9,5 mm film zo zostarnutého celuloidu
Ako **celuloid** sa označuje skupina termoplastov pripravených reakciou nitrocelulózy s gáfrom. Je pokladaný za prvý termoplast — pripravený bol prvýkrát v roku 1856. Pre svoju taviteľnosť a tvárnosť sa prv používal na výrobu rôznych okrasných predmetov a predovšetkým ako lacná náhrada slonoviny, korytnačiny, ebenového dreva a perleti.

Celuloid je vysoko horľavý a časom krehne, preto sa už nevyužíva vo veľkej miere ako v minulosti. Jeho dnes najznámejšou aplikáciou sú loptičky na stolný tenis. Zvetrávanie celuloidu je veľký problém pri archivácii starých fotografických filmov.

História a vývoj
----------------

### Alexander Parkes

Prvýkrát celuloid pripravil roku 1856 Alexander Parkes v anglickom Birminghame, ten však pre svoj objav *Parkesin* nenašiel komerčne úspešné využitie. Celuloid získal ako tuhý zvyšok po odparení rozpúšťadla z fotografického kolódia, produkt sám popísal ako *„tvrdú, elastickú a vodeodolnú látku"*. Parkes patentoval celuloid ako vodeodolný materiál pre tkané textílie v roku 1856.

Neskôr, roku 1862, predviedol svoj objav na výstave v Londýne, kde bol za celuloid (vtedy pod názvom *Parkesin*) odmenený bronzovou medailou.
Parkesin sa pripravoval odparením roztoku nitrocelulózy. Koncentrovaný roztok nitrocelulózy sa privádzal do zariadenia, kde sa veľká časť rozpúšťadla pri zvýšenej teplote a tlaku odparila, napokon sa pridali farbivá a vznikla pevná hmota, za tepla tvárna.

Parkes sa v roku 1866 pokúsil preraziť so svojím vynálezom a založil spoločnosť na výrobu a predaj Parkesinu. Firma neuspela a v roku 1868 zanikla.

### Daniel Spill

Rok po neúspechu Parkesa založil Angličan Daniel Spill spoločnosť *Xylonite*, ktorá vyrábala a predávala produkt podobný Parkesinu. Spill neuspel a roku 1874 vyhlásil bankrot. Neskôr založil firmu *Daniel Spill* a pokračoval vo výrobe; sporil sa neúspešne s bratmi Hyattovcami o ich patent na celuloid v rokoch 1877–1884.

### John a Isaiah Hyattovci

V 60. rokoch 19. storočia experimentoval Američan John Wesley Hyatt s nitrocelulózou. Jeho cieľom bolo nájsť materiál vhodný na výrobu biliardových gúľ, ktoré sa dovtedy vyrábali z drahej slonoviny. Ako materiál použil plátno, slonovinový prach, šelak a predovšetkým kolódium. Roku 1870 John a jeho brat Isaiah patentovali proces výroby materiálu podobajúceho sa slonovine s prídavkom nitrocelulózy a gáfru. v minulosti aj Parkes a Spill uvádzali ako prísadu gáfor pri experimentoch, ale boli to Hyattovci, ktorí zistili jeho presné množstvá na plastifikáciu nitrocelulózy. 

Názov *„Celluloid"* vznikol v roku 1870 (po dlhých sporoch so Spillom) ako obchodná známka spoločnosti *Celluloid Manufacturing Company*.

### Eastman Company

Koncom 80. rokov 19. storočia sa rôzne druhy celuloidu začali používať na výrobu fotografických filmov. Hannibal Goodwin (1887) a Eastman Company (1888) získali patent na film z celuloidu. Goodwin a investori, ktorí neskôr svoje patenty predali, viedli voči spoločnosti Eastman Kodak spor o patent.

Použitie
--------

S rozvojom celuloidových filmov bol položený základ pre fotografický priemysel — začala výroba kinofilmu (24 × 36 mm) a zvitkových filmov. Rýchlo po nástupe celuloidových filmov zanikla ich jediná konkurencia — drahé fotografické platne.

Ako termoplasty našli celuloidy široké využitie v 19. storočí a v prvej polovici 20. storočia. Vyrábali sa z nich napríklad hrebene, rámy okuliarov, rukoväte nožov, písacie perá, pravítka atď. 

Začiatkom druhej polovice 20. storočia sa celuloid postupne nahradil rôznymi acetátmi celulózy a polyetylénom.

Zloženie
--------

Typický celuloid obsahuje približne 70–80  dielov nitrocelulózy (s 11% obsahom dusíka), 30 dielov gáfru, 0 až 14 dielov farbiva, 1 až 5 dielov etanolu a malé množstvo rôznych stabilizátorov a prísad, ktoré robia celuloid trvácnejší a menej horľavý.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Chemický portál |