recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Křišťan z Prachatic** (\* pred rokom 1370, Prachatice – † 4. september 1439, Praha) bol český astronóm.

Křišťan z Prachatic od roku 1386 študoval na Karlovej univerzite v Prahe, kde v roku 1388 zložil bakalárske skúšky a v roku 1390 skúšky majstrovské. Na pražskej univerzite pôsobil až do konca života, keď bol niekoľkokrát zvolený za dekana filozofickej fakulty a štyrikrát za rektora univerzity. Od roku 1406 bol farárom a kazateľom u sv. Michala v Starom Meste. Medzi jeho žiakmi nechýbal aj Ján Hus, za ktorého v roku 1415 intervenoval v Kostnici. 

Z dochovanej odbornej literatúry, ktorej autorom je Křišťan z Prachatic, tvoria väčšinu lekárske spisy, všetky napísané po česky. V akademických kruhoch bol ale známy najmä ako astronóm. Jeho dva spisy o astrolábe, *De composicione astrolabii* a *De utilitate (usu) astrolabii*, sa dochovali v mnohých opisoch v európskych knižniciach. 

Křišťan z Prachatic je autorom aritmetického spisu *Algorismus prosaycus*, ktorého dobu vzniku sa doteraz nepodarilo presne určiť. Predpokladá sa, že to bolo v druhom desaťričí 15. storočia, teda v čase, keď Křišťan z Prachatic napísal aj svoje astronomické spisy.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portálAstronomický portál |

Autoritné údaje: * abART: 138210
* GND: 121482324
* ISNI: 0000 0001 0992 3045
* LCCN: no2002048456
* NK ČR: jk01070096
* VIAF: 79452580
* WorldCat: lccn-no2002048456
**Licitácia** alebo **dražba** (angl. *bidding*) je prvá fáza hry v niektorých kartových hrách.

Počas licitácie sa rozhoduje, kto bude zohrávať záväzok a aký záväzok to bude.

Licitácia sa vyskytuje napríklad v týchto hrách: bridž, lóra, mariáš, taroky, rikitiki, spades, whist...

Strana, ktorá vylicitovala záväzok, sa snaží záväzok splniť, ostatné strany sa snažia záväzok poraziť. V niektorých hrách (rikitiki, spades, ...), každá strana sa k niečomu zaväzuje a snaží sa svoj záväzok splniť a ostatným splnenie ich záväzku prekaziť. V takýchto hrách môže byť strategicky výhodné obetovať vlastný záväzok, aby ani druhá strana záväzok nesplnila: napríklad v rikitiki sa zaviažem, že nezískam ani jeden zdvih, za splnenie záväzku by som získal jeden bod, súperi sa zaviazali k 4 a k 5, získali by 5 a 6 bodov, ak sa "obetujem" a získam zdvih navyše, čím im prekazím splnenie záväzku, získam dva trestné body, ale oni tiež, čiže ja som stratil 3 body, ale oni 7 a 8.

Vo väčšine kartových hier je licitácia relatívne jednoduchá. V hre bridž sú pre optimálnu licitáciu vyvinuté celé licitačné systémy, ktorých popis je na niekoľkých desiatkach i stovkách strán.

Pozri aj
--------

* licitácia (bridž)
Dátový projektor v kine
**Dátový projektor** (iné názvy: **dataprojektor, digitálny projektor, projektor**, zriedkavo: **beamer**; ak sa chce zdôrazniť, že je to aj videoprojektor: **data-video projektor, data/video projektor, video-data projektor, video/data projektor**) je projektor na premietanie obrazovej informácie z počítačovej techniky (PC, notebook a pod.) a často aj z videozariadení (pozri nižšie o videoprojektore). Ako zdroj svetla sa používa halogénová žiarovka, plynová výbojka alebo v prípade LCD projektorov špeciálna "lampa".

Videoprojektor
--------------

**Videoprojektor** (alebo staršie aj **televízny projektor** a hovorovo zriedkavo **videopremietačka**) je termín, ktorý sa dnes používa často viac-menej synonymne s termínom dátový projektor, ale donedávna mal iný význam. Definícia televízneho projektora či videoprojektora z roku 1997 znie nasledovne: *zariadenie, ktoré sa používa na tvorbu obrazu z video signálu, a ktoré ho premieta na plátno prostredníctvom špeciálneho optického zariadenia, vo všeobecnosti s cieľom poskytnúť veľký obraz.*  Bc. Petr Matějů vo svojej diplomovej práci z roku 2011 opísal rozdiel medzi dátovým projektorom a videoprojektorom nasledovne:  *V minulosti sa každá z ... technológií používala na iný druh zobrazenia. Technológia DLP sa viac používala na projekciu videa napr. v domácich kinách (videoprojektory) a LCD zas predovšetkým v spojení s výpočtovou technikou (dataprojektory). Časom sa rozdiely medzi oboma technológiami postupne zmenšovali, takže v súčasnosti už subjektívne rozdiel v obraze ťažko zistíme. Rozdelenie na dataprojektory a videoprojektory dnes spočíva predovšetkým v pomere strán premietaného obrazu a v rozlíšení. Dataprojektory sa vyrábajú s pomerom strán 4:3 (výnimočne 16:10) s natívnym rozlíšením 800x600 alebo 1024x768, preto, aby zodpovedali pomeru strán PC alebo notebooku. Naproti tomu videoprojektory sa vyrábajú s pomerom strán 16:9 a rozlíšením 1280x720 bodov – HD Ready, alebo 1920x1080 bodov – Full HD. Oba typy projektorov sa však vyrábajú s takými rozhraniami, že umožňujú pripojiť aj PC aj priamo zdroje videosignálu. Je teda väčšinou možné použiť ich na obidva účely.*

Referencie
----------

1. ↑   *television projector* [online]. Electropedia, marec 1997, [cit. 2012-12-11]. Dostupné online. (po francúzsky a anglicky)
2. ↑  MATĚJŮ, Petr. *Videosekvence a jejich využití při výuce fyziky na ZŠ*. České Budějovice : Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích, Pedagogická fakulta – Katedra fyziky, 2011. Dostupné online. (po česky)
**Hawkeye** je fiktívna komiksová postava od Marvel Comics.

Charakteristika
---------------

Hawkeye, vlastným menom Clint Barton. Je rodený Američan, ktorý vyrastal so svojím bratom. Od malička bol problémovým dieťaťom. Vychovávali ho rôzne rodiny, ale z každej ušiel. Neskôr sa pridal k cirkusu,kde ho vycvičili v dokonalého akrobata. Mentorom a učiteľom mu tam bol tajomný muž menom Swordsman, ktorý bol jedným z najlepších bojovníkov s mečom na zemi. Clinta učil bojovať s mečom, dýkou,ale hlavne s lukom. Časom si Swordsman všimol u Clinta neskutočnú spoluprácu oka s rukou. Clint dokázal s lukom trafiť prakticky všetko z ktorejkoľvek polohy. Swordsman ho využíval pri mnohých lúpežiach. Jedného dňa však Clint videl ako známy super-hrdina Iron man zachránil deti z horiaceho auta a pochopil, že aj on chce pomáhať. Vzoprel sa preto Swordsmanovi a porazil ho. Prišiel sa prihlásť do teamu super-ludí The Avengers, kde pôsobí Iron man spolu s Captainom America a mnohými ďalšími. Hawkeye hneď predviedol svoje schopnosti a bol prijatý do teamu.

Základnou schopnosťou Hawkeye je jeho neuveriteľná presnosť. Jeho očná sietnica je veľmi citlivá a preto dokáže triafať aj na veľkú vzdialenosť. Clint je zdatný bojovník trénovaný v mnohých bojových umeniach. Jeho trénerom a dobrým priateľom bol Captain America. V jednom období používal Hawkeye Pymove častice ( Pym particles ), svojho tímového kolegu Ant-mana a vďaka nim vedel narásť do obrovských rozmerov. V tomto stave mal Hawkeye super-silu a hovoril si Goliath. Hawkeye používa v boji dlhý luk a sadu rôznych šípov. Nosí so sebou bežné, ale aj špecialne upravené šípy ako napr. : uspávací, elektrický, vybuchujíci, šíp s lanom, magnetický, sonický a mnohé ďalšie. Hawkeye je jedným z hlavných členov The Avengers a bol aj vodca teamu Thunderbolts. V súčasnosti používa Hawkeye krycie meno Ronin a luk so šípami vymenil za 2 dlhé meče.
**Andreus** (starogr. *Ἀνδρεύς* – *Andreus*) je v gréckej mytológii syn riečneho boha Péneia.

Antický autor Pausanias uvádza, že Andreus bol prvý človek, ktorý sa usadil na území gréckeho mesta Orchomenos a prvé pomenovanie Andreis, dostalo toto územie po ňom. So svojou manželkou Euippé, dcérou Leukóna, potom splodili syna Eteokla. Podľa iného antického zdroja, Eteoklov otec bol riečny boh Kéfisos.

Andreus je tiež známy ako dobyvateľ gréckeho ostrova Andros v súostroví Kyklady, ktorý nesie jeho meno. Či v tomto prípade ide o tú istú mytologickú postavu je sporné, lebo niektorí antickí autori píšu, že sa volal Andros, alebo Andrus.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,34,6.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 9,34,9.
3. ↑  Thukydides. *Dejiny peloponézskej vojny I-IV*. Martin : THETIS, 2010. ISBN 978-80-970115-4-3. S. 309.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,79,2.
5. ↑  Stefanos Byzantský, *Conon*, 41.
6. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 13,647-648.
**Andrew Henderson** († 1775) bol škótsky spisovateľ a kníhkupec.

Narodil sa v grófstve Roxburghshire na juhovýchode Škótska. V rokoch 1731 – 1735 absolvoval magisterské štúdium na Marischal College v Aberdeene. V januári 1748 vydal v Edinburghu prácu o jakobitskom povstaní *The History of the Rebellion, 1745 and 1746*. V roku 1766 publikoval biografiu *The life of William Augustus, Duke of Cumberland*, ktorá glorifikovala Viliama Augusta, vojvodu z Cumberlandu, syna Juraja II. čo viedlo k sporu so škótskym básnikom a spisovateľom Tobiasom Smollettom. V publikácii *Dissertation on the Royal Line of Scotland* skritizoval prácu Williama Guthrieho *History of Scotland* (1771). Bol charakterizovaný ako *„extrémne patriotický"* Škót.

Referencie
----------

1. ↑  Tedder, H. R. (2004), „Henderson, Andrew", *Oxford Dictionary National Biography*, Oxford; New York, NY: Oxford University Press, OCLC 56568095 [prebraná citácia]

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Andrew Henderson (writer) na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 2335 3758
* LCCN: n83041812
* VIAF: 55519819
* WorldCat: lccn-n83041812
**Hawthornský efekt** alebo **Hawthornov efekt** je jav pri pokusoch s ľuďmi či štúdiách na ľuďoch:

* v užšom zmysle: (krátkodobý) efekt v želanom pozitívnom smere (teda zlepšenie výkonu/správania), ktorý ale nevznikol zo želaných dôvodov, ale preto, lebo (a) účastníci pokusu si uvedomujú, že sú pozorovaní a/alebo (b) účastníci pokusu si uvedomujú merané výsledky a/alebo (c) účastníkom pokusu je venovaná akákoľvek zvýšená pozornosť,
* v širšom zmysle: krátkodobý efekt v želanom (spravidla pozitívnom) smere, ktorý vznikol v dôsledku zmeny podmienok (pracovného) prostredia.

Dôsledkom hawthornského efektu (ak v danom prípade platí) sú nesprávne výsledky danej štúdie. Pre podnikové hospodárstvo z hawthornského efektu v užšom zmysle vyplýva aj to, že pracovné výkony nezávisia len od objektívnych pracovných podmienok, ale aj od sociálnych faktorov.

Hawthornský efekt hovorí aj, že každá zmena, aj tá negatívna, vedie krátkodobo k zlepšeniu.

Hawthornský efekt (v užšom zmysle) bol opísaný v 50. rokoch a opiera sa o staršie pozorovacie štúdie skupín ľudí v 20. rokoch v továrňach Hawthorne Works v štáte Illinois v USA, v ktorom firma Western Electric menila náhodne intenzitu osvetlenia pracoviska. Počas experimentovania sa aj náhodne zvyšovala produktivita. Po skončení experimentov poklesla na pôvodnú, ktorú mala aj kontrolná skupina, na ktorej sa neexperimentovalo.
Súradnice: 38° 53′ 21.48″ s.š. 77° 03′ 00.44″ z.d.

Lincolnov pamätník
Socha Abrahama Lincolna
**Lincolnov pamätník** (angl. Lincoln Memorial) je pamätník v meste Washington D.C. ktorý bol postavený na počesť 16. prezidenta USA Abrahama Lincolna.

Výstavba prebiehala v rokoch 1915 až 1922. Architektom bol Henry Bacon, autor sochy *Abrahama Lincolna (1920)* bol Daniel Chester French a autorom vnútorných malieb bol Jules Guerin. Pamätník bol miestom viacerých slávnych prejavov vrátane „I Have a Dream", ktorý prednášal Martin Luther King 28. augusta 1963. Od roku 1966 je kultúrnou pamiatkou USA.

Budova bola postavená v dórskom štýle a obsahuje veľkú mramorovú sochu sediaceho Lincolna spolu so zápismi jeho dvoch známych prejavov. 36 stĺpov symbolizuje počet štátov USA počas vlády Lincolna. Neskôr bolo 12 štátov vyrytých na priečelí budovy a posledné dva Havaj a Aljaška boli umiestnené na podlahe.

Referencie
----------

1. ↑   *Lincoln Memorial Design Individuals* [online]. National Park Service, [cit. 2010-08-10]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lincolnov pamätník**
Vlajka Oranžského rádu
**Lojálna oranžská inštitúcia** (angl. *Loyal Orange Institution*), viac známa ako **Oranžský rád** (*Orange Order*) je protestantská bratská organizácia založená predovšetkým v Severnom Írsku. Má tiež významnú prítomnosť v Škótskych nížinách a po celom Commowealthte a v Spojených štátoch. Bol založený v grófstve Armagh v roku 1795 počas obdobia protestantsko-katolíckeho konfliktu ako bratstvo v slobodomurárskom štýle ktoré prisahalo zachovať protestantskú prevahu. Jeho meno je poctou pre protestantského kráľa Viliama Oranžského ktorý porazil armádu katolíckeho kráľa Jakuba II. v Bitke pri Boyne (1690). Členovia Oranžského rádu nosia oranžové šerpy a sú označovaní ako Orangemen. Rád je predovšetkým známy pre svoje každoročné pochody z ktorých najväčší sa koná 12. júla ("Dvanásta").

Politicky je Oranžský rád konzervatívna britská unionistická organizácia s kontaktmi na ulsterský lojalizmus. Rád viedol kampaň proti Škótskej nezávislosti v roku 2014. Rád vidí sám seba ako obrancu protestantskej občianskej a náboženskej slobody zatiaľ čo kritici ho obviňujú z náboženského fanatizmu a rasizmu. Bol tiež kritizovaný za spolčovanie sa s lojalistickými polovojenskými skupinami. Nakoľko je rád protestantská spoločnosť, neprotestanti sa môžu stať jeho členmi len ak sa zaviažu dodržiavať zásady "oranžizmu". Takitiež si nemôžu vziať za partnera katolíka. Oranžské pochody cez protestantské a katolícke štvrte bývajú často kontroverzné a vedú k násiliu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Oranžský rád**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Orange Order na anglickej Wikipédii.*
**Lichobežník** (zastarano *trapéz*) je štvoruholník s dvoma rovnobežnými a dvoma rôznobežnými stranami.

Delenie
-------

Lichobežník sa delí na:

* všeobecný: všetky strany sú iné
* rovnoramenný: ramená majú rovnaké dĺžky
* pravouhlý: jedno rameno zviera so základňou pravý uhol a je aj jeho výškou.

Názvy strán
-----------

Pomenovanie strán je podobné ako u rovnoramenného trojuholníka. Vzájomne rovnobežné strany sa nazývajú *základne* a ostávajúce dve rôznobežné strany *ramená*.

Vlastnosti
----------

Nákres lichobežníka
Lichobežník je konvexný.

Uhlopriečky všeobecného lichobežníka sa navzájom nedelia a nepretínajú sa na strednej priečke lichobežníka.

Veľkosť strednej priečky (spojnica stredov ramien) lichobežníka je rovná aritmetickému priemeru veľkostí základní {\displaystyle {\frac {a+c}{2}}.}

Obsah lichobežníka {\displaystyle S={\frac {(a+c)\cdot v}{2}}.}

Lichobežník je určený štyrmi prvkami, napr. dĺžkami jeho strán. Z nich je možné určiť aj jeho výšku,

{\displaystyle v={\frac {2}{|a-c|}}{\sqrt {(s-a)(s-c)(s-b-c)(s-d-c)}},}
kde *s* je polovičný obvod.

Obvod všetkých (rovnoramenného, pravouhlého, všeobecného) lichobežníkov {\displaystyle o=a+b+c+d}

Obvod iba rovnoramenného lichobežníka {\displaystyle o=a+2b+c}

kde písmeno *b* je rameno lichobežníka.

Ak majú ramená rovnakú veľkosť, tzn. {\displaystyle |AD|=|BC|}, tak potom ide o *rovnoramenný lichobežník*. Rovnoramenný lichobežník je osovo súmerný podľa jedinej priamky, spojnice stredov základní, takže uhly pri základniach sú zhodné. Preto je rovnoramenný lichobežník tetivovým štvoruholníkom.

Lichobežník je definovaný pomocou rovnobežnosti, takže je to afinitný pojem. Afinita zobrazuje lichobežník opäť na lichobežník.

Pozri aj
--------

* Geometrický útvar
* Rovnobežník

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lichobežník**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lichoběžník na českej Wikipédii.*
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Ečizen
Provincia **Ečizen** (jap. 越前国 – Ečizen no kuni) bola bývalá japonská provincia ležiaca na pobreží Japonského mora. Susedila s provinciami Kaga, Hida, Mino, Ómi a Wakasa. Na jej území sa dnes rozkladá severná časť prefektúra Fukui.

Ečizen preslávil tunajší tradične vyrábaný papier waši. Už v textu z roku 774 je zmienka o waši vyrábanom v tejto oblasti. Waši z Ečizenu je dodnes najbežnejší tradičný papier predávaný v Japonsku. Ečizen je tiež známy tu vyrábanou kvalitnou keramikou.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Provincie Ečizen na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Dávid Baróty-Sabó (Baróti-Szabó)** - "Baróti-Szabó de Palatka" (\* 10. apríl 1739, Baraolt, Rumunsko - † 23. november 1819, Virt) bol maďarský básnik, prekladateľ a pedagóg.

Jeho otec Matej Baróty-Sabó.

Životopis
---------

Pochádzal zo sikulskej zemianskej rodiny. V roku 1757 vstúpil do rádu jezuitov v Odorheiu. Teológiu vyštudoval na Košickej univerzite. Ako profesor pôsobil na gymnáziách v Oradei, v Banskej Bystrici (1772-1773), v Komárne a v Košiciach. Bol predstaviteľom maďarského klasicistického básnictva, prekladateľ z latinčiny a angličtiny. Spolu s Františkom Kazincim a Jánom Bačánim v Košiciach založil a regigoval literárny časopis *Maďarské múzeum* (Magyar Museum, 1788). Väčšina jeho básnických, lingvistických a literárnovedných diel vyšla v rokoch 1773-1803 v Košiciach a v Komárne.

Literatúra
----------

* BARÓTY-SABÓ, Dávid. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 239.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dávid Baróty-Sabó**

Zdroj
-----

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 12778666m
* GND: 142876038
* ISNI: 0000 0001 0653 1580
* LCCN: no93005914
* PIM: PIM44286
* SNK: 149570
* VIAF: 14898164
* WorldCat: lccn-no93005914
Súradnice: 42°08′22″S 24°44′53″V﻿ / ﻿42,1395073°S 24,7481081°V﻿ / 42.1395073; 24.7481081

**Kostol svätého Jozefa** (bulh. Църква "Свети Йосиф" – *Cărkva „Sveti Josif"*) je rímskokatolícky kostol z konca 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v okrese Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Lokalita
--------

Kostol leží v centrálnej časti mesta na ulici „G. M. Dimitrov" (bulh. улица „Г. М. Димитров") č. 116 v susedstve budovy penziónu bývalého dievčenského katolíckeho kolégia.

Charakteristika a dejiny
------------------------

História budovy sa začala v roku 1898, kedy sofijsko-plovdivský arcibiskup Roberto Menini ohlásil vo Vatikáne plán vybudovať v Plovdive kostol zasvätený svätému Jozefovi v blízkosti už existujúceho ženského kolégia svätého Jozefa. Základný kameň bol položený a posvätený 30. marca 1899, budova bola v priebehu toho istého roku dokončená a 5. novembra aj vysvätená. Kostol slúžil najmä pre sestry ubytované v susediacom kolégiu, ale aj pre bežných veriacich pričom slúžil ako pomocný kostol pri katedrále svätého Ľudovíta. Kostol takto fungoval do roku 1945, ked bolo po nástupe komunistickej mocu kolégium zrušené a sestry, ktoré ho obývali boli vyhnané z územia Bulharska. V priebehu roku 2008 prebehla reštaurácia budovy.

Kostolný sviatok sa slávi 19. marca. Kostol ani dnes nie je farský, ale stále slúži ako pomocný kostol pri katedrále svätého Ľudovíta.

Galéria
-------

* Pohľad na západnú fasádu budovyPohľad na západnú fasádu budovy
* Severná fasáda budovySeverná fasáda budovy
* Detail zo severnej steny kostolaDetail zo severnej steny kostola
* Vstupná brána do areáluVstupná brána do areálu
* Detailný pohľad na vstupný portál v západnej fasáde budovyDetailný pohľad na vstupný portál v západnej fasáde budovy
* Detail z vrchnej časti východnej fasády kostolaDetail z vrchnej časti východnej fasády kostola
* Pohľad na vrchnú časť západnej fasády kostolaPohľad na vrchnú časť západnej fasády kostola
* Kostol svätého Jozefa a Francúzske kolégium svätého Jozefa na dobovej fotografii z pred roka 1928Kostol svätého Jozefa a Francúzske kolégium svätého Jozefa na dobovej fotografii z pred roka 1928

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  ELDĂROV, Svetlozar. Katolicite v Bălgarija 1878 – 1989 : Istoričesko izsledvane. Sofia : International Center for Minority Studies and Intercultural Relations. 2002. 816 s. ISBN 9548872382. S. 100 – 101. (po bulharsky)
2. 1 2 3 4 5 6  archivioradiovaticana.va
3. 1 2 3 4  catholic-bg.org

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Jozefa (Plovdiv)**
**Vladimír Kinier** (\* 6. apríl 1958, Žilina) je bývalý slovenský futbalový obranca, československý reprezentant.

Klubová kariéra
---------------

Je odchovancom futbalového klubu MŠK Tatran Krásno nad Kysucou odkiaľ neskôr odišiel hrať najvyššiu republikovú súťaž. V československej lige hral predovšetkým za Žilinu (v rokoch 1979 – 1984 a 1985 – 1988). V rokoch 1984 – 1985 hral za Duklu Banská Bystrica v rámci povinnej vojenskej služby. Roky 1988 – 1990 strávil v drese Slovana Bratislava. V lige odohral 230 zápasov, strelil 9 gólov. Záver kariéry strávil vo francúzskom FC Bourges (1990 – 1994).

Reprezentácia
-------------

V československej reprezentácii odohral 10 zápasov s bilanciou 5 výhier, 1 remíza a 4 prehry, gól nestrelil. 

Debutoval 28. marca 1984 v priateľskom stretnutí v Erfurte proti NDR, ktorý Československo prehralo 1:2. Zúčastnil sa majstrovstiev sveta 1990 v Taliansku, kde sa Česko-Slovensko dostalo až do štvrťfinále turnaja, v ktorom podľahlo neskoršiemu víťazovi majstrovstiev Západnému Nemecku 0:1. Kinier odohral celé stretnutie základnej skupiny proti Taliansku, ktoré ČSFR prehrala 0:2. Bol to zároveň i jeho posledný zápas v národnom drese.

Referencie
----------

1. ↑  Fotbal.cz: NDR - ČSSR 2:1
2. ↑  Fotbal.cz: Itálie - ČSFR 2:0

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vladimír Kinier na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Štatistiky ČMFS
* Vladimír Kinier - national-football-teams.com
Súradnice: 46°17′28″S 14°16′59″V﻿ / ﻿46,291169°S 14,283044°V﻿ / 46.291169; 14.283044

**Kostol svätého Jakuba** (slovin. *Cerkev svetega Jakoba*), známy aj ako **Farský kostol svätého Jakuba** (slovin. *Župnijska cerkev svetega Jakoba*) je budova stredovekého kostola zo začiatku 16. storočia nachádzajúca sa v centre dediny Podbrezje v občine Naklo v historickom tradičnom regióne Gorenjska v Slovinsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Je jedným z dvoch kostolov v dedine Podbrezje a je farským kostolom.

Presný dátum výstavby je neznámy, ale prvá zmienka o kostole pochádza z roku 1484. V minulosti patril pod Kranjskú farnosť. V
roku 1650 bola založená miestba farnosť a kostol bol povýšený na farský.

V roku 1654 bol kostol barokovo upravený, ale zachoval si svoj gotický vzhľad. V tom istom roku prebehlo aj vysvätenie kostola.

V kostole sa nachádzajú tri oltáre. Na hlavnom oltári je socha svätého Jakuba staršieho so štyrmi anjelmi a po bokoch sa nachádzajú
sochy svätého Boštjana a svätého Roka. Bočné oltáre sú zhotovené v podobnom štýle ako hlavný oltár. Severný oltár je zasvätený Panne Márii na tróne, pričom sa vedľa nej nachádzajú aj sochy jej rodičov - svätej Anny a svätého Joachima. Južný oltár je zasvätený svätému Jánovi Nepomuckému, ktorého dopĺňajú sochy svätého Jána a svätého Pavla.

Zaujímavosť
-----------

* V kostole sa nachádzajú hodnotné barokové sochy zhotovené sochárom Petrom Žiwobskim, ktorý na mieste žil ku koncu 18. storočia.

Galéria
-------

* Detailný pohľad na vežu kostolaDetailný pohľad na vežu kostola
* Interiér kostola - pohľad smerom k oltáruInteriér kostola - pohľad smerom k oltáru

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  podbrezje.si
2. 1 2 3  MOHOR, Miha. Pod gorami: Folklorne in spominske pripovedi iz krajev pod Dobrčo, Kriško goro, Storžičem in Krvavcem. Ljubljana : Založba ZRC. 2017. 412 s. ISBN 9789612549978. S. 24. (slovinsky)
3. ↑  druzina.si
**Hazrat Bábádžán** (\* medzi 1790-1806, Balúčistan, Pakistan – † 18. september 1931, Puné, India) bola sufistická svätica, považovaná svojimi nasledovníkmi za *sadgurua* alebo kutuba.

Život
-----

Hazrat Bábádžán, ktorej pôvodné meno bolo *Gul-ruch* - "Podobná ruži", sa narodila v moslimskej paštúnskej kniežacej rodine v Balúčistane (dnes Pakistan). Presný dátum jej narodenia nie je známy, udáva sa rozpätie rokov 1790-1806. Bola mimoriadne vzdelaná, ovládala spamäti celý Korán a v ranom veku sa stala háfizom.

Ako 18-ročná utiekla pred uzavretím dohodnutého manželstva a vydala sa hľadať Boha. Odišla na severovýchod, najprv do Péšaváru, potom do Rávalpindí, skrývajúc sa pod burkou. Podľa indického autora Bháú Kalčurího žila rok a pol v hornatej oblasti dnešného Pakistanu pod vedením hinduistického sadgurua, potom odišla do Pandžábu. V Multáne ako 37-ročná prijala od kutuba menom Maulá Šáh *Božské Poznanie* (*Džívanmukta*).

Medzi jej žiakmi boli moslimovia, hinduisti aj zoroastristi.

Bábádžán v Púne pod indickým orgovánom, pod ktorým žila v posledných rokoch svojho života

Odkazy
------

* Šrí Swámí
* Fotografia hrobky Bábádžán v Púne
* Hrobka Bábádžány na YouTube

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 2750 1893
* LCCN: n88012820
* VIAF: 65544954
* WorldCat: lccn-n88012820
**Vladimír Kadera** (\* 25. január 1952, Hnúšťa) je slovenský maliar a filozof.

Životopis
---------

V roku 1967-1970 študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Hnúšti, 1971-1973 na nadstavbe SPŠ v Banskej Bystrici, 1974-1978 na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (odbor matematika - výtvarná výchova). Pracoval v Oblastnej galérii v Banskej Bystrici (1979-1981), v KORT-výstavníctvo v Banskej Bystrici (1981-1983) na inštalácii výstav, v roku 1983-1985 bol vedúcim oddelenia reklamy v Gukotexte v Banskej Bystrici, od 1989 ako maliar a filozof v slobodnom povolaní. Jeho tvorba je ovplyvnená surrealizmom, pohybuje sa v troch rovinách - abstrakcia, štrukturálna maľba a figurálna maľba, špecialista na tváre a oči a filozofiu preferujúcu pôsobenie energií v živote človeka v priestore. Svoju tvorbu vystavoval doma aj v zahraničí. Autor monografie Kadera (2003), knihy Salvador Dalí (2004), mnoho článkov v rôznych periodikách.

Literatúra
----------

* Who is Who v Slovenskej republike

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 170928
*Tento článok sa týka bridžu a používa špecifickú bridžovú terminológiu. Pozri článok Bridžová terminológia pre vysvetlenie neznámych slov a fráz. Pokiaľ tam nejaký termín nenájdete, upozornite na to prosím v diskusii.*
Licitačná krabica
**Licitačná krabica** alebo **bidding box** je krabica pomocou ktorého sa licituje v bridži.

Je to krabica, v ktorej sú umiestnené hlášky od 1♣ až po 7BT, tak že sa ľahko vyberá konkrétna hláška a ľahko sa založí späť na svoje miesto do krabice. Ďalej sú tam sady kartičiek s hláškami *PAS* (zelená), *Kontra* (červená) a *Rekontra* (modrá). Okrem toho je tam ešte kartička s nápisom *Stop* a kartička s nápisom *Alert*. 

Kartičku *Stop* použijeme v prípade, že licitujeme hlášku skokom. Kartičku *Stop* po orientačne 10 sekundách zoberieme zo stola a súper po ľavici, by mal okamžite licitovať hlášky *Pas* alebo *Kontra*. Nad ostatnými hláškami môže ešte rozmýšľať. Je to tak preto, lebo partner by na základe jeho váhania mohol vyvodiť záver, ku ktorému dospel z nekorektne získanej informácie - buď by dal kontru, ku ktorej by sa inak neodhodlal alebo by súperov prelicitoval.

*Alert* sa používa na informovanie súperov, že hláška partnera bola umelou hláškou. Na niektorých bidding boxoch je namiesto kartičky *Alert* vlajočka do ktorej cvrnkneme. Alertujú sa hlášky do úrovne 3BT, okrem otvorení. Ak partner otvorí 4BT a bude to umelá hláška, sme povinní ju alertovať. Keď sa nepoužívali bidding boxy, alert sa oznamoval zaklopaním po stole.

Kedysi sa licitovalo bez licitačných krabíc, hlášky sa vyslovovali nahlas. Na základe intonácie hlasu, si partneri aj nevedomky, mimovoľne mohli odovzdať informácie. Licitovanie pomocou licitačných kartičiek má ďalej tú výhodu, že vidíme celý priebeh licitácie a nemusíme si ho pamätať. 
Hlášky sa ukladajú na stôl tak, aby bolo vidieť celý priebeh licitácie. 
Keďže každý hráč má vlastnú licitačnú krabicu, sú na každom stole štyri.

Pozri aj
--------

* Licitácia
**Fakt** (lat. factum - urobené, učinené, čo sa stalo skutočnosťou) je to, čo je, alebo čo sa deje; stav vecí, skutočnosť, to, čo stojí proti myšlienke, predstave, prianiu a vzdoruje im ako vonkajší prvok. Fakt je niečo, čo je v protiklade k všetkému iluzórnemu alebo prosto vymyslenému, ale aj proti tomu, čo je podľa určitých pravidiel myslenia nevyhnutné - odtiaľto morálne a právne rozlíšenie medzi tým, čo je "de facto" a "de iure". S tým suvisí aj Kantovo rozlíšenie medzi tým, čo "je", a tým, čo "má byť".

Rozlišuje sa najmä vedecký fakt od bezprostredného faktu.

Pojem faktu závisí od významových útvarov, ktoré intervenujú v priebehu jeho vzniku, napr. logický alebo metodologický pojem faktu sa opiera o pojem vety a o pojem fixovania empirického poznania, podľa čoho sa hovorí, že fakt je veta, ktorá fixuje empirické poznanie alebo výsledok empirického poznávania. Logika alebo metodológia vedy potom pojem faktu kontraponuje pojmu teórie a pojmu hypotézy.

Veta opisujúca nejaký fakt sa nazýva **faktuálna veta**.

Názory na fakt
--------------

### Toynbee

Podľa Toynbeeho fakt nemôže ľudská myseľ zaručiť v jeho existencii bez toho, že by porozumela tomu, čo pozoruje. Nie sme schopní povedať, koľko z týchto zdanlivo objektívnych faktov bolo alebo nebolo subjektívnym príspevkom našej mysle pri ich utváraní.

### Wittgenstein

Ludwig Wittgenstein tvrdí, že fakt je skutočnosť. Skutočnosť je existencia vecných stavov. Súhrn faktov je svet.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Fakt**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Peróza** je ochorenie pohybového ústrojenstva hydiny, ktoré vzniká z nedostatku mangánu a zinku, cholínu (vitamín B), vitamínu H, popr. vitamínu E.

Výskyt
------

U odrastenejších kurčiat, morčiat a bažantov vo veku 2 – 3 mesiace. Sklon k ochoreniu spôsobuje nadmerný výdavok vápniku a fosforu, ktoré konkurujú mangánu pri vstrebávaní v čreve. Taktiež jednostranná výživa, napr. s kukuricou s nízkym obsahom mangánu, vitamínu E a H, najmä pri uzavretých odchovoch bez prístupu k pôde. Nosnice sú citlivejšie na prísun mangánu až v 2. roku znášky.

Príznaky
--------

U mláďat najprv spomalenie rastu, zdurenie pätových kĺbov, postupné skrútenie dlhých kostí nôh a vytočenie do jednej alebo obidvoch strán, niekedy aj s ohnutými prstami. Vtáky sa obťažne pohybujú a hynú z nedostatku potravy. U nosníc dochádza iba k stenčeniu vaječnej škrupinky. Znížená je liahnivosť násadových vajec v dôsledku hynutia zárodkov v posledných dňoch inkubácie. U zárodkov je charakteristický skrátený „papagáji" zobák s vyklenutou hlavou a opuchmi, skrátené končatiny.

Ochorenie má chronický priebeh so stupňujúcimi sa príznakmi. Diagnóza sa určuje na základe údajov o kŕmnej dávke, spôsobu chovu a podľa klinických príznakov.
**Oravcová** je potok na Horehroní, vo východnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 3,9 km a je tokom III. rádu. Pomenovanie nesie podľa vrchu Oravcová (1 544,2 m n. m.) v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier, severozápadne od jeho prameňa.

Prameň
------

Pramení v Nízkych Tatrách, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry, na JJZ úpätí Kolesárovej (1 508,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 940 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie severojužným smerom cez lokalitu Drôťačka, sprava priberá prítok prameniaci severovýchodne od horárne Kolesárová, prechodne sa stáča na juhovýchod a vteká do Horehronského podolia. Tu sa opätovne stáča smerom na juh, sprava priberá prítok (661,6 m n. m.) vznikajúci východne od horárne Kolesárová a tečúci cez lokalitu Vyšné rakytiny, a následne zľava priberá aj Bartkovú. Na severovýchodnom úpätí vrchu Pivarčovské (673 m n. m.) ďalej priberá pravostranný prítok prameniaci severne od obce Závadka nad Hronom, potok tečie územím východne od intravilánu spomenutej obce cez priemyselný areál, kde podteká štátnu cestu č. 66 i železničnú trať Banská Bystrica – Červená Skala. Do Hrona sa vlieva východne od centra obce Závadka nad Hronom v nadmorskej výške cca 614 m n. m.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od prameňa po Hronec) |
| --- |
| 
* Bartková
* Brezinka
* Čeremka
* Dudlavá
* Dudlavka
* Handulín
* Havraník (prítok Hrona, Šumiac)
* Havraník (prítok Hrona, Vaľkovňa)
* Heľpiansky potok
* Hlboký potok
* Hnilec
* Homoľa
* Hronček
* **Hronec**
* Hučanské
* Kopanický potok
* Kováčovský potok
* Krivuľa
* Krivý potok
* Nehovo
* Oravcová
* Postaľ
* **Rácov**
* Skalnistý potok
* Skalný potok
* Stračaník
* Strundžanícky potok
* Sviniarka
* Šumiacky potok
* Trsteník
* Úplazový potok
* Zubrovica
* Ždiarny potok
* Župkov

 |
| 
Súvisiaca šablóna
Vodné toky v povodí Hrona (2. časť)
 |
**Oravská skupina** resp. **oravský typ** bola lokálna skupina lužického kultúrneho komplexu na severnom povodí Váhu, Orave a v Turci cca od 750 pred Kr. až do 300 pred Kr. (ale rozkvitala a relevantne je doložená vlastne až od 550 pred Kr. teda od Ha D2).

Po roku 550 pred Kr. bolo územie oravskej skupiny husto osídlené, čo dokladá hustá sieť hradísk aj jednoduchých osád, ako aj pohrebiská s veľkým počtom hrobov. Najvýznamnejšie hradiská oravskej skupiny boli Tupá Skala (nad Vyšným Kubínom) a Istebné Hrádok.

Hradiská sa už stavali aj za pomoci kameňa, žili z remesla a chovu oviec a vykazujú náznaky vnútornej urbanizácie.

Oravská skupina sa vyznačuje špecifickou keramikou (výzdobu tvoria ryhy, prevládajú amforovité a baňaté nádoby, esovite prehnuté šálky), špecifickými bronzami (diadémy a nákrčníky zhotovené z masívnej tordovanej alebo hladkej tyčinky a zakončené ružicami, honosné ihlice atď.) a zmenami v pohrebnom ríte (viac žiarových bezurnových hrobov so zvyškami kremácie uloženými v jamke alebo prikrytámi pieskovcovou doskou).

Lokality žiarových pohrebísk sú napr. Dolný Kubín, Vyšný Kubín, Oravský Podzámok.

Oravská skupina bola v úzkom kontakte s susedným územím dnešného Poľska, čo dokazuje podoba hradísk.
**Timón** (starogr. *Τίμων* – *Timón*) bol víťaz v tethrippe na olympijských hrách v roku 400 pred Kr.

Timón z Élidy zvíťazil v tethrippe (jazdeckých pretekov dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) na 95. olympijských hrách v roku 400 pred Kr. Tethripon zaviedli na 25. olympijských hrách v roku 680 pred Kr.. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Pagóndas z Téb.

Staroveký autor Pausanias uvádza, že v olympijskej *Altide* videl sochu Timóna, vedľa ktorej stála socha jeho syna Aisypa, dieťaťa sediaceho na koni. Chlapec totiž zvíťazil s pretekárskym koňom a Timón bol vyhlásený za víťaza jazdy s vozom. V Olympii súťažil v jazdeckých pretekoch majiteľ koňa alebo záprahu. Sochy Timóna a jeho syna vytvoril v Élide sochár Daidalos zo Sikyónu, ktorý bol autorom aj mnohých iných skvostých sochárskych diel.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Mark Golden, *Sport in the Ancient World from A to Z* str. 166.
2. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 81 (364).
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. S. 432.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 122.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Kostol svätého Juraja** (rum. *Biserica ortodoxă Sfântul Gheorghe*) je pravoslávny kostol, nachádzajúci sa v dedine Tăut v obci Batăr v Bihárskej župe v Rumunsku. Kostol sa nachádza v rumunskom zozname kultúrnych pamiatok („monument istoric" zodpovedá približne našej kultúrnej pamiatke) pod číslom *BH-II-m-B-01213*.

História
--------

Kostol sa začal stavať roku 1784 a dostavaný bol roku 1789. Majstrami staviteľmi boli traja Gréci, ktorí sa volali Dimitrie, Emanuilă a Gheorghe. Pôvodne bol kostol postavený z dreva, neskôr bol roku 1880 prestavaný z nepálených tehál. Interiér kostol namaľoval neznámy maliar, podpísaný P. Ivan. O ňom nájdeme záznamy aj v evanjeliu Josifa Bosca, ktoré bolo dlho používané v kostole. Zápis rumunčiny je v ňom vykonávaný ešte azbukou.

Galéria
-------

* IkonostasIkonostas
* DetailDetail

Projekt
-------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Juraja (Tăut)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Biserica din Tăut na rumunskej Wikipédii.*
**Príjmová elasticita dopytu** (iné názvy: **dôchodková elasticita dopytu, príjmová/dôchodková pružnosť dopytu**) je elasticita dopytu, pri ktorej je faktorom dopytu príjem spotrebiteľa. Meria sa pomocou koeficientu príjmovej elasticity dopytu, čo je vzájomný pomer relatívnej (čiže percentuálnej) infinitezimálnej zmeny dopytovaného množstva a relatívnej infinitezimálnej zmeny príjmu spotrebiteľa. Príjmová elasticita alebo dôchodková elasticita teda už nevyjadruje vzťah zmeny ceny tovaru a objemu dopytu, ale vzťah zmeny príjmu spotrebiteľa a objemu dopytu. 

Rovnica má potom podobu  

{\displaystyle E\_{Q,M}={\frac {\partial Q}{\partial M}}\cdot {\frac {M}{Q}}}  

alebo zjednodušene pre diskrétne hodnoty:
{\displaystyle E\_{Q,M}={\frac {Q\_{1}-Q\_{2}}{M\_{1}-M\_{2}}}\cdot {\frac {M\_{1}+M\_{2}}{Q\_{1}+Q\_{2}}}}

Z hodnoty koeficientu príjmovej elasticity je možné odvodiť nasledovné skutočnosti:

| Hodnota | Popis |
| --- | --- |
| {\displaystyle E\_{Q,M}<0} | Potom skúmaný statok sa nazýva inferiórny statok. Ide väčšinou o menej kvalitné tovary, ktoré spotrebitelia nakupujú menej s narastajúcim príjmom. Ak narastá príjem, tak objem predaného tovaru klesá. Podiel zmien je teda záporný. |
| {\displaystyle E\_{Q,M}>0} | Potom skúmaný statok je normálny statok, pretože s narastajúcim príjmom sa zväčšuje aj objem predaného tovaru. Podiel zmien je teda kladný koeficient. |
Súradnice: 46°35′34″S 15°01′41″V﻿ / ﻿46,592822°S 15,027944°V﻿ / 46.592822; 15.027944

**Kostol svätého Jána Evangelistu** (slovin. *Cerkev svetega Janeza Evangelista*), známy aj ako **Farský kostol svätého Jána Evangelistu** (slovin. *Župnijska cerkev svetega Janeza Evangelista*) je budova stredovekého kostola z konca 14. storočia nachádzajúca sa v centre dediny Dravograd v občine Dravograd v historickom tradičnom regióne Koroška v Slovinsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Kostol bol dokončený v roku 1386. Je jedným z dvoch kostolov v dedine.

Od začiatku bol farským kostolom. Farnosť sa sem presunula z druhého kostola v Dravograde – kostola svätého Vida - kde sídlila od roku 1237, kedy bola do Dravogradu premiestnená salcburským arcibiskupom Ebehartom II.

V období tureckých nájazdov bol kostol poničený, bol však obnovený. V súčasnosti je vzhľad kostola barokový.

Počas Prvej svetovej vojny patril kostol aj s farnosťou pod správu terstskej diecézy. V súčasnosti patrí kostol a farnosť pod mariborské arcibiskupstvo.

Galéria
-------

* Pohľad na vežu kostolaPohľad na vežu kostola
* Pohľad na kostol zvrchuPohľad na kostol zvrchu

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  jagnje.si
2. 1 2 3  druzina.si
3. 1 2 3 4  HÖFLER, Janez. O prvih cerkvah in župnijah na Slovenskem. Ljubljana : Viharnik. 542 s. 2016. ISBN 9789617004007. S. 70. (slovinsky)
4. 1 2 3  MCKELVIE, Robin, MCKELVIE, Jenny. Slovenia: The Bradt Travel Guide. Bucks, UK : Bradt Travel Guides. 260 s. 2005. ISBN 1841621196. S. 248. (anglicky)
5. 1 2 3 4 5 6  kraji.eu
Súradnice: 49°18′44″S 19°31′24″V﻿ / ﻿49,312301°S 19,523317°V﻿ / 49.312301; 19.523317

**Kostol svätého Gála** v Nižnej je pôvodne gotický kostol postavený v rokoch r. 1614 – 1620. Patrí medzi najvýznamnejšie kultúrno-historické stavby v oblasti. Pôvodne gotický kostol bol neskôr prestavaný v barokovom slohu a viackrát renovovaný. V kostole sa nachádzajú vzácne umelecké pamiatky ako je krakovská zlatnícka práca – kalich (r. 1570), ďalej dva zvony z polovici 17. storočia a ľudové umelecké dielo, oltár *Ukrižovania* pochádzajúci z 19. storočia.

V roku 1615 bola ku kostolu pristavená veža. Neskôr bol viackrát prestavaný. Kostol mal zo začiatku 5 zvonov, z toho najstaršie boli odliate v rokoch 1628 a 1629. V neskorších vojnových časoch z pôvodných piatich zvonov ostali iba dva. V roku 1829 bol kostol rozšírený a v roku 1911 bol na veži upevnený kríž. Nachádzajú sa v ňom dva oltáre. Hlavný – Oltár ukrižovania – ľudová umelecká práca z 19. storočia a bočný oltár. V oltárnom nadstavci je obraz sv. Gála. Okrem toho sa tu nachádza kamenná krstiteľnica, organ a vzácne sakrálne pamiatky ako zlatý kalich z roku 1570, monštrancia, cibórium a paténa.

Fresky na strope kostola boli renovované v rokoch 1926 a 1970. Najnovšia rekonštrukcia sa uskutočnila v roku 1999.
Súradnice: 49°9′53″S 16°38′46″V﻿ / ﻿49,16472°S 16,64611°V﻿ / 49.16472; 16.64611

**Černovický hájek** je prírodná rezervácia ev. č. 698 na k. ú. Brněnské Ivanovice v Brne, okres Brno-mesto. Správa AOPK Brno. Nachádza sa na hornom toku Černovického potoka asi 1 km južne od Starých Černovíc. Geomorfologicky patrí Dyjsko-svrateckému úvalu.

Predmetom ochrany je zvyšok podmáčaného lužného lesa pri juhovýchodnom okraji mesta Brna. Lokalita pôvodne patrila ku katastrálnemu územiu Černovice, od ktorého je odvodený jej názov.

Prírodné pomery
---------------

### Geológia

Podložie tvoria treťohorné bádenské íly, na ktorých sú uložené naplaveniny nivy rieky Svitavy a Černovického potoka (štrkopiesky pleistocénneho veku a hliny holocénneho veku). Pôdy reprezentujú pseudoglejový glej a typická fluvizem.

### Flóra

Z drevín je dominantná jelša lepkavá, ďalej sú zastúpené dub letný, jaseň štíhly, brest väzový alebo topoľ biely, cudzorodým prvkom je javorovec jaseňolistý, medzi kríkmi je rozšírená najmä baza čierna. Mokraďové rastlinstvo zastupuje záružlie močiarne, kosatec žltý, ostrica ostrá, praslička močiarna, na suchších miestach cesnak medvedí, chochlačka dutá, áron karpatský, kruštík širokolistý. Z priestoru výstavby tretej Novomlynskej nádrže bola do hájika presadená bleduľa letná.

### Fauna

Z mokraďových druhov je to vijačka prúžkovaná (*Cryptoblabes bistriga*), kvetnatka čerkáčová a kôrovka jelšová, hniezdi tu kúdeľníčka lužná, slávik, muchár sivý, vlha obyčajná, žlna zelená alebo krutohlav hnedý.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2014-10-12]. Dostupné online. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Brno-mesto
* Lesy mesta Brna

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Černovický hájek**

Externé odkazy
--------------

* AOPK ČR (po česky)
* EniWeb.cz (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Černovický hájek na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Brno-mesto  |
| --- |
| Chránená krajinná oblasť | 
* Moravský kras

 |
| Národná prírodná rezervácia | 
* Hádecká planinka

 |
| Národné prírodné pamiatky | 
* Červený kopec
* Stránská skála

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Babí doly
* Bosonožský hájek
* Břenčák
* Černovický hájek
* Jelení žlíbek
* Kamenný vrch
* Krnovec
* Velký Hornek

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Augšperský potok
* Bílá hora
* Holásecká jezera
* Junácká louka
* Kavky
* Kůlny
* Medlánecká skalka
* Medlánecké kopce
* Mniší hora
* Na skalách
* Netopýrky
* Obřanská stráň
* Pekárna
* Rájecká tůň
* Skalky u Přehrady
* Soběšické rybníčky
* Údolí Kohoutovického potoka
* Velká Klajdovka
* Žebětínský rybník

 |
| Prírodné parky | 
* Baba
* Podkomorské lesy

 |
**Vicaiov palác** alebo **palác baróna Vicaia** (staršie: *Viczayov palác*, *palác baróna Viczaya*) bol palác v Bratislave na Dunajskej ulici č. 19 v dnešnom Starom Meste. 

Vo svojej dobe stál na predmestí, na východnej strane mesta. Postavený bol okolo roku 1780. Bol to dvojpodlažný dom priechodového typu, trojkrídlovej dispozície. Objekt zaberal prednú časť parcely a bol k nemu dostavaný dvorný trakt. Prístup do budovy bol zabezpečený priechodom, ktorý bol umiestnený na strednej osi a napravo bol vchod na schodisko. Z priechodu bol prístupný aj byt na prízemí vľavo. Fasáda bola v klasicistickom slohu, obsahovala stredný rizalit ukončený tympanónom trojuholníkového tvaru. Okná zakončovali rímsy a geometrické obrazce.

Pôvodný dom na mieste neskoršieho paláca vlastnil od roku 1722 barón Ignác Feichter, čo bol cisársky radca a predseda sedmohradskej komory. V roku 1724 bol dom predaný barónke Terézii za 4000 forintov. Ďalší vlastníci boli Konrád Gottman a gróf Ján Baťán (Batthyány). V roku 1780 ho už vlastnil barón Michal Vicai (Viczay), ktorý ho prebudoval na palác a v jeho vlastníctve bol do roku 1813, kedy ho Michalovi dedičia predali Jánovi Schmidtovi a Jozefovi Kiczlingovi. 

Rodina Vicai je stará rodina, ktorá pochádza od spoločného predka s rodinou Kanisay (táto už v 19.storočí vymrela) a s rodinou Ostffy. Predikát Vicai pochádza od dediny Vicza v Šopronskej župe, na ktorú predok rodiny Vicai, syn župana [Osta, Ost II. získal donáciu od Belu IV. v roku 1238. Členovia rodu v 18. storočí pôsobili ako vysokí úradníci štátneho aparátu. Gróf Michal II. Vicai ako aj jeho syn František boli radcami Uhorskej komory. 

Palác bol zbúraný v roku 1963, pričom o jeho neskoršom osude je veľmi málo informácií, nie je dokonca ani presne známe, kde sa nachádzal, keďže číslovanie domov na Dunajskej bolo zmenené.

Zdroje
------

* *Stavebný vývin a pamiatky mesta*. Vydavateľstvo SAV, Bratislava 1961
* *Dejiny Bratislavy*. Obzor, Bratislava 1966
* Magdaléna Vyhnánková: *Erby na bratislavských palácoch*. Bratislava, 1974

Súradnice: 48°08′43″S 17°07′05″V﻿ / ﻿48,145256°S 17,117987°V﻿ / 48.145256; 17.117987