaný ako český, GoGoManTV (slovenský „youtuber").

Referencie
----------

1. ↑   *Top 100 YouTubers in Czech Republic by Subscribed* [online]. [Cit. 2017-02-21]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Let's play na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Vlog
* Youtuber