recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Výstražná tabuľa vysokého napätia
**Elektrické napätie** je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje rozdiel elektrického potenciálu dvoch bodov a predstavuje energiu potrebnú na premiestnenie elektrického náboja medzi týmito dvoma bodmi v určitom elektrickom poli.

* Značka: *U*
* Základná jednotka: *volt*, značka *V*
* Meracie prístroje: voltmeter, osciloskop

Zdroje elektrického napätia

* elektrochemický (galvanický) článok (a ich batéria)
* rotačné generátory (alternátor, dynamo)

Vzťah k iným veličinám
----------------------

Elektrické napätie je úzko zviazané s elektrickým prúdom, ktorý vzniká pri priložení elektrického napätia na vodivé predmety v súlade s Ohmovým zákonom.

Podľa Ohmovho zákona je medzi prúdom prechádzajúcim vodičom a napätím na vodiči nasledovný vzťah:

{\displaystyle U=R.I[V]}
Napätie (U) = Odpor(R) \* Prúd(I)

  

Súčin jednosmerného napätia a jednosmerného prúdu je výkon:

{\displaystyle P=U.I[W]}
Pre striedavé:

{\displaystyle P=U.I.\cos \phi [W]}
kde {\displaystyle \phi } je uhol medzi napätím a prúdom.

Ak je daná intenzita elektrického poľa {\displaystyle {\vec {\mathbf {E} }}} v priestore, potom elektrické napätie medzi ľubovoľnými dvoma bodmi {\displaystyle \mathbf {x} } a {\displaystyle \mathbf {y} } vypočítame zo vzťahu

{\displaystyle U=\int \_{\mathbf {x} }^{\mathbf {y} }{\vec {\mathbf {E} }}\cdot \mathrm {d} {\vec {\mathbf {l} }}}
čo je rovné rozdielu potenciálov v daných bodoch.
**Mikuláš Jóža** (\* 7. október 1911, Rimavská Sobota – † 3. marec 1969, Zvolen) bol slovenský právnik, ekonóm a pedagóg.

Životopis
---------

Jeho otec bol Áron Jóža a matka Sidónia (rod. Berkovičová). Študoval na gymnáziu vo Zvolene, v rokoch 1931 – 1936 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (JUDr.).

V rokoch 1934 – 1938 pôsobil v advokátskych poradniach v Rimavskej Sobote a 1942 – 1945 v pracovnom tábore pre rasovo prenasledovaných v Hatvane v Maďarsku. V roku 1945 tajomník Mestského národného výboru v Rimavskej Sobote, 1946 – 1948 pôsobil v advokátskej kancelárii v Rimavskej Sobote, 1948 – 1950 vedúci tajomník Krajského akčného výboru Národného frontu v Banskej Bystrici, 1951 predseda Krajského súdu v Banskej Bystrici.

V roku 1952 pedagóg na Strednej ekonomickej škole v Banskej Bystrici, 1952 – 1959 na Katedre spoločenských vied Vysokej školy lesníckej a drevárskej (dnes Technická univerzita) vo Zvolene (1955 – 1959 vedúci katedry), 1963 – 1969 prorektor Vysokej školy lesníckej a drevárskej; 1966 mimoriadny profesor.

Zaoberal sa politickou ekonómiou, cenotvorbou a ekonomikou lesného hospodárstva a drevárskeho priemyslu. Autor a spoluautor vedeckých štúdií a referátov publikovaných v odborných časopisoch a zborníkoch. Člen viacerých spoločností a organizácií. Nositeľ viacerých vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 13°49′27″J 172°09′04″Z﻿ / ﻿13,82420324°J 172,15101160°Z﻿ / -13.82420324; -172.15101160

**Apolima** je ostrov v Samoe, ktorý je štvrtý najväčší v súostroví Samoa. Nachádza sa medzi ostrovmi Upolu a Savai’i. Úžina Apolima Strait, v ktorej sa nachádza aj tento ostrov, je pomenovaná po tomto ostrove.

Celkový počet obyvateľov ostrova je 75 (sčítanie ľudu v roku 2006), lebo sa tu nachádza len dedina Apolima Tai. Tá sa nachádza na severe ostrova.

Blízke ostrovy sú ostrovy Manono a malý ostrov Nu'ulopa.

Ostrov Apolima je súčasťou okresu Aiga-i-le-Tai, ale väčšina ľudí okresu žije na ďalšej väčšej časti na ostrove Upolu.

Zo štyroch obývaných ostrovov na Samoe je ostrov Apolima rozlohou aj počtom obyvateľov štvrtý najväčší.

Jediná cesta na ostrov je cesta loďou.

Plavba loďou na ostrov Apolima.

Susedné ostrovy
---------------

Na západ od ostrova sa nachádza hlavný samojský ostrov Savai’i a na východ je najbližší malý neobývaný ostrov Nu'ulopa, za ním sa nachádza ostrov Manono a za ním je druhý hlavný samojský ostrov Upolu. Najvýchodnejšie ostrovy od ostrova Apolima, ale aj celého súostrovia Samoa sú ostrovy Aleipata, ktoré sa skladajú z ďalších štyroch ostrovov.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Samojský portál |
Oxyrhynský papyrus 222
**Apollodóros** (starogr. Ἀπολλόδωρος – *Apollodóros*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 452 pred Kr.

Meno olympijského víťaza Apollodóra je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Apollodóros je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v dvadsiatom šiestom riadku vpravo. Posledné tri písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Ἀπολλόδω[ρος]... - Apollodó[ros]...).

Box dorastencov (pygmé paidón) sa stal olympijskou disciplínou na 41. hrách v roku 616 pred Kr. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Súboj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Lando Ferretti, *Olimpiadi: 776 a. C. - 1960*, str. 257
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Apollodóros*, 26. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
PhDr. **Ivana Grollová** (\* 2. jún 1963, Praha) je česká mongolistka a veľvyslankyňa v Mongolsku. Je spoluautorkou monografie „Mongolové: pravnuci Čingischána".

Život
-----

V rokoch 1982 – 1986 vyštudovala Odbor mongolistika-rusistika na Karlovej univerzite v Prahe. Absolvovala s titulom PhDr. V rokoch 1986 – 1987 pracovala ako tlmočníčka a v rokoch 1987 – 1991 ako vedecká pracovníčka na Orientálnom ústave Československej akadémie vied.

V rokoch 1991 – 1997 bola asistentkou generálneho riaditeľa PriceWaterhouse v Prahe.

V rokoch 1999 – 2001 bola vedúcou oddelenia Odboru OSN Ministerstva zahraničných vecí Českej republiky. V rokoch 2001 – 2005 druhou tajomníčkou Stálej misie Českej republiky pri OSN v New Yorku. V rokoch 2005 – 2006 bola vedúcou oddelenia Odboru OSN Ministerstva zahraničných vecí Českej republiky. V rokoch 2006 – 2007 bola vedúcou oddelenia pre Ďaleký východ a Tichomorie Odbor Ázia a Tichomorie Ministerstva zahraničných vecí Českej republiky. V rokoch 2007 – 2008 bola prvou tajomníčkou Veľvyslanectva Českej republiky v Pekingu. V rokoch 2008 – 2012 bola zástupkyňou veľvyslanca na Veľvyslanectve Českej republiky v Pekingu. Od 19. septembra 2012 je veľvyslankyňou na Veľvyslanectve Českej republiky v Ulanbátare.

Je vydatá, má 3 deti.

Dielo
-----

* 2001 – *Mongolové: pravnuci Čingischána*

Referencie
----------

1. ↑  [TRITON, 2001. ISBN 80-7254-079-3, EAN: 9788072540792]
2. ↑  MZV ČR: Velvyslanectví České republiky v Mongolsku: Vedoucí zastupitelského úřadu

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ivana Grollová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 125652
* ISNI: 0000 0000 5565 5347
* LCCN: no2003039472
* NK ČR: jn19990209205
* VIAF: 34143474
* WorldCat: lccn-no2003039472
**Stály seminár Integrácia** (skratka *SSI*) je stály seminár založený v druhej polovici 80. rokov 20. storočia na Univerzite Komenského v Bratislave Jozefom Piačkom.

Stály seminár Integrácia nadviazal na filozoficky, metodologicky a kulturologicky progresívne prvky Bratislavskej filozofickej a metodologickej školy. Práce SSI sa zúčastňujú vysokoškolskí poslucháči, ašpiranti, vedeckí a kultúrni pracovníci ako aj pedagógovia rôznych odborností a zameraní s cieľom odovzdávať výsledky svojej práce ostatným účastníkom seminára tak, aby ich mohli hneď a efektívne zapojiť do riešenia svojich vlastných filozofických, metodologických a špecialnovedných problémov, alebo do riešenia problémov svojej odbornej, alebo umeleckej praxe. S týmto cieľom SSI vyvinul osobitnú techniku kolektívnej práce zvanej meditácia nahlas.

Na pôde SSI sa zrodil synkriticizmus.

Pozri aj
--------

* Meditácia nahlas
* Metóda rozkladu významu na totožné a odlišné
* Synkriticizmus

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ivan Šimoni** (maď. *Simonyi Iván*; \* 15. december 1838, Partizánske – † 2. júl 1904, Bratislava) bol uhorský politik, novinár a spoluzakladateľ Krajinskej antisemitskej strany.

Životopis
---------

Ivan Šimoni sa narodil v Partizánskom (v tom čase Šimonovany) v roku 1838 ako potomok zemianskeho rodu Šimoniovcov. Jeho otec, František Šimoni bol v rokoch 1847 – 1848 prvým podžupanom Tekovskej župy.

Stredoškolské štúdiá Ivan Šimoni absolvoval na piaristickom gymnáziu v Pešti a Bratislave. Následne študoval právo vo Viedni. Keďže počas Bachovho absolutizmu nechcel pracovať v štátnych službách, narukoval do armády, z ktorej odišiel v roku 1861, aby si dokončil právnické vzdelanie v Pešti. Po zložení advokátskych skúšok si otvoril advokátsku kanceláriu v Bratislave. V roku 1872 založil spolu s Ede Hornom a Mórom Jókaiom nemecky písané opozičné noviny *Westungarischer Grenzbote*, ktoré vlastnil až do svojej smrti. Bol členom Uhorského združenia novinárov.

V roku 1878 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom okrsku Galanta ako kandidát Strany nezávislosti a v rokoch 1881 až 1887 bol poslancom v okrsku Magyaróvár (dnes súčasť Mosonmagyaróváru). V parlamente zastával antisemitské názory. V roku 1882 predsedal medzinárodnému antisemitskému kongresu v Drážďanoch. V roku 1883 spolu s Győző Istóczym, Gézom Ónodym, Györgyom Széllom a Gáborom Anderánszkym založili Krajinskú antisemitskú stranu, ktorá vo voľbách v roku 1884 získala 17 poslaneckých mandátov. Strana sa čoskoro rozpadla na dve a v roku 1887 Šimoniho do snemu nezvolili.

Zomrel v lete 1904, keď pri bicyklovaní dostal infarkt.

Referencie
----------

1. ↑  ŠIMONI, Ivan. In:  *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*. Zväzok V. R – Š. Martin : Matica Slovenská, 1992. Dostupné online. ISBN 80-7090-2167. S. 458.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Simonyi Iván na maďarskej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 127850775
* ISNI: 0000 0000 2629 4394
* VIAF: 18258322
**Apollinarizmus** alebo **apollinarianizmus** je jednou z christologických teórií 4. storočia. Jej predstaviteľom bol Apollinaris z Laodikeie, ktorý tvrdil, že Ježiš Kristus mal ľudské telo a zároveň božskú myseľ.

Túto teóriu zastávali prívrženci nikajskej strany ako aj ariáni. Apollinaris vychádzal z platonskej trichotomie, ktorá delí človeka na telo, dušu a ducha, a učil, že v Ježišovi bol ľudský duch nahradený božským Logom, 2. osobou Trojice. 

Tento názor odporoval východnému poňatiu, že „to, čo Kristus neprijal, neposvätil". Ak teda neprijal ľudského ducha, nemohla Kristova smrť na kríži posvätiť a spasiť ducha človeka. 

Proti učeniu sa postavila už alexandrijská synoda roku 362, bez toho, aby menovala Apollinaria ako autora tohto učenia. Roku 373 odmietli egyptskí biskupi, ktorých poslal cisár Valentinianus do exilu, spoločenstvo s Apollinariom. Pápež Damasus I. učenie odsúdil v roku 377 a 1. konštantínopolský koncil ho roku 381 vyhlásil tiež za herézu nezlúčiteľnú s kresťanskou vierou. Ježiš Kristus podľa kresťanskej viery je človekom a Bohom, teda nie je ani poločlovek, ani poloboh.

Pozri aj
--------

* 1. konštantínopolský koncil
* Apollinaris z Laodikeie
Doc. RNDr. **Ivan Zmoray**, DrSc. (\* 25. október 1919, Hodruša-Hámre – † 21. júl 1982, Košice) bol slovenský prírodovedec, doktor prírodných vied, vedecký pracovník, parazitológ a amatérsky entomológ.

Životopis
---------

Po skončení základnej a strednej školy začína študovať na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, odkiaľ prestúpil k ďalšiemu štúdiu na Univerzitu Komenského do Bratislavy, ktorú ukončil v roku 1943, kde získal doktorát prírodných vied. Po skončení svojich štúdií v rokoch 1943 – 1948 pracoval ako asistent v zoologickom ústave univerzity v Bratislave a v rokoch 1948 – 1952 zastával funkciu vedúceho zoologického ústavu Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach. V rokoch 1952 až 1957 pracoval ako hygienik na Krajskej hygienicko – epidemiologickej stanici, odkiaľ v roku 1957 prešiel ako vedecký pracovník do Helmintologického ústavu SAV v Košiciach, kde bol vedúcim oddelenia morfológie a fyziológie helmintov. V rokoch 1966 až 1973 pracoval tiež ako externý vedúci katedry ekológie a systematickej zoológie Univerzity P. J. Šafárika v Košiciach. 
Počas svojho života sa zaoberal hlavne všeobecnou zoológiou, hydrobakteorológiou, ekológiou, parazitológiou a ochranou prírody.

Entomologické aktivity
----------------------

V entomológii sa amatérsky aktívne venoval zberu a štúdiu chrobákov (Coleoptera) počas svojich vysokoškolských štúdií v Prahe, kde ako poslucháč univerzity bol volontérom u doc. RNDr. Jana Obenbergera.

Bibliografia
------------

* Jurko, A. Ferianc, O. Zmoray, I.: 1966, Ochrana prírody na východnom Slovensku II. 3 (1. vyd.) Košice: Východoslovenské vydavateľstvo, 460 pp. (brož.).
* Zmoray, I.: 1982, Zaujímavosti slovenskej prírody. Osveta, Martin, 364 pp. (1. vydanie, viaz.).

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Anonym: 1982, *Encyklopédia Slovenska*, T - Ž. - Bratislava, VI, p. 587.
* Skala, L.: 1990, [Zmoray, I.], In: Malý slovník biografií, IV, Sbornik ČSAZ, Praha (Nr. 140), p. 135.
* Koleška, Z.: 1995, Seznam biografii čs. entomologů. 15. [Šafr, E.- Žoha, S.]. Klapalekiana, Supplementum, 31, 564 - 775 + [9] Taf.: p. 752.
* Groll, E. K. [ed.]: 2006, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Zmoray Ivan": (internet).

Autoritné údaje: * GND: 1050905032
* ISNI: 0000 0001 1744 4167
* LCCN: n83228188
* NK ČR: nlk20050167938
* SNK: 155764
* VIAF: 13697222
* WorldCat: lccn-n83228188
Dávid hrá na harfe pre Saula, Rembrandt, 1658
**Saul** (iné názvy: **Šáúl, Šá’úl, Šául, Šá’ul, Šaul, Saúl**; po (novo)hebrejsky שָׁאוּל - Šaul - "požičaný"; odborný prepis podľa tiberiadskej hebrejčiny: *Šāʾûl*) bol podľa Biblie prvý kráľ Izraela. Saul kraľoval 40 rokov.

Pochádzal z najmenšieho izraelského kmeňa Benjamín z Gabay (Gibei), v krajine Efraimovcov. Bol synom Kiša.

Saul bol prorokom Samuelom pomazaný za kráľa. Oficiálne ho uviedli ako kráľa na zhromaždeni Izraelcov v Masfe (Mispe, Micpe), ktoré zvolal Samuel, no nemal stopercentnú podporu zhromaždených. Svoje postavenie ako kráľ upevnil po vyhratej bitke a oslobodení obliehaného izraelského mesta Jábes (Jábeš) v krajine Galaád (Gileád), kde porazil amonského (ammonského) kráľa Nachasa (Nácháša). Po tejto udalosti bolo zvolané druhé zhromaždenie Izraelcov v meste Galgala (Gilgal), a tam ešte raz potvrdili Saulovu voľbu za kráľa. Saulova manželka sa volala Achinoam, bola to dcéra Achimása (Achimácova). Porodila Saulovi štyroch synov (Jonatán, Melchisua/Malkišua, Aminadab/Abinadáb a Ješui/Ešbál) a dve dcéry (Merob/Mérab a Michol/Míchaľ). Saulovi traja synovia padli v boji s Filištíncami. Saul bol zasiahnutý šípom z luku a keď videl, že neunikne nepriateľom vrazil si svoj meč do brucha. Keď ho na druhý deň Filištínci našli, odťali mu hlavu a jeho telo a telá jeho troch synov pribili na múr v Betsane (Bét-šáne). Keď sa izraelskí bojovníci dopočuli, čo urobili ich kráľovi a jeho synom, prišli do Betsanu (Bét-šánu), sňali mŕtve telá Saula a jeho synov a spálili ich. Nakoniec vzali ich kosti a pochovali ich pod stromom v Jábese (Jábeši). Saul mal aj dvoch nemanželských synov s konkubínou Ricpou, ich mená boli Armoni a Mefibóšet.

Referencie
----------

1. ↑  1 Sam 14,50 (svatepismo.sk)
2. ↑  1 Sam 31,2 (svatepismo.sk)
3. ↑  1 Sam 14,49 (svatepismo.sk)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Saul (kráľ Izraela)**
Socha od Ernesta Biondiho z roku 1909 znázorňujúca Saturnálie.
**Saturnálie** (lat. saturnalia) boli sviatky v starovekom Ríme na počesť boha Saturna, ktoré sa konali 17. decembra buď jeden deň, no v neskorších dobách sa predlžovali a najneskôr končili až 30. decembra. Bola to pamiatka na zlatý vek vlády boha Saturna.

Počas týchto sviatkov sa nepracovalo, úrady a školy boli zatvorené a všetci ľudia (vrátane otrokov) sa oddávali hostinám a veseliciam, tolerovala sa neviazanosť, ľudia sa zvykli obdarúvať najmä sviečkami, ktoré symbolizovali svetlo a teplo do nadchádzajúcich zimných dní. Otroci získali na krátku dobu rovnaký sociálny status ako ich vlastníci. Niekedy sa tieto úlohy dokonca vymieňali a páni obsluhovali svojich otrokov, samozrejme len v rámci určitých hraníc. Bohovi Saturnovi sa v chrámoch obetúvali obety na začiatku aj na konci dňa a uvoľnili sa laná, ktorými bola socha Saturna po zvyšok roka zviazaná. Pri bujarých oslavách sa hojne popíjalo víno a zvyčajne si tam účastníci volili „kráľa popíjania" (rex bibendi). Hazard bol povolený všetkým, vrátane otrokov.
Počas Saturnálií sa nenosila tóga ako zvyčajne, ale farebné večerné šaty a všetci nosili čiapku pileus. Ľudia používali pozdrav „*Io, saturnalia!*", čo znamená v preklade „*Ó, saturnálie!*"

Podľa niektorých názorov sa v časoch christianizácie Ríma Saturnálie premenili na Vianoce, kedy sa tiež ľudia obdarúvajú a oslavujú.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Saturnalia na anglickej Wikipédii.*
**James Michael Heron** (\* 27. december 1942, Glasgow, Škótsko) je škótsky spevák, gitarista a multiinštrumentalista. Navštevoval školu George Heriot's School, kde učil jeho otec. V rokoch 1965-1974 bol členom skupiny The Incredible String Band. Svoj prvý sólový album s názvom *Smiling Men with Bad Reputations* vydal v roku 1971. Podieľalo sa na ňom viacero významných hudobníkov, napríklad Pete Townshend a Keith Moon z The Who, Dave Pegg, Simon Nicol, Dave Mattacks a Gerry Conway z Fairport Convention alebo John Cale.

Sólová diskografia
------------------

* *Smiling Men with Bad Reputations* (1971)
* *Mike Heron's Reputation* (1975)
* *Mike Heron* (1979)
* *The Glenrow Tapes* (1988)
* *Where the Mystics Swim* (1996)
* *Conflict of Emotions* (1998)
* *Futurefield* (2002)
* *Echo Coming Back* (2005)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mike Heron na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 14047266q
* GND: 134999150
* ISNI: 0000 0000 6304 591X
* LCCN: n92104963
* VIAF: 87969966
* WorldCat: lccn-n92104963
**Pyrotit** je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky sulfid železnatý s vakanciami - Fe(1-x)S (kde x=0-0,17).

Charakteristika
---------------

Tento minerál zriedka vytvára tabuľkovité alebo ploché kryštály. Vyskytuje sa aj v celistvej alebo zrnitej podobe. Jeho farba sa mení od bronzovožltej po medenočervenú, na vzduchu sa však stáva matným a nadobúda hnedé dúhové sfarbenie, vryp má tmavosivý až čierny. Je to nepriehľadný minerál s kovovým leskom.

Vznik
-----

Vzniká v magmatických ložiskách často s pyritom, častý je aj na hydrotermálnych rudných žilách.

Poznávanie
----------

Pyrotit je magnetický.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Pezinok (Malé Karpaty), Dúbrava (Nízke Tatry, okres Liptovský Mikuláš), Smolník (Slovenské rudohorie).

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pyrotit**

Externé odkazy
--------------

* Mineraly.sk – zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Pyrotit na www.mindat.org
*Pyrrha a nový ľudský rod*, autor sochy:Jean-Pierre-Antoine Tassaert (1727–1788)
**Pyrrha** alebo **Pyrra** (starogr. Πύρρα – *Pyrra*) bola v gréckej mytológii dcéra Titana Epiméthea a jeho manželky Pandory.

Spolu s manželom Deukaliónom, Prometeovým synom prežila Pyrrha potopu sveta zoslanú najvyšším bohom Diom, ktorý sa rozhodol vyhubiť hriešne ľudstvo. Ako jediná dvojica tak stáli na začiatku ľudského rodu a založili tak nové o niečo lepšie pokolenie.

Zeus chcel vyhubiť ľudstvo už dávno pred tým, hneď na začiatku vlády olympských bohov a to preto, lebo ľudia boli slabí a nerozumní. Ľudstvu však pomohol Titan Prometeus, ktorý im priniesol oheň a naučil ich pracovať a vzdelávať sa. Ľudia sa ale nepoučili, cítili sa takí mocní, že prestali uctievať svojich bohov a Dia nakoniec prešla trpezlivosť a zoslal na zem potopu, ktorá mala vyhubiť celé ľudstvo. Prometeus tomu už tentoraz nemohol zabrániť, ale varoval aspoň svojho syna Deukalióna a jeho manželku Pyrrhu. Na jeho radu Deukalión postavil veľkú archu, naložil do nej zásoby jedla a s Pyrrhou potom do archy nastúpili. Po krátkom čase mohutné prívaly vody ničili krajinu deväť dní a nocí, potom to skončilo a voda začala klesať. Archa nakoniec šťastne pristála ​​na vrcholku hory Parnas.

Aby Pyrrha s manželom neopakovali chyby svojich predchodcov, priniesli Diovi hneď po záchrane ďakovnú obeť. Zeus bol spokojný, rozhodol sa, že ich nechá žiť a dokonca im splnil želanie znovu osídliť svet ľuďmi. Zeus k nim nato poslal bohyňu Thetis, ktorá im poradila: "*Zahaľte si hlavy a hádžte za seba kosti svojej matky*." Po počiatočnej bezradnosti nad týmito slovami, ich význam čoskoro pochopili, matkou bola mienená krajina a jej kosťami kamene. Tak za seba hádzali kamene a z tých kameňov, ktoré hodil Deukalión, povstali noví muži a z tých ktoré hodila Pyrrha, vznikli ženy.

Podľa novších gréckych mýtov pochádzajúcich už z historických čias Pyrrha a Deukalión zaľudnili svet prostredníctvom svojho syna Helléna, ktorý sa stal praotcom Hellénov, teda Grékov.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pyrrha na českej Wikipédii.*
**Čang Caj** (čín. 張載, pchin-jin: *Zhāng Zǎi*; \* 1020 – † 1077) bol čínsky filozof, jeden zo zakladateľov novokonfuciovstva.

Podľa neho všetko, čo jestvuje na svete, vzniká z prahmoty - čchi, ktorej vlastnosťami sú pohyb a pokoj. Prvotným stavom čchi je veľké prázdno a proces jej koncentrácie sa podobá premene vody na ľad. Zhusťovanie a rozptyľovanie čchi podmieňuje vznik a zánik všetkých javov a vecí. Proces premien čchi sa nazýva tao. Pohyb a zmeny prahmoty sú dôsledkom vzájomného pôsobenia jang jin. Ich jednotou je tao, ktoré Čang Caj chápal ako veľkú harmóniu. Pohyb v prírode je určovaný zákonom li, ktorý je imanentný samej prahmote čchi.

Zdrojom poznania sú pocity, ktorých prostredníctvom sa človek spája s vonkajším svetom, no poznanie tao sa na nich nezakladá.

Referencie
----------

1. 1 2 3  FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Ďalšia literatúra
-----------------

* CHENG, Anne. *Dějiny čínského myšlení*. Preklad Helena Beguivinová; Olga Lomová, David Sehnal, Dušan Vávra. 1. vyd. Praha : DharmaGaia, 2006. 688 s. ISBN 80-86685-52-7. S. 423 – 428.
* KRÁL, Oldřich. *Čínská filosofie : pohled z dějin*. Vyd. 1. Lásenice : Maxima, 2005. 373 s. ISBN 80-901333-8-X. S. 301 – 305.

Autoritné údaje: * BnF: 13208155d
* GND: 118980335
* ISNI: 0000 0000 8123 1580
* LCCN: n80150355
* NK ČR: jo2010606041
* VIAF: 44442854
* WorldCat: lccn-n80150355
**Antimodernizmus** (lat.) môže byť:

1. filozofické stanovisko, ktoré sa zakladá na tradicionalizme a konzervativizme a ktoré odmieta tak modernú transformatívnu interpretáciu
starších, ako aj obsahové a významové zrovnoprávnenie novších alebo vznikajúcich tradícií. Vzťah antimodernizmu k tradícii je emocionálny a imitatívny. Antimodernizmus vidí optimálnu podobu súčasného v čírej aplikácii tradičného, pričom vybraným tradíciám prisudzuje terapeutické účinky na súčasnosť. Tým sa odlišuje od postmoderného antimodernizmu, ktorý vychádza zanamnestického myslenia a ktorý sa zameriava proti eurocentrickému provincializmu západných tradícií a spája prvky diferentných tradícií so základnými formami modernej skúsenosti.

2. reakcia rímskokatolíckej cirkvi na katolícky modernizmus, ktorá sa v
prvom desaťročí 20. storočia prejavila vynucovaním si lojality od progresívnych teológov s integralistickými cirkevnými kruhmi (Pius X. prísaha proti modernizmu, predpísaná 1910 a zrušená 1967).

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Symbol rozcestiaSymbol rozcestia

*Toto je rozlišovacia stránka. Obsahuje rozličné významy uvedeného hesla.*

Ak ste sa sem dostali cez odkaz v článku, prosím, vráťte sa a opravte ho tak, aby odkazoval priamo na najvhodnejší význam.
**Institut national de la statistique et des études économiques**, skr. **INSEE** alebo **I.N.S.E.E.** [in.se], alebo **Štátny ústav štatistiky a ekonomického výskumu** je francúzsky štatistický úrad, ústav, ktorý zhromažďuje a publikuje informácie o francúzskej ekonomike a francúzskej spoločnosti. Sídli v Paríži.

Riaditelia inštitútu
--------------------

* Francis-Louis Closon (1946 – 1961)
* Claude Gruson (1961 – 1967)
* Jean Ripert (1967 – 1974)
* Edmond Malinvaud (1974 – 1987)
* Jean-Claude Milleron (1987 – 1992)
* Paul Champsaur (1992 – 2003)
* Jean-Michel Charpin (2003 – 2007)
* Jean-Philippe Cotis (2007 – 2012)
* Jean-Luc Tavernier (2012 –)

Pozri aj
--------

* Bibliothèque centrale de l'Institut national de la statistique et des études économiques

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku INSEE na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Francúzsky portál |

* Oficiálna stránka
**Instituto Pedro Nunes (IPN)** je nezisková súkromná organizácia pre inovácie a transfer technológií a vedecké centrum so sídlom v Coimbra v Portugalsku. Je pomenovaná po portugalskom matematikovi a profesorovi zo 16. storočia Pedrovi Nunesovi, ktorý žil v meste Coimbra a pracoval pre miestnu univerzitu.

Oblasti pôsobenia
-----------------

Instituto Pedro Nunes je autonómne vedecké centrum pre transfer technológií medzi miestnou univerzitou Universidade de Coimbra a podnikateľským sektorom. Venuje sa výskumu a technickému rozvoju v spolupráci s podnikmi, odbornému vzdelávaniu, propagácii a podpore. Má vlastnú technologickú infraštruktúru a šesť laboratórií. Ďalej sa venuje predovšetkým multidisciplinárnym projektom, ktoré sú realizované v rámci úzkej spolupráce. Tieto projekty sú rôzne partnerstvá, združenia alebo riešenia spoločných služieb pre zákazníkov, ktorí potrebujú moderné inovatívne technologické riešenia.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po portugalsky), (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Instituto Pedro Nunes na anglickej Wikipédii.*
**Antikles** alebo **Antiklés** (starogr. *Αντικλής* – *Antikles/iný prepis:Antiklés*) bol víťaz olympijských hier behu na jedno stadion v roku 748 pred Kr.

Antikles z Messénie zvíťazil v behu na jedno stadion na 8. olympijských hrách. Beh na jedno stadion bola jediná disciplína, v ktorej sa od založenia hier v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá bol Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 47.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Gravimetria** je medziodbor geofyziky a geodézie, ktorý študuje tiažové pole Zeme, prípadne iných vesmírnych telies. Meria sa pomocou gravimetrov.

Gravimetria sa obyčajne delí na 2 odbory:

* fyzikálna geodézia, ktorej cieľom je pomocou gravimetrických metód zistiť tvar Zeme
* aplikovaná gravimetria, ktorej cieľom je zisťovanie nehomogenít v zemskej kôre

Používané jednotky
------------------

Gravitácia je meraná vo forme tiažového zrýchlenia [g]. Jej jednotkou v sústave SI je meter za sekundu na druhú (skrátene m/s2 resp. m.s-2). V praxi sa však kvôli nízkym meraným hodnotám používa odvodená jednotka µm.s-2. Inou používanou jednotkou je Gal (1 Gal = 10-2 m.s-2 resp. 1 cm × sekunda na mínus druhú). 1 mGal sa teda rovná 10 µm.s-2.

Gravitačná anomália
-------------------

Zemské gravitačné anomálie, výsledok projektu NASA - GRACE (Gravity Recovery And Climate Experiment).
Zem nie je dokonalá guľa, ale v dôsledku svojej rotácie je deformovaná do tvaru oblátneho sféroidu, ktorého polárne oblasti sú sploštené, zatiaľ čo oblasti okolo rovníka sú vypuklejšie. Priemer v oblasti rovníka je približne o 20 km väčší ako v oblasti pólov. Zemské gravitačné pole preto musí byť vypočítavané zo sféroidu. Priemerná hodnota tiažového zrýchlenia je v oblasti 45. stupňa zemepisnej šírky asi g = 9,80665 m/s2. Táto hodnota však klesá smerom k rovníku a stúpa smerom k pólom. Celkový rozdiel medzi tiažovým zrýchlením na póloch a rovníku je asi 0,5%.

Tiažové zrýchlenie nie je na všetkých miestach zemského povrchu rovnaké z rôznych dôvodov. Nameraná hodnota tiažového zrýchlenia závisí hlavne od nadmorskej výšky, zemepisnej šírky ale v menšej miere aj od topografie (resp. okolitého reliéfu). Gravitačné anomálie sú rozdiely medzi skutočným gravitačným polom na určitom mieste a priemernými referenčnými hodnotami vypočítanými zo sféroidu. Najbežnejšie používanou v praxi je úplná bouguerova anomália, ktorá je odvodená od hodnoty nameraného tiažového zrýchlenia, korigovaná o viacero hodnôt odvíjajúcich sa od zemepisnej šírky, vplyv okolitého reliéfu, vplyv hypotetickej bouguerovej dosky, guľovité zakrivenie povrchu a iné.

Referencie
----------

1. ↑  Lowrie, W. 2007, *Fundamentals of Geophysics.* Cambridge University Press, Cambridge, 381 s.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
Stádo antilop skákavých v Namíbií
*Antilopa skákavá môže alternatívne (staršie) znamenať druh antilopka skalná (Oreotragus oreotragus).*
**Antilopa skákavá** alebo **springbok** (lat. *Antidorcas marsupialis*) je druh antilopy z juhozápadnej Afriky.

Opis
----

Antilopa skákavá je kontrastne sfarbená: jej srsť je krátka, na chrbte a krku svetlohnedá. Má tiež tmavý pruh na hlave, ktorý vedie od ucha cez oko až k ňufáku. Hlava a brucho sú obvykle biele, výnimočne do siva.

Samci a samice vyzerajú podobne a majú silné čierne rožky so zreteľnými prstencami, ktoré sú u samíc menšie a slabšie. Antilopy skákavé majú neobvyklý kožný záhyb, ktorý sa tiahne od stredu chrbta až ku koreňu chvosta. Keď je zviera vyrušené alebo vyplašené, roztvorí tento záhyb a vztýči dlhé, biele chlpy, ktoré rastú vo vnútri.

Potrava a rozmnožovanie
-----------------------

Živí sa listami krov a trávou a nie sú závislé na vode. V dobe rozmnožovania si samec niekedy zakladá teritórium a hárem 10 až 30 samíc, ale bežné sú aj zmiešané stáda. Boje samcov sú v období ruje pozoruhodné, keďže pri nich samci vyskakujú do výšky a zrážajú sa svojimi rohmi. Smrteľné úrazy sú však výnimkou. Springboci sa pária väčšinou v období sucha a pôrody prichádzajú väčšinou v októbri a novembri, kedy je Obdobie dažďov. Samice rodia po asi 6 mesačnej gravidite jedno mláďa.

Spôsob života
-------------

Žije v stádach. Tento druh sa vyznačuje vysokými skokmi, ktoré sa predovšetkým zaslúžili o ich známosť. Skáče tak, že trhá všetkými 4 nohami do vzduchu, skloní hlavu a chrbát prehne do oblúkovitého tvaru a na chrbte sa jej rozorve a zvýrazní biely pruh, ktorým dáva najavo ostatným členom stáda, že je niečo v neporiadku. Pri stádach týchto antilop sa môžu občas zdržiavať aj stáda iných veľkých cicavcov (zebier, byvolov…), ktoré pri poplachu utekajú s nimi. Skákať ale môže springbok napríklad len pri hre. Tieto skoky môžu dosahovať až 3,5 metrov.

Kedysi boli veľmi početné a až miliónové stáda podnikali v období sucha migráciu za čerstvou pastvou, pričom zničili všetky pastviny a poľnohospodárske pôdy, ktoré im ležali v ceste. V dôsledku toho boli antilopy prenasledované a tisícky ich bolo zabitých, ale dnes sú znovu vysádzané vo svojom pôvodnom areáli a ich stavy opäť stúpajú.

Galéria
-------

* 
* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   IUCN SSC Antelope Specialist Group. 2016. Antidorcas marsupialis (errata version published in 2017). The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T1676A115056763.. Downloaded on 15 May 2018.
2. ↑  antilopa. In:  *Veľký slovensko-ruský slovník 1 A-K*. 1. vyd. Bratislava : Veda, 1979. ISBN 80-224-0191-9. S. 67.
3. 1 2  LUPTÁK, Peter. *Slovenské mená cicavcov sveta*. Bojnice : Zoologická záhrada, 2003. 218 s. ISBN 80-969059-9-6. S. 81.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Antilopa skákavá na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antilopa skákavá**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Antilopa skákavá****

Externé odkazy
--------------

* Antilopa skákavá na Wildafrika.cz
* BioLib.cz
**Elektrická indukcia** je vektorová fyzikálna veličina charakterizujúca elektrické pole bez započítania vplyvu el. nábojov viazaných v prostredí – dielektriku, ale iba na základe "vonkajších" zdrojov poľa, teda voľných elektrických nábojov. 

Tiež sa dá stretnúť s označením **dielektrický posun** alebo **dielektrické posunutie**, čo je zastaraný názov tejto veličiny.

Značenie a jednotky
-------------------

* Symbol veličiny: {\displaystyle \mathbf {D} }
* Jednotka SI: {\displaystyle [\mathbf {D} ]=A\cdot s\cdot m^{-2}}

Základné vzťahy
---------------

Elektrická indukcia je definovaná vzťahom

{\displaystyle \mathbf {D} =\varepsilon \_{0}\,\mathbf {E} +\mathbf {P} },
kde {\displaystyle \varepsilon \_{0}} je permitivita vákua, ***E*** je intenzita elektrického poľa a ***P*** je elektrická polarizácia.
  
  

Pre lineárne dielektrikum je elektrická polarizácia lineárne závislá na intenzite elektrického poľa a môžeme ju zapísať

{\displaystyle \mathbf {P} =\chi \_{e}\,\varepsilon \_{0}\,\mathbf {E} },
kde {\displaystyle \chi \_{e}} označuje elektrickú susceptibilitu.

Odtiaľ platí, že

{\displaystyle \mathbf {D} =\varepsilon \_{0}\,\mathbf {E} +\chi \_{e}\,\varepsilon \_{0}\,\mathbf {E} =\varepsilon \_{0}\,(1+\chi \_{e})\,\mathbf {E} =\varepsilon \_{0}\,\varepsilon \_{r}\,\mathbf {E} =\varepsilon \,\mathbf {E} },
kde {\displaystyle \varepsilon \_{r}} označuje relatívnu permitivitu a {\displaystyle \varepsilon } (absolútnu) permitivitu.

Elektrickú indukciu v lineárnom dielektriku je teda možné určovať z rovnakých vzťahov ako intenzitu elektrického poľa s tým, že sa príslušný vzťah vynásobí koeficientom {\displaystyle \varepsilon }, prípadne {\displaystyle \varepsilon \_{0}}.
  
  

Jedným zo základných vzťahov je vyjadrenie Gaussovho zákona elektrostatiky pomocou elektrickej indukcie (3. Maxwellova rovnica):

{\displaystyle \oint \_{S}\mathbf {D} \cdot \mathrm {d} \mathbf {S} =Q},
kde *S* je uzavrená, von orientovaná plocha (Gaussova plocha) obklopujúca voľný elektrický náboj *Q*.  

V diferenciálnom tvare potom tento zákon vyzerá nasledovne:

{\displaystyle \operatorname {div} \,\mathbf {D} =\rho },
kde {\displaystyle \rho } je objemová hustota voľných nábojov.

Súvisiace články
----------------

* Indukčnosť
* Elektrická intenzita
* Elektrická polarizácia
* Elektrický náboj
* Maxwellove rovnice
**Elefénor** (iné názvy: **Elefénór, Elefenor**; starogr. *Ἐλεφήνωρ* – *Elefénor*/iný prepis *Elefénór/Elefenor*, lat. *Elephenor*) je v gréckej mytológii syn Chalkódóna a Melanippy, (podľa iných verzií Imanerety, alebo Alkyóny) bol kráľ Euboie.

Keď hrdina Hérakles vyslobodil z podsvetia aténskeho kráľa Thésea, krásnu Helenu, ktorú Théseus uniesol, medzitým oslobodili jej bratia Kastor a Polydeukes a za trest mu zbúrali aténske hradby a vládu nad mestom odovzdali jeho nepriateľovi Menestheovi. Théseus sa tak už nemohol vrátiť do Atén a stal vyhnancom. Začal preto hľadať svojich synov Démofóna a Akamanta a dúfal, že ich nájde na ostrove Eubója, kde mu patrilo nejaké územie. Na ostrove ho prijal eubójsky kráľ Elefénor, ale jeden z najslávnejších gréckych hrdinov Théseus po príchode na Eubóju onedlho neslávne zomrel, keď skyrský kráľ Lykomédes vystúpil s nárokom na jeho pozemok a po pozvaní ho počas prechádzky v nestráženej chvíli zhodil z vysokej skaly do mora.

Krásna Helena mala neskôr mnoho pytačov a medzi nimi nechýbal aj eubójsky kráľ Elefénor, jej sa však najviac zapáčil spartský kráľ Menelaos a vydala sa za neho. Opätovný únos Heleny, tentoraz trójskym princom Paridom vyvolal trójsku vojnu a k brehom Tróje priplávala až stotisícová armáda Achájcov na 1186 lodiach. Elefénor priviedol s Eubóje vojsko na štyridsiatich lodiach.(podľa Hygina 30 lodí ) Elefenór podobne ako mnoho iných achájskych kráľov túto vojnu neprežil. V štvrtom speve Homérovej Iliady sa dočítame, že keď Antilochos kovovým hrotom svojho oštepu zabil Trójana Echepóla, Elefénor sa jeho mŕtve telo snažil odtiahnúť do ústrania, aby sa zmocnil zbroje. Spozoroval ho však pritom trójsky bojovník Agénor a Elefénor sa po chvíli sám stal obeťou tejto krvavej vojny.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  scholion Tzetzes - Lykofrón, 1029.
2. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 97.
3. 1 2  Apollodoros, *Epitome*, E,3,11.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 1,17,6.
5. 1 2 3  Plutarchos, *Bioi paralléloi, Théseus*, 1, 35.
6. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 452.
7. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,8.
8. ↑  Hyginus, *Fabulae* 81.
9. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335-336.
10. ↑  Vojtech Zamarovský. *Grécky zázrak*. Bratislava : Mladé letá, 1990. ISBN 80-06-00122-7. S. 84.
11. ↑  Homér, *Iliada*, 2,545.
12. ↑  Homér, *Iliada*, 4,463-470.
**Antimachos** (starogr. *Ἀντίμαχος* – *Antimachos*) bol v roku 772 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.

Antický autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že Antimachos z Élidy zvíťazil na 2. olympijských hrách v behu na jedno stadion. Eusebios k tejto informácii dodáva, že v tom čase sa narodili bratia Romulus a Rémus.

Beh na jedno stadion bola jediná disciplína v ktorej sa na hrách súťažilo. Zavedenie ďalšej disciplíny behu na dve stadiá (diaulos) sa uskutočnilo na 14. hrách v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 47.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Elektrická kapacita** je množstvo elektrického náboja vo vodiči s jednotkovým elektrickým potenciálom. Elektrická kapacita je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje schopnosť predmetu udržať na sebe elektrický náboj pri určitom elektrickom napätí. Elektrická kapacita je definovaná ako podiel tohto elektrického náboja a elektrického napätia.

**Značka:** *C*

**Základná jednotka:** farad, skratka *F*

**Merací prístroj:** RLC mostík

**Súčiastka s definovanou elektrickou kapacitou:** kondenzátor

Z iného pohľadu, pri prenose elektrického náboja z jedného vodivého predmetu (elektródy) na druhý vznikne medzi týmito elektródami napätie priamo úmerné prenesenému náboju, pričom konštanta úmernosti je prevrátenou hodnotou kapacity objektu.

Najjednoduchším usporiadaním pre takéto uchovanie náboja je tzv. rovinný kondenzátor, ktorý pozostáva z dvoch rovnakých oproti sebe umiestnených navzájom rovnobežných kovových platní oddelených vrstvou dielektrika. Kapacita takéhoto kondenzátora je priamo úmerná permitivite dielektrika a ploche elektród a nepriamo úmerná ich vzdialenosti.
**Ján Turzo z Nosíc** tiež **Thurzó de Noszicz** (\* 6. november 1678, Hložka, okres Púchov – † 1759, Trenčín) pedagóg, evanjelický kňaz a literát.

Rodina
------

* Otec: Mikuláš Thurzó de Noszicz
* Matka: Katarína

Život
-----

Vetva tohto rodu žila ešte v 20. storočí v Trenčíne a v Sedličnej. Pochádzal zo starej trenčianskej župnej zemianskej rodiny Thurzó de Noszicz. Jeho predkovia boli pôvodne dedičnými richtármi v Nosiciach. V roku 1578 sa spomína jeho praded ako trenčiansky richtár.

Základné vzdelanie získal na šľachtickej škole Ostrošičovcov v Beluši u Jána Petríka a v škole poddanského mestečka Beluša u rektora Hnilicena. Potom študoval v evanjelickej škole v Trenčíne , v gymnáziách v Rábe (Gyori), Levoči a v Rožňave, v rokoch 1705 – 1708 teológiu, filozofiu a prírodné vedy na univerzite vo Wittenbergu.

Krátko pôsobil ako učiteľ v poľskej Vratislave a aj ako rektor školy v Žiline. V roku 1709 sa stal vychovávateľom a učiteľom u Suľovských na hrade Roháč (Suľov), potom v roku 1712 u Pavla Silvaya v Zemianskom Lieskovom a v rolu 1713 u Alexandra Žambokrétyho v Malých Žabokrekoch. V rokoch 1714 – 1741 bol rektorom predmestskej triviálnej školy v Trenčíne.

Príležitostne vykonával v Súľove a v Trenčíne aj kazateľa. Už počas štúdia v Nemecku prispel gratulačnými veršami do spoločného zborníka. V roku 1736 vydal v latinčine a v slovakizovanej češtine veršovanú smútočnú odobierku nad smrťou svojho priateľa Daniela Knoglera, potomka rakúskeho exulanta a trenčianskeho mešťana.

Je autorom trojjazyčného latinsko-slovensko-maďarského diela pre gymnáziá o tvorbe latinských slovies a štvorrečovej gramatiky (1729, ale nevyšla tlačou). Je aj autorom nevydaného latinského Opisu Trenčianskej župy (Descriptio comitatum Trenchiniensis). Spolupracoval s polyhistorom Matejom Belom na jeho monografii Trenčianskej župy (Notitia… comitatus Trenchiniensis, dosiaľ a zostala v rukopise).

Bol pochovaný na evanjelickom cintoríne. Hrob sa nezachoval.

Zdroj
-----

Michal Slávik: *Slovenskí národovci do 30. októbra 1918.*

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Beluša

Autoritné údaje: * NK ČR: jo20181019141
* VIAF: 24154681767447860621
Ilustrácia, *Odyseus zabíja dotieravých nápadníkov svojej ženy*, autor:Gustav Schwab (1792–1850)
**Antinoos** (starogr. *Ἀντίνοος* – *Antinoos*, lat. *Antinous*) je v gréckej mytológii syn Eupeitha, jeden z uchádzačov o ruku ithackej kráľovnej Pénelopy.

Antinoos je negatívnou postavou Homérovho eposu Odysea. Keď sa už Odyseov návrat z trójskej vojny dlho preťahoval, začali k jeho žene Penelope prichádzať urodzení muži zo širokého okolia a ponúkať jej manželstvo. Dovedna sa ich nakoniec zišlo stoosem a ani jeden z nich sa neuspokojil s jej odmietnutím a aj keď boli rozličných pováh na jednom sa zhodli všetci, že neodídu, kým si Pénelopé jedného z nich nevyberie. Zo všetkých jej uchádzačov bol však najdotieravejší Antinoos.

Odyseov syn Télemachos sa snažil svoju matku brániť, ale nevedel si s nimi dať rady. Zvolal preto v Ithake snem, aby ich vyzval na odchod, ale nápadníci snem rozohnali. Télemachos preto odišiel k pylskému kráľovi Nestorovi, aby sa s nim poradil. Keď sa Antinoos dopočul, že sa Télemachos už vracia, zašiel tak ďaleko, že sa rozhodol mladého Télemacha zahubiť. V hlavnom prístave ostrova ho potom čakala skupina najatých nápadníkov jeho matky, aby ho zabili. Ich plán však zlyhal, pretože Télemachos varovaný bohyňou Aténou, vystúpil z lode v pobrežnom zálive.

Odyseus sa na Ithaku vrátil práve v najvyšší čas, lebo Pénelopé už vyčerpala všetky svoje prostriedky, aby odďaľovala svoje rozhodnutie. Na nátlak nápadníkov vyhlásila súťaž, ktorá sa mala konať na druhý deň. Svojim pytačom priniesla Odyseov silný luk a dvanásť sekier a povedala im, že kto prestrelí šípom uchá všetkých sekier, stane sa jej manželom. Keď sa ráno nápadníci zišli a pokúsili sa napnúť Odyseov luk, ani jednému sa to nepodarilo. V tom sa však objavil akýsi žobrák, bez námahy natiahol tetivu a na prvý raz prestrelil šípom uchá dvanástich sekier. To však nebolo jediné prekvapenie, keď žobrák zhodil svoje oblečenie, stál pred nimi Odyseus a opäť natiahol tetivu a namieril najskôr na najspupnejšieho nápadníka Antinoa a prestrelil mu šípom hrdlo. Keďže Odyseus už predtým dal tajne ukryť zbrane nápadníkov, pomocou syna Télemacha ich všetkých pozabíjal.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Odysea*, 1,379.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 308.
3. 1 2 3 4  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 323-331.
4. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 367-369.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 57-58.
6. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 442-443.
7. ↑  Homér, *Odysea*, 4,660-672.
8. ↑  Homér, *Odysea*, 22,8-21.
Kukla babôčky pŕhľavovej
**Kukla** (lat. ***pupa***) je vývojové štádium holometabolistického hmyzu, keď sa larva premieňa na imágo. Je to pokojové štádium hmyzu s dokonalou premenou. Kukla vzniká po poslednom zvlečení dospelej larvy (napr. húsenice). Spočiatku je kukla mäkká, zvyčajne bledozelenej alebo žltkastej farby. Neskôr, po niekoľkých hodinách, jej chitínová stena spevnie, stane sa tvrdšou a zvyčajne sa sfarbí do hneda alebo do iného odtieňa hnedej alebo červenohnedej farby. Kukla sa skladá s prednej časti, ktorá je tuhá a sú tu zreteľne viditeľné pošvy budúcich krídel, ako aj miesto, kde je hlava, tykadlá, ciciak a pod. V oblasti bruška je kukla zvyčajne článkovaná a pri podráždení dochádza k pohybu v tejto článkovanej časti kukly. Kukly majú aj druhovo špecifický vzhľad a odborník dokáže podľa ich vzhľadu vo väčšine prípadov určiť aj druh hmyzu, ktorý sa z kukly vyliahne.

Referencie
----------

1. ↑  REICHHOLF-RIEHM, Helgard. *Hmyz : s dodatkom o pavúkoch*. Bratislava : Ikar, 1997. 287 s. ISBN 80-7118-489-6. S. 280.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kukla (zoológia)**
**Elektrický indukčný tok** alebo **elektrický tok** alebo **tok elektrickej intenzity** je fyzikálna veličina, vyjadrujúca tok intenzity elektrického poľa uzavrenou plochou (Gaussovou plochou).

**Značka**: *ΦE*

**Základná jednotka**: N.m2.C−1

**Výpočet**: {\displaystyle \Phi \_{E}=\oint {E.dS}}, kde *E* je vektor elektrickej intenzity, *dS* je element plochy so smerom normály k ploche, *E.dS* je skalárny súčin, integrácia prebieha cez uzavrenú plochu *S*.

Ak sa znázorní elektrické pole siločiarami tak, že hustota čiar zodpovedá veľkosti elektrickej intenzity, tak tok intenzity vyjadruje počet siločiar prechádzajúcich uzavrenou plochou.

Ak nie je vo vnútri uzatvorenej plochy žiadne teleso s elektrickým nábojom, tak je tok elektrickej intenzity touto plochou nulový, teda vektor elektrickej intenzity, ktorý vojde do plochy, aj z nej vystúpi. Ak sa nachádza vnútri plochy elektrický náboj, tak tok elektrickej intentizy touto plochou je úmerný veľkosti elektrického náboja, čo vyjadruje Gaussov zákon elektrostatiky.

Pozri aj
--------

* Elektrina
* Tok