recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Štátny znak Austrálie (od 1912)
Štátny znak Austrálie v rokoch 1908–1912
**Štátny znak Austrálie** (formálne známy ako **Commonwealth Coat of Arms**) je jeden zo symbolov Austrálie. Pôvodný znak bol Austrálii udelený kráľom Eduardom VII. 7. mája 1908, kým ten súčasný kráľom Jurajom V. 19. septembra 1912, hoci verzia z roku 1908 bola ešte nejakú dobu používaná, napr. na austrálskej šesťpencovej minci až do roku 1966.

Symbolika štátneho znaku
------------------------

V centre znaku je umiestnený štít, v ktorého poli sú umiestnené znaky šiestich austrálskych štátov, štít je ohraničený hermelínovou hranicou reprezentujúcou zväzok štátov:


| Štát | Znak | Opis |
| --- | --- | --- |
| Nový Južný Wales |  | Kríž svätého Juraja s levoma hviezdami |
| Viktória |  | Imperiálna koruna Južný kríž |
| Queensland |  | Modrý maltézsky kríž a koruna |
| Južná Austrália |  | Piping shrike |
| Západná Austrália |  | Labuť čierna |
| Tasmánia |  | Červený lev |

V hornej polovici sú sprava doľava znaky štátov: Nový Južný Wales, Viktória a Queensland. V dolnej polovici sprava doľava: Južná Austrália, Západná Austrália a Tasmánia. Nad štítom je umiestnená zlatá sedemcípa Hviezda zväzu (*Commonwealth Star*, resp. Hviezda federácie - *Star of Federation*) nad modro-zlatým klenotom. Šesť cípov hviezdy reprezentuje šesť pôvodných austrálskych štátov, kým ten siedmy všetky austrálske teritóriá, prípadne budúce štáty.

Štítonosmi sú kengura červená napravo a vták emu hnedý naľavo, ako zvieracie symboly Austrálie. Svojmu postaveniu vďačia skutočnosti, že sa vyskytujú iba na austrálskom kontinente a pravdepodobne boli vybrané ako najznámejšie austrálske zvieratá dostatočne veľké na to, aby mohli byť zobrazené ako nosiči štítu. Často sa uvádza, že vybratiu vďačia aj za fakt, že nedokážu cúvať, čo má značiť napredovanie krajiny. V skutočnosti to dokážu, hoci tak činia len veľmi zriedka. 

V pozadí je veniec rastliny *Acacia pycnantha* (v Austrálii známa ako Golden Wattle), národnej rastliny Austrálie. V spodnej časti znaku je zvitok s nápisom *Australia*.

Erby austrálskych štátov a teritórií
------------------------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| Nový Južný Wales | Viktória | Queensland | Južná Austrália |
|  |  |  |  |
| Západná Austrália | Tasmánia | Severné teritórium | Teritórium austrálskeho hlavného mesta |

Pozri aj
--------

* Národné farby Austrálie
* Vlajka Austrálie
* Aborigénska vlajka

Referencie
----------

1. ↑  Government of Australia: Department of the Environment and Water Resources

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka s informáciami

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Coat of arms of Australia na anglickej Wikipédii.*
Súčasný štátny znak Cypru
Súčasný štátny znak Severného Cypru
**Štátny znak Cypru** bol prijatý 16. augusta 1960.

Opis
----

Pozadie štátneho znaku je biele. Uprostred sa nachádza štít medenej farby, totižto meď súvisí s cyperskými dejinami. V znaku sa nachádza biela holubica, ktorá spolu s prekríženými zelenými vetvičkami znázorňujú mier. V štíte sa nachádza nápis roku 1960, teda rok nezávislosti Cypru.

Dejiny znaku
------------

Štátny znak bol prijatý 16. augusta 1960. V roku 2006 bol štátny znak poupravený.

Severný Cyprus
--------------

Štátny znak Severného Cypru sa pomerne podobá na cyperský, akurát že sa v ňom nachádza polmesiac s hviezdou, ktoré znázorňujú tureckú kontrolu nad územím. Prvý štátny znak bol prijatý v roku 1983, no roku 2007 bol mierne poupravený.

Galéria
-------

* Štátny znak Cypru medzi rokmi 1960 až 2006Štátny znak Cypru medzi rokmi 1960 až 2006
* Štátny znak Severného Cypru medzi rokmi 1983 až 2007Štátny znak Severného Cypru medzi rokmi 1983 až 2007

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2020-09-25]. Dostupné online. Archivované 2022-10-02 z originálu.
2. ↑
3. ↑
**Štěpán Hájek** (\* 20. august 1960, Nové Město na Moravě) je český evanjelický farár a pesničkár undergroundu 80. rokov 20. storočia. Jeho otec Miloslav Hájek bol synodným seniorom Českobratrskej cirkvi evanjelickej.

Štěpán Hájek vyštudoval Evanjelickú teologickú fakultu a 18. januára 1987 bol ordinovaný ako kazateľ Českobratrskej cirkvi evanjelickej. V rokoch 1986 až 1987 pôsobil ako seniorátný vikár Horáckého seniorátu vo Třebíči, 1. júna 1987 nastúpil do kazateľskej služby v Horních Dubenkách, kde pôsobil až do roku 1997 neskôr ako vikár, do roku 1999 ako farár. Potom sa presťahoval (k 1. septembru 1999) do Brna-Husovic, kde pôsobí dodnes.

V roku 1980 založil spolu so spolužiakom a budúcim kolegom Zdeňkem Šormem undergroundovú hudobnú skupinu Lídl & Velík, v ktorej hral na gitaru a pre ktorú zložil niekoľko piesní. Kapela ukončila činnosť v roku 1985, o rok neskôr ešte nahrali svoju jedinú demokazetu a odvtedy vystupujú len veľmi ojedinele (naposledy na festivale Bigbítový Křídla v Křídlech v roku 2008 a pri bohoslužbách Desert v marci 2009).

V roku 1990 začal s niekoľkými priateľmi vydávať mesačník *Protestant* a do roku 1999 bol jeho šéfredaktorom.

V roku 1995 spolu s Petrom Oslzlým a Josefom Kovalčukom založil v Horních Dubenkách divadelný festival Parrésia, ktorý prebieha počas letných prázdnin dodnes (v súčasnosti ho usporadúva miestny evanjelický zbor). Od roku 2000 organizuje aj malý festival Husovický dvorek, ktorý tvoria bohoslužobné zhromaždenia, divadelné predstavenia a výstavy. Od roku 2006 pravidelne káže v krčme, kde pri tzv. *Bohoslužbách Desert* účinkujú aj hudobníci a ďalší hostia (divadelníci, spisovatelia).

Štěpán Hájek má svoj blog na Bigbloger.cz Lidových novin, najskôr pod prezývkou *Farář Sauvignon*, teraz už pod svojím skutočným menom.

Dielo
-----

* *Jak Vosolbrčko cestoval*, 1992 – knižka pre deti napísaná už v roku 1981
* *Příběhy nových počátků*, 1994, 2004 – zbierka kázaní na prvých 11 kapitol Biblie ISBN 80-900696-7-3
* *Víno tvé výborné*, 1998, 2000 – rozhovory so Svatoplukom Karáskom, autorstvo spolu s Michalom Plzákom
* *Dějiny evangelické církve v Horních Dubenkách* – spoluautor, 2000 ISBN 80-86211-14-2
* *O něco svobodnější*, 2002 – rozhovory s Milošom Rejchrtom, autorstvo spolu s Michalom Plzákom
* *Vyjdi, i vyšel*, 2005 – zbierka kázaní na Abrahamove príbehy
* *Jonáš*, 2011 – zbierka kázní

Referencie
----------

1. ↑  Církev v proměnách času 1969-1999. Kalich Praha 2002, s. 349
2. ↑
3. ↑  Jana Soukupová: Farář káže v hospodě a s muzikou, rozhovor se Štěpánem Hájkem, *Mladá fronta DNES* 16. ledna 2009, brněnské vydání, strana 4 dostupné online
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štěpán Hájek**

Preklad
-------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Štěpán Hájek na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Externé odkazy
--------------

* Webové stránky Štěpána Hájka
* Zbor Českobratrské církvi evanjelickej v Brne - Husovicích

Autoritné údaje: * abART: 84664
* ISNI: 0000 0000 5538 9819
* LCCN: no00096467
* NK ČR: jn99240000341
* VIAF: 52565194
* WorldCat: lccn-no00096467
Listy
Kvet
Rez plodom
**Aktinídia lahodná** (*Actinidia deliciosa*) je popínavá rastlina pôvodom z Číny. Jej ovocie sa nazýva kivi alebo kiwi. Do začiatku 80. rokov sa klasifikovala pod druh aktinídia čínska (*Actinidia chinensis*), dnes sa obyčajne považuje za samostatný druh.

Kivi obsahuje veľké množstvo vitamínu C. Veľkosťou je podobné slepačiemu vajcu, šupka je hnedá a chlpatá, dužina obvykle zelená. Z jednej rastliny sa dá získať až 200 kilogramov plodov. Prirodzene sa vyskytuje v nadmorskej výške od 600 do 2000 metrov nad morom.

Opis a ekológia
---------------

Aktinídia lahodná je mohutný drevnatý popínavý ker dosahujúci výšku až 9 metrov.

*Cnephasia jactatana* je jediným z komerčne významných škodcov tejto rastliny.

### Listy

Listy sú striedavé, s dlhými stopkami, opadavé, oválne až kruhové, srdcovité pri koreni, 7,5 až 12,5 cm dlhé.

Mladé listy majú na povrchu červené chĺpky, staršie listy sú tmavozelené a holé na vrchnej časti a jemné biele s výraznými svetlými žilami na spodnej časti.

### Kvety

Kvety sú voňavé, dvojdomé alebo bisexuálne, rastúce samostatne alebo v trojiciach v úžľabiach listu, má 5 až 6 lupienkov, ktoré sú najprv biele, neskôr žltohnedé, 2,5 až 5 cm široké. Obe pohlavia majú stredové trsy mnohých tyčiniek, aj keď tie zo samičích kvetov neobsahujú životaschopný peľ. Kvety takisto majú nedostatok nektáru.

### Ovocie

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Kivi (ovocie)*
Podlhovasté plody môžu dosahovať dĺžku až 6,25 cm. Červenohnedá až hnedá šupka je husto pokrytá krátkymi ale pevnými chĺpkami.

Dužina je tuhá kým nie je úplne dozretá; je lesklá, šťavnatá a lahodná. Farba dužiny je svetlozelená až zelená, niekedy žltá, hnedá alebo takmer biela, s výnimkou bieleho šťavnatého stredu, z ktorého vystupuje mnoho jemných svetlých čiar.

Chuť je kyslastá až úplne kyslá; je podobnej chuti ako egreš alebo jahoda.

Dejiny
------

V roku 1857 boli vzorky rastliny zobrané agentom pre Royal Horticultural Society v Londýne.

V rokoch 2010 a 2011 utrpeli rastliny po celom svete, v Taliansku, Francúzsku a na Novom Zélande devastačné útoky baktériálnou chorobou zvanou PSA, alebo "Pseudomonas syringae actinidiae", ktorá je variantom Pseudomonas syringae, pričom niekoľko útokov na Novom Zélande je pripisovaných vírovej deformácii PSA-V. Choroba bola prvýkrát objavená v Japonsku v 80-tych rokoch a následne v severnom Taliansku (1992) a v Južnej Kórei.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Purdue University:Kiwifruit(*Actinidia deliciosa*)
2. ↑   *Kiwifruit vine disease by MAF Biosecurity New Zealand* [online].. Dostupné online.
3. ↑  WATSON, Peter. More virulent PSA strain a new worry for kiwifruit growers. *The Dominion Post*, 25. január 2011. Dostupné online [cit. 2011-09-04].
4. ↑  FOX, Andrea. Renewed fears as PSA devastates European orchards. *The Dominion Post*, 25. máj 2011. Dostupné online [cit. 2011-09-04].
5. ↑  HEMBRY, Owen. Relief for kiwifruit industry. *The New Zealand Herald*, 25. august 2011. Dostupné online [cit. 2011-09-04].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aktinídia lahodná**
Súradnice: 46°25′00″J 51°45′00″V﻿ / ﻿46,41667°J 51,75000°V﻿ / -46.41667; 51.75000

**Île de la Possession** (doslova "ostrov vlastníctva") je najväčší ostrov Crozetových ostrovov - 150 km2. Nachádza sa západne od Île de l’Est, spolu tvoria východnú skupinu súostrovia. Celý ostrov je vlastne neaktívny stratovulkán s centrom na západnej strane ostrova, ktorého základňu obkolesujú početné troskové kužele a povrch je značne erodovaný.

Sopečná činnosť začala v miocéne a mala niekoľko fáz. Posledná fáza nasledovala až po skončení posledného zaľadnenia (teda až v holocéne) a vytvorila niekoľko mlado vyzerajúcich troskových kužeľov, roztrúsených po celom povrchu ostrova. Podľa niektorých vedcov sú troskové kužele na západnom úbočí hlavnej vulkanickej stavby staré len niekoľko storočí.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu - ostrov Île de la Possession na Global Volcanism Program (po anglicky)

Iné projekt
-----------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Île de la Possession**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
Aedes aegypti, prenášač vírusu
**Vírus Zika** alebo (nesprávne) **Zikov vírus** patrí do čeľade Flaviviridae a je prenášaný komármi rodu Aedes. Inkubácia vírusu v tele nakazeného trvá maximálne 14 dní, klinické príznaky infekcie bývajú mierne. U 80 % nakazených osôb sa neprejavia žiadne symptómy. Zvyšných 20 % nakazených môže prekonať horúčku Zika, ktorá má podobný priebeh ako chrípka. Okrem vysokých teplôt sa prejavuje vyrážkami šíriacimi sa z tváre na ostatné časti tela, bolesťami hlavy a kĺbov. Riziko môže predstavovať najmä pre tehotné ženy, nakoľko bola zaznamenaná možná súvislosť so zvýšeným výskytom ťažkej vývojovej poruchy, mikrocefálie, u novorodencov.

Rozšírenie
----------

Vírus bol prvýkrát identifikovaný v roku 1947 u opíc v Ugande, v roku 1952 aj u človeka. V súčasnosti bol zachytený vo viac ako dvadsiatich krajinách, medzi ktoré patria najmä juho a stredoamerické štáty: napr. Brazília, Kolumbia, Ekvádor, Paraguaj, Panama, Mexiko.

V Brazílii bol najväčší výskyt zaznamenaný na severovýchode krajiny. Prípady nákazy sa však objavili i na juhovýchodnom pobreží, kde se nachádza bývalé hlavné mesto krajiny – Rio de Janeiro, v ktorom sa v auguste 2016 konali letné olympijské hry.

Mikrocefália
------------

Vírusu Zika je prisudzovaný zvýšený výskyt mikrocefálie, ktorá sa prejavuje zakrpatením, či predčasným ukončením rastu mozgu. V roku 2014 sa v Brazílii s touto vadou narodilo 150 detí, o rok neskôr ich bolo už 2 700. V niektorých častiach Brazílie bol v tejto súvislosti vyhlásený výnimočný stav. Párom plánujúcim narodenie potomka, lekári odporučili odklad rodičovstva.

Prevencia
---------

Proti ochoreniu neexistuje liek, brazílska vláda sa však usiluje o urýchlenie vývoja vakcíny. Jedinou prevenciou preto zostávajú tradičné formy ochrany pred uštipnutím komára. Armáda a zdravotníci likvidujú stojaté vody, v ktorých sa komáre množia.

Referencie
----------

1. ↑  Zikov vírus. In: KADLEC, Oskár, ed. *Encyklopédia medicíny : diel 16 U – Ž*. Bratislava: Asklepios, 2004. ISBN 80-7167-024-5.
2. 1 2 3   *Zika virus – fact sheet* [online]. WHO, [cit. 2016-02-12]. Dostupné online.
3. ↑   *Informácie k vírusu Zika* [online]. Úrad verejného zdravotníctva SR, [cit. 2016-02-12]. Dostupné online. Archivované 2016-02-15 z originálu.
4. 1 2   Virus zika se dál šíří po Jižní Americe.
5. ↑  ČTK. *Brazilské zdravotnictví krachuje, vrásky mu dělá i komáří virus zika* [online]. zpravy.aktualne.cz, 2015-12-25, [cit. 2016-02-12]. Dostupné online.
6. ↑   Odložte těhotenství, radí lékaři Brazilkám.
7. ↑   V Brazílii se narodily tisíce dětí se zakrnělou hlavou, může za to virus. *iDNES.cz* [online]. 2016-1-21.

Externé odkazy
--------------

* Zika vírus – prehľad na webe Svetovej zdravotníckej organizácie *(po anglicky)*
* Informácie k vírusu Zika Archivované 2016-02-15 na Wayback Machine – otázky a odpovede na webe Úradu verejného zdravotníctva SR
Tibeťan so žarnovom (1938)
Súčasná podoba malého žarnova (30cm), ako ho možno zaobstarať na trhu v Číne
**Žarnov** je praveký ručný kamenný mlynček na obilie.

Žarnov pozostával zo sady dvoch mlecích kameňov tvaru valcovitých diskov. Spodný kameň - ležiak bol pevný. Horný kameň - behúň bol na spodný kameň zabrúsený a na ležiaku sa otáčal pozdĺž osového čapu. Mlynček sa roztáčal ručne, pomocou dreveného kolíka zasadeného do otvoru na obvode behúňa. Najstaršie žarnovy nemajú otvor pre kolík a predpokladá sa preto, že boli roztáčané pomocou remeňa alebo povrazu upevneného na obvode behúňa. Obilie sa do mlynčeka sypalo stredovým otvorom v behúni, okolo čapu, ktorý nevyplňoval celý priestor otvoru v behúni.

Vynález žarnova
---------------

Od neolitickej revolúcie tvorilo zrno divokých tráv a neskôr aj obilie podstatnú súčasť potravy. Zrno aj obilie sa konzumovali spravidla rozdrvené či rozomleté. Najstarším nástrojom na spracovanie zrna bolo jednoduché kamenné drvidlo, zložené z dvoch kameňov. Na väčší kameň sa nasypalo zrno a menším kameňom sa pohybom od seba a k sebe roztieralo. Práca s drvidlom bola namáhavá a zdĺhavá, zvlášť, pokiaľ bolo potreba vyrobiť múku, nie len hrubo nadrvený „šrot". Zhotovenie kilogramu múky trvalo 1-3 hodiny. Od piateho storočia pred Kr. sa začali šíriť tzv. mlynčeky gréckeho typu. Boli to vlastne zväčšené a zdokonalené drvidlá. Ťažký horný trecí kameň bol opatrený dlhou rukoväťou a kývavý pohyb okolo osi mimo trecí kameň zaisťovalo viac ľudí, spravidla otrokov. Otvorom v hornom kameni prepadávalo obilie postupne medzi oba kamene a drvilo sa na múku. V Čechách sú doložené „barbarizované mlynčeky gréckeho typu", používajúce podobné princípy, ale vyhotovené v menšom prevedení pre jedného človeka.

Komu pripísať vynález rotačného mlynčeka nie je zatiaľ celkom jasné. Objavili sa v 3. – 2. storočí pred Kr. v Taliansku a v Španielsku. K sprostredkovaniu idei rotačného mlyna medzi Stredomorím a strednou Európou došlo skôr cestou ibersko-juhogalsko-severogalskou, než priamym kontaktom cez Alpy. Každopádne sa žarnovy v keltskom prostredí ujali a v poslednom storočí pred koncom letopočtu značne rozšírili.

Žarnovy v stredoveku a novoveku
-------------------------------

Ručné kamenné mlyny boli na Morave používané až do začiatku 20. storočia.

Na fotografii z Číny je zachytený novodobý žarnov predávaný v roku 2010 na trhu v Chaj-kchou. Podivuhodná je ako funkčná podobnosť s Keltským žarnovom (vysoký a ťažký behúň, zahĺbenie behúňa pre ľahšie nasypanie obilia, otvor v boku behúňa pre kolík, ...), tak ak kľuka, ktorá slúži na roztáčanie žarnova. Z hľadiska ergonómie ovládania je pravdepodobné, že takto mohol byť riešený pohon aj pri mlynčekoch doby laténskej.

Referencie
----------

1. ↑  Beranová M.: *Jídlo a pití v pravěku a ve středověku*, Academia, Praha 2007, ISBN 80-200-1340-7
2. ↑  Procházka, A.: *Gallská kultura na Vyškovsku*, Slavkov, 1937

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žernov (mlýnek) na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Mlynský kameň

Externé odkazy
--------------

* Horák Václav, Mletie obilia, na stránkach www.keltove.cz, 2008[nefunkčný odkaz] (po česky)
Schematická mapa
Schéma zrodu oceánu
**Východoafrický rift** alebo **východoafrická priekopová prepadlina** (angl. *East African Rift*, svahilsky *Bonde la Ufa la Afrika ya Mashariki*) je aktívna kontinentálna riftová zóna vo východnej Afrike na rozhraní vzďaľujúcich sa tektonických dosiek. Africká platňa sa tu rozpadá na dosku Núbijskú a Somálsku. Predpokladá sa, že oblasť je zárodkom budúceho nového oceánu.

Riftová zóna sa tiahne od tzv. Afarskej križovatky čiže Afarského trojuholníka cez územie Etiópie juhozápadným smerom. Na území Kene pokračuje východná vetva, tzv. Gregoryho rift cez Tanzániu až na pobrežie Mozambiku. Ďalej vo vnútrozemí, na pomedzí Ugandy a Konga sa tiahne zreteľná západná vetva, tzv. Albertínsky rift. Pásmo prepadlín je lemované horskými pásmami, často so stopami sopečnej činnosti alebo priamo s aktívnymi sopkami. Aj najvyššia hora tejto oblasti a celej Afriky, Kilimandžáro, je vyhasnutá sopka. K významným pásmam pozdĺž Albertínskeho riftu patria pohoria Rwenzori a Mitumba.

Voľný priestor medzi masívmi Západného a Východného zlomového pohoria bol v minulosti čiastočne vyplnený vodou a vznikla tak sústava východoafrických jazier (napr. jazero Tanganika). Niektoré jazerá sú natoľko ovplyvnené tektonickou činnosťou celej sústavy, že ich slanosť sa postupne zvyšuje. Tento proces bol pozorovaný pri jazere Magadi v Keni.

Priestor východoafrickej priekopy je významný aj pre antropológov, lebo v jeho časti sa vďaka vhodným prírodným podmienkam dochovali kostrové pozostatky hominidov rodu Australopithecus, konkrétne *Australopithecus afarensis*.

Prvý podrobný prieskum riftu vykonal v roku 1893 škótsky geológ John Walter Gregory.

Externé odkazy
--------------

* Africké příkopové propadliny Archivované 2007-09-27 na Wayback Machine - článok s mapou (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Východoafrický rift na českej Wikipédii.*
**Výpočtová inteligencia** (*Computational intelligence* - CI) je disciplína, ktorá sa vyvíja veľkou rýchlosťou, preto nemá presnú definíciu. V súčasnosti sa dá opísať ako disciplína, ktorá skúma pomocou umelej inteligencie riešenie takých úloh, ktoré v podstate vedia efektívne riešiť iba ľudia alebo zvieratá, úloh, ktoré predpokladajú určitú formu inteligencie. Práve preto je pre mnoho odborníkov, ktorí sa ňou zaoberajú, veľmi hodnotnou inšpiráciou živočíšny svet a biologické systémy. 

V súčasnej dobe nemá všeobecné základy a zahrňuje také metódy, ktoré sú potrebné k riešeniu ťažko algoritmizovateľných problémov, alebo problémov, na ktoré neexistuje vhodný algoritmus, existujúci algoritmus nie je efektívny alebo riešenie je výpočtovo veľmi obťažné. Z tohto pohľadu je výpočtová inteligencia súčasťou umelej inteligencie a sústreďuje sa na metódy, ktoré skúmajú kognitívne funkcie, percepciu a kontrolu.

Zahrnuje tieto hlavné technológie: 

* *neurónové siete* (prístup vhodný na modelovanie, predikciu, rozpoznávanie, klasifikáciu objektov a javov, napodobňuje vnútornú štruktúru mozgu)
* *Fuzzy logika* (znalostný systém napodobňujúci ľudské uvažovanie a rozhodovanie pravidlového typu, ktoré sú formulovateľné ľudskou rečou)
* *Genetický algoritmus*, *evolučné algoritmy* a genetické výpočtové metódy a algoritmy (optimalizačný prístup napodobňujúci evolúciu v živej prírode, vhodný na riešenie mnohých typov úloh)
* *iné matematické a štatistické metódy*.

História
--------

Inteligencia je súbor rozumových schopností, schopnosť riešiť problémy za okolností sprevádzaných neurčitosťou. S pojmom inteligencie sa stretávame takmer každodenne, najčastejšie v kontexte ľudskej inteligencie, často aj v súvislosti s inými živými tvormi; v odbornej či sci-fi literatúre čím ďalej tým častejšie v kontexte vznikajúcich umelých systémov, ktoré sa považujú za inteligentné. Fuzzy logika bola predstavená v roku 1965 ako dobre použiteľný nástroj v oblastiach kybernetiky, teórie riadenia a umelej inteligencie. Zaoberá sa veľmi efektívne neurčitosťou, ktorá je bežná v ľudskom uvažovaní. Má prísne a formálne matematické základy. Neurónové siete napodobňujú ľudský mozog a predstavujú výpočtový mechanizmus založený na zjednodušenom matematickom modele perceptrónov (neurónov) a signáloch, ktoré spracovávajú. Evolučné algoritmy boli predstavené v 70-tych rokoch, upútali však väčšiu pozornosť v 90-tych rokoch, napodobňujú vývoj populácie pomocou reprodukcie generácií. Sú špeciálnym prípadom prehľadávacích algoritmov.

Zdroje
------

* 
* Archivované 2013-12-17 na Wayback Machine
* 
*
Žudro pri vchode do reštaurácie v obci Svatobořice-Mistřín
**Výpustok** (iné názvy: **piliér**, **rampúch**, **sklepenie**, **výstupek**, **žebračka**, **žudro** (v širšom zmysle), **klebetnica**, české synonymá pozri nižšie) je v ľudovom staviteľstve dverový otvor spevnený plasticky vystúpeným portálom, ktorý vytvárajú bočné (oblé alebo hranolovité) piliere a ich oblúkové preklenutie. Oblúkovité preklenutie býva zhora pokryté strešnými škridlami alebo inou ochranou proti poveternostným podmienkam. 

Výpustok sa vyskytuje najmä na západnom a strednom Slovensku a na priľahlom moravskom (Slovácko) a rakúskom území, a to najčastejšie na hlavných vchodoch, ale aj na vchodoch do pivnice či sýpky. 

V niektorých oblastiach býva výpustok zdobený farebnými maľovanými ornamentami s rastlinnými a ľudovými motívmi. Účelom výpustku bolo chrániť vchody pred požiarom a poveternostnými vplyvmi. Vo viacerých lokalitách západného Slovenska bol výpustok asi 1 m hlboký a bola v ňom upravená sedačka.

Názvy v Česku
-------------

* *žudro*
* juhovýchodná Morava - *rampúch, síňka, výstupek*
* Moravskoslovenské nárečia - *dolník, gáněk, kapla, klebetnica, žebračka*
* Slovácko - žúdro, *nálepek*
* jižní Čechy - *šíje, šija*

Zdroje
------

1. ↑  Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska označuje ako výpustok (a slovenské synonymá) len slovenský útvar a ako žudro len slovácky útvar, pričom obidva označuje ako „úzko geneticky" súvisiace.

* žudro. In:  *Malá československá encyklopedie*. Vyd. 1. Zväzok 6 Š – Ž. Praha : Academia, 1987. 928 s. S. 907.
* *Encyklopedie architektury a stavitelství (z diela Lidová architektura)* [online]. [Cit. 2012-02-04]. Dostupné online. Archivované 2011-01-15 z originálu. (po česky)
* výpustok. In:  *Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska*. Vyd. 1. Zväzok 2. Bratislava : Veda, 1995. 448 s. ISBN 80-224-0235-4. S. 323.
**Ústav geografie** je jedno z najmladších akademických pracovísk Prírodovedeckej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.

História
--------

Pokusov vytvoriť geografické pracovisko v Košiciach bolo niekoľko. Jeho predchodcami bol Ústav geografie na pobočke Pedagogickej fakulty Slovenskej univerzity v Košiciach (založený 1949). Viedol ho Matej Papík. Ten sa však zakrátko (v roku 1952) presťahoval do Prešova. Podobný osud postihol aj neskôr vytvorené samostatné geografické pracovisko pod vedením prof. Jána Šišáka, Katedru geografie na Pedagogickom inštitúte v Košiciach. V 80. rokoch zaniklo v Košiciach aj detašované pracovisko Geografického ústavu SAV.

Po rozdelení UPJŠ a vytvorení Prešovskej univerzity v Prešove (1997) vznikli predpoklady na vytvorenie geografického pracoviska na Prírodovedeckej fakulte, kde na rozdiel od ostatných slovenských prírodovedeckých fakúlt, výučba geografie absentovala. Koncom r. 1997 začala príprava otvorenia študijného odboru v rámci učiteľstva všeobecnovzdelávacích predmetov a pracovisko sa stalo formálne prvou pobočkou Katedry teoretickej fyziky a geofyziky. Toto pracovisko pripravilo koncepciu pracoviska a prijímacie konanie prvých študentov. Katedra geografie bola zriadená uznesením akademického senátu PF UPJŠ v roku 1998.

V roku 2004 sa Katedra geografie transformovala na Ústav geografie a začala sa personálne posilňovať. V roku 2013 došlo ku vnútornej reorganizácii pracoviska a boli založené 3 oddelenia - Oddelenie fyzickej geografie, Oddelenie humánnej a regionálnej geografie a Oddelenie geoinformatiky.

Štúdium
-------

V súčasnosti Ústav geografie poskytuje študijné programy Geografia a Geoinformatika a Geografia – Učiteľstvo akademických predmetov (kombinácia s iným predmetom) na bakalárskom stupni a magisterskom stupni. Na Ústave geografie je možné absolvovať aj rigorózne konanie (RNDr.).

Vedenie
-------

* Prof. Mgr. Jaroslav Hofierka, PhD. riaditeľ ústavu
* doc. Ing. Katarína Bónová, PhD. zástupca riaditeľa pre vedecko-výskumnú činnosť a zahraničné vzťahy
* Mgr. Marián Kulla, PhD. zástupca riaditeľa pre pedagogickú činnosť
* Mgr. Ladislav Novotný, PhD. tajomník

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Košický portál |

* webová stránka Ústavu geografie prírodovedeckej fakulty UPJŠ

Súradnice: 48°43′44″S 21°14′54″V﻿ / ﻿48,728933°S 21,248283°V﻿ / 48.728933; 21.248283

| * z
* d
* u
Univerzita Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach |
| --- |
| Fakulty | 
* Lekárska fakulta
* Prírodovedecká fakulta
* Právnická fakulta
* Fakulta verejnej správy
* Filozofická fakulta

 |
| Ľudia | 
* Rektor: Pavol Sovák
* Kategória Absolventi
* Kategória Dekani
* Kategória Rektorii
* Kategória Vyučujúci

 |
| Ostatné | 
* Botanická záhrada
* Ústav fyzikálnych vied
* Ústav geografie
* Ústav informatiky
* Ústav matematických vied

 |
Súradnice: 48°45′55″S 21°53′59″V﻿ / ﻿48,765401°S 21,899587°V﻿ / 48.765401; 21.899587

**Ústredný vojenský cintorín vojakov Červenej armády** z druhej svetovej vojny v Michalovciach je cintorín, na ktorom sú pochovaní sovietski vojaci, ktorí padli na území Slovenska pri oslobodzovaní Československa od nacistických okupantov počas druhej svetovej vojny a ich počet je asi 17 000. Prvý pamätník Červenej armáde bol v meste odhalený už 23. februára 1945. Doba vzniku ústredného vojenského cintorína sa datuje od 23. marca 1946.

Poloha
------

Areál leží v mestskej časti Hrádok, medzi ulicou Topolianskou a Jurija Gagarina. Juhovýchodne od gotickej kaplnky na Hrádku. Je turistickým cieľom mnohých návštevníkov mesta Michalovce.

Pamätník a vojenský cintorín
----------------------------

Pamätník v podobe pylóna dominuje celému cintorínu. Na jeho vrchole je veľká betónová hviezda s piatimi cípmi. Pod ňou je kovový československý vojnový kríž. Pod ním nápisy v ruskom jazyku a slovenskom jazyku. Pamätník postavili v roku 1946. Na vojenskom cintoríne Červenej armády na Hrádku v Michalovciach je pochovaných vyše 17-tisíc vojakov. Pochovaní sú v jednotlivých 188 hroboch, v skupinových hroboch a v 12 hrobových poliach.

Výstavba cintorína Červenej armády bola ukončená na jar v roku 1946, po exhumácii vojenských hrobov Červenej armády. Na cintoríne sú pochovaní červenoarmejci padlí počas Karpatsko-Užhorodskej útočnej a Ondavskej útočnej operácie. Presný počet pochovaných nie je známy, ale podľa informácií z Centrálneho archívu Ministerstva obrany Ruskej federácie na cintoríne identifikovali 17 748 krasnoarmejcov.

Oslobodenie mesta
-----------------

Mesto Michalovce oslobodila Červená armáda 26. novembra 1944. Konkrétne jednotky 320. gardového pluku Červenej armády (ČA).

Národné kultúrne pamiatky
-------------------------

Ústredný Vojenský cintorín a pamätník v Michalovciach sú na Slovensku vedené v zozname národných kultúrnych pamiatok. Hroby s náhrobníkmi ČA číslo:807-1363/2. Pomník ČA číslo 807-1363/1.

Referencie
----------

1. 1 2   *Michalovce - História* [online]. e-obce.sk, [cit. 2016-11-11]. Dostupné online.
2. ↑   *Pamiatkový objekt - podrobnosti* [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky, 2012, [cit. 2016-11-11]. Dostupné online.
3. ↑  Časopis Obrana ročník XXII číslo 11. November 2014 strana 7
4. ↑  Časopis Obrana ročník XXII číslo 11. November 2014 strana 13
5. ↑   *Cintorín Červenej armády Michalovce* [online]. kvhgs.sk, [cit. 2016-11-11]. Dostupné online. Archivované 2016-11-12 z originálu.

Galéria
-------

* Vchod do cintorínaVchod do cintorína
* Ústredný pomníkÚstredný pomník
* Jednotlivé hrobyJednotlivé hroby
* Hrobové poliaHrobové polia
* Informačná tabuľaInformačná tabuľa

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ústredný vojenský cintorín ČA (Michalovce)**

Externé odkazy
--------------

* ŠIMKO, J.: Vojenské pomníky, pamätníky a pamätné tabule v útvaroch Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Liptovský Mikuláš: Personálny úrad OS SR, 2012
**Ústav molekulárnej biomedicíny** je vedecko-výskumný ústav Lekárskej fakulty UK v Bratislave. Ústav sa venuje najmä výskumu účinku testosterónu na mozog, pre ktorého účely sleduje ľudí, ale aj experimentálne zvieratá vo vzťahu k fyziologickému vývoju kognitívnych schopností, endokrinných cyklov, ale aj k intelektovému nadaniu, resp. k patogenéze autizmu.

Ústav vznikol v roku 2009. Odvtedy v ňom bolo publikovaných mnoho odborných publikácií. Jeho pracovníci okrem vedeckej práce učia na Lekárskej i Prírodovedeckej fakulte UK, venujú sa však najmä školeniu doktorandov. S ústavom spolupracujú viaceré zahraničné pracoviská vrátane RWTH Aachen, Karolinskej a Harvardu.

Referencie
----------

1. ↑   *Institute of Molecular Biomedicine, Medical Faculty, Comenius University* [online]. www.fmed.uniba.sk, [cit. 2019-11-27]. Dostupné online. Archivované 2017-06-01 z originálu. (po anglicky)
2. ↑  UHEROVÁ, Lenka. *Ústav molekulárnej biomedicíny LF UK* [online]. science.sk, [cit. 2019-11-27]. Dostupné online. [nefunkčný odkaz]
3. ↑   *Výročné správy a dokumenty – Ústav molekulárnej biomedicíny* [online]. www.imbm.sk, [cit. 2019-11-27]. Dostupné online.
4. ↑   *Streda s molekulárnou biomedicínou > Týždeň vedy a techniky* [online]. www.tyzdenvedy.sk, [cit. 2019-11-27]. Dostupné online. Archivované 2019-04-30 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* www.imbm.sk – webová stránka Ústavu molekulárnej biomedicíny
Autobus spoločnosti ČSAD Liberec
**ČSAD Liberec a.s.** je severočeský autobusový dopravca so sídlom v Liberci. Prevádzkuje prevažne regionálnu autobusovú dopravu v záväzku verejnej služby na území okresu Liberec a tiež niekoľko liniek prihraničnej dopravy a v malom rozsahu aj diaľkovú vnútroštátnu dopravu. Do roku 2008 mal samostatnú divíziu MHD, ktorou sa podieľal na prevádzkovanie MHD v Liberci, a prevádzkoval tiež nákladnú dopravu, ktorá bola od roku 2009 vyčlenená do samostatného podniku. Vedľa sídla v areáli Doubí má prevádzky na libereckej autobusovej stanici, ďalej v Českom Dube a vo Frýdlante. Pôvodne ju vlastnili mestá a obce okresu Liberec, teraz je väčšinovým vlastníkom spoločnosť Liberecká autobusová doprava s.r.o. (LIAD).

Referencie
----------

1. ↑   *Kontakty* [online]. Liberec: ČSAD Liberec, [cit. 2013-11-07]. Dostupné online.
2. ↑   *O nás* [online]. Liberec: ČSAD Liberec, [cit. 2013-11-07]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **ČSAD Liberec**

Externé odkazy
--------------

* ČSAD Liberec a.s. Vlastné webové stránky

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku ČSAD Liberec na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°55′35″S 16°10′21″V﻿ / ﻿48,9265194°S 16,1724722°V﻿ / 48.9265194; 16.1724722

**Žerotice** je zrúcanina hradu nachádzajúca sa na juhovýchodnom okraji obce Žerotice v okrese Znojmo. Jeho zvyšky sú chránené ako kultúrna pamiatka Českej republiky.

Opis
----

Stavba malého rozsahu s okrúhlym pôdorysom mala budovy sústredené pozdĺž vnútornej strany hradieb, vymedzujúce stredné nádvorie, ku ktorému viedol prístup z južnej strany cez 12 m širokú obmurovanú priekopu klenutým prejazdom. Opevnenie okrem priekopy tvorila hradná stena, miestami spevnená opornými piliermi s drobnými priestormi v hornej časti, umožňujúcimi posádke flankovanie priľahlej kurtíny. V severozápadnej časti stála hranolová veža, budovy na východe zdobila klenutá arkádová ochodza.

Dejiny
------

Prvá pripomienka o dedine s poschodovým hrádkom pochádza z roku 1259 za majiteľa Cuzkraja zo Žerotic. Dedina s kostolom sv. Martina je zmieňovaná už v roku 1253. Tvrdza sama je výslovne uvádzaná až v roku 1358, kedy ju Adam zo Žerotic predal Benešovi z Weitmile, ktorý ju rozšíril a ďalej je v prameňoch nazývaná hrad. Hrad bol v držaní rodu z Weitmile až do roku 1502. Ďalšími známymi majiteľmi boli Jindřich Lechovický zo Zástřizel (1512), Fridrich Březnický z Náchoda (1554), Jiří Ehrenreich zo Sinzendorfu (1628). Vplyvom prestavby je od roku 1512 stavba označovaná ako zámok, v renesančných úpravách pokračovali aj Zástřizlovci a Březnickí. Počas tridsaťročnej vojny bol hrad dobytý a vypálený Švédmi. Ďalší majitelia, Blierovci, previedli barokové úpravy, ale hrad opustili a odsťahovali sa sa na blízky zámok Želetice. V roku 1711 sa hrad stal majetkom Františka Karla grófa Berchtolda z Uherčic, čím došlo k definitívnemu pripojeniu k Želeticiam, následne jeho syna Františka Antonína, po jeho smrti potom Prospera Berchtolda, ktorý ho v roku 1755 predal grófke Márii Eliške Walldorfovej. Od roku 1761 bol v majetku Ignáta Bohumíra Walldorfa a po roku 1796 Františka Chorinského. Rod Chorinsky vlastnil panstvo s veľkostatkom až do roku 1863, kedy ho Viktor predal Bedřichovi Kammelovi z Hardeggu (v roku 1874 hrad vyhorel). Z tohto rodu boli vlastník Karel (od roku 1884), dr. Karel (1890), Siegfried (1917) a naposledy dr. Dominik Kammel, ktorý ho predal v roku 1936 Aloisovi Fišlovi. Od roku 1938 dochádzalo k búraniu častí hradu a materiál bol používaný na stavbu cesty do Želetic. Veľkostatok (s hradom) bol vyvlastnený pozemkovou reformou v roku 1948. V roku 1988 sa zrútili dve steny hranolovej veže.

Súčasnosť
---------

Do súčasnej doby sa z hradu zachovala renesančne klenutá miestnosť, obvodové murivo paláca (do výšky prvého poschodia), oporné piliere hradieb, zvyšok hranolovej veže a obmurovaná priekopa. 

Posledný majiteľ zrúcaninu zakúpil v roku 1998 a postupne ju rekonštruuje.

Referencie
----------

1. ↑   Monumnet.npu.cz, [cit. 2011-01-27]. Dostupné online.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Žerotice (hrad) na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Obec Žerotice
* Hrady.cz
* Oficiálne stránky obce Žerotice
* Castles.cz
**Židia v Portugalsku** patria k sefardskej židovskej vetve. 

V dobe maurskej nadvlády tvorili Židia asi 10 % portugalského obyvateľstva. Aj v období reconquisty boli dôležitou zložkou kráľovského dvora a to až do 15. storočia, kedy na Pyrenejskom polostrove začala fungovať všemocná inkvizícia. Stovky utečencov sa vtedy z celého Španielska a Portugalska uchýlili na severovýchod krajiny, kam inkvizícia ešte nedosiahla. Po príchode inkvizítorov boli nútení aj tu prestúpiť na kresťanskú vieru, voliť odchod z krajiny či smrť.

V Portugalsku bola Židom priznaná sloboda vyznania až po páde monarchie roku 1910, avšak komunita tu zostala malá. V súčasnosti má približne 500 osôb židovského vyznania.. 

V osemdesiatych rokoch 20. storočia sa náhodne zistilo, že v Belmonte je židovská komunita, ktorá tajne praktikuje židovské rituály už od čias inkvizície. Prežila vďaka tomu, že otvorene udržovala tradíciu uzatvárania manželstva len medzi svojimi a tradície predávala z matky na dcéru a nie po otcovi, ako bývalo zvykom.

V krajine sa nachádzajú tri synagógy - v Lisabone, Porte a v Belmonte. Produkuje sa tu košer víno.

Referencie
----------

1. ↑   *Portugalsko*. Praha : Svojtka, 2008. ISBN 978-80-7352-678-8.
2. ↑  The Virtual Jewish Library - Židovská populácia sveta (k roku 2006)
3. ↑   *Portugalsko*. Praham : Svojtka, 2008. ISBN 978-80-7352-678-8.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Židé v Portugalsku na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* The Virtual Jewish Library Portugalsko (po anglicky)
* isjm.org Informácie o židovskom Portugalsku (po anglicky)
**Živena, spolok slovenských žien** je najstarší ženský spolok na Slovensku. Spolok vznikol v Rakúsko-Uhorsku v roku 1869. V súčasnosti funguje ako občianske združenie, ktorého cieľom je hľadať špecifiká ženského prístupu v politickej, ekonomickej, sociálnej a súkromnej sfére a možnosti sebarealizácie a osobnostného rastu. Od roku 2022 je predsedníčkou Živeny Alena Heribanová.

Dejiny
------

Živena vznikla ako prvý ženský spolok na Slovensku 4. augusta 1869 v Turčianskom Svätom Martine. Pri jej zrode stáli národovci Ambro Pietor, Viliam Pauliny-Tóth, Martin Čulen a Mikuláš Štefan Ferienčík, ktorí cez noviny vyzvali ženy a zorganizovali ustanovujúce zhromaždenie spolku. Cieľom spolku malo byť vzdelávania slovenských žien v oblasti financií, varenia, výchovy detí a kultúry.

Živena pre lepšie šírenie svojich myšlienok začala vydávať *Almanach Živeny*, *Letopisy Živeny* (v rámci redakcie Svetozára Hurbana Vajanského, prvý ženský časopis *Dennica* (v rámci redakcii Terézie Vansovej) a vlastný literárny spolkový časopis *Živena* (iniciovaný Elenou Maróthy-Šoltésovou). V roku 1887 Živena zorganizovala v Turčianskom Svätom Martine veľmi úspešnú výstavu slovenských výšiviek a zaoberala sa zberom a uchovávaním slovenských krojov a piesní. V roku 1919 spolok založil tiež prvú vlastnú školu Živeny a v roku 1922 prvé jasle na území Slovenska. V roku 1948 založili pri spolku aj národopisnú skupinu, na návrh členky Ľuby Pavlovičovej-Bakovej nazvanú Lúčnica. V roku 1955 bola Živena násilne rozpustená a jej meno „Živena" používal novovytvorený Socialistický zväz žien na označenie svojho vydavateľstva.

Živena bola obnovená opäť v roku 1990. Zaregistrovaná bola vďaka spisovateľke Hane Zelinovej, etnografke Ľube Pavlovičovej-Bakovej, libretistke Jele Krčméry-Vrteľovej či ekonómke Zore Breierovej.

Predsedníčky
------------

* Hana Zelinová – 31. marec 1990 – 1993
* Zora Breierová – 1993 – 15. november 2013
* Magda Vášáryová – 15. november 2013 – 2022
* Alena Heribanová – 13. november 2022 – súčasnosť

Referencie
----------

1. 1 2 3   *O nás - Živena.net* [online]. zivena.net, 2022-09-14, [cit. 2023-07-11]. Dostupné online.
2. 1 2   *RMNO* [online]. Bratislava: Ministerstvo vnútra SR, [cit. 2021-04-02]. Dostupné online.
3. ↑   *-* [online]. zivena.net, [cit. 2021-04-02]. Dostupné online. Archivované 2021-05-07 z originálu.
4. 1 2 3 4 5 6 7   *História, míľniky a osobnosti Živeny* [online]. zivena.net, 2015-05-13, [cit. 2021-04-02]. Dostupné online. Archivované 2021-05-07 z originálu.
**Život Metodov** (iné názvy: **Život Metoda, Život svätého Metoda, Legenda o Metodovi, Žitije Mefodija**, lat. *Vita Methodii*) je náboženská biografia o sv. Metodovi napísaná v 9. stor. v staroslovienčine a zachovaná v neskorších cirkevnoslovanských odpisoch. Autorom je niektorý Metodov žiak (podľa jazykovej a štylistickej analýzy asi Gorazd, občas sa ako autor predpokladá Kliment Ochridský). Ide o jeden zo základných prameňov pre históriu strednej Európy 2. polovice 9. storočia. Patrí medzi tzv. moravsko-panónske legendy.

Text akoby nadväzuje na Život Konštantína-Cyrila a opisuje najmä Metodovu misiu na Veľkej Morave a v súvislosti s tým sa dotýka aj dobových spoločenských a politických otázok. Podáva dôležité informácie o spoločenských pomeroch na Veľkej Morave. V texte sa poukazuje na úlohu slovanskej veľkomoravskej cirkvi v politickom živote a vývoji Veľkej Moravy, na pomer k rímskej kúrii, zápas o uznanie staroslovienčiny ako bohoslužobného jazyka, spor o Filioque a spomínajú sa aj priateľské vzťahy s byzantským cisárom. Text má 14 hláv (kapitol). Oproti Životu Konštantína-Cyrila je Život Metodov stručnejší, písaný jednoduchším, vecným štýlom.

Život Metodov vznikol prevažne alebo výlučne na Veľkej Morave hneď po smrti svätého Metoda (6. 4. 885) resp. koncom roka 885 (prípadne začiatkom roka 886), ale nie je vylúčené, že časť textu vznikla už skôr. 

Text sa zachoval v 18 rukopisoch z 12.-17. storočia v cirkevnej slovančine tzv. ruskej redakcie.

Zdroje
------

* Životy Konštantína-Cyrila a Metoda. In:  *Encyklopédia Slovenska*. 1. vyd. Zväzok VI T – Ž. Bratislava : Veda, 1982. 853 s. S. 669.
* Moravsko-panónske legendy. In:  *Encyklopédia literárnych diel*. Ed. Libor Knězek. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1989. 858 s. (Encyklopédie Vydavateľstva Obzor.) ISBN 80-215-0010-7. S. 373.
* Život Konštantína a Život Metoda. *Pyramída* (Bratislava: Slovenský ústredný výbor Socialistickej akadémie ČSSR vo Vydavateľstve Obzor), jún 1987, roč. XVI, čís. 192, s. 6139. ISSN 0231-9047.
* *Magnae Moraviae fontes historici*. Ed. Lubomír Emil Havlík et al. Vyd. 1. Zväzok II Textus biographici, hagiographici, liturgici. Brno : Universita J. E. Purkyně v Brně – filosofická fakulta, 1967. 359 s. (Spisy filosofické fakulty; zv. 118.) S. 134 – 135.
* PIŠÚT, Milan, a kol. *Dejiny slovenskej literatúry*. 3. dopl. a preprac. vyd. Bratislava : Obzor, 1984. 902 s.
* *Pramene o živote svätých Cyrila a Metoda a ich učeníkov*. Ed. Andrej Škoviera. 1. vyd. Bratislava : PostScriptum, 2013. 200 s. ISBN 978-80-89567-23-2. S. 41 – 56.

Externé odkazy
--------------

* Život Metoda. Preklad do slovenčiny od Š. Vragaša
* Preklad textu do slovenčiny od J. Stanislava
*
Čertovo jezero
**Čertovo jezero** (nem.  *Teufels-See*) je povesťami opradené jazero ľadovcového pôvodu v okrese Klatovy v Plzeňskom kraji v Česku. Nachádza sa na juhovýchodnom svahu Jezerní hory, blízko mesta Železná Ruda (Špičák). Vodná plocha sa nachádza v nadmorskej výške 1 030 m, jej rozloha je 10,33 ha a hĺbka jazera dosahuje miestami 36 m.

Jazero obklopuje pralesovitý smrekový porast. Ako jediné zo šumavských ľadovcových jazier náleží k povodiu Dunaja.

Ochrana prírody
---------------

Ochrana *Čertova* aj neďalekého Černého jazera začala už v roku 1911 a od roku 1933 sú obe súčasťou národnej prírodnej rezervácie Černé a Čertovo jezero o rozlohe 174,86 ha. Vo fytoplanktóne sú zastúpené panciernatky *Peridinium umbonatum* a *Gymnodinium uberrimum* a Žltohnedé riasy *Dinobryon pediforme*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čertovo jezero**

Literatúra
----------

* *Ottova Encyklopedie, Česká republika, Zeměpis, Čertovo jezero, Ottovo nakladatelství Praha, 2006 ISBN 80-7360-456-6*
* *999 turistických zajímavostí České republiky, Černé a Čertovo jezero*, Soukup & David, 1999, ISBN 80-242-0183-6

Externé odkazy
--------------

* Čertovo jezero na Wikimapy
* Národná prírodná rezervácia Černé a Čertovo jezero
Súradnice: 49°10′35.07″S 16°35′10.7″V﻿ / ﻿49,1764083°S 16,586306°V﻿ / 49.1764083; 16.586306

**Červený kopec** je česká národná prírodná pamiatka, ev. č. 2466, lokalita Brno-Štýřice v okrese Brno-mesto. Ide o severozápadnú časť ťažobného priestoru tzv. Kohnova cihelna, asi 200 metrov severne od ulice Jihlavská v Brne. Spravuje CHKO Moravský kras.

Ochrana
-------

Predmetom ochrany je profil s kvartérnymi sedimentami, paleontologické nálezisko. Ide o ojedinelý štvrtohorný profil so sprašami a pochovanými pôdami. Priebežná sedimentácia spraší zachytáva takmer celé obdobie štvrtohôr, teda zhruba dva milióny rokov. Preto je táto pamiatka cieľom radu exkurzií a vedeckých konferencií. Areál prírodnej pamiatky patril do 60. rokov 20. storočia ku katastrálnemu územiu Bohunice.

Prírodné pomery
---------------

### Geológia

Podložie tvoria horniny brnianskeho masívu, ide o granodiority a diority. Nad nimi sú uložené devónske zlepence a pieskovce, ktoré prekrývajú neogénne sedimenty – piesky a vápnité íly.

### Flóra

Hojne sa na lokalite vyskytuje svíb krvavý, potom kríky ruže šípovej a bršlenu európskeho. Ďalej sa tu nachádza mednička sedmohradská, asparágus lekársky, hlaváč žltkastý, smldník alsaský, ibiš lekársky, prerastlík kosákovitý, mliečnik mnohofarebný a tarica kopcová.

### Fauna

V okolí chráneného územia hniezdia vtáky, ako jarabica poľná, strakoš obyčajný a pŕhľaviar čiernohlavý. Výskumom boli potvrdené významné druhy motýľov ako napr. súmračník slezový, bielopásovec zemolezový, vretienka dúšková, hájovník prvosienkový a očkáň medúnkový.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2014-10-05]. Dostupné online. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Červený kopec (chránené územie)**

Externé odkazy
--------------

* Fotografie kopca
* cittadella.cz
* jizni-morava.info.cz

* MACKOVČIN, Peter; JATIOVÁ, Matilda; DEMEK, Jaromír, Slavík P. a kol. *Chráněná území ČR, svazek IX. Brněnsko*. [s.l.] : Agentura ochrany přírody a krajiny ČR, 2007. ISBN 978-80-86064-66-6. S. 238 - 239. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Červený kopec na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Brno-mesto  |
| --- |
| Chránená krajinná oblasť | 
* Moravský kras

 |
| Národná prírodná rezervácia | 
* Hádecká planinka

 |
| Národné prírodné pamiatky | 
* Červený kopec
* Stránská skála

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Babí doly
* Bosonožský hájek
* Břenčák
* Černovický hájek
* Jelení žlíbek
* Kamenný vrch
* Krnovec
* Velký Hornek

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Augšperský potok
* Bílá hora
* Holásecká jezera
* Junácká louka
* Kavky
* Kůlny
* Medlánecká skalka
* Medlánecké kopce
* Mniší hora
* Na skalách
* Netopýrky
* Obřanská stráň
* Pekárna
* Rájecká tůň
* Skalky u Přehrady
* Soběšické rybníčky
* Údolí Kohoutovického potoka
* Velká Klajdovka
* Žebětínský rybník

 |
| Prírodné parky | 
* Baba
* Podkomorské lesy

 |
Železničný viadukt pri Střeliciach
**Železničný viadukt** pri Střeliciach, zvaný "Železňák", sa nachádza na trati Brno – Hrušovany nad Jevišovkou. Je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.

Postavený bol v roku 1870 spoločne s celým úsekom Hrušovany – Střelice, ktorý bol súčasťou trate Rakúskej spoločnosti štátne dráhy vedúcej z Viedne. Tá bola zriadená ako dvojkoľajná, realizovaná však bola len jedna koľaj. Preto bol aj střelický viadukt vybudovaný pre dvojkoľajnú trať. Most s dĺžkou približne 60 m prekračuje na rozhraní katastrov Střelice a Radostice údolia riečky Bobravy s cestou Střelice – Radostice. Je rozdelený na tri časti: dva krajné oblúky s piliermi (na brnianskej strane tehlový) a stredné pole, ktoré je tvorené oceľovou priehradovou konštrukciou iba pre jednu koľaj. Najnovšia časť viaduktu pochádza z roku 1902.

Referencie
----------

1. ↑   *Mosty na trati* [online]. Streliceubrna.cz, 2012-10-05, [cit. 2013-08-20]. Dostupné online.
2. ↑  Odbor kultury a památkové péče JMK. *Železniční most* [online]. Jihomoravský kraj, [cit. 2013-08-20]. Dostupné online. Archivované 2014-03-23 z originálu.

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Železniční viadukt u Střelic na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Železničný viadukt pri Střeliciach**

Súradnice: 49°8′47″S 16°27′56″V﻿ / ﻿49,14639°S 16,46556°V﻿ / 49.14639; 16.46556