recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karol Jokl** (\* 29. august 1945, Partizánske – † 28. október 1996, Bratislava) bol slovenský futbalista.

Klubová kariéra
---------------

Karol Jokl začínal s futbalom v rodnom Partizánskom. V roku 1963 však prestúpil do svojho vysnívaného klubu Slovana Bratislava. Hneď vo svojom prvom zápase v drese belasých v Československom pohári proti Dukle skóroval. V auguste toho istého roku debutoval aj v najvyššej československej súťaži proti Hradcu Králové. Za Slovan Bratislava odohral v prvej lige 12 sezón - 238 zápasov a strelil 68 gólov, pretože častejšie na góly prihrával. V sezóne 1968/69 sa výraznou mierou podieľal na úspešnom ťažení Slovana Bratislava v Pohári víťazov pohárov. Bol skutočnou oporou víťazného mužstva. V semifinále proti AC Turín sa mu podarilo aj skórovať. Po sezóne 1974/75, v ktorej získal s belasými titul odišiel do Baníka Prievidza.

Reprezentačná kariéra
---------------------

Na svoj prvý zápas v najcennejšom drese nastúpil Jokl v novembri 1963 v Záhrebe proti Juhoslávii. Mal vtedy len 18 rokov a stal sa najmladším Slovákom v československej reprezentačnej histórii vôbec. Za reprezentáciu odohral 27 zápasov a 11-krát skóroval. Na MS 1970 v Mexiku patril k oporám československého výberu a odohral všetky tri zápasy.

Trénerská kariéra
-----------------

V roku 1994 sa stal asistentom Dušana Galisa pri kormidle Slovana Bratislava. Opäť sa vrátil do veľkého futbalu. Po zápase s Lokomotívou Košice 28. októbra 1996 ho zradilo jeho veľké futbalové srdce. Zomrel priskoro vo veku 51 rokov.

Úspechy
-------

* majster Československa 1970, 1974, 1975
* víťaz Československého pohára 1962, 1963, 1968, 1974
* víťaz Slovenského pohára 1970, 1972, 1974
* víťaz Pohára víťazov pohárov 1969
* účastník MS 1970 v Mexiku
* v ankete "Futbalista storočia na Slovensku" obsadil 5. miesto
* člen Siene slávy slovenského futbalu
**Karol Jaroslav Zorkócy** - "Zorkóczy de Zorkócz alias Zorkovszky**"** (\* 9. január 1824, Banská Bystrica – † 9. február 1883, Žibritov) bol evanjelický kňaz, básnik, publicista. Pseudonym: Pohronský

Rodina
------

* otec Jozef Zorkócy
* matka Zuzana rod. Sluchovinyová

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici, nižšie gymnaziálne triedy absolvoval v Gemeri, vyššie na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, 1845 – 1847 študoval teológiu na evanjelickom lýceu v Bratislave, od 1850 na teologickej fakulte vo Viedni. Počas štúdií učil v Pukanci, po štúdiách bol do roku 1855 vychovávateľom v rodine A. Battika vo Vlkanovej, 1855 – 1883 evanjelickým farárom a učiteľom v Žibritove. Literárne začal tvoriť v kruhu mladej štúrovskej mládeže na evanjelickom lýceu v Bratislave. Sprvu písal vlastenecky orientované básne a ponášky na ľudovú pieseň, neskôr sa venoval tvorbe detskej literatúry; v Banskej Bystrici vyšli Rečňovanky pre slovenské školy 2, do ktorých prispel 50 básňami (1855). Okrem básní písal i populárno-náučné a informatívne články, ktoré publikoval v slovenských periodikách a v kalendároch. Polyglot, ovládal latinský, nemecký a maďarský, čiastočne francúzsky, grécky a taliansky jazyk. Participoval na národných podujatiach, v roku 1861 finančne prispel na stavbu pomníka Ľ. Štúra, člen MS.

Dielo
-----

* Rečňovanky pre slovenské školy 2, Banská Bystrica roku 1855 (zostavovateľ A.H. Škultéty, hlavný spoluautor)

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike – evanjelická farnosť; pokrstený ako Carolus Zorkouszky
RNDr. **Karol Klobušický** (\* 27. september 1935, Užhorod – † 26. marec 1994, Bratislava) bol slovenský pedagóg a fyzik.

Životopis
---------

Narodil sa v Užhorode. Na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave vyštudoval odbor matematika-fyzika. V roku 1970 získal na PF UK titul RNDr. v odbore teória vyučovania fyziky.

Prvých desať rokov pedagogickej praxe absolvoval ako učiteľ fyziky na Vojenskej škole Jana Žižku v Bratislave. V roku 1967 prešiel na Katedru experimentálnej fyziky Prírodovedeckej fakulte UK. Po krátkom pôsobení vo Výskumnom ústave pedagogickom sa vrátil na strednú školu. Najprv učil na Gymnáziu na Tomášikovej ul. neskôr na Gymnáziu na Einsteinovej ul. v Bratislave. Dr. Karol Klobušický sa osvedčil ako autor učebníc fyziky pre základné školy i gymnáziá. Svoje učiteľské skúsenosti sústredil v niekoľkých učebných textoch pre postgraduálne štúdium teórie vyučovania na PFUK. K zvýšeniu kvality budúcich učiteľov fyziky prispel tiež ako fakultný učiteľ. Veľa vykonal pre propagáciu fyziky, keď pre STV pripravoval rôzne relácie v rámci televízneho vysielania pre školy. Vo Fyzikálnej pedagogickej sekcii Jednoty slovenských matematikov a fyzikov pôsobil vo funkcii tajomníka. Zomrel 26. marca 1994 v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * NK ČR: ola2003175137
* SNK: 157991
* VIAF: 84982884
**Sugescia** (z lat. suggestio < *suggestus* < *suggerere* = podložiť, klásť pod) je podnet alebo proces, ktorý vedie od podnetu k reakcii. 

Sugescia ako podnet je obvykle tvrdenie formulované a oznamované tak, aby vyvolalo zamýšľaný účinok samočinne, bez kritického uvažovania a bez účasti vôle subjektu. Sugescia ako proces spočíva v uskutočňovaní sugerovaného javu, v jeho automatickej mimovolnej premene na subjektívny zážitok alebo správanie. Uvedenou nekritickosťou a automatickosťou sa sugescia odlišuje od inštrukcie alebo príkazu, na ktorých splnení sa subjekt podieľa svojím vedomým rozhodnutím.

Rozdiel medzi inštrukciou alebo príkazom a sugesciou je zjavný pri porovnaní formulácií *Zdvihnite ruku* a Vaša ruka sa zdvíha*,* Zavrite oči *a* vaše oči sa o chvíľu samy zavrú*,* Predstavte si, že je vám teplo *a* Začínate
pociťovať teplo*.*

Tvrdenia vo forme inštrukcií a príkazov sa pravda niekedy so sugesciami kombinujú a niekedy môžu aj podnety zamýšľané ako sugescie pôsobiť ako inštrukcie a naopak.

Pre spoľahlivé posúdenie, či podnet mienený ako sugescia účinkoval skutočne ako sugescia, treba ešte následné hodnoverné výpovede subjektu o druhu vnútorného zážitku. 

Sugescia sa môže chápať aj ako psychologický proces ovplyvňovania či manipulovania osobnosti, najmä jeho vnímania, myslenia a úsudku sugestívnymi citovými, ale i racionálnymi podnetmi. Sugestibilita, resp. náchylnosť k preberaniu myšlienok iných je vyššia u detí a u osôb s nižšou sebadôverou či inteligenciou, prípadne u takých jedincov, ktorí sa ocitli v mimoriadnej životnej situácii alebo sú vysilení a unavení. 

Sugerované nanútené predstavy vyvoláva aj reklama.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Adam Šangala** je fiktívna postava z románu *Adam Šangala* od Ladislava Nádaši-Jégého z roku 1923.

Narodil sa na Slovensku okolo roku 1600. Jeho otec bol Jano Šangala. Po smrti svojho otca, obeseného za pytliactvo vo feudálnom lese, odišiel z domu. Potom, čo zbil grófa Markoča, ktorý týral sedliacku rodinu, musel utiecť. Ako utečenec sa zoznámil s milou Betkou, dcérou trnavského remeselníka, do ktorej sa zaľúbil, ale pretože ho prenasledovali Markočovi muži, láska bola utnutá. Pred pomstou ho zachráni náborár grófa Pálfyho. Potom mal tajne pomer s Brigitou, manželkou syna feudálneho pána Praskowského. Potom, čo Brigita otehotnie, manželka feudálneho pána Praskowského naňho pošle nájomného vraha. S pomocou pastora Konôpku sa mu podarilo vyhnúť sa smrti. Potom sa ožení s dcérou mešťana, ktorá mu dá syna. Bohužiaľ kvôli zrade končí na popravisku a 10. marca 1628 zomiera po zásahu katovou sekerou.

Adam Šangala je tiež protagonista trojdielneho televízneho filmu natočeného v roku 1972. Režisérom filmu bol Karol Spišák. Film Adam Šangala bol premietaný v mnohých krajinách. Úlohu Adama stvárnil herec Ivan Palúch.

Referencie
----------

1. ↑  Nádaši-Jégé. *Adam Šangala* [online]. Bratislava: Zlatý fond SME, [cit. 2023-01-24]. Dostupné online.
2. ↑   *Adam Šangala* [online]. Praha: Česko-Slovenská filmová databáze, [cit. 2023-01-24]. Dostupné online. (po česky)
Adamawský emirát v roku 1890
**Adamawa** bol emirát na území, kde sa v súčasnosti rozprestiera severný Kamerun a východná Nigéria, v oblasti horného toku rieky Benue. Toto územie bolo na začiatku 19. storočia obsadené Fulbami, ktorí tu založili emirát s hlavným mestom Yola.

Zakladateľ a prvý vládca bol Modibbo Adama; podľa neho bol emirát i pomenovaný, keď predtým niesol názov Fumbina (Fombina). V roku 1806 dostal od šejka Usmana dan Fodia zástavu a titul „vládca juhu" a v roku 1809 začal fulbský džihád proti „neveriacim". Po Adamovej smrti prešla vláda na jeho 4 synov.

Po roku 1901 emirát dobyli kolonizátori z Európy a rozdelili na:

* časť územia, tzv. provincia Yola, bola začlenená do britskej kolónie a protektorátu Nigéria; v roku 1926 sa z nej stala tretia najväčšia provincia Nigérie
* časť do Britského Kamerunu
* časť do Francúzskeho Kamerunu

Zdroj
-----

* Adamawa. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 44.
**Benignus Juraj Smrtník** (\* 1650, Ladomerská Vieska – † 9. september 1710, Kláštor Svätej Kataríny Alexandrijskej v Dechticiach) bol kazateľ a prozaik.

Životopis
---------

Po skončení rétoriky vstúpil v roku 1670 v kláštore Svätej Kataríny do františkánskej rehole. Dostal rehoľné meno Benignus. Filozofiu študoval v rakúskom Eisenstadte (Burgenland) a v maďarskom Szombathelyi, teológiu v Trnave a v Malackách. Kňazom sa stal roku 1674. Najprv pôsobil v Nitre a neskoršie v Güssingu. Tu zostavil latinskú apológiu proti nepriateľom katolíckej Cirkvi – *Evangelicae veritatis propugnaculum* (Obhajoba pravdy evanjelií, Güssing 1676). V Pruskom (1676 – 86) pôsobil ako kazateľ a vikár kláštora a tiež aj dvorný kaplán grófa Imricha Jakušiča na hrade Vršatec. V Malackách (1687 – 88) bol kazateľom a direktorom arcibratstva pásikárov.

Dielo
-----

Popri azda najznámejších autoroch (Hugolín Gavlovič, Vojtech Gazda) v menoslove 125 homiletických a v širšom zmysle náboženských spisovateľov slovenská baroková spisba má v Smrtníkovi „typického predstaviteľa v 17. storočí": v časoch konfesionálnej rozpoltenosti národa neohrozene vystupoval, brániac vieroučné pravdy a povzbudzujúc poslucháčov a čitateľov, aby si boli vedomí svojich krehkostí a pominuteľnosti, aby v lone Cirkvi videli a viedli život kresťana-katolíka.

* *Poklad serafínsky* (1691)
* *Kunšt dobre umríti* (1697)

Referencie
----------

1. ↑  P. Benignus Juraj Smrtník (Smerných, Szmertník, Szmrtník), OFM na www.frantiskani.sk:
2. ↑  Kazateľ a prozaik Benignus Smrtník (1650 – 1710) na www.katarinka.sk:

Externé odkazy
--------------

* *Poklad serafinsky aneb arcybratrstwa pasku prowaznjho sw.otce Frantisska...* - dielo z r. 1691 - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
**Benjamin Thompson** (\* 3. júl 1918, Saint Paul, Minnesota, USA – † 21. august 2002, New Jersey) bol americký architekt.

Život
-----

Benjamin Thompson sa narodil v roku 1918 v meste St. Paul v štáte Minnesota. V roku 1941 ukončil štúdium na univerzite v Yale s titulom bakalára v odbore *Veda o umení*. Po štvorročnej službe v námorníctve Spojených štátov amerických počas 2. svetovej vojny sa pripojil spolu so svojimi 6 spolužiakmi z univerzity k Walterovi Gropiusovi s plánom ako formovať architektúru. Gropius to prijal a tak sa vlastne sformovala skupina *TAC – The Architect’s Collaborative*.

Počas obdobia keď Thompson pôsobil so skupinou TAC začal tiež podnikať v obore „Design Research" (dizajn skúmania, bádania), ktorý sa špecializoval v navrhovaní doplnkových predmetov. Jeho úspech bol zvýšený budovou, ktorú navrhol pre administratívu. Vystupuje ako jedna z najlepších príkladov komerčnej architektúry 20. storočia.

Thompson opustil skupinu TAC v roku 1966, ale jeho práca ostala verná jej spôsobom. Thompson zastával silné presvedčenie v silu architektúry. Usiloval sa vytvoriť budovy tak aby zvýšili kvalitu života.

V roku 1987 American Institute of Architects – AIA (*Americký inštitút architektov*) vyhlásil Thompsona a jeho firmu za firmu roka. V roku 1992 mu AIA udelila najväčšie vyznamenanie pre amerických architektov, Zlatú medailu AIA. Táto cena bola udelená iba 50 architektom od začiatku jej udeľovania v roku 1907, medzi ktorými sú mena ako Frank Lloyd Wright, Louis Kahn a Ieoh Ming Pei.

Tvorba
------

Thompson navrhoval tak, že jeho návrhy spočívali na charakteristickom vnímaní jednoduchej elegancie a konečnej štruktúry. Často zakladá svoje budovy v lesoch Nového Anglicka, presycuje svoje budovy duchom miesta skrz umiestnenia a výberom materiálu.

Používaním praktického a ľudského ako vedúcich princípov, Thompson tvoril jednoduché, poctivé stavby ktoré sa rozchádzali z teóriami väčšiny post-modernistov.

Počas pôsobenia v TAC, Thompson zodpovedal za návrh *Williams College’s Greylock Quadrangle* ako aj *Brandeis Universtiy Quadrangle* a akademickej budovy pre *Andover Academy*. Thompson bol taktiež predsedom Úradu architektov na Harvadskej škole dizajnu v období od roku 1963 do roku 1967.

Nie dlho potom ako dokončil projekt *Williams College’s Greylock Quadrangle* si Thompson založil vlastnú firmu – Benjamin Thompson and Associates (BTA). Tvoril veľa návrhov pre školy a univerzity v Novom Anglicku vrátane vedeckého centra *Williams College's Bronfman*.

Ďalších 30 rokov si Thompsonová BTA získala silný vplyv v architektúre. Thompson pracoval na prístave v Baltimore, na železničnej stanici vo Washingtone, na Kráľovských viktoriných prístavoch v Londýne a mnohých iných vrátane opravy *Boston's Faneuil Hall* (trhovisko).

Zdroje
------

* 
* 
* 

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7890 3964
* LCCN: no92003804
* ULAN: 500015429
* VIAF: 46326292
* WorldCat: lccn-no92003804
Rozdelené zložky čierneho atramentu pomocou TLC
**Chromatografia na tenkej vrstve** (skratka TLC z angl. **T**hin **L**ayer **C**hormatography) je chromatografická technika používaná na separáciu neprchavých zmesí. TLC sa vykonáva na doštičke (platničke) zo skla, plastu alebo na hliníkovej fólii, ktorá je pokrytá tenkou vrstvou adsorbujúceho materiálu, zvyčajne silikagélu, oxidu hlinitého alebo celulózou. Táto vrstva adsorbentu je známa ako stacionárna fáza. 

Tenkovrstvová chromatografia má oproti papierovej určité prednosti, väčšia účinnosť separácie a jej kratší čas.

Prevádzanie
-----------

Roztok vzorky sa nanesie na označené miesto blízko okraja (2-3 cm) a nazýva sa *štart*. Vrstva sa týmto okrajom ponorí do pohyblivej fázy vo vyvíjacej nádobe. Pohyblivá fáza, čo je zvyčajne zmes organických rozpúšťadiel, sa kapilárnymi silami nasáva a unáša so sebou aj separované látky. Zložky zmesi postupujú vrstvou rôznymi rýchlosťami. Tenká vrstva (alebo papier) s rozdelenými zložkami zmesi sa nazýva *chromatogram*. Vzdialenosť medzi štartom a miestom, pokiaľ sa nám nasala mobilná fáza sa *čelo*.

Pre každú vytvorenú škvrnu možno vypočítať *retardačný (retenčný) faktor* *R*F: 

{\displaystyle R\_{\mathrm {F} }={\frac {a}{b}}}

*a* — vzdialenosť škvrny od štartu
*b* — vzdialenosť čela mobilnej fázy od štartu
Hodnota retardačného faktora je pri rovnakých podmienkach (teplota, rozpúšťadlo atď.) reprodukovateľná a slúži na identifikáciu zložiek v zmesi.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |

* Papierová chromatografia
**Benjamin** bolo krycie meno rušiaceho systému, ktorý používala britská RAF proti rádiovému navádzaciemu systému Y-Gerät, používanému Luftwaffe v závere bombardovacej fázy bitky o Britániu.

Situácia
--------

Na nasadenie nemeckého navigačného systému Y-Gerät reagovali Briti konštrukciou a nasadením rušičky Domino. Táto bola úspešná, avšak nemala 100 percentnú účinnosť. Pri náletoch na Liverpool a Birkenhead v noci 3. mája 1941 boli zostrelené tri bombardovacie Heinkely so systémom Y-Gerät, ktorý mohli britskí inžinieri preskúmať.

Princíp
-------

Systém *Y-Gerät* už bol automatizovaný. Medzi dvoma smerovými signálmi bola krátka medzera, ktorá slúžila k uzamknutiu elektronického zameriavača systému k riadiacemu rádiovému lúču. Táto vlastnosť sa po jej odhalaní stala slabinou systému. Stačilo vysielať neprerušovaný signál na rovnakej frekvencii, ktorá bola známa. Automatika prestala fungovať, pretože nedokázala zachytiť očakávanú medzeru medzi signálmi. Na tomto jednoduchom princípe bola postavená rušička *Benjamin*. Prvýkrát bola nasadená 27. mája 1941. To však už nemecká bombardovacia ofenzíva končila, pretože sily Luftwaffe sa postupne presúvali na východ, kvôli operácii Barbarossa.

Referencie
----------

1. ↑  Price (2006, s. 48)

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 – 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)
Socha Nikola Pisana v Uffizi, Florencia
Kazateľnica v dóme v Siene
**Nicola Pisano**, tiež Niccolò Pisano, (\* okolo 1206, Pisa alebo Apúlia - † 1278), bol sochár a architekt často označovaný za zakladateľa moderného sochárstva.

Dielo
-----

Jeho hlavné sochárske diela sú kazateľnice v Baptistéria v Pise (1260) a Dómu v Siene (1266 - 1268), zdobené reliéfmi z Nového zákona. 

Okrem toho vyzdobil reliéfmi náhrobok svätého Dominika v Bologni a mramorové fontány v Perugii (1277 - 1280) reliéfmi a soškami.

Pisano vysoko prevýšil svojich bezprostredných predchodcov. Hoci sa držal tradičných, prevažne byzantských kompozičných motívov, dal prostredníctvom skúmania antiky podnet k novým formám, ktoré viedli k štúdiu prírody. Nebol len napodobňovateľom klasického staroveku, jeho postavy sú originálne diela, ktoré vznikli vďaka dôkladnemu štúdiu a pochopeniu antických prototypov. Je najdôležitejším predchodcom talianskej renesancie, za ktorej začiatok sa väčšinou označuje rok 1260, kedy Nicola Pisano dokončil kazateľnicu v Pise.

O Pisanovi ako architektovi je málo informácii, pretože skoro všetky budovy prisudzované mu Vasarim boli časom takmer kompletne prestavané.

Jeho žiakmi boli Arnolfo di Cambio a Guglielmo Agnelli, i jeho syn, Giovanni Pisano.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nikola Pisano**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Niccolò Pisano na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 118742752
* ISNI: 0000 0000 8159 6213
* LCCN: n88070393
* NK ČR: xx0086331
* ULAN: 500004862
* VIAF: 79399625
* Web umenia: 7879
* WorldCat: lccn-n88070393
Znázornenie Cvetovho pokusu. **1** — extrakt rastlinných farbív v petroléteri; **2** — čistý petroléter; **3** — stacionárna fáza (uhličitan vápenatý); **4** — sklená kolóna; **A**, **B**, **C** — zložky separovanej zmesi
**Chromatografia** je fyzikálno-chemická separačná metóda. Jej podstatou je rozdeľovanie zložiek zmesi medzi dvoma fázami: nepohyblivou (stacionárnou) a pohyblivou (mobilnou). Samotná separácia je dôsledkom rozdielnej afinity jednotlivých zložiek ku týmto dvom fázam. Stacionárna a mobilná fáza sa od seba odlišujú niektorou základnou fyzikálno-chemickou vlastnosťou, napr. polaritou.

Zakladateľom chromatografie je ruský botanik M. S. Cvet. V roku 1901 sa pokúsil rozdeliť petroléterový extrakt rastlinných farbív — chlorofylov a karotenoidov. Uskutočnil to pomocou stĺpcovej adsorpčnej chromatografie. Ako stacionárnu fázu (adsorbent) použil čistý, jemne mletý uhličitan vápenatý (CaCO3). Mobilnou fázou bol už spomenutý petroléter. 

Cvet najprv zhotovil sklenú kolónu, ktorú naplnil adsorbentom. Na čelo tejto kolóny postupne privádzal extrakt farbív (vzorku) a súčasne privádzal aj čistý petroléter. Po určitom čase sa jednotlivé zložky v kolóne oddelili a ďalším premývaním boli postupne eluované (opúšťali kolónu). Cvet takto získal oddelené petroléterové roztoky všetkých farbív (eluáty), ktoré boli predtým v zmesi.

Rozdelenie chromatografických techník
-------------------------------------

Chromatografické metódy sa dajú klasifikovať z rôznych hľadísk:

### Z hľadiska mobilnej fázy

* plynová chromatografia (*gas chromatography* — GC)
* kvapalinová chromatografia (*liquid chromatography* — LC)

### Z hľadiska mechanizmu separácie

* adsorpčná chromatografia chromatografia — prebieha adsorpcia zložiek na stacionárnej fáze
* rozdeľovacia
* ionexová chromatografia — stacionárnu fázu tvorí ionex (vymieňač iónov)
* gélová chromatografia — stacionárnu fázu tvorí pórovitý gél
* afinitná chromatografia
* chirálna chromatografia

### Z hľadiska usporiadania stacionárnej fázy

* chromatografia v plošnom usporiadaní
	+ papierová chromatografia (*paper chromatography* — PC)
	+ chromatografia na tenkej vrstve (*thin layer chromatography* — TLC)
* kolónová chromatografia (niekedy tiež stĺpcová) — stacionárna fáza má tvar stĺpca

### Z hľadiska cieľa chromatografie

* analytická chromatografia — cieľom je získať informáciu o zložení zmesi, ktorá bola chromatografovaná
* preparatívna chromatografia — cieľom je izolovať jednu alebo viac zložiek zo zmesi, ktorá bola chromatografovaná

### Z hľadiska vyhodnocovacej techniky

* elučná chromatografia
* frontálna chromatografia
* vytesňovacia chromatografia

Chromatografia je vždy spojená s určitou detekčnou technikou.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |
Pódium s rybníkom v pozadí
Ceduľa s dvojjazyčným nápisom
Rybník v Herbert Parku
**Herbert Park** (ír. *Páirc Hoirbeaird*) je ulica a verejný park v štvrti Ballsbridge mesta Dublin. Je pomenovaný po Sidneym Herbertovi, 14. grófovi z Pembroke, ktorý pozemok, na ktorom sa nachádza, odovzdal mestu.

V roku 1907 sa v Ballsbridge konala svetová výstava, známa ako Irish International Exhibition. Keď sa konštrukcia demontovala, pozemok bol prestavaný na súčasný park, s pódiom a rybníkom, obe ostali jedinými pôvodnými prvkami. V súčasnosti je poverená jeho udržiavaním mestská rada Dublin City Council. Bývalé miesto pekárne Johnston, Mooney & O'Brien ohraničuje park a keď bol pozemok prestavaný na Herbert Park Hotel, otvorila sa nová vstupná brána v najvýchodnejšej časti parku.

Referencie
----------

1. ↑   *Parks listing* [online]. [Cit. 2019-11-09]. Dostupné online. Archivované 2007-03-14 z originálu.
2. ↑   *Herbert Park Hotel Dublin City* [online]. Herbertparkhotel.ie, 2019-05-08, [cit. 2019-11-09]. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Herbert Park na anglickej Wikipédii.*
Rez ľudským koncovým mozgom (hemisférou), modro sú znázornené jednotlivé časti striata
Poloha striata (zeleno)
**Prúžkované teleso** alebo **striatum** (lat. corpus striatum – doslova prúžkované/záhybovité teleso) je hlboká oblasť sivej hmoty vo vnútri hemisfér koncového mozgu. 

Je to zrejme rozsahom najvýznamnejšia súčasť tzv. bazálnych ganglií. Každá učebnica však vymedzuje oblasť striata trochu odlišne. Podľa jednej (v tomto článku použitej) definícia zahrnuje nucleus caudatus a nucleus lentiformis, iné učebnice však do striata nepočítajú globus pallidus. Striatum sa zúčastňuje hlavne kontroly pohybov.

Anatómia
--------

Pod súhrnným pojmom prúžkované teleso (striatum) sa skrýva v skutočnosti niekoľko oblastí šedej hmoty, pričom konkrétne vymedzenie závisí na autorskom poňatí. Pretože sa dve hlavné oblasti nachádzajú v dorzálnej oblasti (relatívne k ostatným jadrám), označujú sa dorzálne pallidum a dorzálne striatum. K dorzálnemu striatu patrí nucleus caudatus a putamen, k dorzálnemu pallidu zase globus pallidus. Nucleus lentiformis je obyčajne definované ako putamen a globus pallidus dohromady, no tieto štruktúry nič významného zo štruktúrneho alebo funkčného hľadiska nespája. Histologický sa skladá striatum predovšetkým z GABA-ergných stredne veľkých projekčných neurónov s veľkým množstvom dendritov.

Funkcie
-------

Do striata smerujú dráhy nielen z mozgovej kôry, ale aj z niektorých subkortikálnych (podkôrových) centier, talamu a z mozgového kmeňa. Z bazálnych ganglií je to zrejme vôbec najvýznamnejší príjemca signálov z iných častí mozgu. Naopak zo striata smerujú dráhy do globus pallidus (ak ho nezahŕňame do striata), ale aj napr. do substantia nigra.

Oblasť globus pallidus (niekedy považovaná za samostatné jadro šedej hmoty stojace mimo striatum) hrá dôležitú úlohu v ovládaní pohybu, pretože z neho smerujú dráhy do retikulárnych formácií v mozgovom kmeni a (cez talamus) aj do pohybových centier v mozgovej kôre. Poškodenie ľudského striata môže vyústiť v tzv. choreu, ktorá sa prejavuje trhavými nekoordinovanými pohybmi končatín a tvárových svalov. Poškodenie neurónov nucleus caudatus je typické napr. pre genetickú chorobu Huntingtonovu choreu.

Referencie
----------

1. 1 2  BUTLER, Ann B.; HODOS, William. *Comparative vertebrate neuroanatomy: evolution and adaptation*. [s.l.] : John Wiley and Sons, 2005.
2. 1 2  Marc D. Binder, Nobutaka Hirokawa, Uwe Windhorst. *Encyclopedia of Neuroscience*. Berlin Heidelberg : Springer-Verlag GmbH, 2009. ISBN 978-3-540-23735-8.
3. 1 2 3 4  KANDEL, Eric R. James H Schwartz, Thomas M. Jessell *Principles of Neural Science*. 4. vyd. [s.l.] : [s.n.].

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Striatum na českej Wikipédii.*
**Mária, grófka Walewska** (\* 7. december 1786, Kiernozia, Poľsko – † 11. december 1817, Paríž, Francúzsko)
bola poľská grófka, milenka francúzskeho cisára Napoleona a matka ich spoločného syna Alexandra Josepha Collonna, grófa Walewskeho. Jej rodičia boli gróf Mathieu Laczynski a Eva Zaborowska.

Manželstvo
----------

Vo svojich osemnástich rokoch sa Mária Laczynska vydala za grófa Athenasiusa Walewskeho, ktorý bol od nej skoro o 40 rokov starší a mala s ním syna, ktorý sa narodil v roku 1805.

Prvé stretnutie s Napoleonom
----------------------------

Toto stretnutie zapísala do svojho denníka
Napoleon Bonaparte podvihol svoj klobúk, naklonil sa smerom ku mne a niečo mi povedal, ale ja som bola priveľmi rozrušená, aby som zachytila, čo povedal. Bola som akoby v nejakom tranze, ale moje pocity ľahko prenikli do slov. Neviem ako som to mohla urobiť pritom aká som bola plachá a kde som našla tú silu vyjadriť moje myšlienky slovami. Povedala som: "Buď tisíckrát vítaný v našej krajine. Nič nedokáže vyjadriť silný a nekonečný obdiv k vám a radosť, že vás vidíme vkročiť do krajiny našich otcov, ktorá očakáva, že ju zachránite". Všimla som si, že Napoleon sa na mňa pozeral veľmi pozorne. Potom vzal kyticu, ktorá bola v koči a podal mi ju so slovami: "Uchovaj tieto krásne kvety ako prísľub mojej dobrej vôle. Dúfam, že sa opäť uvidíme vo Varšave a potom príjmem vďaka z tvojich krásnych pier".

Stála som tam nehybne a pozerala sa na koč miznúci v diaľke, kyticu som držala v rukách oproti môjmu srdcu. Moja myseľ sa naplnila tisícami myšlienok. Bol to sen? Videla a hovorila som s Napoleonom, mocným mužom, ktorý mi dal tieto kvety, ktoré pre mňa znamenajú viac ako všetky bohatstvá sveta?

Napoleonova milenka
-------------------

Cisár nedokázal odolať túžbe nevidieť ju. 22-ročná modrooká blondína vzbudila jeho vášeň. Vlastenci grófky sa ju pokúšali podstrčiť cisárovi ako milenku, ktorá to najprv odmietla, ale nakoniec (ešte stále vydatá) sa podvolila v nádeji, že presvedčí cisára, aby s Poľskom zaobchádzal spravodlivo. Jej charakter očaril cisára a nútil ho milovať ju každým dňom viac.

Ich pomer bol vášnivý ale idylka bola prerušená, keď Napoleon dal rozkaz svojej armáde na ťaženie do Eylau. V máji 1810 mu porodila syna Alexandra.

Po Bitke národov pri Lipsku a prvej porážke Napoleona, ho Mária a Alexander prišli diskrétne navštíviť na Elbu. Celý dvor si však myslel, že ho prišla navštíviť jeho manželka-regentka arcivojvodkyňa Mária Lujza Rakúska a rímsky kráľ.

V tomto čase zomiera aj jej prvý manžel a v septembri 1816 sa vydala za Napoleonovho vzdialeného bratranca grófa Philippa Antoine d'Ornano. Zomrela v roku 1817. Jej srdce bolo umiestnené do krypty rodiny d'Ornano v Paríži a jej telo sa vrátilo do Poľska.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mária Walewska**

Autoritné údaje: * BnF: 126496097
* GND: 118628712
* ISNI: 0000 0001 1592 292X
* LCCN: n79145308
* NK ČR: pag2007388168
* VIAF: 8180649
* WorldCat: lccn-n79145308
**Nový všeobecný katalóg** (angl. New General Catalogue, skrátene ***NGC***) je najznámejší astronomický katalóg objektov hlbokého vesmíru v amatérskej astronómii. Obsahuje 7 840 objektov známych ako NGC objekty. *NGC* je jedným z najväčších všeobecných katalógov, pretože obsahuje všetky typy objektov hlbokého vesmíru a nie je špecializovaný napríklad iba na galaxie.

Katalóg bol zostavený v 80. rokoch 19. storočia J. L. E. Dreyerom s použitím pozorovaní najmä od Williama Herschela a potom sa rozdelil do dvoch Index katalógov (IC I a IC II) pridaním takmer 5000 objektov.

Objekty na južnej oblohe sú horšie skatalogizované, avšak mnoho z nich bolo pozorovaných Johnom Herschelom. *NGC* obsahoval mnoho chýb, ktoré boli z časti odstránené v revidovanej verzii *RNGC* (angl. Revised New General Catalogue) od Jacka W. Sulentica a Williama G. Tiffta z 1973. Nakoniec v *NGC2000.0* od Rogera W. Sinotta z 1988.

Pozri aj
--------

* Zoznam Messierových objektov
* Zoznam NGC objektov
* Zoznam IC objektov

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* NGC/IC Project webstránka
**Gidon Kremer** (lotyš. **Gidons Krēmers**; \* 27. február 1947, Riga) je lotyšský huslista svetového významu a dirigent.

Obaja jeho rodičia boli huslisti, otec bol židovského pôvodu, počas holokaustu sa skrýval dva roky v pivnici. Kremer hrá na husle od štyroch rokov, študoval na *Hudobnej škole v Rige* a od roku 1965 na *Moskovskom štátnom konzervatóriu* u Davida Ojstracha. V roku 1969 vyhral Paganiniho súťaž v Janove a v roku 1970 Čajkovského medzinárodnú súťaž v Moskve. Od roku 1975 hrával aj na Západe, kam v roku 1978 emigroval.

Je všeobecne uznávaný kvôli šírke svojho repertoáru, ktorý siaha od Bacha a Vivaldiho až ku skladateľom súčasnej hudby, ako sú napr. Astor Piazzolla, George Enescu, Philip Glass, Alfred Schnittke, Lera Auerbach, Arvo Pärt a John Adams. Jedno zo svojich diel, husľový koncert *Offertorium* mu venovala aj skladateľka Sofija Gubajdulinová.

V roku 1996 založil komorný súbor Kremerata Baltica, v ktorom združuje mladých hudobníkov z pobaltských krajín. V roku 2001 mu bola udelená *Hudobná cena UNESCO*. Slovenskému publiku sa predstavil na Bratislavských hudobných slávnostiach 2007.

Vlastní nástroje *Guarneri del Gesù* z roku 1730 a *ex Baron von Feilitzsch Stradivarius* od Stradivariho z roku 1734. V súčasnosti hrá na husliach *Nicola Amati* z roku 1641.

Referencie
----------

1. ↑  Perfect isn't good enough, www.guardian.com.uk, 22.11.2000
2. ↑  , www.bhsfestival.sk

Externé odkazy
--------------

* Kremerov životopis na oficiálnych stránkach súboru Kremerata Baltica

| * z
* d
* u
Významní huslisti |
| --- |
| 17. storočie | 
* Arcangelo Corelli
* Giuseppe Torelli
* Antonio Vivaldi

 |  |
| 18. storočie | 
* Pietro Locatelli
* Johann Georg Pisendel
* Alessandro Rolla
* Francesco Maria Veracini
* Giovanni Battista Viotti
* Anton Stamitz
* Giuseppe Tartini

 |
| 19. storočie | 
* Pierre Baillot
* Ferdinand David
* Karel Halíř
* Joseph Joachim
* Rodolphe Kreutzer
* Niccolò Paganini
* Pierre Rode
* Pablo de Sarasate
* Louis Spohr
* Henryk Wieniawski
* Henri Vieuxtemps
* Eugène Ysaÿe

 |
| 20. storočie | 
* Salvatore Accardo
* Joshua Bell
* Christian Ferras
* Zino Francescatti
* Arthur Grumiaux
* Jascha Heifetz
* Kyung-wha Chung
* Leonid Kogan
* Fritz Kreisler
* Gidon Kremer
* Yehudi Menuhin
* Nathan Milstein
* Anne-Sophie Mutter
* Ginette Neveu
* David Oistrakh
* Jicchak Perlman
* Vadim Repin
* Gil Shaham
* Isaac Stern
* Henryk Szeryng
* Maxim Vengerov
* Pinchas Zukerman

 |

Autoritné údaje: * BnF: 13896161r
* GND: 118566563
* ISNI: 0000 0001 1079 1414
* LCCN: n81067981
* NK ČR: js20020122072
* VIAF: 98522655
* WorldCat: lccn-n81067981
**Christopher Paolini** (\* 17. november 1983, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký spisovateľ. Preslávil sa tetralógiou *Odkaz Dračích jazdcov*, ktorú tvoria knihy *Eragon (kniha)*, *Eldest*, *Brisingr* a Inheritance.

Životopis
---------

Narodil sa v južnej Kalifornii. Niekoľko rokov žil v Anchorage na Aljaške, avšak väčšinu života strávil v Paradise Valley v Montane, kde doteraz býva spolu so svojimi rodičmi Kennethom Paolinim a Talitou Hodgkinsonovou a mladšou sestrou Angelou vo vidieckom dvojposchodovom domčeku na brehu Yellowstoneskej rieky. Okolitá príroda vysokých zasnežených štítov Beartooth Mountains Christophera vo veľkej miere inšpirovala pri vytváraní fantastickej scenérie v Eragonovi. 

Christopher nechodil do bežných škôl, ale sa celý život vzdelával doma. Často písal poviedky a básne, no bol aj vášnivým čitateľom. Medzi jeho obľúbených autorov patria napríklad Bruce Colville, Phillip Pullman a Frank Herbert. V pätnástich rokoch úspešne ukončil strednú školu cez korešpondenčný kurz a začal pracovať na Eragonovi.

Kariéra
-------

*Eragon* vyšiel v roku 2002 v Paolini International, LLC, nakladateľstve jeho rodiny. Aby spropagoval svoju knižku, Christopher ju prezentoval vo viac než 135 školách a knižniciach, oblečený v stredovekom kostýme, ktorý pozostával z červeného trička, širokých čiernych nohavíc, šnurovacích čižiem a veselej čiernej čiapky. Zafirino oko pre obal knihy prvého vydania Eragona, ako aj mapy Alagaesie nachádzajúce sa na vnútornom obale knižiek nakreslila jeho sestra.

Na jednom zo svojich propagačných turné mal prednášku na škole, do ktorej chodil aj nevlastný syn amerického novinára a spisovateľa Carla Hiaasena. Ukázal ju svojmu nevlastnému otcovi a jemu sa kniha páčila natoľko, že o nej povedal svojmu vydavateľovi Alfredovi Knopfovi. Ten dal Paolinimu ponuku na vydanie Eragona a zvyšok tetralógie. Kniha po druhýkrát vyšla v auguste 2003. Vo veku 19 rokov sa stal jedným z najpredávanejších autorov New York Times.

Paoliniho esej "Všetko sa to začalo knihami" ("It All Began with Books") bola zahrnutá v antológii *Guys Write For Guys Read* (Apríl 2005).

Druhý diel tetralógie, *Eldest*, vyšiel 23. augusta 2005. Tretí diel nesie názov Brisingr a u nás vyšiel 31. januára 2009. Pôvodne malo ísť o trilógiu, avšak Paolini potvrdil, že nakoniec pôjde o tetralógiu. Štvrtý diel, *Inheritance*, vyšiel v roku 2011. V slovenskom vydaní vyšiel 30. marca 2012. Autor v poďakovaní píše, že pri písaní strávil veľa času a možno sa k Alagaëzii vráti.

Adaptácie
---------

Filmová adaptácia Eragona mala premiéru vo svetových kinách 14. a 15. decembra 2006. Hrajú v nej prevažne britskí herci, vrátane Edwarda Speleersa v hlavnej úlohe a Jeremyho Ironsa v úlohe Broma. Film však nezožal veľký úspech, pretože sa do značnej miery líši od deja knihy. Z toho dôvodu sa taktiež neočakáva sfilmovanie ďalších častí.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka tetralógie

Autoritné údaje: * BnF: 14578643w
* GND: 129384240
* ISNI: 0000 0001 1762 4328
* LCCN: n2002039242
* NK ČR: xx0025816
* VIAF: 49468743
* WorldCat: lccn-n2002039242
**Mystika** (z gr. *mystikos=tajuplný*) bola pôvodne tajným náboženstvom alebo tajnou náboženskou organizáciou, do ktorej mohli byť prijatí alebo zasvätení len vyvolení. Neskôr to bolo vôbec úsilie uchopiť nadprirodzeno, transcendentno, božské prostredníctvom odvracania sa od zmyslového sveta a hrúženia sa do hĺbok "vlastného" bytia (meditácie), splynutie s bohom prostredníctvom rozplývania obsahu vedomia v ňom: mystické zjednotenie (lat. unio mystica). Mystiku sprevádza náboženská viera v možnosť bezprostredného osobného kontaktu s Bohom alebo s inými nadprirodzenými silami či skúsenosť bezprostredného zažívania neuchopenej skutočnosti pomocou meditácie, askézy a extázy. Objavuje sa skoro v každom svetovom náboženstve.

V Číne sa mystika pestovala najmä v rámci taoizmu, v Indii v celom rade odrôd počnúc prírodnou mystikou a po abstraktnú a preduchovnelú mystiku buddhizmu a neskorého brahmanizmu.

V rámci islamu v iránskej mystike sufizmu.

V starovekom Grécku existovali kulty mystérií od čias siedmich mudrcov až po novoplatonizmus. Pre filozofiu sa stali významnými orfické, eleusínske, dionýzske, isidine a mitraistické mystériá, pretože mnoho filozofov nadväzovalo na učenia mystérií. Mystikou bol aj gnosticizmus a manicheizmus.

Stredovekú mystiku stelesňujú predovšetkým diela Bernarda z Clairvaux a Huga zo Svätého Viktora. Vrcholom sú mystické spisy Terézie Ávilskej a Jána z Kríža, reformátorov karmelitánskeho rádu. Karmelitánska tradícia zostala živá i v nasledujúcich storočiach. V 20. storočí je najvýznamnejšou predstaviteľkou karmelitánskej mystiky Terézia Benedikta od Kríža (Edita Steinová).

V Nemecku začínajú dejiny filozofie tzv. ženskou mystikou Hildegardy z Bingen a dielami Majstra Eckharta, Heinricha Seusa, Johannesa Taulera, Jana van Ruysbroeka, Geerta Groota, Gansfoorta, dielom Theologia Deutsch; mystika tu pokračuje aj po reformácii Sebastianom Franckom, Paracelsom, Valentinom Weiglom, Jakobom Böhmem, Abrahamom von Franckenbergom, Angelom Silesiom, Oetingerom, Hamanom až vyústenie do širokého prúdu nemeckého idealizmu a nemeckej romantiky.

Podľa Bondyho mystika obľubuje negatívne vymedzovanie.
Podľa Gregora mystika to nie sú meditácie vychudnutých askétov, ani úporné čítanie záhadných kníh, ale sú to práve hraničné prežívania človeka, keď je zahnaný na dno, do kúta, ponížený a urazený. Práve vtedy k nemu Boh prehovorí a hoci toto poslanie často prijíma nevedomky a nedá sa vo svojej úplnosti ani reprodukovať, určujú tieto zážitky vedome či podvedome celý ďalší život a konanie človeka.

Zdroje
------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ploutarchos** alebo **Plutarchos** (starogr. *Πλούταρχος* – *Ploutarchos*, iný prepis: *Plutarchos*) bol olympijský víťaz v boxe v roku 205.

Na 246. olympijských hrách si víťazstvo v boxe vybojoval Plutarchos. Box (pygmé) sa stal olympijskou disciplínou na 23. hrách v roku 688 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Plutarcha, ale bez uvedenia jeho domovskej krajiny, zaznamenal grécky rétor a spisovateľ Flavios Filostratos. Podľa Filostrata finálový zápas Plutarcha so zdatným boxerom Hermeiom z Egypta prebiehal na ostrom poludňajšom slnku. Keď už bol Plutarchos od slnečnej páľavy úplne vysilený, modlil sa k riečnenu bohu Achelóovi a zachránil ho náhly lejak, ktorý mu pomohol pokračovať v zápase a vyhrať.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z*, str. 137
2. 1 2  Filostratos, *Héróikos*, 15, 4 - 6.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Toto je článok o pojme z psychológie. O fyzikálnom jave pozri *Tieň.*
**Tieň** je v Jungovej psychológií inferiórna časť osobnosti. Súhrn všetkých osobných a kolektívnych dispozícií, ktoré v dôsledku ich nezlučiteľnosti s vedome volenou formou života nežijeme a ktoré sa v nevedomí spájajú do relatívne autonómnej časti osobnosti s opačnými tendenciami. 

Tieň sa správa voči vedomiu kompenzačne, jeho pôsobenie môže byť preto práve tak dobre negatívne ako pozitívne. Ako snová postava má tieň rovnaké pohlavie ako snívajúci. Ako časť osobného nevedomia patrí tieň k ja, avšak ako archetyp odporcu (protivníka, satana) patrí ku kolektívnemu nevedomiu. Uvedomenie si tieňa patrí k počiatočnej, úvodnej práci v analýze. Prehliadanie a potláčanie tieňa, ako aj stotožňovanie ja s tieňom môže viesť k nebezpečným disociáciám. Pretože tieň leží v blízkosti sveta inštinktov, je nevyhnutné brať ho neustále do úvahy.

Postava tieňa personifikuje všetko, čo subjekt neuznáva, a čo sa mu predsa len stále znovu a priamo alebo nepriamo vnucuje, teda napr. menejcenné charakterové črty a ostatné nezlučiteľné tendencie.

Tieň je oná zahalená, potlačená, väčšinou menejcenná a previnilá osobnosť, ktorá svojimi najvzdialenejšími výbežkami siaha až do ríše živočíšnych predkov a zahŕňa tak celý historický aspekt nevedomia. Pokiaľ sme až doteraz boli toho názoru, že ľudský tieň je zdrojom všetkého zla, môžeme teraz už pri presnejšom skúmaní odhaliť, že nevedomý človek, totiž práve tieň, nepozostáva z tendencií hodných morálneho zvrhnutia, ale vykazuje rad dobrých kvalít, totiž normálne inštinkty, účelné reakcie, vnemy verné skutočnosti, tvorivé impulzy a iné.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Jakub Bart-Ćišinski** (\* 20. august 1856, Pančicy-Kukow – † 16. september 1909, Pančicy-Kukow) bol lužickosrbský básnik, dramatik, prozaik a katolícky kňaz.

Štúdium
-------

Od svojich pätnástich rokov študoval v Prahe, najprv na gymnáziu na Malej Strane neskôr teológiu na Karlovej univerzite. Bol členom lužického semináru, združenia *Serbówka* a taktiež prispieval do jej periodika *Kwětki*. V tomto období napísal aj svoje prvé dielo *Moje serbske wuznaće*. Okrem vlastnej tvorby sa venoval aj prekladaniu do hornolužickej srbčiny (mimo iné preložil aj Kollárovu *Slávy dcéru* a Mickiewiczovu *Ódu na radosť*).

Tvorba
------

Preslávil sa najmä ako básnik, za svojho života vydal celkom 14 zbierok, ale nevenoval sa výhradne poézii a jej prekladu. Napísal aj prvú lužickosrbskú drámu *Na hrodźišću*, inšpirovanú královédvorským rukopisom. Okrem toho napísal veselohru *Stary Serb* a napísal prozaické dielo *Narodowc a wotrodźeńc*.

Ako katolícky farár bol v ostrom konflikte so svojimi nadriadenými, farárom sa stal až po 18 rokoch kaplánovania, bol prideľovaný do nemeckých oblastí mimo Lužicu. Pôsobil napr. v Drážďanoch, Kamenici či v Radebergu. Na dva roky bol dokonca preložený do severných Čiech, do kláštora v Zákupoch na Českolipsku. Možnosť pôsobiť v Lužici mu umožnil skorý odchod do dôchodku v roku 1903.

V rokoch 1876 až 1881 bol nakladateľom časopisu Lipa Serbska a v rokoch 1904 až 1909 časopisu Łužica. Svoje diela písal výhradne vo svojom materskom jazyku, hornolužickej srbčine.

Vo svojom diele bojoval proti rezignácii a bol silno národne orientovaný, za čo bol kritizovaný aj od mnohých Lužických Srbov, ale na druhej strane ho škrel rozpor spôsobený mladosrbským hnutím, na čo reagoval aj vo svojej tvorbe.

Pochovaný je na cintoríne vo Wotrowe.

Dielo
-----

* Moje serbske wuznaće
* Nawozenja (1877)
* Narodowc a wotrodźenc (1879}
* Na hrodźišću (1880)
* Slubowanje ze zadźěwkami (1881)
* Słowjanam (1884)
* Kniha sonetow (1884)
* Formy (1888)
* Priroda a wutroba (1889)
* Serbske zynski (1897)
* Ze ziwienja (1899)
* Za cichim (1906)
* Serbske wobrazki (1908)
* Krew a Kraj (1909)

Zroj
----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jakub Bart-Ćišinski na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12239598h
* GND: 118506722
* ISNI: 0000 0001 1057 8699
* LCCN: n88217972
* NK ČR: mzk2002165228
* VIAF: 40169527
* WorldCat: lccn-n88217972
**Pseudometrický priestor** je matematická štruktúra zovšeobecňujúca pojem metrického priestoru. Pseudometrický priestor je definovaný ako metrický priestor, v ktorom môžu existovať dva rôzne body s nenulovou vzdialenosťou.

Definícia
---------

Pseudometrický priestor je usporiadaná dvojica {\displaystyle (X,d)}, kde *X* je neprázdna množina a *d* je zobrazenie {\displaystyle d:X^{2}\to \mathbb {R} } na usporiadaných dvojiciach prvkov *X*, nazývané pseudometrika na *X*, pre ktoré sú splnené nasledujúce podmienky:

1. {\displaystyle d(x,y)\geq 0} a {\displaystyle x=y\Rightarrow d(x,y)=0}.
2. {\displaystyle d(x,y)=d(y,x)\,} (*symetria*).
3. {\displaystyle d(x,y)\leq d(x,z)+d(z,y)} (*trojuholníková nerovnosť*).

Pozri aj
--------

* Metrický priestor
* Kvázimetrický priestor

Literatúra
----------

* Steen, L. A. Seebach, J. A.: *Counterexamples in Topology*. Holt, Rinehart and Winston, 1970.
* Simmons, G. F.: *Introduction to Topology and Modern Analysis*. McGraw-Hill, 1963.

Externé odkazy
--------------

* Článok o pseudometrických priestoroch na PlanetMath (po anglicky).
slnečné halo
Cirrostratus pri západe Slnka
**Cirostratus** (po latinsky cirrostratus, Cs) alebo **riasosloha** alebo **riasová sloha** je vysoko položený oblak. Je to oblak vysokej hladiny, vyskytuje sa vo výškach 6 až 12 km. Pozostáva výlučne z ľadových kryštálikov. Ide o tenký biely mrak, v ktorom nerozoznávame jednotlivé oblaky. Pri západe Slnka je sfarbený doružova. Môže byť jednoliaty a pokrývať celú oblohu alebo aspoň jej veľkú časť ako beztvará biela vrstva. Častejšie však býva vláknitý. Je priesvitný, Slnko a Mesiac cezeň vidíme, ale môže okolo nich vytvárať halo. Halo, ľudovo „dvor" vidíme ako kruh okolo Slnka či Mesiaca a býva predzvesť blížiaceho sa dažďa, pretože cirrostratus sa vyskytuje na vrchole teplého frontu. Ak vznikne halo okolo Mesiaca, môže začať pršať už s príchodom rána. Dážď je veľmi pravdepodobný, ak sa pred vznikom cirrostratu objaví aj cirrus. Halo vzniká lámaním (ohýbaním) slnečných lúčov prenikajúcich cez ľadové kryštáliky. Zväčša jeho priemer dosahuje 20 stupňov, zriedkavejšie až 46 stupňov, podľa trasy, ktorou prechádzajú slnečné lúče cez kryštáliky. Halo býva biele, niekedy aj jemne sfarbené-od žltej v strede po zelenú, bielu a modrú na vonkajšom okraji.
Cirrostratus vzniká vtedy, keď stúpa celá vrstva vzduchu v dôsledku chladnejšieho vzduchu vtláčajúceho sa v rámci frontu pod ňu. Vzduch stúpa pomaly, nie viac ako 20 cm za sekundu. Zo samotného cirrostratu zrážky nepadajú, ale ak je spojený s nimbostratom alebo altostratom, možno očakávať dlhší dážď.

Známe podtypy
-------------

### Tvary

* *cirrostratus fibratus* – pozdĺžne štruktúrované oblaky
* *cirrostratus nebulosus* - oblačný závoj, alebo vrstva jednotvárneho hmlového vzhľadu bez viditeľnej štruktúry

### Odrody

* *cirrostratus duplicatus* - skupiny oblakov alebo vrstiev sú husto nad sebou naskladané v malých vzdialenostiach, niekedy čiastočne spojené
* *cirrostratus undulatus* - časti, pásy alebo vrstvy oblakov sú usporiadané do vĺn

| * z
* d
* u
Oblaky |
| --- |
| Extrémne vysoké oblaky | 
* Perleťový oblak
* Nočné svietiace oblaky

 |  |
| Vysoké oblaky | 
* Cirus (Ci)
* Cirus uncinus
* Cirus Kelvin-Helmholtz colombia
* Cirostratus (Cs)
* Cirokumulus (Cc)
* Pileus
* Contrail

 |
| Stredné oblaky | 
* Altostratus (As)
* Altostratus undulatus
* Altokumulus (Ac)
* Altocumulus undulatus
* Altocumulus castellanus
* Altocumulus lenticularis

 |
| Nízke oblaky | 
* Hmla
* Stratus (St)
* Nimbostratus (Ns)
* Kumulus (Cu)
* Cumulus humilis (Cu)
* Cumulus mediocris (Cu)
* Stratokumulus (Sc)
* Arcus (Roll)
* Fractus
* Tuba
* Shelf
* Stenový oblak

 |
| Oblaky s vertikálnym vývojom | 
* Kumulonimbus (Cb)
* Cumulonimbus arcus
* Cumulonimbus capillatus
* Cumulonimbus incus
* Cumulonimbus calvus
* Cumulonimbus mammatus
* Cumulus congestus
* Cumulus castellanus
* Pyrokumulus
* Pyrokumulonimbus

 |


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o ZemiPortál slnečná sústava |