recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
RNDr. **Josef Rudolf Winkler** (\* 13. marec 1930, Praha, Česko-Slovensko – † 19. február 1993, Praha, Česko) bol český zoológ, múzejník, publicista, entomológ, hlavne koleopterológ a akarológ.

Biografia
---------

Narodil sa v Prahe v roku 1930. Po skončení základnej školy študoval na gymnáziu v Prahe. Po maturite nastúpil na Prírodovedeckú fakultu Karlovej univerzity v Prahe. Bol žiakom takých entomologických kapacít ako Július Komárek a Jan Obenberger. Zomrel v roku 1993 v Prahe.

Entomologické aktivity
----------------------

Na katedre systematickej zoológie sa zaoberal štúdiom mikrofauny lesných pôd. Po skončení štúdií sa začína zaoberať hlavne akarológiou a entomológiou. V rámci akarológie sa zaoberal hlavne pôdnymi roztočmi (*Oribatei* a *Trombidiformes*). V svojej entomologickej práci sa zaoberal hlavne radom chrobákov z čeľade pestrokrovečníkov (*Cleridae*) v rámci ich celosvetového rozšírenia a čeľaďou *Lycidae* v rámci palearktickej zoogeografickej oblasti. Pre začínajúcich entomologických zberateľov napísal známu príručku: "**Sbíráme hmyz a zakládáme entomologickou sbírku**", ktorá mala viacero vydaní a používali ju entomológovia na území celého Česko-Slovenska. Bol tiež autorom mnohých ďalších významných entomologických prác. Jeho zbierka chrobákov (Coleoptera), hlavne z čeľade *Cleridae* a *Lycidae* sa nachádza v Moravskom zemskom múzeu v Brne.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Okáli, I.; Országh, I.; Matoušek, B. & Hrabovec, I.: 1996, *Slovník slovenských zoológov a zoológov so vzťahmi k územiu Slovenska*. Stimul, Bratislava: 1 - 137, p. 129.
* Koleška, Z.: 1998, Seznam biografií československých entomologů (entomologové nežijící) II. Dodatky, doplňky a opravy biografických hesel "Seznam biografií čs. entomologů (entomologové nežijící) I" ve zvazcích 1 - 15 z let 1979 - 1995. In: Klapalekiana, 34 (supplementum) 1 - 238, (heslo: WINKLER Josef R. RNDr.: p. 223 - 224).
* Groll, E. K. [ed.]: 2006, Entomologen der Welt (Biografien, Sammlungsverbleib). Datenbank, DEI Eberswalde im ZALF e. V.: „Winkler, Josef Rudolf": (internet).

Bibliografia
------------

* Winkler, J. R.: 1951, Několik poznámek o středoevropských pestrokrovečnících (Cleridea, Col.). Časopis Čs. spol. ent. 48.
* Winkler, J. R.: 1955, Tillus pallidipennis Bielz. nový pestrokrovečník pro ČSR (Col. Cleridea). Roč. Čs. spol. ent. 51.
* Winkler, J. R.: 1974, Sbíráme hmyz a zakládáme entomologickou sbírku. SZN,

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1601 6494
* LCCN: no2017165082
* NK ČR: jk01151708
* SNK: 158115
* VIAF: 17767331
* WorldCat: lccn-no2017165082
**Choirilos** (starogr. *Χοιρίλος* – *Choirilos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 316 pred Kr.

Choirilos z Élidy bol na 116. olympijských hrách v roku 316 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Olympijský program hier sa o túto disciplínu rozšíril na 41. hrách v roku 616 pred Kr.

Za olympijské víťazstvo sa Choirilovi dostalo veľkej pocty, keď mu v Olympii postavili sochu. Choirilovu sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Sthennida z Olynthosu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,17,5.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Chodský pes** je od roku 1985 oficiálne uznané české národné plemeno. Bol šľachtený tak, aby sa čo najviac podobal zachovaným vyobrazeniam, ale musel sa tiež líšiť od už schválených plemien z iných štátov. Farbu srsti má čiernu s hrdzavým pálením, dlhá srsť tvorí okolo krku hrivu. Stredná veľkosť, temperament a učenlivosť ho predurčuje pre služobný výcvik, výcvik záchranársky, agility, ale aj ako ťažný alebo sprievodný pes môže nájsť svoje uplatnenie.
Chodský pes pribudol na zoznam uznaných plemien FCI v máji roku 2019.

Na Slovensku plemeno aktuálne zastrešuje Klub málopočetných plemien psov.

Galéria
-------

* Chodský pes Chodský pes
* Chodské psy Chodské psy
* Profil psa Profil psa
* V sede V sede

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chodský pes**

Externé odkazy
--------------

* Chodskypes.sk - Združenie chovateľov chodských psov na Slovensku
* Oficiálne stránky Klubu priateľov chodského psa v ČR
* Kchmpp.sk - Klub chovateľov málopočetných plemien psov
* FCI stránka plemena
**Maskulinizmus** je komplex ideológií, sociálnych teórií a politických hnutí, ktorých cieľom je výskum a potieranie javov, ktoré možno považovať za prejavy a súčasť utláčania mužského pohlavia. Maskulinistické hnutie je veľmi rôznorodé a delí sa na mnoho krídel a smerov – od umiernených jedincov a hnutí upozorňujúcich na domáce násilie páchané na mužoch až po mužský šovinizmus.

Na rozdiel od feminizmu je maskulinizmus pomerne novým hnutím, ktoré bojuje nielen za práva mužov, ale aj za nájdenie ich skutočnej identity nezávisle od projektu feminizmu. Veľmi známymi aktivistami sú napr. Robert Johnson, Joseph Pleck, Dr. Hugo de Garis alebo Warren Farrell.

Úplne zvláštne je potom hnutie mystického maskulinizmu, ktoré hľadá „vnútorného" muža a akési hlbšie vrstvy skúsenosti "byť mužom". Niekedy sa toto hnutie nazýva aj mytopoetický a jungiánsky maskulinizmus alebo „expresívne mužské hnutie" (známym guruom, ktorý používa tento termín, je Robert Bly). Mužskou prácou sa tu rozumie hlavne vnútorná práca na sebe a akési psychologické poznávanie seba samého ako muža.

Maskulinizmus usiluje o vyslobodenie mužov zo zažitých rolí, kvôli ktorým trpia nielen ženy, ale predovšetkým samotní muži. Trpí tým napr. ich zdravie, pretože sa od nich očakáva, že budú pracovať viac než ženy, alebo aj ich osobný život, keď je im odopreté otcovstvo pri rozvode s argumentom, že sú muži a o deti sa nevedia postarať. Zažité genderové roly sa vlastne nehodia ani mužom, ani ženám, ale napriek tomu sa nevedia dohodnúť, ako tento stav zmeniť.

Pozri aj
--------

* feminizmus (hnutie)

  


| * z
* d
* u
Politické ideológie |
| --- |
| 
* Anarchizmus
* Centrizmus
* Egalitarizmus
* Environmentalizmus
* Fašizmus
* Feminizmus
* Komunizmus
* Konzervativizmus
* Kresťanská demokracia
* Liberalizmus
* Libertarianizmus
* Monarchizmus
* Nacionalizmus
* Národný socializmus
* Pacifizmus
* Sekularizmus
* Socializmus
* Sociálna demokracia

 |
| Pozri aj Politický portál |
Lev IV. so svojim synom Konštantínom VI..
**Lev IV.** zvaný **Chazar** (\* okolo. 750 – † 780) bol byzantským cisárom, ktorý panoval v rokoch 775–780. Jeho otcom a predchodcom na tróne bol cisár Konštantín V. matkou chazarská princezná Irena. V roku 776 ustanovil Lev svojho syna Konštantína, budúceho Konštantína VI. za svojho spolucisára. Musel pritom potlačiť povstanie vyvolané nevlastnými bratmi.

Rovnako ako jeho otec a dedo bojoval aj Lev IV. úspešne proti Arabom (ktorým spôsobil ťažkú porážku v roku 778) a proti Bulharom. Na rozdiel od nich však zmiernil prenasledovanie ikonodulov (on sám nebol ikonoklastom) a opäť dosadil v Konštantínopole ikonodulského patriarchu.

Aj keď bol vyrovnanejší než jeho otec, nemal také vladárske schopnosti ako on. Je však potrebné dodať, že počas svojej krátkej vlády sa musel potýkať s dvomi vážnymi prekážkami. Prvou bola jeho choroba – zdá sa, že to bola zrejme tuberkulóza – ktorej podľahol ako tridsaťjedenročný. Druhou prekážkou bola jeho mocichtivá žena Irena, rodáčka z Atén. Lev značne podliehal jej vplyvu a nakoniec jej zanechal aj regentstvo, pretože ich syn Konštantín VI. bol roku 780 ešte neplnoletý.

Bibliografia
------------

* ZÁSTĚROVÁ, Bohumila, et al. *Dějiny Byzance*. Vyd. 1. Praha : Academia, 1992. 529 s. ISBN 80-200-0454-8.

Externé odkazy
--------------

* Biografia Leona IV. (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Lev IV.**Sýrska dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Konštantín V.** | **cisár**775 – 780 | Nástupca**Konštantín VI.** |

Autoritné údaje: * GND: 100951783
* VIAF: 281645835
**Eleonóra Aragónska** (\* 1402 – † 19. február 1445, Toledo, Španielsko) bola aragónska princezná a ako manželka Eduarda I. portugalská kráľovná. V čase nedospelosti svojho syna Alfonza bola regentkou krajiny.

Životopis
---------

Dcéra aragónskeho kráľa Ferdinanda I. a Eleonóry z Alburquerque sa za princa Eduarda Portugalského vydala 22. septembra 1428, vo veku 26 rokov. Mali spolu deväť detí, z ktorých päť sa dožilo dospelosti. V roku 1433 sa Eduard stal kráľom. Zomrel po desiatich rokoch manželstva, 13. septembra 1438, a vo svojej poslednej vôli určil Eleonóru ako regentku.

Eleonóra však v záležitostiach politiky nebola skúsená a pre svoj aragónsky pôvod bola v krajine neobľúbená. Popularitu si naopak získaval brat zosnulého kráľa Peter, vojvoda z Coimbry. Potvrdenie jej regentstva spôsobilo v Lisabone povstanie, ktoré potlačil kráľovnin brat Ján, neskorší aragónsky kráľ. Eleonóru podporovala šľachta a vôľa jej manžela, vojvodu z Coimbry časť šľachty a portugalský ľud.

Niekoľko mesiacov sa hľadalo kompromisné riešenie. Eleonóra medzitým prišla o najstaršiu dcéru Filipu a porodila najmladšiu dcéru Janu. Ako regent bol nakoniec určený vojvoda Peter. Eleonora sa v decembri 1440 uchýlila do kastílskeho exilu. Zomrela v Tolede vo februári 1445 a bola pochovaná po manželovom boku v kláštore Batalha.

Potomkovia
----------

* João (\* 1429 – † 14. august 1433)
* Filipa (\* 27. november 1430 – † 24. marec 1439)
* Alfonz V. (\* 15. január 1432 – † 28. august 1481) ∞ 1447 princezná Izabela z Coimbry (\* 1432 – † 1455)
* Maria (\* 7. december 1432 – † 8. december 1432)
* Ferdinand (\* 17. november 1433 – † 18. september 1470), vojvoda z Viseu, otec Manuela I. ∞ 1447 infantka Beatrix Portugalská (\* 1430 – † 1506)
* Eleonóra (\* 18. september 1434 – † 3. september 1467) ∞ 1452 cisár Fridrich III. (\* 1415 – † 1493)
* Duarte (\*/† 12. júl 1435)
* Catarina (\* 26. november 1436 – † 17. jún 1463)
* Jana (\* 31. marec 1439 – † 13. jún 1475) ∞ 1455 kastílsky kráľ Henrich IV. (\* 1425 – † 1474)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eleonóra Aragónska (1402 – 1445)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eleonora Aragonská (1402) na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 136924344
* ISNI: 0000 0000 5679 2976
* LCCN: nb2013020846
* VIAF: 81187900
* WorldCat: lccn-nb2013020846
Príklad
**Diagram tokov údajov**, prípadne **DFD** (angl. *Data Flow Diagram*), je modelovací nástroj používaný v softvérovom inžinierstve, umožňujúci graficky znázorniť „toky" údajov prúdiace cez informačný systém. Diagram tokov údajov sa tiež používa na vizualizáciu procesu spracovávania údajov. Je bežnou praxou že návrhár najskôr nakreslí kontextovú úroveň DFD, ktorá znázorňuje interakciu medzi systémom a okolitými elementami. Táto úroveň DFD sa neskôr „rozbije" na ďalšie úrovne, ktoré modelujú jednotlivé časti systému detailnejšie.

Komponenty
----------

Diagram tokov údajov ilustruje procesy, pamäti, externé entity v informačných systémoch a toky údajov medzi nimi. Na tvorbu DFD sa používajú štyri komponenty:

* Proces *(kružnica, prípadne zaoblený obdĺžnik)*
* Tok *(šípka)*
* Pamäť *(štvorec, prípadne ovál)*
* Terminátor *(dve horizontálne čiary)*

### Proces

Proces reprezentuje časť systému, ktorá transformuje vstupy na výstupy. Údaje ktoré vstupujú do procesu by mali byť odlišné od tých ktoré z procesu vychádzajú. Procesy bývajú zvyčajne pomenované jediným slovom, prípadne jednoduchou vetou, ktorá popisuje čo proces robí.

### Tok

Tok reprezentuje cestu, po ktorej sa pohybujú informácie z jednej časti systému do druhej. V niektorých prípadoch vyjadrujú toky pohyb fyzických materiálov. V reálnych systémoch sa často vyskytujú súčasne toky vyjadrujúce pohyb materiálov a údajov. Všetky toky by mali byť unikátne pomenované, pričom meno by malo vyjadrovať význam prenašaných informácií.

### Pamäť

Pamäť reprezentuje súbor informácií v pokoji. Pamäť obyčajne uchováva údaje jednej kategórie (napr. *študenti*, *objednávky*). Tok smerujúci von z pamäťi je chápaný ako čítanie, zatiaľ čo tok smerujúci do pamäti je chápaný ako zápis, rušenie, prípadne úprava existujúcich údajov.

Pamäť je pasívna časť systému – žiadne údaje nie sú prenášané z/do pamäti, pokiaľ o to proces nepožiada.

### Terminátor

Terminátor reprezentuje externé entity, s ktorými systém komunikuje. Keďže návrhár nemôže ovplyvniť spôsob chovania sa externých entít, v DFD sa nesmú vyskytovať žiadne priame toky medzi terminátormi.
**Benedikt Slavkovský** (Schwatkóczy, Slakovský, Szlakowsky) (vl. m. Vojtech Slavkovský) (\* 20. apríl 1683, Banská Bystrica – † 11. september 1748, Krupina) bol rímskokatolícky kňaz, dramatik, básnik, hudobný skladateľ.

Rodina
------

* otec Tomáš Slavkovský
* matka Alžbeta Slavkovská

Životopis
---------

Roku 1702 vstúpil do piaristickej rehole. Filozofiu a teológiu študoval v piaristickom seminári v Prievidzi, roku 1710 vysvätený za kňaza. V roku 1710 – 1715 profesor humanitných predmetov na piaristickom gymnáziu v Brezne, potom predstavený piaristických kláštorov a hodnostár v iných cirkevných a školských funkciách na viacerých miestach Slovenska, naposledy v Krupine. Predstaviteľ barokovej piaristickej literatúry, autor veršovaných šk. drám a latinských oslavných básní. Na viaceré latinské šk. hry s motívmi kresťanskej mravouky, k libretám zložil aj hudbu, no jeho hudobné diela sa nezachovali. Písal gratulačné, kondolenčné a iné latinské básne.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Benedikt X.** (lat. *Benedictus Decimus*), vl. menom **Giovanni dei Conti di Tuscolo (Mincio)** (\* ? – † po 1073) bol taliansky duchovný a protipápež (v rokoch 1058 – 1059). Jeho zvolenie bolo priamym dôsledkom mocenských zápasov prebiehajúcich v ranostredovekej spoločnosti (pápežstvo nevynímajúc). 

Pred svojou smrťou pápež Štefan IX. (X.) zaviazal klérus prísahou, aby s voľbou nového pápeža po jeho skone počkali až do chvíle, kedy sa z misie v Nemecku vráti jeho kancelár a najbližší spolupracovník, opát Hildebrand. Preto po Štefanovej smrti, čas Hildebrandovej neprítomnosti využila časť rímskej šľachty na ovládnutie pápežského úradu. Veľkorysými sľubmi zmanipulovala ľud a 5. apríla 1058 intronizovala kardinála Giovanniho Mincia ako pápeža Benedikta X. 

Ako jeden z kandidátov pripadajúcich do úvahy pri regulárnych voľbách, Benedikt spolu so svojimi voliteľmi dúfal na uznanie svojho úradu v kruhoch rímskych prelátov. No tí jeho voľbu odmietli, vyhlásili ju za neplatnú a na Benedikta (medzitým vysväteného v rozpore s cirkevnými pravidlami) uvalili kliatbu.

Deväť mesiacov (až do januára nasledujúceho roku) trval stav, kedy na Petrovom stolci, kvôli neustálemu dohadovaniu sa kléru, sedel neprávoplatne zvolený pápež. V decembri 1058 zvolili v Siene pápežom biskupa Gérarda de Bourgogne (ako Mikuláš II.), ktorý mesiac po svojom zvolení (v januári 1059) zvolal biskupskú synodu. Na nej Benedikta zosadil a ako uzurpátora a krivoprísažníka exkomunikoval z cirkvi. 24. januára 1059 bol Benedikt nútený utiecť z Ríma. Okrem jesene uvedeného roku sa zriekol akéhokoľvek nároku na úrad; na znak toho si verejne strhol pápežské insígnie a utiahol sa na rodinný majetok. Tu bol však zatknutý a aj napriek jeho protestom, že pápežský úrad mu bol vnútený proti jeho vôli, bol uväznený. Vo väzení, ktorým sa mu stal hospic svätej Agnesy na ulici Via Nomentana, zomrel.

Zdroj
-----

* BENEDIKT X. In: KELLY, J. N. D. *Pápeži dvoch tisícročí : od sv. Petra po Jána Pavla II*. Preklad Otto Havrila; ilustrácie Monika Čulenová. Vyd. 1. Bratislava : Roal, 1994. 288 s. ISBN 80-88706-00-9. S. 121 – 122.

| * z
* d
* u
Protipápeži |
| --- |
| 
* Hippolitos
* Novacián
* Félix II.
* Ursinus
* Eulalius
* Vavrinec
* Dioscorus
* Teodor
* Paschal
* Konštantín II.
* Filip
* Ján VIII.
* Anastasius
* Christoforus
* Bonifác VII.
* Ján XVI.
* Gregor VI.
* Benedikt X.
* Honorius II.
* Klement III.
* Theodorich
* Adalbert
* Silvester IV.
* Gregor VIII.
* Celestín II.
* Anaklét II.
* Viktor IV. (1138)
* Viktor IV. (1159 – 1164)
* Paschal III.
* Kalixt III.
* Inocent III.
* Mikuláš V.
* Klement VII.
* Benedikt XIII.
* Alexander V.
* Ján XXIII.
* Klement VIII.
* Benedikt XIV. (1424 - 1429)
* Benedikt XIV. (1430 - 1437)
* Félix V.

 |

Autoritné údaje: * GND: 100937667
* VIAF: 34810491
**Kostol sv. Martina** sa nachádza v meste Vrbové. Tento rímskokatolícky kostol je zasvätený sv. Martinovi biskupovi vyznávačovi.

Bočný južný vchod.
Veža.
Bol dobudovaný v roku 1397 ako farský. Pôvodný gotický kostol so svätyňou trojbokého záveru a predstavanou vežou sa zachoval v murive, stĺpoch hlavnej (strednej) lode a vo veži. V 17. storočí bol kostol barokizovaný, bola urobená nová klenba a neskôr pristavaná bočná severná loď. V 18. storočí pristavaná južná loď. Vonkajšie murivo južnej a západnej strany je hladké, na svätyni a na severnom priečelí sú oporné piliere. Klenba svätyne je lunetová so štukovou ozdobou, hlavná a južná loď má krížovú klenbu, klenba severnej lode je valená. Predstavaná gotická veža má v prízemí goticky lomený vchod. Tu je aj vchod do krypty.

Novší hlavný oltár má uprostred sochu sv. Martina, po stranách apoštolov sv. Petra a sv. Pavla.

Kazateľnica s plastikami sv. evanjelistov a reliéfmi cirkevných učiteľov je zo začiatku 18. storočia.

Na vedľajšom pilieri je tabuľa na pamiatku omšových základín tit. biskupa Pavla Forgáča (1736).

V závere severnej lode je oltár *Sedembolestnej Panny Márie*. V južnej lodi je oltár *Božského Srdca* a na stĺpe oltár *Srdca Panny Márie*.

V kostole sú rozmiestnené stanice krížovej cesty, kríž a sochy.

Užívaný bočný vchod vedie do južnej lode, kde je umiestnený organ (1947).

Kostol v rokoch 1612-1662 slúžil nekatolíkom.

Vedľa kostola je veža, vybudovaná v roku 1835 na mieste pôvodnej gotickej.

Stará osada s nálezmi z paleolitu, neolitu a z doby bronzovej má prvú písomnú správu z roku 1390 (*Orbo*). Od roku 1397 je doložená fara. V roku 1437 udelil kráľ Žigmund obci mestské výsady. Farské matriky sú vedené od roku 1699. Farská škola známa už v 16. storočí, za tureckého pustošenia v roku 1599 zničená, obnovená ako rímskokatolícka ľudová škola v roku 1752. Kondochium od konca 18. storočia. Do farnosti patrí Šípkové a Prašník. Na fare je pamätná tabuľa *J. B. Magina*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého Martina (Vrbové)**

Súradnice: 48°37′17″S 17°43′20″V﻿ / ﻿48,621344°S 17,72209°V﻿ / 48.621344; 17.72209
**Václav Snítil** (\* 1. marec 1928, Hradec Králové – † 19. júl 2015, Praha) bol český huslista a hudobný pedagóg.

Životopis
---------

Študoval husle u profesora Jaroslava Kociana (1942 – 50) a skladbu u Vítězslava Nováka (1946 – 49). V roku 1953 absolvoval u profesora Jaroslava Pekelského na AMU. Krátko pôsobil ako koncertný majster v Armádne opere a v činohernom orchestri Národného divadla v Prahe.

Ako sólista uviedol husľové koncerty Roberta Schumanna, KA Hartmanna a iné hlavné diela husľové literatúry. Pravidelne vystupoval na Pražskej jari. V jeho repertoári je aj rad diel súdobých skladateľov (Iša Krejčí, V. Kalabis, L. Bárta, Vladimír Sommer, Jiří Srnka), z ktorých niektoré mu bola pripísaná. Českú súdobú hudbu propagoval na svojich turné v zahraničí, napríklad v Japonsku. 

Venoval sa tiež komornej hre. Bol členom Vlachova kvarteta (1957 – 1970), pôsobil v Smetanovom triu a v rokoch 1975 – 1988 bol umeleckým vedúcim a Českého noneta. Od konca päťdesiatych rokov do roku 1969 bol huslistom súboru Ars rediviva. Ako komorný hráč i sólista uskutočnil rad nahrávok, spolupracoval s rozhlasom a televíziou.

Od roku 1964 bol profesorom pražskej AMU. K jeho najvýznamnejším žiakom patrili napr. Václav Hudeček, Jaroslav Svěcený a Pavel Šporcl.

Bol porotcom medzinárodných interpretačných súťaží a docentom majstrovských kurzov. 

Za vynikajúce výkony v odbore interpretácie mu bol udelený titul Zaslúžilý umelec (1978) a ďalšie vyznamenania.

Jeho dcéra Helena Veisová je klaviristkou, syn Jan dirigentom.

Literatúra
----------

* Československý hudební slovník osob a institucí/II (Praha 1963)
* Jan Kozák a kol.: Českoslovenští hudební umělci a komorní soubory (SHV, Praha 1964)
* Československý biografický slovník 20.století (Academia, Praha 1992)
* Jos. Tomeš a kol.: Český biografický slovník 20.století/ II (Paseka, Praha 1999)

Referencie
----------

1. ↑  Zemřel houslista Václav Snítil, byl členem Vlachova kvarteta i Smetanova tria

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Václav Snítil na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 37546
* BnF: 13899888f
* GND: 134739817
* ISNI: 0000 0001 0961 6467
* LCCN: n83121793
* NK ČR: jn19990209781
* VIAF: 27253228
* WorldCat: lccn-n83121793
Akadémia na starej mape Atén
**Platónska akadémia** alebo **Platónova akadémia** bola filozofická škola založená Platónom približne v roku 387 pred Kr.

Meno „akadémia" dostala podľa veľkého posvätného hája ohraničeného múrom v Aténach, zasväteného bohyni Aténe a ochrancom ktorého bol héros Akadémos. Na pozemku rástlo dvanásť posvätných olív (moriai). Olej z týchto stromov sa udeľoval víťazom panathénajských hier.

Po organizačnej stránke bola Akadémia thiasom na pestovanie kultu Múz. Platón sledoval jej založením pravdepodobne aj politické ciele, ako možno súdiť podľa jeho výkladu o spoločenskom poslaní filozofov v dialógu Štát.

Obsahom svojej činnosti nadväzovala na tradície pytagorovského spolku. O jej vedeckom a filozofickom programe si možno utvoriť predstavu zo 7. knihy Platónovej *Ústavy*, kde sa opisuje, ako treba vzdelávať filozofov. Ako hlavné zložky vzdelania filozofov sa tu uvádza aritmetika, geometria, stereometria, astronómia a náuka o harmónii. Tieto vedecké disciplíny sa označujú ako predohra k najvyššej forme rozumovej činnosti, k dialektike.

Zatvorenie filozofickej školy Justiniánom I. v Aténach v roku 529 sa zvyčajne pokladá za víťazstvo teológie nad klasickým myslením, ale J. Pelikan tvrdí: „Zatvorenie platónskej akadémie bol viac čin/skutok koronera než kata."

Historické etapy
----------------

### Stará Akadémia

Platónovo učenie nebolo pre členov Akadémie záväznou dogmou. Mnohí jej členovia boli samostatnými tvorivými osobnosťami, napr. Aristoteles, Eudoxos z Knidu, Herakleides z Pontu a Filippos z Opuntu. Najortodoxnejšími platonikmi starej Akadémie boli Speusippos, scholarcha v rokoch 347-339, a Xenokrates, scholarcha v rokoch 339-315.

### Stredná Akadémia

Jej scholarchom bol Arkesilaos (v rokoch 268-241). S Arkesilaom dochádza k obratu vo vývine akadémie smerom ku skepticizmu.

### Nová Akadémia

V tejto etape sa radikalizoval smer nastúpený Arkesilaom. Jej scholarchami boli: Karneades, Filon z Larissy, Antiochos z Askalónu.

### Akadémia platónska florentská

široké spoločenstvo ctiteľov, ideových spriaznencov, žiakov a priateľov, ktoré sa sformovalo okolo Marsilia Ficina vo Florencii. Pre utvorenie tohto spoločenstva pripravil podmienky nekorunovaný vládca Florencie Cosimo Medici, ktorý vydržoval vo svojom dome Marsilia Ficina. Cosimo, ktorý si Marsilia veľmi obľúbil, daroval mu usadlosť neďaleko svojho vidieckeho sídla v Careggi neďaleko Florencie. Nemenej dôležitý bol aj iný Cosimov dar, grécky kódex obsahujúci Platónove diela. Existencia novej platónskej akadémie vo Florencii je datovaná na roky 1459 až 1521.

Referencie
----------

1. ↑  PELIKAN, Jaroslav. *The Christian Tradition : A History of the Development of Doctrine*. Zväzok 1 : The Emergence of the Catholic Tradition (100 – 600). Chicago; London : University of Chicago Press, 1971. 394 s. ISBN 0-226-65370-6. S. 41.
2. ↑  *Encyklopedie antiky*. Praha, Academia 1973. 744 s.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Pygmalion je prekvapený, že socha, ktorú stvoril ožila
**Pygmalión** (starogr. *Πυγμαλίων* – *Pygmalión*) je v gréckej mytológii cyperský kráľ (v niektorých bájach to bol sochár), tvorca sochy ženy, ktorá ožila.

Pygmalióna tak pohoršovalo správanie dievčat a žien, že prisahal, že sa nikdy neožení. Namiesto obdivu skutočných žien, venoval všetok svoj čas soche. Táto socha pre neho predstavovala dokonalú ženu, vytvorenú podľa jeho predstáv a bola krajšia, ako ktorákoľvek živá žena. Kráľ sa s ňou zhováral a objímal ju. 

Na sviatok bohyne Afrodity poprosil Pygmalión bohyňu, aby mu zoslala ženu takú krásnu, ako bola jeho socha. Múdra Afrodita však poznala jeho skutočné želanie. Keď sa vrátil domov, a ako zvyčajne, vzal sochu do náručia, cítil, že socha sa mení a ožíva. Krásna deva potom dostala meno Galateia a keďže ju Pygmalión zbožňoval, oženil sa s ňou. Narodila sa im dcéra Pafos, podľa mena ktorej je dodnes pomenované mesto na Cypre, kde v antike uctievali bohyňu Afroditu.

Tento príbeh je veľmi obľúbený a na mnoho spôsobov zobrazený v maliarstve, hudbe, sochárstve, v divadelnom i filmovom umení. Do podoby divadelnej hry ju adaptoval írsky dramatik George Bernard Shaw a v roku 1914 ju upravili na úspešný filmový muzikál My Fair Lady s Audrey Hepburnovou v hlavnej úlohe. 
Príbeh Pygmalióna predstavuje odvekú túžbu ľudstva po dokonalosti a večnom šťastí.

Zdroje
------

* Shaw, George Bernard (1992). Pygmalion. Praha, Národní divadlo.
* Shaw, George Bernard (1970). Pygmalion. London, Penguin Books

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pygmalión a Galatea**
**Juraj Koza-Matejov** (\* 4. január 1884, Lovčica-Trubín – † 17. december 1973, Pezinok) bol rímskokatolícky kňaz, publicista, novinár. Pseudonym: Argus, Cyril Veľkomoravský, dr. Cyrillus, Čierny havran, Matej, Mošovský, Metod Devinský, Nemo, Zmok

Rodina
------

* otec Juraj Koza-Matejov
* matka Mária rod. Bachnová

Životopis
---------

V roku 1896 – 1908 študoval teológiu v Banskej Bystrici, kde ho roku 1908 vysvätili za kňaza. Rokuk. farár v Novej Bani a i. obciach, od 1922 redaktor Slováka, zakladateľ a hlavný redaktor Slov. národa a jeho týždenníka Chlieb v Bratislave, od 1927 prof. biskupského seminára v Banskej Bystrici, 1928 – 1945 farár v Mošovciach, 1945 turčiansky archidiakon, od 1948 banskobystrický kanonik a rektor seminára. V roku 1918 – 1925 člen HSĽS, ideovo stál na pozíciách autonomizmu v rámci jednotného 
čs. štátu. Tieto postoje odrážali aj jeho politické úvodníky aj iné jeho politické spisky, kt. vyšli roku 1927, potom sa venoval výlučne cirk. literatúre. Po oslobodení sa politicky výraznejšie neangažoval, prispieval do novín a časopisov.

Dielo
-----

* Čo sa stalo, Bratislava roku 1927
* Prehratý boj o ministerstvo Slovenska, Bratislava roku 1927
* V novej situácii, Bratislava roku 1927
* Víťazstvo centralizmu, Bratislava roku 1927
* Vstúpili sme do vlády, Bratislava roku 1927

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: skuk0000712
* VIAF: 311397299
**František Stránský** (\* 20. september 1914 – † 25. január 1954) bol český konštruktér.

Narodil sa vo Veselí nad Moravou ako prvý z troch súrodencov (sestra Jiřina a brat Mojmír). Študoval na strednej priemyselnej škole v Litomyšli a následne začal pracovať v plzenskom podniku Škoda. Túto prácu ukončil v roku 1939, kedy založil vlastnú firmu nazvanú Moto Velo Sport. Túto činnosť však neskôr prerušil a v roku 1949 sa začal venovať vývoju trojkolesových vozidiel. Vozidlo, ktoré s bratom zostavili, dostalo názov OS-KAR (neskôr premenované na Velorex).

Dňa 23. januára 1954 prekonal ťažkú autonehodu v OS-KARi a dva dni neskôr zomrel na následky poranenia hlavy. V roku 2011 bol na mieste nehody odhalený pomník.

Referencie
----------

1. ↑   *Velorex: Tělesně vadní do šťastnější budoucnosti*. 1. vyd. [s.l.] : [s.n.], 2010. 384 s. S. 372. (po česky)
2. ↑   *Pomníček připomíná Františka Stránského* [online]. Deník, 2011-06-22, [cit. 2014-08-30]. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku František Stránský na českej Wikipédii.*
**František Székely** (\* 16. máj 1657 (podľa iných 14. máj 1658), Balážske Ďarmoty, Maďarsko – † 22. september 1715, Užhorod, Ukrajina) bol jezuita, pravdepodobný spoluautor trigonometrických tabuliek.

Narodil sa 16. mája 1657 (podľa iných 14. mája 1658) v Balážskych Ďarmotách (Maďarsko). Od roku 1674 bol príslušníkom jezuitskej rehole, absolvoval univerzitné štúdiá a získal doktorát filozofie i teológie. Prednášal filozofiu, logiku, rétoriku a teológiu na univerzitách v Košiciach, od roku 1693 v Trnave, medzitým vyučoval v Jágri. Neskôr bol riaditeľom gymnázia, zároveň predstaveným rehoľného domu v Kőszegu. Zachovali sa od neho najmä rôzne filozofické spisy, elégie a príležitostná poézia. Pravdepodobne bol spoluautorom prvých trigonometrických tabuliek vydaných v Uhorsku (spolu s Jánom Dubovszkym – 1694). 

Zomrel 22. septembra 1715 v Užhorode.

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
**Ivan Vladimír Roháček** (\* 19. apríl 1909, Kysáč, Srbské kráľovstvo – † 22. november 1977, Bratislava) bol slovenský šachista.

Životopis
---------

Majster Slovenska (resp. slovenskej župy UJČŠ) v roku 1930, 1936 a 1939. Roháček obsadil 12. miesto na turnaji Bad Sliač 1932 (zvíťazili Salo Flohr a Milan Vidmar). V 1935 obsadil 8. miesto v Luhačoviciach (vyhral Karel Opočenský). V 1938 získal 4. miesto v Prahe (15. majstrovstvá ČSR; vyhral Opočenský).

V 1941 bol 6. v Trenčianskych Tepliciach (vyhral Foltys). V septembri 1941 delil 14.-15. miesto v Mníchove (*Europaturnier*; vyhral Gösta Stoltz). V decembri 1941 hral za Slovensko proti Chorvátsku na prvej šachovnici proti Lajosovi Asztalosovi (1:1) v Záhrebe. V 1942 delil 9.-11. v Mníchove (Europameisterschaft; turnaj vyhral Alexander Alechin).

V 1946 obsadil 6. miesto v Ostrave (19. majstrovstvá ČSR; vyhral Luděk Pachman). V tom istom roku delil 13.-14. miesto v Prahe (*Treybalov memoriál*; vyhral Miguel Najdorf). V 1948 delil 11.-13. miesto na spojenom turnaji Karlove Vary – Mariánske Lázně (vyhral Foltys). V 1949 delil 15.-16. miesto v Trenčianskych Tepliciach (vyhral Gideon Stahlberg).

Významné partie
---------------

* Ivan Vladimír Roháček vs Josef Rejfiř, Luhačovice 1935, Benoni, A43, 1-0
* Jan Foltys vs Ivan Vladimír Roháček, Mníchov 1941, Tarraschova, D32, 0-1
* Ivan Vladimír Roháček vs Klaus Junge, Mníchov 1942, Poloslovanská, D31, 1-0
* Ivan Vladimír Roháček vs Enrico Paoli, Trenčianske Teplice 1949, Hra štyroch jazdcov, C47, 1-0

Externé odkazy
--------------

* Profil Ivana Vladimíra Roháčka na Chessgames.com
* Profil Ivana Vladimíra Roháčka na 365chess.com
* Profil Ivana Vladimíra Roháčka na Chessmetrics
**Pylargé** alebo **Pylarga** (starogr. *Πυλάργη* – *Pylargé*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie.

Pylargé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Pylarge potom za manžela vybrali Idmóna, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Pygmalión** (starogr. *Πυγμαλίων* – *Pygmalión*, lat. *Pygmalion*) je v gréckej mytológii tyrský kráľ, brat Dido, zakladateľky mesta Kartága.

Dido, sestra tyrského kráľa Pygmalióna, sa vydala za kňaza Sychaea, najbohatšieho muža zo všetkých Feničanov. Chamtivého Pygmalióna túžba po jeho bohatstve zaslepila a aby sa jeho majetku zmocnil, dal ho úkladne zavraždiť. Po dlhú dobu to potom pred svojou sestrou dokázal utajiť. Ale Dido sa pravdu aj tak dozvedela. Počas spánku sa jej zjavil duch jej manžela, ukázal jej svoju prepichnutú hruď, odhalil jej svojho vraha a poradil jej, aby čo najskôr opustila svoj domov a ukryla sa v ďalekej cudzine. Dido manžela poslúchla a po dlhom putovaní sa usadila ďaleko na západe, na severnom pobreží Afriky, kde založila mesto, ktoré nazvala Kart-hadašt, Kartágo, čo znamená Nové hlavné mesto.

Povesť o Pygmaliónovi je negréckeho pôvodu. Niektorí historici ho identifikovali ako Pygmalióna (fenicky, Pumai-adta), syna a nástupcu mýtického kráľa Mattana I. (alebo Matgena) z Tyru, ktorý vraj vládol v rokoch cca 841 – 814 pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2   *Začiatky hľadania*. Bratislava : Mladé letá, 1984. 66-089-84. S. 51-52.
2. 1 2 3  Vergílius, *Eneida*, 1,335-371.
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá. 66-048-80. S. 404.
4. ↑  Jozef Flavius, *Adversus Apionem*, 1,18-20.
5. ↑  . Dostupné online.
6. ↑  . Dostupné online.
**Cesta II. triedy 533** (*II/533*) je cesta II. triedy na Slovensku v Košickom a Prešovskom kraji. Jej celková dĺžka je 50,984 km.

História
--------

Cesta pôvodne začínala v Rožňave. Úsek Rožňava – Gemerská Poloma (vtedy Veľká Poloma) bol po roku 1950 pričlenený k ceste II/534 a neskôr, v roku 1956 preklasifikovaný na cestu I. triedy a zaradený do cestného ťahu číslo I/67.

Cesta tiež pôvodne nekončila v Levoči, ale pokračovala smerom do Levočskej Doliny po dnešnej ceste III/3225, od ktorej sa oddeľovaľa pred Levočskými Kúpeľmi a pokračovala horským prechodom cez sedlo pod Krížovým vrchom do voľakedajšej obce Ruskinovce a ďalej do Ľubice a Kežmarku, kde končila križovatkou s cestou I/67. Úsek od Levočských Kúpeľov po Ľubicu však bol v súvislosti so zriadením vojenského obvodu Javorina od roku 1953 uzatvorený pre verejnosť a niekedy koncom 60. rokov bol z cestnej siete aj oficiálne vyradený. Po vyradení uvedeného úseku bola cesta *II/533* vedená z Levoče v peáži s cestou I/18 po obec Jánovce a odtiaľ cez Vrbov do Ľubice, neskôr však bolo toto trasovanie zrušené, cesta *II/533* bola ukončená v Levoči a úsek Jánovce – Kežmarok bol zaradený do cesty II/536.

Priebeh
-------

Komunikácia začína v obci Gemerská Poloma v okrese Rožňava na križovatke s cestou I/67 a cez Hnilec (nasleduje križovatka s II/535 a II/546) a Novoveskú Hutu vchádza do Spišskej Novej Vsi. Križuje cestu II/536 a cez Harichovce vedie do Levoče, kde končí na okružnej križovatke s cestou I/18 a E50

Zdroje
------

* Miestopisný priebeh cestných komunikácií (Slovenská správa ciest)
* *Veľký autoatlas. Česká republika. Slovenská republika*. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 80-7011-336-7.

Referencie
----------

1. ↑  Slovenský autoklub. *Automapa Slovenska*. Bratislava : [s.n.], 1948.

  


| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra na Slovensku II |
| --- |
| Cesty II. triedy | 
* 106
* 127
* 143
* 211
* 425
* 426
* 428
* 484
* 487
* 499
* 500
* 501
* 502
* 503
* 504
* 505
* 506
* 507
* 509
* 510
* 511
* 512
* 513
* 514
* 515
* 516
* 517
* 519
* 520
* 524
* 526
* 527
* 527A
* 527B
* 529
* 531
* 532
* 533
* 534
* 535
* 536
* 536A
* 537
* 538
* 539
* 540
* 541
* 542
* 543
* 545
* 546
* 547
* 548
* 549
* 550
* 552
* 554
* 555
* 556
* 558
* 559
* 560
* 561
* 562
* 563
* 564
* 566
* 567
* 571
* 572
* 573
* 574
* 575
* 576
* 578
* 579
* 580
* 580A
* 581
* 582
* 583
* 583A
* 584
* 584A
* 585
* 587
* 588
* 589
* 590
* 591
* 592
* 593
* 594
* 595

 | Slovensko |
| Zaniknuté cesty | 
* 508
* 510
* 518
* 520A
* 521
* 522
* 523
* 525
* 528
* 530
* 541
* 544
* 551
* 553
* 557
* 565
* 574A
* 576
* 577
* 583B
* 583C
* 583D
* 586

 |
| Súvisiace šablóny | 
Cestná infraštruktúra na Slovensku I
Cestné tunely na Slovensku
 |
**Ladislav Švarc** (Schwarz) (kr. m. Vladimír Černý) (\* 12. november 1891, Česká Skalica - † 21. január 1940, ZSSR) bol funkcionár KSČ, hospodársky pracovník.

Jeho manželka Barbora rod. Rezlerová

Životopis
---------

V Náchode sa vyučil za pradiara a tkáča. Robotník, neskôr pôsobil v straníckych a hospodárskych funkciách. Organizátor marxistickej ľavice v ČSR. Príslušník čs. légií v Rusku. Vedúci čes. sekcie KS v Maďarsku a počas Slov. republiky rád komisár spravodlivosti. Tajomník oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici (1921-1925); s manželkou → B. Rezlerovou- Švarcovou pomáhal založiť stredoslovenskú krajskú organizáciu KSČ. Ako prívrženec skupiny pražského tajomníka Bubníka, obvineného z frankčnej činnosti, bol odvolaný z funkcie tajomníka Oblastného vúboru KSČ v Banskej Bystrici (1925). Po vylúčení z KSČ, odišiel do ZSSR, vstúpil do KSSZ, podieľal sa na budovaní a riadení textilných tovární. Počas stalinských represálií odsúdený, zahynul vo väzení.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ivan Vladimír Roy** (\* 14. december 1922, Púchov - † 13. august 1987, Stará Ľubovňa, pochovaný v Martine) bol diplomat, vysokoškolský pedagóg, prekladateľ.

Rodina
------

* otec Vladimír Roy
* matka Viera rod. Švehlová

Životopis
---------

Pochádzal z rodiny patriacej k zemianskemu stavu ktorej predkovia, francúzski hugenoti, podľa rodinnej tradície prišli na Slovensko pred náboženským prenasledovaním z Francúzska. Študoval na Obchodnej akadémii v Martine, v roku 1945-1947 škandinávsku filológiu a nórčinu na univerzite v Oslo, 1947-1952 na Diplomaticko-politickej fakulte Vysokej školy sociálnych a politických vied v Prahe. Účastník SNP, redaktor úradu propagandy SNR v Banskej Bystrici (1944). Legačný tajomník veľvyslanectva v Oslo. Pracovník štátnej správy, kultúrnych a osvetových zariadení, SVKL a odborný asistent Katedry vedeckého komunizmu ÚML SVŠT v Bratislave. Politicky prenasledovaný, rehabilitovaný. Zaoberal sa dejinami filozofie, jazykmi, zvlášť nordistikou. Propagátor a organizátor československo-nórskych kultúrnych vzťahov. Autor príležitostných článkov. Prekladal z ruštiny. Systematicky sa venoval dielu B. Björnsona.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004258706
* SNK: 146764
* VIAF: 84596347
**František Benda** (\* 22. november 1709 – † 7. marec 1786) bol český skladateľ a husľový virtuóz obdobia raného klasicizmu.

Životopis
---------

František Benda (starší brat skladateľa Jiřího Antonína Bendu) pochádzal z tkáčskej a muzikantskej rodiny. Jeho otec, tajný evanjelik, bol písmak. František hudobné vzdelanie získal v Prahe u jezuitov a Drážďanoch. Pôsobil postupne v šľachtických kapelách vo Viedni, Varšave a Berlíne. V roku 1733 sa stal členom kapely pruského kráľa Friedricha II.. František sa v kapele vypracoval, roku 1740 sa stal primášom a v roku 1771 koncertným majstrom pruskej dvorskej kapely. Kráľ Friedrich sa na jeho prosbu postaral o presídlenie celej rodiny trpiacej náboženským útlakom (rodičia aj súrodenci) do Berlína..

Dielo
-----

Ako huslista sa Benda vyznačoval brilantnou virtuozitou a neobyčajne spevným tónom, celkovou hudobnosťou a vnímavosťou. Ako autor uplatňoval živé prvky českej svetskej melodiky a rytmiky, čím sa odpútal od svojich hlavných vzorov Vivaldiho a Tartiniho. Rozvíja melodickosť a spevnosť, hlavne v adagiových vetách, a v husľových skladbách dochádza až k náznakom sonátovej formy. Vedľa Stamica sa jediný dopracoval osobitého slohu v husľovej hre, nezávislého od talianskej tradície; v kompozičnom štýle je považovaný za predchodcu klasicizmu, patril však skôr ku konzervatívnemu skladateľskému prúdu, ktorý sa nikdy plne neodpútal od barokového štýlu. Zložil 15 husľových koncertov a viac než sto ďalších skladieb pre sólové husle (sonáty, triové sonáty, capriccia). V symfóniách dodržuje vtedy obľúbený trojvetný typ barokovej symfónie neapolskej.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **František Benda (skladateľ)**

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku František Benda na českej Wikipédii.*

1. ↑  BARTOŠ, Josef; KOVÁŘOVÁ, Stanislava; TRAPL, Miloš. *Osobnosti českých dějin*. Olomouc : ALDA, 1995. ISBN 80-85600-39-0. Kapitola Josef Masopust, s. 222-223.

Autoritné údaje: * abART: 81871
* BnF: 124690863
* GND: 119326728
* ISNI: 0000 0001 0893 2193
* LCCN: n82224927
* NK ČR: jn19990209037
* VIAF: 44397958
* WorldCat: lccn-n82224927
**Ivan Stodola** (ml.) (\* 21. september 1922, Liptovský Mikuláš – † 25. október 1995, Banská Bystrica) bol slovenský lekár – dermatovenerológ.

Životopis
---------

Primár kožného oddelenia nemocnice v Banskej Bystrici (1968 – 1987), zaslúžil sa o jeho dobudovanie; pod jeho vedením sa stalo konzultačným pracoviskom a odborným doškoľovacím strediskom. Venoval sa osvetovej činnosti, viedol pravidelnú rubriku v krajskom denníku SMER (16 rokov), vedúci krajskej ambulancie pre kožné a venerické choroby (1977 – 1993). Venoval sa problematike priemyselnej dermatológie. Člen spolku lekárov, člen výboru Slovenskej dermatovenerologickej spoločnosti. Účastník protifašistického odboja, príslušník 1. československej armády. Bol synom významného slovenského dramatika.
Autor lekárskych monografií, odborných vedeckých prác, publikácií, zdravotno-výchovných článkov. Nositeľ vyznamenaní.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004237528
* SNK: 174858
* VIAF: 90416596
**Mary Celeste** (často mylne nazývaná *Marie Celeste*) bola americká obchodná brigantína objavená 5. decembra 1872 nezakotvená a opustená v Atlantickom oceáne, blízko pobrežia Azorských ostrovov. 

Kanadská brigantína *Dei Gratia* našla na lodi neporiadok, avšak žiadne stopy násilia, a loď bola spôsobilá na plavbu. Na palube chýbal jediný záchranný čln a posledný zápis v kapitánovom denníiu bol datovaný 10 dní pred jej nájdením. Loď opustila New York 7. novembra smerujúc do Janova a pri nájdení mala stále dostatok zásob na dokončenie plavby. Jej náklad denaturovaného etanolu bol nepoškodený a všetky osobné veci posádky a kapitána boli nedotknuté, na svojich miestach. O nikom z posádky už nie sú žiadne zmienky, neboli nájdení a ich osud je neznámy.

Osudová výprava
---------------

20. októbra 1872 kapitán Briggs dorazil na 50. mólo na East River v New Yorku, aby dozrel na nakladanie nákladu na plavbu do Janova. Nákladom bolo 1 701 sudov jedovatého denaturovaného etanolu. O týždeň neskôr sa k nemu pridala jeho manželka s novorodenou dcérou. V nedeľu 3. novembra napísal list svojej matke, píšuc jej, že plánuje odísť v utorok.

V utorok ráno 5. novembra, v deň plánovaného odchodu, odložil kapitán Briggs odchod o dva dni kvôli nepriaznivým poveternostným podmienkam. 

*Dei Gratia* sa doplavila na 38°20' s. š. a 17°15' z. d.na pol ceste medzi Azorami a pobrežím Portugálska o zhruba 13:00 v stredu 4. decembra 1872. Keď kapitán Morehouse vyšiel na palubu, bolo mu oznámené, že asi 6 míľ od lode sa nachádza iné plavidlo. Čudný pohyb lode a zvláštne usporiadanie plachiet viedli Morehousea k predpokladu, že niečo nie je v poriadku.  

Keď sa lode priblížili nevidel nikoho na palube a na signalizáciu nebola žiadna odozva, tak vyslal Deveaua a Johna Wrighta v člne k lodi, aby ju prezreli. Na zadnej časti lode spozorovali názov *Mary Celeste* a keď vyšli na palubu, našli loď opustenú.

Referencie
----------

1. ↑  EDEY, Fay, Charles. *The story of the "Mary Celeste"*. New York : Dover Publications, 1988. Dostupné online. ISBN 9780486257303.
2. ↑  HICKS, Brian. *Ghost ship : the mysterious true story of the Mary Celeste and her missing crew*. New York : Ballantine Books, 2005, ©2004. Dostupné online. ISBN 9780345466655.
3. ↑  MACDONALD, Hastings. *Mary Celeste: a centenary record*. London, : Joseph, 1972. Dostupné online. ISBN 9780718110246.
4. ↑  PAUL, Begg. *Mary Celeste : the greatest mystery of the sea*. Harlow, England : Pearson/Longman, 2005. Dostupné online. ISBN 9781405836210.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mary Celeste**

Externé odkazy
--------------

* Mary Celeste
* Mary Celeste v Encyclopædia Britannica
* The Mary Celeste – fact not fiction
**Stanmore** je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvode (*London Borough*) Harrow, konkrétne v časti Stanmore. Leží v tarifnej zóne č. 5 (*Travelcard Zone 5*) a funguje ako západná konečná Jubilee Line (predchodzia stanica je Canons Park). Otvorili ju 10. decembra 1932 ako konečnú stanicu jednej z vetiev na Metropolitan Line. 

V roku 1939 sa táto vetva stala súčasťou Bakerloo Line a v roku 1979 ju prebrala Jubilee Line.

Poloha
------

Stanica je umiestnená na južnej strane cesty **A410**, konkrétne **London Road**. Medzi hlavnou cestou (London Road) a stanicou sa nachádza nástupište, ktoré využívajú autobusy smer Barnet, Edgware, Harrow, Hendon a Watford. Cez London Road je takisto aj svetelná signalizácia.

Služby
------

Napravo od vstupu sa nachádza stanovisko taxíkov a napravo od neho je novinový stánok. Po ľavici je tradičné holíčstvo. Výdajňa lístkov je nezvyčajne pre povrchovú stanicu umiestnená nie vo vstupnej hale, ale dolu na úrovni nástupišťa. V roku 2005 spoločnosť Transport for London začala výstavbu 3. nástupišťa.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stanmore (stanica metra)**
**fstab** (angl. file systems table, tabuľka súborových systémov) je súbor, ktorý sa bežne nachádza v Unixe a unixových operačných systémoch, napríklad v Linuxe a je súčasťou konfigurácie systému. Obyčajne obsahuje zoznam všetkých diskov a diskových oddielov a určuje, akým spôsobom sa používajú a ako sú začlenené do celkového súborového systému.

Programy tento súbor obyčajne používajú iba na čítanie. Niektoré moderné systémové nástroje ho dokáže editovať a správajú sa ako grafické editory pre tento súbor. Vytvorenie a správa tohto súboru je povinnosťou systémových administrátorov.

Súbor môže mať aj iné názvy v závislosti od varianty systému Unix, napríklad v systéme Solaris je to súbor /etc/vfstab.

Príklad
-------

Príklad súboru fstab v systéme Red Hat Linux:

```
# device name mount point fs-type options dump-freq pass-num
LABEL=/                 /                       ext3    defaults        1 1
none                    /dev/pts                devpts  gid=5,mode=620  0 0
none                    /proc                   proc    defaults        0 0
none                    /dev/shm                tmpfs   defaults        0 0

# výmenné disky
/dev/cdrom              /mnt/cdrom              udf,iso9660 noauto,owner,kudzu,ro 0 0
/dev/fd0                /mnt/floppy             auto    noauto,owner,kudzu 0 0

# oddiel NTFS Windows XP
/dev/hda1               /mnt/WinXP              ntfs    ro,defaults     0 0

/dev/hda6               swap                    swap    defaults        0 0

# zdieľaný oddiel
/dev/hda7               /mnt/shared             vfat    umask=000       0 0
```

* kudzu je možnosť špecifická pre Red Hat a Fedora Core
* prvý stĺpec označuje názov zariadenia alebo umiestnenie diskového oddielu
* druhý stĺpec označuje kam do súborového systému sa namontuje dané zariadenie alebo oddiel
* tretí stĺpec označuje typ súborového systému alebo spôsob, ako interpretovať súborový systém
* štvrtý stĺpec sú možnosti a voľby
* piaty stĺpec označuje plánovanie archivovania, čo sa používa pri dumpe
* šiesty stĺpec označuje poradie, v akom nástroj fsck kontroluje oddiely
* hodnota 0 v niektorom z posledných dvoch stĺpcov vypína danú možnosť