recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Reflexná hmlovina Kosatec (Iris)
Blízke okolie jednej z hviezd nachádzajúce sa vo vnútri hmloviny Orión
**Reflexná hmlovina** je mračno medzihviezdneho prachu, ktoré svieti vďaka odrazu svetla blízkych hviezd. Blízke hviezdy nie sú dostatočne horúce alebo dostatočne blízko k hmlovine na to, aby ju ionizovali, ako to je pri emisnej hmlovine, ale sú dosť jasné na to, aby boli viditeľné. Reflexné hmloviny mávajú väčšinou modrú farbu.

Reflexné hmloviny sú jasné hmloviny svietiace odrazeným svetlom blízkej hviezdy (spektrálneho typu B 1 a neskorších typov). Svetlo hviezdy sa rozptyľuje na prachových čiastočkách (prachová hmlovina); reflexná hmlovina je modrejšia než sama hviezda, keďže modré svetlo sa rozptyľuje viac ako červené. Reflexná hmlovina má spojité spektrum s absorpčnými čiarami. Zodpovedá spektru hviezdy, ktorá hmlovinu ožaruje. Na základe štúdia reflexných hmlovín možno určiť zloženie a tvar prachových čiastočiek, ktoré rozptyľujú svetlo.

Príkladom reflexnej hmloviny sú hmloviny obklopujúce hviezdy Plejád; hmlovina okolo ich hviezdy Merope bola prvou známou reflexnou hmlovinou. Plynovo-prachová hmlovina má črty emisnej aj reflexnej hmloviny. Na pozadí absorpčného spektra tvoreného prachovou zložkou vystupujú emisné čiary plynu. Príkladom je hmlovina Severná Amerika v súhvezdí Labuť.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál |

* difúzna hmlovina
* emisná hmlovina
* tmavá hmlovina
**Ktésibios** (starogr. Κτησίβιος; \* 285 pred Kr. – † 222 pred Kr.) bol starogrécky vynálezca a matematik. Pôsobil v Alexandrii počas egyptského Ptolemaiovského obdobia. Prispel k rozvoju mechaniky, pneumatiky, hydrauliky a rozvoju automatických strojov. Bol zakladateľom veľkej alexandrijskej inžinierskej tradície. Venoval sa využitiu vody a vodnej pary. Ako prvý využil na pohon svojich strojov stlačený vzduch.

Jeho písomné diela sa nedochovali. Existujú však správy od Marca Vitruvia Pollia, Athénaia, Prokla či Heróna z Alexandrie. Podľa nich Ktésibios vynašiel tlakovú pumpu, vývevu, dvojčinnú hasičskú striekačku, zápachovú uzávierku, vodné hodiny tzv. klepsydru a hydraulos (prvý organ, vodný organ). Podľa Diogena Laertia bol pôvodným povolaním holič.

Referencie
----------

1. ↑  ŠTEKAUEROVÁ, L'.. *Filozofia techniky a pokus o hodnotovú reflexiu techniky* [online]. 1999. Dostupné online.
2. 1 2  NOCKS, Lisa. *The Robot: The Life Story of a Technology* [online]. Greenwood Publishing Group, 2007. Dostupné online.
3. 1 2 3  MAGILL, Frank N.; AVES, Alison. *Dictionary of World Biography* [online]. Taylor & Francis, 1998. Dostupné online.
4. ↑  GERGELYI, Otmar; WURM, Karol. *Historische Orgeln in der Slowakei* [online]. OPUS, 1982. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* organ

Externé odkazy
--------------

* Heslo v Multimediálnej encyklopédii fyziky
* Heslo v encyklopédii Britannica
* Encyklopedické zdroje na Encyclopedia.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ktesibios na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 102386129
* VIAF: 7774763
Zichyújfalu
Referendum o migračných kvótach bolo v Maďarsku 2. októbra 2016.

Otázka referenda: „*Ste za to, aby Európska únia aj bez súhlasu maďarského parlamentu mohla stanoviť povinné presídlenie nemaďarských občanov do Maďarska?*"

Predseda vlády Viktor Orbán 24. februára oznámil, že kabinet iniciuje referendum o povinných kvótach. Premiér iniciatívu zdôvodnil tým, že o takejto otázke nemôže rozhodovať nikto namiesto zvolených poslancov maďarského parlamentu.

Drvivá väčšina voličov hlasovala proti kvótam, referendum však bolo pre nízsku účasť neplatné. Opozícia aj vládne strany označili referendum za svoje víťazstvo.

Výsledky
--------

Výsledky referenda podľa žúp
Na referende sa zúčastnilo 43,9% voličov. Po odčítaní neplatných hlasov účasť klesla na 40,1%.

|  |
| --- |
| **Referendum o povinných presídlovacích kvótach**
**(2. október 2016)** |
| Počet oprávnených voličov | 8 261 394 | 100% |
| Počet hlasujúcích | 3 589 888 | 43,45% |
| * Neplatné hlasy
 | 223 252 | 6,27% |
| * Platné hlasy
 |
| Hlasujúci | počet | percentá |
|  **Za** ÁNO | 55 555 | 1,67% |
|  **Proti** **NIE** | **3 282 928** | **98,34%** |
| CELKOM | 3 338 483 | 100% |

Referencie
----------

1. ↑  Hungary poster campaign pokes fun at migrant referendum
2. ↑  Hungary to have October referendum on EU migrant plan
3. ↑  Migrant crisis: Hungary to hold referendum on EU quota plan
4. 1 2   Perex, 2016-10-02, [cit. 2016-10-06]. Dostupné online.
5. 1 2   The Guardian, [cit. 2016-10-03]. [= Dostupné online.]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Referendum v Maďarsku 2016**
Kostol svätého kríža pod priesmykom Kubalonka
**Kubalonka** (758 m n. m.) je priesmyk v poľskej časti Sliezskych Beskýd, medzi vrcholmi Kubalonka (830 m n. m.) a bezmenným vrchom s výškou 818 m n. m. Oddeľuje dve hlavné časti pohoria – *pásmo Čantoryje* a *pásmo Baraniej Góry*. Cez priesmyk vedie vojvodská cesta 941 z Wisły do Istebnej.

Hneď pod priesmykom sa nachádza komplex Strediska pľúcnych chorôb detí a mládeže (ktoré vzniklo v roku 1937 ako sanatórium na liečbu tuberkulózy u detí). O niečo ďalej sa nachádza Kostol svätého kríža z roku 1779, ktorý bol na toto miesto presunutý z Przyszowic v rokoch 1957 – 1958.

V okolí priesmyku sa nachádzajú reštaurácie, bary a penzióny. Na svahoch Kubalonky sú trasy pre bežecké lyžovanie a biatlonová strelnica. Na vrchole priesmyku je križovatka turistických chodníkov, okrem iného tu prebieha Hlavná beskydská magistrála.

Referencie
----------

1. ↑   *Geoportal* [online]. [Cit. 2010-01-25]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Barański Mirosław, *Beskid Śląski. Pasmo Baraniej Góry*, Wydawnictwo PTTK „Kraj", Warszawa 1999, ISBN 83-7005-423-4

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Przełęcz Kubalonka na poľskej Wikipédii.*

Súradnice: 49°36′16″S 18°54′09″V﻿ / ﻿49,604472°S 18,902472°V﻿ / 49.604472; 18.902472
**Sfalerit** je minerál kryštalizujúci v kubickej sústave, chemicky sulfid zinočnatý s prímesou Fe - (Zn,Fe2+)S.

Charakteristika
---------------

Sfalerit tvorí tetraedrické aj dodekaedrické kryštály niekedy so zaoblenými plochami. Tento minerál často tvorí žilky, vtrúseniny alebo zrnité a celistvé agregáty. Jeho farba sa pohybuje od čiernej, hnedej, žltej až červenej, po zelenú, sivú a bielu. Môže byť aj bezfarebný. Biela alebo bezfarebná, priehľadná varieta sfaleritu sa nazýva kleiofán. Vryp máva tmavohnedý až bezfarebný. Býva priehľadný až nepriehľadný, má mastný až diamantový lesk.

Vznik
-----

Vzniká na hydrotermálnych rudných žilách najmä spolu s galenitom, chalkopyritom a pyritom.

Poznávanie
----------

Sfalerit vylučuje pri pôsobení zriedenej kyseliny chlorovodíkovej nepríjemný zápach pripomínajúci sírovodík. V čistej forme je netaviteľný, no so stúpajúcim obsahom železa sa taví čoraz ľahšie.

Výskyty na Slovensku
--------------------

Banská Štiavnica, Pezinok, Jasenie, Rožňava, Švedlár, Vaľkovňa, ložisko Lívius-Samuel

Iné projekty
------------

CommonsWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sfalerit**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Sfalerit****

Externé odkazy
--------------

* Sfalerit na www.mindat.org
**Kurt Martti Wallenius** (\* 25. jún 1893, Kuopio, Fínsko – † 3. máj 1984, Helsinky), fínsky generál, politik a spisovateľ.

Životopis
---------

Vojenský výcvik a skúsenosti získal v prvej svetovej vojne v 27. prápore pruských kráľovských strelcov. Zúčastnil sa občianskej vojny vo Fínsku, kde viedol jednotky bielych pri Tervole, Torniu, Kuolajärvi a Kuusame. Neskôr viedol severnú časť síl vykonávajúcich vojenskú operáciu na oslobodenie Bielej Karélie nazvanou *Expedícia Viena*. Jej zlyhanie je nutné pričítať na vrub totálnemu neúspechu práve Walleniovej skupiny, ale sama splniteľnosť cieľov, ktoré mu určili zostáva otázkou.

V roku 1920 bol menovaný vojenským atašé v Berlíne, v rokoch 1926 – 1930 zastával post náčelníka generálneho štábu fínskych ozbrojených síl. V roku 1930 dostal hodnosť generálporučíka.

Bol jedným zo zakladateľov a vodcov radikálneho polofašistického *Hnutia Lapua* (vzniklo v decembri 1929, zakázané v novembri 1932). To mu vynieslo niekoľkonásobné uväznenie (najmä potom v roku 1932 po veľmi nepodarenom pokuse o prevrat).

Za Zimnej vojny ho maršal Mannerheim vymenoval veliteľom *bojovej skupiny Laponsko* (december 1939). S len 6 000 mužmi a dvomi delami z 19. storočia dokázal zastaviť postup troch sovietskych divízií Laponskom. Jeho *prepadovým oddielom Sissi* sa podarilo to, čo sa potom Fíni aj Nemci márne pokúšali zopakovať za Pokračovacej vojny - na 14 dní vyradili z prevádzky Murmanskú magistrálu.

Na prelome februára a marca 1940 menovaný veliteľom Zboru ochrany pobrežia, majúceho za úlohu brániť Západný breh Viipurského zálivu. Bola to jasne nesplniteľná úloha a 6 dní, počas ktorých dokázal zadržiavať zdrvujúcu prevahu Červenej armády možno iste považovať za excelentný výkon. 

V roku 1940 bol najskôr prevelený do zálohy a o rok neskôr ho prepustili z armády. Po zvyšok svojho života pokračoval vo svojej pôvodnej profesii spisovateľa. Jeho romány a poviedky sa presadili aj v zahraničí, najmä vo Francúzsku.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kurt Martti Wallenius**

  



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fínsky portálHistorický portálPolitický portál |

Autoritné údaje: * GND: 119336642
* ISNI: 0000 0000 5336 6621
* VIAF: 57422371
Falkirk Wheel
**Falkirk Wheel** (slovensky niekedy tiež Falkirkské kolo) je originálny rotačný lodný výťah, nachádzajúci sa neďaleko mesta Falkirk v Škótsku. Prepája prieplavy Forth and Clyde Canal a Union Canal a prekonáva výškový rozdiel 24 m. Umožňuje vnútrozemské vodné spojenie medzi mestami Edinburgh a Glasgow.

Výťah sa skladá z dvoch vaní, ktoré sú umiestnené na koncoch mohutného rotora. Obe vane majú kapacitu 600 t vody. Vďaka Archimedovmu zákonu nezáleží na hmotnosti plávajúcich lodí a obe vane sú vždy vyvážené. K pohonu celého zariadenia preto stačí relatívne slabý motor (22,5 kW), ktorý otočí rotorom o 180° za 5 minút.

Falkirk Wheel je jediný rotačný lodný výťah tohto typu na svete a je považovaný za technickú pamätihodnosť Škótska. Vo Spojenom kráľovstve je prevádzkovaný ešte jeden lodný výťah - Andertonský lodný výťah. Ten pracuje na podobnom princípe dvoch vyrovnaných nádrží, z ktorých jedna stúpa hore, zatiaľ čo druhá klesá.

Výťah nahradil systém 11 stavidiel, ktorý umožňoval prepravu medzi kanálmi až do 30. rokov 20. storočia.

Stavba výťahu stála 17,5 milióna libier, celý projekt oživenia kanálov 84,5 milióna libier.

Výstavba sa začala v roku 2000 a výťah bol slávnostne otvorený kráľovnou Alžbetou II. 24. mája 2002. Otvorenie sa oneskorilo proti plánu o mesiac, pretože skupina vandalov násilne otvorila a poškodila vodné vráta výťahu.

Postup otáčania výťahu
----------------------

* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *100 nejkrásnějších divů moderního světa*. [s.l.] : Str. 10-11, 2006. ISBN 80-7352-487-2. S. Svojtka & Co.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Falkirk Wheel**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Falkirk Wheel na českej Wikipédii.*
**Sfodrias** (starogr. *Σφοδρίας* – *Sfodrias*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 72 pred Kr.

Sfodrias zo Sikyónu bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Pankration zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Lygdamis zo Syrakúz.

Olympijské víťazstvo Sfodria zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Pennsylvania State University Press, 1. 2. 1977, *History of the Hellenic World: The Archaic period*, str. 521
2. 1 2 3  Fotios, *Myriobiblon*, 97.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  J. U. Powell, E. A. Barbe, *New Chapters in the History of Greek Literature*, str. 74

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Nepočujúci** alebo **nepočujúca osoba** je osoba s takým poškodením sluchu, ktoré mu znemožňuje bežné zvukové dorozumievanie sa aj s použitím kompenzačnej pomôcky.[1] Podľa doby vzniku hluchoty možno nepočujúce osoby rozdeliť na: 

* prelingválne nepočujúcich,
* postlingválne nepočujúcich.

Prelingválne nepočujúci
-----------------------

Prelingválne nepočujúci sú také osoby, ktoré sa narodili ako nepočujúce, alebo u ktorých porucha sluchu nastala v ranom veku pred osvojením hovorenej reči (približne do 3 rokov) v takej miere, že úplne stratili sluch, alebo ich sluchová funkcia bola ťažko narušená. Následkom hluchoty sa hovorená reč nemôže rozvíjať prirodzenou cestou. Možnosť rozvíjať reč dieťaťa je osvojovaním si posunkového jazyka ako primárneho jazyka.

Postlingválne nepočujúci
------------------------

Postlingválne nepočujúci alebo ohluchnutí sú také osoby, u ktorých hluchota nastala po ukončení spontánneho vývinu hovorenej reči (približne od 3 rokov). Majú vybudovaný hovorený jazyk. Na rozdiel od prelingválne nepočujúcich si ohluchnutí hovorenú reč môžu osvojiť prirodzenou cestou. 

Do tejto skupiny sa zaraďujú aj nedoslýchaví a osoby s kochleárnym implantátom.

Referencie
----------

1. ↑  Podľa Z. z. 149/1995

Pozri aj
--------

* Nedoslýchavý
* Osoba s kochleárnym implantátom

Zdroj
-----

* Vojtechovský, R. *Úvod do kultúry a sveta Nepočujúcich.* Bratislava : Myslím – centrum kultúry Nepočujúcich, 2011. 272 s. ISBN 978-80-970601-0-7.
Rodový erb umiestnený na kaštieli v Humennom
**Juraj II. Druget(h)** (maď. *II. Drugeth György*) bol príslušník humenskej vetvy Drugetovcov.

V roku 1593 košický kapitán Krištof Tieffenbach posilnený východoslovenskou šľachtou a sedmohradským magnátom Žigmundom Rákoczim chcel napadnúť Turkov pri Fiľakove. Turecká posádka vo fiľakovskom hrade kapitulovala 27. novembra 1593 s podmienkou slobodného odchodu. Dobytie Fiľakova bolo prvým výraznejším úspechom cisárskej strany v tejto vojne. Po týchto úspechoch uvažovali cisárski velitelia aj o ďalších akciách. Tieffenbach sa rozhodol zaútočiť na Hatvan, ale akcia sa neuskutočnila, pretože sa dozvedel o zhromažďovaní početného tureckého vojska pri Sečanoch. Tieffenbach poslal proti nemu jazdu pod vedením Štefana Báthoryho a Juraja II. Drugeta z Humenného. Tieto oddiely sa stretli začiatkom decembra 1593 s tureckým predvojom a rozprášili ho. Záchranná akcia turkov na pomoc Fiľakovu tým stroskotala a turci rozpustili tábor na Ipli.
Tento článok poskytuje základné informácie o **dejinách Samoy**. Nezávislý štát Samoa, predtým známy ako *Západná Samoa*, je krajina, ktorá zahŕňa západnú časť Samojského súostrovia v južnom Tichom oceáne. Táto časť sa stala nezávislá od Nového Zélandu v roku 1962.

Mýty
----

Mapa z roku 1934 zobrazujúca Samou ako centrum oceána.
Podľa legendy, Samou stvoril najvyšší vládca Tagaloa, ktorý je podľa legendy zároveň aj stvoriteľ vesmíru, ľudí a všetkého ostatného. Po príchode kresťanstva na ostrovy v roku 1830 sa jeho zásluhy presunuli na Boha.

Ďalej sa v legende spomína, že Samoa bola stvorená na to, aby navigovala námorníkov v Tichom oceáne. Samoa je tam spomenutá ako centrum Polynézie.

Samoa pred príchodom Európanov
------------------------------

Archeológovia datujú najstaršie ľudské sídliská na súostroví Samoa okolo roku 1500 pred Kr. Najväčší úspech pri archeologických vykopávkach boli nálezy starých hrnčiarskych črepov po ostrovoch. Veľká záhada je, že ústne podanie o hrnčiarstve sa už netraduje, čiže bolo niečim zastavené.

Migrácia obyvateľstva na ostrovy je veľmi nejasná, keďže Samojčina patrí do skupiny jazykov s názvom Austronézske jazyky, ktoré sa vyskytujú na Filipínach, Srí Lanke alebo na Taiwane.

Pred príchodom Európanov okolo roku 1700 sa história Samoy prelína s históriou štátu Fidži a históriou kráľovstva Tonga. Spomienky vzťahov sa zachovávajú najmä kvôli bitkám s okolitými ostrovmi a kvôli slávnym sobášom medzi krajinami Fidži a Tonga. Spomienky na tieto sobáše pretrvávajú dodnes, pri príležitostiach slávnych podujatí v krajinách. Samojský folklór rozpráva o dvoch dievčatách, ktoré priniesli na Samou umenie tetovania. Dnes sú tieto tetovania známe pod názvom pe'a.

Kontakt s Európou
-----------------

### 18. storočie

Kontakt s Európanmi začal na začiatku 18. storočia. V roku 1722 Holanďan Jakob Roggeveen bol prvým Európanom, ktorý uvidel ostrovy Samoa. Po tomto objave nasledoval francúzsky bádateľ Louis Antoine de Bougainville (1729 – 1811), ktorý aj pomenoval ostrovy za *Navigator Islands*, čo v preklade znamená *Navigačné ostrovy*. To znamená, že aj francúzsky bádateľ pokladal ostrovy za významné svojou polohou.

Referencie
----------

1. ↑  História Samoy (po anglicky)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Samojský portál |
**Súkromná škola umeleckého priemyslu filmová** je súkromná stredná umelecká škola, ktorá sa nachádza sa v Košiciach na Petzvalovej ulici 2. Do siete škôl a školských zariadení Slovenskej republiky bola zaradená rozhodnutím č. 8796/2003-09 zo dňa 21. januára 2004.

V priestoroch školy sídli aj Súkromná základná umelecká škola.

História
--------

Škola je zameraná na filmovú, televíznu, rozhlasovú tvorbu a techniku a nadväzuje na tradičnú filmovú školu, ktorá pôsobila v Čimeliciach ešte počas federácie. Po vzniku samostatného Slovenska, druh takejto školy prakticky neexistoval. Potreba výchovy a vzdelávania v tomto obore sa snažila zabezpečiť Súkromná stredná umelecká škola filmová projektom, ktorý po predložení Ministerstvu školstva SR nadobudol právoplatnosti.

Študijný štvorročný odbor *Obrazová a zvuková tvorba* so zameraniami na kameru, zvuk, strih, alebo virtuálnu grafiku, ale taktiež na umeleckú produkciu, sa stal hlavným študijným odborom školy. SSUŠ filmová je jediná škola na Slovensku, kde je umožnené študovať v tomto odbore.

Filmová škola ďalej úzko spolupracuje s masmediálnymi a filmovými školami v Česku, Maďarsku, Fínsku, Spojenom kráľovstve, Grécku, Španielsku. Do týchto štátov vedia ísť študenti na mesačné odborné stáže.

Referencie
----------

1. ↑  Súkromná škola umeleckého priemyslu filmová. *Vedenie a pedagógovia* [online]. Košice: filmovaskola.edupage.org, [cit. 2021-01-23]. Dostupné online.
2. 1 2  Súkromná škola umeleckého priemyslu filmová. *Zoznam žiakov* [online]. Košice: filmovaskola.edupage.org, [cit. 2021-01-23]. Dostupné online.
3. ↑  Súkromná škola umeleckého priemyslu filmová. *Triedy* [online]. Košice: filmovaskola.edupage.org, [cit. 2021-01-23]. Dostupné online.
4. 1 2 3 4  Súkromná škola umeleckého priemyslu filmová. *História* [online]. Košice: filmovaskola.sk, [cit. 2021-01-23]. Dostupné online.
5. ↑  Súkromná základná umelecká škola. *Navigácia* [online]. Košice: szusfilmova.edupage.org, [cit. 2021-01-23]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka školy


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portál |

Súradnice: 48°41′55″S 21°13′58″V﻿ / ﻿48,698725°S 21,232849°V﻿ / 48.698725; 21.232849
***Slovník české literární fantastiky a science fiction*** je kniha encyklopedického charakteru, ktorej autorom bol Ivan Adamovič. Knihu vydalo nakladateľstvo R3 v roku 1995.

O knihe
-------

Knihu napísal a svojimi fotografiami zaobstaral Ivan Adamovič, úvodným slovom ju doplnil Ondřej Neff, niektoré state pripísal Jaroslav Olša, jr. Grafickú úpravu navrhol Oldřich Pošmurný. Vydalo ju v roku 1995 nakladateľstvo R3 z Prahy 1 ako svoju 60. publikáciu v náklade 3000 výtlačkov. Kniha má 352 strán, je viazaná s tmavou obálkou. Odporúčaná cena vtedy bola 190 EUR.

Náplň knihy
-----------

Na začiatku knihy je krátky úvod od vydavateľa Richarda Knota. Potom je úvodné slovo na štyri stránky od autora knihy, kde objasňuje systém radenia hesiel, svoje zdroje. Ďalší úvod napísal Ondřej Neff s dejinami SF literatúry a rozčlenil ich do šiestich kapitol (strany 11 - 23).

Hlavnou časťou knihy sú heslá o 400 spisovateľoch. Heslá sú rôzne dlhé a podrobné, obsahujú životopis a bibliografiu, malé fotografie sú včlenené do hesiel. Radenie autorov je abecedné a na konci každého hesla sú uvedené zdroje.

Ku koncu knihy je súpis autorov s neistou národnosťou, výpočet kníh so sporným zaradením, údaje o anketách a cenách. Potom je tu na troch stranách článok Jaroslava Olšu jr. o českej SF v krajanských a exilových vydaniach. Na úplnom závere knihy je obsah a tiráž.

Referencie
----------

1. ↑  ADAMOVIČ, Ivan; NEFF, Ondřej. *Slovník české literární fantastiky a science fiction*. Praha : R3, 1995. ISBN 80-85364-57-3. Kapitola Tiráž, s. 351.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Slovník české literární fantastiky a science fiction na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* O knihe na webe Vesmír
* Národná knižnica
**Ferrari 575M Maranello** je dvojsedadlový dvojdverový grand tourer vyrábaný automobilkou Ferrari v rokoch 2002 až 2006. Jeho výroba začala v roku 2002 a je to v podstate aktualizovaný model 550 Maranello, ktorý predstavuje menšie štýlové zmeny od Pininfariny. V prvej polovici roku 2006 bol model 575M Maranello nahradený novým 599 GTB.

Prehľad
-------

K aktualizácii patrí obnovený interiér ale s podstatným mechanickým vylepšením, vrátane väčších brzdových kotúčov, väčšieho a silnejšieho motora, iného rozloženia hmotnosti, uhladeného spracovania aerodynamiky a dynamiky tekutín a adaptívne nastavenie odpruženia (4 nezávislé zavesenia pruženia sú riadené prevodovkou aby sa minimalizoval odstup v priebehu 200 milisekúnd radiaceho času. K dispozícii sú dve 6-rýchlostné prevodovky, konvenčná manuálna a po prvýkrát vo Ferrari V12 semi-automatická (elektrohydraulická manuálna 'F1' prevodovka Magneti Marelli. Číslo modelu sa vzťahuje na zdvihový objem motora v litroch, zatiaľčo 'M' je skratka pre *modificato*, teda *upravené*.

Pre rok 2005 spoločnosť vyvinula novú GTC balík riadenia a verziu Superamerica (obmedzená séria 599 kusov so skladacou pevnou strechou) spolu so zvýšením výkonu z 375 kW/515 koní na 400 kW/540 koní.

Superamerica
------------

**Ferrari 575M Superamerica** bol inovatívny kabriolet verzie 575M Maranello, ktorú predstavoval elektrochrómový sklenený strešný panel otáčací o 180°. Tiež má zvýšený výkon motoru V12 na hodnotu 397 kW/533 koní, a tak Ferrari prišlo na trh s najrýchlejším kabrioletom na svete s maximálnou rýchlosťou 320 km/h. GTC balik riadenia bol voliteľný.

Špecifikácie
------------

| Ferrari: | 575M Maranello | 575M Superamerica |
| --- | --- | --- |
| **Motor**:  | V12 40 ventilový (štvordobý) |
| **Zdvihový objem**:  | 5748 cm³ |
| **Vŕtanie × zdvih** | 89,0 × 77,0 |
| **Maximálny výkon**:  | 379 kW (515 koní) pri 7250 ot/min | 397 kW (540 koní) pri 7250 ot/min |
| **Krútiaci moment**:  | 589 Nm pri 5250 ot/min |
| **Maximálna rýchlosť**:  | 325 km/h | 320 km/h |
| **Zrýchlenie z 0–100 km/h**:  | 4,3 s | 4,2 s |
| **Zrýchlenie z 0–200 km/h**:  | 14,0 s | k. A. |
| **Spotreba**:  | 21,7 l/100 km |
| **Objem palivovej nádrže**:  | 105 l |
| **Pohotovostná hmotnosť**:   | 1730 kg | 1790 kg |

Referencie
----------

1. ↑   *575M Maranello* [online]. Ferrari.com, [cit. 2009-07-24]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ferrari 575M Maranello**
**Eduard Dávid Blasy**, **Eduard David Blásy**, (**Blazy**), (\* 3. máj 1820, Veľká – † 25. jún 1888, Veľká) bol starostom Veľkej, turistickým nadšencom, kurátorom evanjelickej cirkvi, horským vodcom, členom lekársko-prírodovedeckého spolku.

Rodina
------

* Otec: Dávid Blasy, farbiar (\* 20. január 1789, † 16. júl 1840)
* Matka: Eva Alžbeta Kochová (\* 8. november 1802, † 13. apríl 1856)

Životopis
---------

Po absolvovaní základnej školy vo Veľkej (miestna časť Popradu), študoval na lýceu v Kežmarku. V roku 1851 sa oženil s Kežmarčankou Lujzou Sziftovou, s ktorou mal dcéru Hermínu Lujzu. 
Základné vzdelanie dostal vo Veľkej, stredoškolské štúdiá zamerané na obchod v Kežmarku. Po ich dokončení bol v roku 1834 učňom u obchodníka Steinhausa v Levoči. Po náhlej smrti jeho otca v roku 1840 prevzal rodinné hospodárstvo. V roku 1848 bol účastníkom maďarskej revolúcie za čo bol v rokoch 1848/49 väznený v Krakove a v Prešove. Po návrate z väzenia sa zapojil do hospodárskeho života vo Veľkej. Založil tu koncom 60. rokov 19. storočia Doobrovoľný hasičský zbor pre mestá Poprad, Spišskú Sobotu, Matejovce, Stráže a Veľkú. V roku 1856 sa stal členom Bratislavského lekárskeho a prírodovedeckého spolku. Zakrátko sa stal starostom Veľkej a kurátorom miestnej evanjelickej cirkvi. Bol členom výboru Uhorského karpatského spolku a stál pri vzniku bývalého Tatranského múzea vo Veľkej. Počas leta v rokoch 1869 – 1874 spravoval Starý Smokovec. Bol všestranným propagátorom tatranskej prírody, horským vodcom a sprievodcom. V roku 1871 vo Velickej doline vybudoval turistickú chatu – Blasyho chatu. O tri roky ju zničila lavína. V lete 1877 pomáhal pri stavbe turistického chodníka vo Velickej doline k Dlhému plesu. V médiách propagoval tatranskú turistiku a horolezectvo. V roku 1840 Eduard Blasy so sprievodcom Jánom Rumanom Driečnym starším uskutočnil prvý známy letný prvovýstup na Rysy, kde mu bola odhalená pamätná tabuľa. S horskými vodcami Jánom Breurerom mladším a Jakubom Luxom urobil druhý známy výstup na Ľadový štít. Traduje sa, že bol prvý, kto v spoločnosti poľovníka na kamzíky Jakuba Gellhofa v zime 15. januára 1873 vystúpil na Slavkovský štít.

Referencie
----------

1. ↑  Krásy Slovenska 1/1990, str. 20-23
2. ↑  Baráthová Nora a kol.: Osobnosti Kežmarku, vyd. JADRO, 2009 , ISBN 978-80-89426-02-7
3. ↑  JANIGOVÁ, Ingrid. Eduard Dávid Blasy. *Tatry*, roč. LIX. čís. 4, s. 10-13.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Veľká; záznam číslo 17; pokrstený ako David Eduard Blasy
* Krátky životopis. Online
**Gustáv Kordoš** (\* 14. august 1836, Magurka – † 22. december 1908, Levoča) bol slovenský pedagóg a autor učebníc fyziky, matematiky a iných.

Životopis
---------

Narodil sa v Magurke na Liptove. Po absolvovaní gymnázia v Banskej Štiavnici študoval na univerzite v Berlíne, Göttingene, Halle a vo Viedni. Pôsobil ako profesor na reálke v Levoči. 

Jeho mimoriadna usilovnosť sa prejavila v podobe 14 rôznych druhov učebníc počtov, 4 učebníc prírodopisu a prírodovedy, 2 učebníc fyziky, 1 učebnice účtovníctva a 1 prekladu z maďarčiny (Liečivý kúpeľ Železnô), spolu 22 publikácií. Jeho 2 učebnice fyziky: *Prostonárodnia Fysika či Silozpyt pre školu a dom, menovite pre nár. učiteľov, seminaristov, rodičov a slov. mládež dľa induktívnej methody* (Levoča 1873, s. 112), *Stručná Fysika čili Silozpyt pre slov. národnie školy dľa induktívnej methody* (Levoča 1873, s. 56). O Kordošovi možno vyhlásiť, že je aj dnes moderný a aktuálny. Vo svojich učebniciach, najmä v *Stručnej Fysike*, veľmi často kladie otázku Prečo? Ako?, čo sa aj v súčasnosti veľmi zdôrazňuje, teda je aktuálny. Jeho modernosť spočíva v jedinečnosti, že sám napísal nielen učebnicu pre žiakov, ale aj učebnicu pre učiteľov. Učebnica pre žiakov je z hľadiska rozsahu i obsahu stručnejšia, má 56 strán, teda presne polovicu z učebnice pre učiteľov – 112 strán. Kordošove učebnice fyziky a matematiky sa v značnej miere používali na slovenských národných školách až do prvej svetovej vojny. Prostredníctvom nich významne prispel k vedomostnému povzneseniu slovenskej pospolitosti v poslednej štvrtine minulého storočia a v prvých rokoch 20. storočia. 

Zomrel 22. decembra 1908 v Levoči.

Externé odkazy
--------------

Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5710 2914
* NK ČR: ola2003175138
* SNK: 158587
* VIAF: 84982897
**Eduard Bobula** (\* 9. apríl 1873, Dovalovo – † 4. jún 1931, Spišská Nová Ves) bol slovenský železničiar, odborár a politik HSĽS na komunálnej a celoštátnej úrovni v medzivojnovom Československu.

Životopis
---------

Pochádzal z deviatich súrodencov. Pôvodným povolaním bol železničiar. Neskôr pôsobil ako železničný úradník. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia za HSĽS. V senáte zasadal v sociálnom výbore. Okrem toho bol v roku 1926 zvolený do mestského zastupiteľstva Spišskej Novej Vsi. Do senátu kandidoval aj v roku 1929, avšak už nebol zvolený. V Hlinkovej slovenskej ľudovej strane pôsobil na začiatku tridsiatych rokoch vo výkonnom výbore. Okrem toho pôsobil vo výbore spišskonovoveskej okresnej nemocenskej pokladnice, funkcionárom stavovskej organizácie Slovenský zväz železničiarov a v rôznych humanitárnych spolkoch.

Eduard Bobula bol ženatý. Spolu s manželkou mal osem detí. Zomrel po dlhej a bolestivej chorobe 4. júna 1931. Pochovaný bol v Spišskej Novej Vsi.

Referencie
----------

1. ↑   *Register - menný* [online]. Spoločná Česko - Slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2021-11-28]. Dostupné online.
2. ↑   Kandidačné listiny Hlinkovej slovenskej ľudovej strany a Združenia katolíckych roľníkov, domkárov a robotníkov... *Slovenská pravda* (Košice), 18.10.1929, roč. X, čís. 42, s. 2.
3. ↑   Pohreb senátora Eduarda Bobulu. *Slovenská pravda* (Košice), 14.6.1931, roč. XII, čís. 24, s. 5.
4. ↑   Todesfall. *Karpathen Post* (Kežmarok), 13.6.1931, roč. LII, čís. 24, s. 6.
**Gustáv Stadrucker** (\* 10. september 1906, Zvolen – † 13. jún 1980, Zvolen) bol slovenský architekt, výtvarník, divadelný ochotník, herec a režisér.

Životopis
---------

Jeho otec bol Gustáv Stadrucker a matka Etela rod. Rosenauerová. Vyštudoval architektúru na Vysokej škole architektúry a pozemného staviteľstva ČVUT v Prahe. Pracoval v rozličných projektových kanceláriách v Prahe, neskôr mestský inžinier a riaditeľ Stavoprojektu vo Zvolene, externý pedagóg na Vysokej škole lesníckej a drevárskej vo Zvolene a Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. Spoluautor projektu administratívnej budovy elektrární v Banskej Bystrici. Spoluzakladateľ ochotníckeho divadelného krúžku *Detvan* (1930) vo Zvolene. Ochotnícky a filmový herec.

Ocenenie
--------

* Roku 1947 vyznamenaný Radom SNP II. triedy; roku 1968 Radom práce

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 47337
**Protektorát** (lat. *protectio* - *ochrana*) je označenie pre formu štátneho zriadenia. Ide o formálne autonómny štátny útvar, ktorý je pod ochranou alebo priamou správou iného štátu, prípadne spoločenstva štátov. Protektoráty bývajú zriadené buď na základe medzinárodnej zmluvy, alebo tak, že dovtedajší suverénny štát strpí jeho jednostranné vyhlásenie zo strany ochrancu (silnejšieho štátu). Ide o medzistupeň medzi kolóniou a plne suverénnym štátom, pretože vzťah medzi protektorátom a ochraňujúcim štátom je stále medzinárodnoprávny.

V protektorátoch síce jestvuje autonómna štátna správa, tá je však podriadená protektorovi či nejakému inému správcovi, ktorého dosadzuje ochraňujúci štát. V stredoeurópskom povedomí figuruje najväčšmi Protektorát Čechy a Morava z obdobia druhej svetovej vojny. Vo svete je známy napr. prípad Sudánu, ktorý bol spoločným protektorátom Veľkej Británie a Egypta v rokoch 1899–1956.

Referencie
----------

1. ↑  Protektorát mezinárodní. In: HENDRYCH, Dušan, et al. *Právnický slovník*. 3. podstatně rozš. vyd. Praha : C. H. Beck, 2009. (Beckovy odborné slovníky.) ISBN 978-80-7400-059-1. (po česky)

Pozri aj
--------

* Suverenita (právo)
* Mandátne územie

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Protektorát na českej Wikipédii.*
**Ladislav Turóci** (Turóczi, Turotzi) (\* 28. máj 1682, Užhorod – † 8. február 1765, Trnava) bol náboženský spisovateľ, pedagóg a jezuita.

Životopis
---------

Od roku 1700 príslušník jezuitskej rehole, študoval na jezuitských univerzitách, doktor filozofie a doktor teológie. Učiteľ filozofie, poetiky, rétoriky a fyziky v Trnave a v Košiciach, filozofie a teológie na rozličných kolégiách, rektor seminára v Trnave, v Pécsi, v Egri, 14 rokov vychovávateľ novicov v Banskej Bystrici. Autor okolo 23 prác, okrem náboženských spisov venovaných mariánskemu kultu, životopisov sv. Alojza a sv. Stanislava pri príležitosti ich svätorečenia 
(1727) a náboženských polemík, zostavil i kompendium uh. kráľov, matematické príručky a i.

Dielo
-----

* Lilia in virgineas amoris... Trnava 1709
* Maria angelorum regina... Trnava 1711
* Virtutes Coronatae : sive Reginae Hungariae Sanctitate Conspicuae. Košice 1720
* Ungaria suis cum regibus compendio data... Trnava 1729. Dostupné online

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 115883061
* ISNI: 0000 0000 6147 389X
* NK ČR: ola2012719774
* SNK: 150612
* VIAF: 40118775
**Tretia svetová vojna** je hojne používané označenie pre prípadný hypotetický globálny vojnový konflikt, ktorý by v budúcnosti mohol nastať. Hoci vojny prebiehali v celých dejinách ľudstva, pričom tie významnejšie boli pomenované (napríklad tridsaťročná vojna, vojny o španielske dedičstvo, sedemročná vojna, zimná vojna, vojna vo Vietname alebo napoleonské vojny), až s príchodom globalizácie vzniklo označenie *svetová vojna* pre konflikt, ktorého sa zúčastní väčšina štátov sveta.

Vzhľadom na rozvoj vojenskej techniky možno usudzovať, že v prípadnej tretej svetovej vojne by mohli byť nasadené zbrane hromadného ničenia, akými sú napríklad jadrové zbrane alebo biologické zbrane. Tento scenár napr. reálne hrozil v období studenej vojny. K tretej svetovej vojne sa preto vzťahuje slávny citát Alberta Einsteina: *„Neviem, čím sa bude bojovať v tretej svetovej vojne, ale v štvrtej to budú polená a kamene."*

Niektorí historici termín tretia svetová vojna používajú pre studenú vojnu a pre možnú ďalšiu budúcu vojnu používajú termín štvrtá svetová vojna.[chýba zdroj]

Referencie
----------

1. ↑  JAN, Gazdík. *V ČSSR byly jaderné zbraně, armáda plánovala 130 úderů* [online]. 2007-09-13, [cit. 2014-08-09]. Dostupné online.
2. ↑  CALAPRICE, Alice. *The new quotable Einstein*. [s.l.] : Princeton University Press, 2005. ISBN 0-691-12075-7. S. 173.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Třetí světová válka na českej Wikipédii.*
**Johann Heinrich Lambert** (\* 26. august 1728, Mulhouse (Alsasko) – † 25. september 1777, Berlín) bol nemecký filozof, fyzik, astronóm a matematik, kartograf, zástanca deizmu.

Život
-----

Narodil sa v alsaskom mestečku Mülhausen v rodine krajčíra. Bol vedecký samouk. Študoval rôzne vedecké spisy, ktoré boli v tom čase písané hlavne v latinskom a francúzskom jazyku. Školu navštevoval nepravidelne, keďže musel pomáhať otcovi. Pôvodne sa mal stať kňazom, ale rodina bola chudobná, preto sa vyučil sa za krajčíra, tak ako jeho otec a dedo. 

Už ako pätnásťročný začal pracovať ako účtovník v železiarňach v Seppois, v roku 1745 sa zamestnal ako sekretár v redakcii novín a o tri roky neskôr sa stal súkromným učiteľom. Popri práci intenzívne pokračoval v ďalšom vzdelávaní. 

V roku 1761 dokázal, že Ludolfovo číslo je iracionálne.

Do roku 1763 žil prevažne v Augsburgu, potom sa presťahoval do Berlína, kde ho vymenovali za redaktora Pruského astronomického almanachu. V roku 1765 sa stal členom Kráľovskej akadémie vied v Berlíne. 

Udržiaval vedecké kontakty s francúzskym akademikom d'Alembertom, ale aj s nemeckými a holandskými akademikmi.

Počas svojho života zastával viacero významných vysokých funkcií.

Dielo
-----

Napísal dvadsaťjeden vedeckých prác, v ktorých hlavnou témou bola teória svetla.

V roku 1764 vydal dvojzväzkové dielo "Nové organon, alebo myšlienky o skúmaní a popise pravdy a jej odlíšení od omylu a zdania", v ktorom povýšil teóriu poznania a logiku na novú, vyššiu úroveň od čias Aristotela a F. Bacona. 

V roku 1766 publikoval dielo *Theorie der Parallellinien*, v ktorom sa zaoberal štúdiom rovnobežiek, roku 1779 mu v Berlíne vyšla práca *Pyrometria*, rozprava o teple. Venoval sa aj štúdiu svetla a štúdiu teórie pravdepodobnosti.

Patrí medzi zakladateľov teórie merania svetla. V roku 1772 zverejnil prvý trojrozmerný farebný systém.

Johann Heinrich Lambert zomrel 25. septembra 1777 vo veku štyridsaťdeväť rokov v Berlíne na TBC.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johann Heinrich Lambert**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portálFyzikálny portálAstronomický portál |

* RNDr. Vladimír Malíšek,PF UP Olomouc - Johann Heinrich Lambert
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12359659g
* GND: 118568876
* ISNI: 0000 0000 8076 1045
* LCCN: n50039919
* NK ČR: jo2006325029
* SNK: 158345
* VIAF: 2548411
* WorldCat: lccn-n50039919
**Johann Centurius von Hoffmannsegg** (= Johann Centurius Graf von Hoffmannsegg) - (\* 23. august 1766, Drážďany, Nemecko - † 13. december 1849, Drážďany, Nemecko) - bol menej známy, ale významný nemecký entomológ, botanik a ornitológ.

Biografia
---------

Narodil sa v Drážďanoch. Študoval v Lipsku a v Göttingene. Hodne cestoval po Európe, pričom robil počas svojich ciest rozsiahle zbierky rastlín a živočíchov, prevažne hmyzu a vtákov. Počas svojho života navštívil územie Uhorska, Rakúska a Talianska (v rokoch 1795/1796). Spoločne s Heinrichom Friedrichom Linkom v rokoch 1797 až 1801 navštívil územie Portugalska.

Zbierkový materiál zo svojich zoologických zbierok posielal svojmu priateľovi - entomológovi Johannovi Illigerovi (1775 – 1813) do Braunschweigu, s ktorým tento študijný materiál spoločne študovali a spracovali.

V období rokov 1804 až 1816 pracoval v Berlíne a v roku 1815 sa stal členom Akadémie prírodných vied. V roku 1809 založil Museum für Naturkunde v Berlíne a poveril svojho priateľa Johanna Karla Wilhelma Illigera na post konzervátora.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

Walters, M.: 2003. A Concise History of Ornithology. Yale University Press (New Haven, Connecticut): 255 p.

  

Autoritné údaje: * GND: 116942630
* ISNI: 0000 0000 6677 7999
* LCCN: nb2007027303
* VIAF: 57379487
* WorldCat: lccn-nb2007027303
**Tretia ríša** (nem. Drittes Reich) je dnes označenie celého obdobia nacistického Nemecka, ale v samotnom nacistickom Nemecku sa názov používal viac-menej len do konca 30. rokov. V stredoveku mal tento termín náboženský význam - vláda Ducha svätého (pozri dole).

Nacistické Nemecko
------------------

Nacistické Nemecko sa samo nazývalo Treťou ríšou v nadväznosti na bismarckovskú druhú ríšu (od roku 1871) a prvú Svätú ríšu rímsku (existovala do roku 1806). Chcelo sa tak stotožniť s údajne lepšou minulosťou.

V nacistickej propagande hral pojem „Tretia ríša" svoju úlohu len krátky čas. Už od roku 1938, po pripojení Rakúska, sa uprednostňoval pojem „Veľkonemecká ríša" (*Großdeutsches Reich*), a v júli 1939 ministerstvo propagandy odporučilo pojem „Tretia ríša" nepoužívať. Dôvodom boli posmešky odporcov režimu, ktorí Hitlerovu Tisícročnú ríšu parodovali ako Štvrtú ríšu a nacistickému vedeniu prekážalo aj náboženské pozadie Svätej ríše rímskej. 

Po skončení vojny sa však pojem Tretia ríša vžil ako bežné označenie Nemecka pre celé nacistické obdobie 1933 – 1945.

Skoršie používanie pojmu
------------------------

Tretia ríša je v skutočnosti náboženský pojem, ktorý súvisí s chiliastickými hnutiami a ktorí používal pôvodne Joachim z Fiore. Podľa neho možno dejiny rozdeliť do troch období či ríš podľa jednotlivých osôb Trojice. 

V 20. rokoch 20. storočia bol tento pojem politicky zneužitý pri vzostupe NSDAP k moci. Vo svojej knihe *Das dritte Reich* (1923) opísal Arthur Moeller van den Bruck autoritársku utópiu podľa myšlienok národného socializmu, ktorá mala povstať ako následník nemeckého cisárstva, ktoré zaniklo s koncom 1. svetovej vojny.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Třetí říše (propaganda) na českej Wikipédii.* *Ani pôvodný článok však nemá uvedené zdroje*.
a) neorientovaná hrana, b) priama orientovaná hrana, c) a d) rovnobežné hrany, e) a f) násobné hrany, g) orientovaná slučka, h) neorientovaná slučka, i) a j) násobné hrany so slučkou
**Hrana** v teórii grafov je spojnica dvoch (v niektorých špeciálnych prípadoch aj viacerých) vrcholov grafu *G = (V, E)*. Množinu hrán budeme v článkoch označovať {\displaystyle E\ } a jednotlivú hranu {\displaystyle e\ }, z anglického edge. V slovenskej literatúre sa zvyknú tiež označovať {\displaystyle H\ } a {\displaystyle h\ }. Hrany sa delia na **neorientované** a **orientované**. Neorientované hrany sú charakterizované neusporiadanou dvojicou vrcholov *{u, v}*, orientované hrany sú popisované usporiadanou dvojicou vrcholov *(u, v)*, kde *u* je začiatočný a *v* koncový vrchol. V oboch prípadoch patria *u* a *v* množine *V*. Ak sa v množine *E* nachádza hrana *{u, v}* alebo *(u, v)*, vrcholy *u* a *v* sa nazývajú **susednými** alebo priľahlými. Podobne dve hrany, ktoré majú spoločný vrchol sa nazývajú susedné. Ak je *u* jeden z vrcholov hrany *e*, potom je vrchol *u* **incidentný** s hranou *e*. V prípade, že platí *u = v*, takáto hrana sa nazýva **slučka**.

Neorientovaná hrana sa zvyčajne kreslí ako úsečka medzi vrcholmi, zatiaľ čo orientovaná ako šípka smerujúca od začiatočného vrcholu po koncový. Keďže hrany v grafoch spájajú vrcholy, reprezentujú tak napríklad cesty v cestnej sieti, kabeláž v telefónnej sieti či možnosť prechodu z jedného stavu do iného, ak vrcholy predstavujú tieto stavy.

Typy hrán
---------

* **orientovaná hrana** – usporiadaná dvojica vrcholov; má vyznačený smer prechodu, hranou možno prechádzať iba vo vyznačenom smere
* **neorientovaná hrana** – neusporiadaná dvojica; bez vyznačenia smeru prechodu, hranou možno prechádzať oboma smermi
* **násobné hrany** – viac hrán spojujúcich rovnaké vrcholy
* **slučka** – hrana vedúca z vrcholu do neho samého
* **ohodnotené hrany** - Hrana môže byť ohodnotená. Ohodnotenie hrany vyjadruje kvalitu alebo kvantitu vzťahu medzi dvoma vrcholmi (napríklad vzdialenosť, priepustnosť, ...).
**Hradská sústava** alebo **hradské zriadenie** bolo územnosprávne a ekonomické členenie (sústava) území obývaných západnými Slovanmi (severní Slovania, Česko, Poľsko, Veľká Morava, rané Uhorsko) vo včasnom a čiastočne aj vrcholnom stredoveku, spočívajúca v tom, že prostredníctvom panovníkových zástupcov v centrálnych hradiskách či hradoch (hradských obvodoch) zabezpečovala fungovanie vojenskej, politickej, sudnej a finančnej správy krajiny.

Do začiatku 9. storočia mala funkciu územného združovania jednotlivých slovanských zoskupení. O jej existencii na Slovensku v čase Veľkej Moravy svedčí spis Bavorský geograf. Jej centrami boli v tom čase hradiská (Bratislava, Nitra, Zemplín, Gemer, Hont) ako zložky štátnej moci a správy. Po vzniku Uhorska na hradskú sústavu nadviazala (asi okolo roku 1000) komitátna sústava, teda komitáty.

V Česku ako hradská sústava označujeme najmä správnu sústavu přemyslovského štátu od 11. do polovice 13. storočia spočívajúcu vo výkone vojenskej, politickej, súdnej a finančnej správy v hradskom obvode (kastelánii) prostredníctvom panovníkových zástupcov (comes, kastelán, villicus).

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* hradská sústava. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok II E – J. Bratislava : Veda, 1978. 536 s.
* HRADSKÁ ORGANIZACE. In: LUTOVSKÝ, Michal. *Encyklopedie slovanské archeologie v Čechách, na Moravě a ve Slezsku*. 1. vyd. Praha : Libri, 2001. 431 s. ISBN 80-7277-054-3. S. 90.
**Flavius Aetius** (\* cca 390, Durostorum, Bulharsko – † 21. september 454, Ravenna, Taliansko), niekedy označovaný ako *posledný Riman*, bol vojvodca cisára Valentiniana III. ktorý po roku 437 získal dominantné postavenie na západorímskom dvore. O jeho pôvode sa nezachovalo príliš veľa informácii. Vieme, že jeho matka bola Rimanka z Itálie a jeho otec Gaudentius bol vojenským veliteľom v Sirmiu, nevylučuje sa, že mal germánskych predkov. Naopak s istotou sa vie, že v mladosti strávil istý čas ako rukojemník pri Hunoch. Kontakty, ktoré tam nadviazal, mu veľmi pomohli v spoločenskom vzostupe.

Cisárovi Valentinianovi, vlastne skôr jeho matke a poručníčke Galle Placidii, Aetius po prvý raz výrazne prospel roku 425, keď získal na pomoc proti uzurpátorovi Iohannovi hunske oddiely. Aj keď do bojov nakoniec priamo nezasiahol (Valentinianove vojska zvíťazili krátko pred jeho príchodom), už len hrozba útoku nalomila Iohannovo postavenie v Itálii. Galla Placidia Aetia za odmenu vymenovala na *magistrem militum* v galských provinciách.

V novej funkcii vystúpil Aetius aktívne proti Vizigótom blízko Arles a podarilo sa mu ich poraziť. Rovnako dobre si počínal aj počas vojny s Burgundami, usadenými okolo dnešného Wormsu, ktorých porazil v roku 437. Zhruba od tej doby sa jeho postavenie v západorímskej ríši fakticky rovnalo spoluvláde.

Najslávnejšia bitka však na Aetia iba čakala. Stretol sa v nej s húnskym kráľom Attilom roku 451 na Katalaunských poliach, kde spoločne s Vizigótmi dosiahol prinajmenšom uspokojivý výsledok – Huni odtiahli z Gálie. Vnútropoliticky stál Aetius na strane senátnej aristokracie a v opozícii proti cisárovi. Valentinianus sa ho nepochybne obával, a hneď ako mu to pomery dovolili (Attilova smrť roku 453), obvinil všemocného veliteľa z vlastizrady a vlastnou rukou ho zavraždil. Tento krok pripravil ríšu snáď o jediného muža schopného zaistiť poriadok v provinciách, ktorý vedel okrem iného obratne využívať spory najrôznejších etník na rímskej pôde aj mimo nej. Keď cisára 16. marca 455 zabili Aetiovi priaznivci, prevládli v západorímskej ríši dezintegračné tendencie, ktoré o dvadsať rokov neskôr vyvrcholili jej pádom.

Externé odkazy
--------------

* Aetius

Autoritné údaje: * GND: 118643932
* ISNI: 0000 0000 8565 5516
* LCCN: n85070668
* VIAF: 89676542
* WorldCat: lccn-n85070668