recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Diagora nesú jeho synovia v štadióne
**Diagoras** (starogr. *Διαγόρας* – *Diagoras*) bol jeden z najslávnejších športovcov starovekého Grécka. Známym sa stal nielen svojim vlastným olympijským víťazstvom, ale aj olympijskými víťazstvami svojich synov a vnukov.

Pochádzal z Rodu, z otcovej strany bol potomkom Damagéta, kráľa mesta Ialysos, z matkinej strany potomkom messénskeho kráľa Aristomena. V Olympii zvíťazil v boxe roku 464 pred Kr. a na ostatných panhelénskych slávnostiach zvíťazil v boxe najmenej sedemkrát (štyrikrát na isthmijských, dvakrát na nemejských a najmenej raz na pythijských hrách). Bol to statný chlap (meral 225 cm), ktorý údajne ostatných súčasníkov prevyšoval aj v čestnosti boja a hovorilo sa o ňom, že bol ušľachtilý človek. Pindaros o ňom zaznamenal jednu z najlepších *Olympijských ód*: *„vzdialená je mu pýcha a kráča vždy rovnou cestou, nemá rád podvod a klam".* Takmer rovnakú slávu si v Olympii vydobyli aj jeho synovia. Najstarší syn Damagétos sa stal dvojnásobným olympijským víťazom v pankratiu, Akousilaos zvíťazil v boxe a najmladší Dórieus trikrát dobyl víťazstvo v pankratiu. Aj jeho vnuci Eukles a Peisirrhodos sa v Olympii preslávili svojimi víťazstvami.

Na 83. olympijských hrách v roku 448 pred Kr. zvíťazili jeho synovia Damagétos a Akousilaos v jednom dni. Víťazstvo dvoch synov jedného otca, ktorý bol sám olympijským víťazom svet ešte nevidel (ani potom). Jasajúci diváci hádzali k jeho nohám kvety a keď obaja synovia zobrali otca na plecia a niesli ho doprostred štadióna všetci volali: *„Dlho nech žije Diagoras"* a keď na chvíľu stíchli, aby sa mohol poďakovať, z hľadiska zvolal nejaký Sparťan: *„Zomri Diagoras hneď teraz!"* Nebola to zlomyselnosť ani závisť, ale výraz toho, že väčšie blaho v živote už smrteľník nedosiahne. Diagoras premožený šťastím v tej chvíli naozaj umrel.

Diagoras vošiel svojou smrťou do prísloví. Cicero ju pripomína ešte aj po štyroch storočiach v *Tuskulských rozhovoroch.*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 179-180.
2. ↑  Pindaros, *Epinikion, Olympijské ódy* 7.
3. ↑  Pindaros, *Epinikion, Olympijské ódy* 7, 113 – 122
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,7,4.
5. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,7,3.
6. ↑  Cicero. *Marcus Tullius Cicero Tuskulské hovory*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1976. 25-068-76. S. 82.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Děti Země** je česká mimovládna environmentálna organizácia, ktorá vznikla v komunistickom Československu na jeseň 1989. 

Činnosť organizácie sa zameriava na ochrana prírody a životného prostredia, ochranu ozónovej vrstvy, udržateľnú dopravu, znečistenie ovzdušia alebo negatívne vplyvy veľkochovov hospodárskych zvierat. Združenie je známe aj tým, že organizuje populárne súťaže „Ropák roka" (cena za antiekologickú činnosť) a „Zelená perla" (cena pre hlúpe výroky o životnom prostredí). V súčasnosti existuje 12 miestnych organizácií a klubov v 11 mestách.

Členmi čestnej rady sú napríklad Jiří Dědeček, Erazim Kohák, Vladimír Merta, Zdeněk Thoma, Jaroslav Pavlíček a Jan Vodňanský. Aj Ivan Dejmal prvý český minister životného prostredia bol mnoho rokov podporovateľom Dětí Země.

Publikačná činnosť (výber)
--------------------------

Děti Země vydávajú aj publikácie, ktoré sa zaoberajú témou ich činnosti, napríklad: 

* M. Patrik (editor): *Dopravní politika v Evropě z pohledu nevládních organizací* (sborník), Praha 1992, ISBN 80-901355-0-1
* Č. Jech: *V zájmu života ochraňujme ozónovou vrstvu*, Praha 1992, ISBN 80-901355-4-4
* J. Růžička:*Cesty k udržitelné dopravě ve městech*, Brno 1993, ISBN 80-901339-1-6
* M. Patrik (editor): *Doprava, životní prostředí a politika* (sborník), Brno 1993, ISBN 80-901339-2-4
* R. Jungk: *Atomový stát. Od pokroku k nelidskosti*, Praha 1994, ISBN 80-901355-5-2
* M. Robeš: *Město, prostor, doprava*, Český a Slovenský dopravní klub, 2002, ISBN 80-901339-8-3
* M. Šuta: *Účinky výfukových plynů z automobilů na lidské zdraví*, 2008, ISBN 80-86678-10-5

Referencie
----------

1. ↑  Děti Země. publikácie - ponukový list

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka (po česky)
* Stránky ankiet Ropák roku a Zelená perla (po česky)
**S1m0ne** alebo **Simone** je americká filmová sci-fi dráma z roku 2002 napísaná, režírovaná a produkovaná novozélandským režisérom Andrew Niccolom v hlavnej úlohe s Al Pacinom.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Hlavný hrdina Viktor Taransky je režisérom, scenáristom a producentom v jednej osobe, ktorého prenasleduje smola. Jeho posledný film bol prepadák a teraz mu navyše utiekla hviezda jeho nového filmu. Na dôvažok, vedenie štúdia s ním zruší zmluvu. Nič však nie je stranené. Po vyhodení zo štúdia sa rozhodne Viktor vyskúšať nový počítačový program, ktorý dostal od známeho tesne pred jeho tragickou smrťou. Program umožňuje nahradiť skutočných hercov počítačovými simuláciami. V zúfalej snahe ukončiť film na vlastnú päsť, Viktor použije tento program a ako hlavnú hrdinku si vyberie simuláciu číslo 1 - nádhernú Simone. Stane sa nečakaná vec. Film má obrovský úspech a Simone sa cez noc stane hviezdou. Nikto však netuší, že predstaviteľka Simone nie je reálna bytosť a Viktor sa to snaží zatajiť. Musí však kvôli tomu čeliť jednému problému za druhým.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* *S1m0ne* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Simone* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
**Self-Monitoring, Analysis, and Reporting Technology** alebo **S.M.A.R.T.** je monitorovací systém pevných diskov, ktorý deteguje a posiela správy o rôznych ukazovateľoch spoľahlivosti v snahe predvídať zlyhania.

Zlyhania diskov môžeme rozdeliť na dve kategórie:

* **predpovedateľné** - obyčajne mechanické chyby spôsobené opotrebovaním, alebo starnutím
* **nepredpovedateľné** - iné chyby, ako napr. zničenie elektroniky

Pomocou S.M.A.R.T. technológie je možné odhaliť až v 60% predpovedateľnú chybu a tak včas zabezpečiť zálohu dát ešte pred samotným zlyhaním.

Každý sledovaný údaj má pridelené:

* ID
* aktuálnu hodnotu
* najhoršiu dosiahnutú hodnotu

ID hovorí čo daný údaj znamená (napr. aktuálna teplota disku, počet presunutých sektorov, počet kalibrácií hlavičiek). Každý výrobca má iné ID pre udalosti.
Hodnoty jednotlivých atribútov sú v rozsahu od 1 do 253, pričom 1 je najhorší stav. V závislosti od výrobcu sa zvolí hodnota 100 alebo 200 za „normálny" stav.

Priekopníkom technológie S.M.A.R.T. bol Compaq, ale dnes ju podporuje väčšina dodávateľov pevných diskov a materských dosiek. Väčšina materských dosiek vydá varovnú správu, keď sa blíži zlyhanie disku.

Softvér
-------

Existujú monitorovacie programy, ktoré detailnejšie sledujú stav disku. Každý výrobca určí sadu atribútov a ich prahových hodnôt, ktoré by pri normálnej prevádzke nemali byť prekročené. Vhodný softvér je schopný ich v čase sledovať, extrapolovať aktuálne trendy a predpovedať prekročenie prahovej hodnoty. Softvér tiež rozlišuje medzi postupnou degradáciou v čase (čo predstavuje normálne opotrebovanie) a náhlou zmenou, ktorá môže indikovať problém.

Príklad
-------

80-gigabajtový pevný disk WDC800JB-00CRA1 môže monitorovať tieto S.M.A.R.T atribúty:

* Chybovosť surového čítania
* Čas roztočenia
* Počet štartov a zastavení
* Počet realokovaných sektorov
* Chybovosť vyhľadávania
* Počítadlo hodín prevádzky
* Počet pokusov o otáčanie
* Počet pokusov o rekalibráciu
* Počet resetov
* Počet realokačných udalostí
* Počet aktuálnych otáznych sektorov
* Počet neopraviteľných sektorov
* Počet chýb CRC
* Počet chýb zápisu
**Assessment center** (skratka AC) resp.**hodnotiace centrum** je metóda skupinového výberu pracovníkov.

Základom assessment centra je metóda selekcie (teda výberu na pracovnú pozíciu), prvý raz použitá pred druhou svetovou vojnou v armáde USA a vo wehrmachte. V hospodárskom živote túto metódu prvýkrát použili v r. 1956 vo firme (AT&T). K jej rýchlemu rozšíreniu prispeli veľké firmy ako IBM, Standard Oil, General Electric a banky, ktoré potrebovali v krátkom čase vybrať množstvo pracovníkov na pracovné pozície. Metóda AC bola používaná až do sedemdesiatych rokov 20.storočia na výber vedúcich pracovníkov. Metodicky bola zdokonaľovaná a jej účinnosť potvrdená. Od vtedy ju aplikujú na celom svete a s rozvojom globálnej ekonomiky sa rozšírila i do praxe veľkých podnikov na Slovensku.

Úlohou AC je prognostika, teda predpovedanie spôsobilosti súčasných a budúcich zamestnancov- Používa sa aj ako výskumná metóda pri zisťovaní potrieb vzdelávania a tréningov. Cieľom postupu je zistenie a hodnotenie odbornej spôsobilosti, schopností a štruktúry osobnosti z aspektu plnenia pracovnej funkcie. Prakticky to znamená také testovanie schopností a zručností účastníkov, pri ktorom sú simulované kľúčové momenty a najdôležitejšie problémy danej pracovnej náplne.

Hodnotiaci tím sa skladá z trénerov v oblasti daných zručností a z psychológov a podľa podstaty komplexnej metódy vyberá a/alebo definuje formovanie pracovných schopností. Na základe testovania viacerých požadovaných kompetencií a pomocou simulovaných problémov súčasne skúmajú pomocou osobných pohovorov alebo namiesto pohovorov formou sebahodnotenia čakateľov na určené pozície ich ašpirácie a výkon a výsledky integrujú do súhrnnej správy. AC je metóda, ktorá hodnotí osobnosť pracovníka z viacerých aspektov.

Integrácia schopností, zručností a osobných preferencií je uskutočnená pomocou tzv. matice kompetencie:
všetky v hodnotiacom centre dosiahnuté výsledky uchádzača sú zapísané do takejto matice, kde na jednej strane figurujú riešené problémy, na druhej strane príslušné kompetencie.

AC je metódou pre výber interných a externých uchádzačov o pracovnú pozíciu (kto je najlepší, kto a v čom vyžaduje ďalšie školenie?), pre posúdenie študijných nárokov (ktoré sú najslabšie body jednotlivých uchádzačov?), pre rozvoj organizačnej štruktúry (kde sú v rámci organizácie najslabšie body?), pre plánovanie kariéry (po vhodnom školení, kto na čo je schopný?), pre rozvoj osobnosti (tréning). Z uvedených je najtypickejším výber interných a externých uchádzačov a plánovanie kariéry. Hodnotiace centrum sa používa aj na kombinovanie cieľov, napr. plánovanie kariéry a posúdenie študijných nárokov sa môže uskutočniť v rámci jedného AC. Podobne je možné pripraviť AC s účastníkmi kombinovane, teda súčasne s internými a s externými uchádzačmi.

V prvej dekáde 21.storočia sa rozvíja komplexnejšia metóda centra hodnotiaceho s rozvojom pracovníkov, AC/DC tj.assessement center/development center, ktoré používajú najmä veľké sieťové spoločnosti na periodický výber a rozvoj svojich pracovníkov v ich kariérnom postupe.
Modrá vlajka.Modrá vlajka.
**Modrá vlajka** je ocenenie pláží a prístavov, ktoré spĺňajú prísne štandardy. Týmto exkluzívnym „eko-označením" sú každoročne oceňované pláže a prístavy po celom svete. 

Program modrej vlajky[1] vlastní a riadi Nadácia pre environmentálne vzdelávanie[2] (*Foundation for Environmental Education – FEE*), ktorá je mimovládnou neziskovou organizáciou vytvorenou z členov národných organizácii reprezentujúcich 59 krajín z Európy, Afriky, Oceánie, Ázie, Severnej a Južnej Ameriky.

Pre udelenie modrej vlajky FEE stanovilo prísne dodržiavanie kritérií v oblasti kvality vody, bezpečnosti, environmentálneho vzdelávania a informovanosti, vybavenosti službami a environmentálneho manažmentu. V Európskej únii sú kvalitatívne štandardy vody zakotvené direktívou Európskej komisie. 

Modrá vlajka vztýčená na pláži alebo v prístave je významným označením vysokých environmentálnych štandardov a je vyhľadávaným vyznamenaním po celom svete. Modré vlajky sú udeľované každoročne 5. júna pre Európu, Kanadu, Maroko, Tunisko a krajiny s podobnou geografickou polohou a 1. novembra pre Karibik, Nový Zéland, Južnú Afriku a pre iné krajiny na južnej pologuli.

2009 ocenenia
-------------

Celkovo bolo v roku 2009 udelených 3458 modrých vlajok po celom svete. 2 808 pre pláže a 650 pre prístavy.

Top miesta 2009
---------------

Najvyšší počet modrých vlajok v roku 2009 bolo udelených Španielsku s celkovým počtom 571, 493 pre pláže a 78 pre prístavy. Krajina s druhým najvyšším počtom modrých vlajok je Grécko. Grécku bolo celkovo udelených 427 modrých vlajok, z toho 419 pre pláže a 8 pre prístavy. Treťou krajinou v poradí je Turecko s celkovým počtom modrých vlajok 293 z toho 279 pre pláže a 14 pre prístavy.

Počet udelených modrých vlajok pre niektoré krajiny.

| Krajina | pláže | prístavy | celkový počet |
| --- | --- | --- | --- |
| Brazília | 1 | 0 | 1 |
| Bulharsko | 7 | 1 | 8 |
| Cyprus | 53 | 0 | 53 |
| Čierna Hora | 19 | 0 | 19 |
| Dánsko | 202 | 68 | 270 |
| Dominikánska republika | 8 | 0 | 8 |
| Francúzsko | 263 | 71 | 334 |
| Grécko | 419 | 8 | 427 |
| Chorvátsko | 114 | 20 | 134 |
| Malta | 1 | 0 | 1 |
| Maroko | 16 | 0 | 16 |
| Portugalsko | 225 | 14 | 239 |
| Rumunsko | 0 | 1 | 1 |
| Slovinsko | 6 | 2 | 8 |
| Španielsko | 493 | 78 | 571 |
| Taliansko | 225 | 60 | 285 |
| Tunisko | 5 | 1 | 6 |
| Turecko | 279 | 14 | 293 |
|

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Modrej vlajky
**Movistar Open 2006** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 30. do 6. februára 2006 na otvorených antukových dvorcoch v čilskom meste Viña del Mar. Titul v dvojhre získal Argentínčan José Acasuso, ktorý vo finále porazil Čiľana Massúa. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Argentínčania José Acasuso a Sebastián Prieto, ktorí vo finále porazili český pár František Čermák, Leoš Friedl. Pre Acasusa to bol štvrtý a pre Prieta siedmy titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Movistar Open 2006*
**Argentína José Acasuso** vs. Čile Nicolás Massú 6-4 6-3

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Movistar Open 2006*
**Argentína José Acasuso / Argentína Sebastián Prieto** vs. Česko František Čermák / Česko Leoš Friedl 7-6(2) 6-4

  


| * z
* d
* u
Turnaje Movistar Open |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | – |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Movistar Open 1993** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 25. do 1. novembra 1993 na otvorených antukových dvorcoch v čilskom hlavnom meste meste Santiago. Titul v dvojhre získal Argentínčan Javier Frana, ktorý vo finále porazil Španiela Sáncheza. Bol to jeho druhý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Američan Mike Bauer a Čech David Rikl, ktorí vo finále porazili švédsko-americký pár Christer Allgardh, Brian Devening. Pre Bauera to bol ôsmy a pre Rikla tretí titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Movistar Open 1993*
**Argentína Javier Frana** vs. Španielsko Emilio Sánchez 7-5 3-6 6-3

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Movistar Open 1993*
**USA Mike Bauer / Česko David Rikl** vs. Švédsko Christer Allgardh / USA Brian Devening 7-6 6-4

  


| * z
* d
* u
Turnaje Movistar Open |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | – |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**Movistar Open 2003** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 10. do 17. februára 2003 na otvorených antukových dvorcoch v čilskom meste Viña del Mar. Titul v dvojhre získal Španiel David Sánchez, ktorý vo finále porazil Čiľana Ríosa. Bol to jeho prvý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Argentínčania Agustín Calleri a Mariano Hood, ktorí vo finále porazili český pár František Čermák, Leoš Friedl. Pre Calleriho to bol prvý a pre Hooda piaty titul vo štvorhre na okruhu ATP.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Movistar Open 2003*
**Španielsko David Sánchez** vs. Čile Marcelo Ríos 1-6 6-3 6-3

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Movistar Open 2003*
**Argentína Agustín Calleri / Argentína Mariano Hood** vs. Česko František Čermák / Česko Leoš Friedl 6-3 1-6 6-4

  


| * z
* d
* u
Turnaje Movistar Open |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | – |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
LM-2008
**Peterburgskij tramvajno-mechaničeskij zavod** (skr. **PTMZ**, rus. Петербу́ргский трамва́йно-механи́ческий заво́д, ПТМЗ doslova *Petrohradský tramvajno-mechanický závod*) je petrohradský závod vyrábajúci električky. Skoro všetky električky vyrobené v PTMZ sú alebo boli prevádzkované v Petrohrade.

História
--------

Závod bol založený v roku 1929 s cieľom rekonštruovať električky. V roku 1933 sa tu začali vyrábať električky vlastnej konštrukcie. V roku 1966 tu bol postavený prvý šesťnápravový kĺbový električkový voz v ZSSR – LVS-66.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku PTMZ na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Električky PTMZ |
| --- |
| Sériovo vyrábané | LM-33 • LM-47 • LM-49 • LM-57 • LM-68 • LM-68M • LVS-86 • LM-93 • LVS-97 • LM-99 • LVS-2005 • LM-2008 • LVS-2009 |  |
| Prototypy a experimenty | LM-36 • LVS-66 • LM-67 • LVS-80 • LP-83 • LVS-89 • LVS-93 • LM-2000 |
**Peterbilt Motors Company** je americký výrobca stredných a ťažkých kamiónov 5. – 8. triedy, ktorý má sídlo v Dentone v Texase pri hlavnom meste Dallas. 

Spoločnosť založil Theodor Alfred Peterman v roku 1939 v Oaklande v Kalifornii. Od začiatku roka 1960 do polovice roku 1980 sídlila spoločnosť v Newarku v severnej Kalifornii. Závod v Newarku bol uzatvorený roku 1986 a v roku 1993 bol presťahovaný do mesta Denton v Texase. 

Najznámejšie modely sú Peterbilt Model-379, ktorý je vo filmoch Transformers vodcom autobotov, posledný Prime – Optimus Prime, ďalej Peterbilt Truck Model, ktorý účinkuje v reklamách ako vianočný kamión Coca-Cola a prvý Peterbilt, ktorý účinkuje v trileri Duel od Spielberga.

Galéria
-------

* Vianočný kamión Coca-ColaVianočný kamión Coca-Cola
* Peterbilt 379 z TransformersPeterbilt 379 z Transformers
* Peterbilt Peterbilt
* Peterbilt 359Peterbilt 359
* Peterbilt 379Peterbilt 379

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peterbilt**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
**Bukovohorská kultúra** (názov podľa Bukových vrchov, po maď. *Bükk*, v Maďarsku) bola neolitická kultúra v severovýchodnom Maďarsku (najmä Boršodsko-abovsko-zemplínska župa) a na strednom a východnom Slovensku v rokoch 5000 – 4700 pred Kr. (alebo pred 5000) podľa nového datovania, resp. 4300 – 3900 pred Kr. podľa starého datovania.

Ojedinele prenikla do okolia Budapešti (Nagytétény), Sedmohradska, Moldavska, Podkarpatskej Rusi, južného Poľska, na juhozápadné Slovensko (pozri nižšie), na Moravu (Veletiny), do Dolného Rakúska (Draßburg) a južne od Maďarska (Crna Bara, Vlaška Jama).

Nasledovala po kultúre s východnou lineárnou keramikou. Vznikla asi z jej dvoch skupín nazývaných skupina Tiszadob-Kapušany a skupina Raškovce.

Na Slovensku bola časovo súčasná so želiezovskou skupinou na západe.

Delí sa na 4 stupne:

* stupeň A = stará bukovohorská kultúra
* stupeň AB = predklasická bukovohorská kultúra
* stupeň B = klasická bukovohorská kultúra
* stupeň C = mladá bukovohorská kultúra

Táto kultúra ťažila, spracúvala a obchodovala s obsidiánom. Sídliská mala na terasách vodných tokov, ale aj výšinné osady. Často osídľovali jaskyne (pozri nižšie). Keramika tejto kultúry patrí k najdokonalejším v neolite strednej Európy – je dobre vypálená, veľmi tenkostenná a má žlto, bielo alebo červeno inkrustovaný ornament.

Jaskyňa Domica predstavuje svojimi nálezmi aj rozlohou najdôležitejšiu lokalitu bukovohorskej kultúry.

Bukovohorská kultúra zanikla náhle a dodnes sa diskutuje o dôvodoch.

Slovensko
---------

Táto kultúra osídlila už aj hornatý Slovenský kras, Spiš (tu popri želiezovskej skupine; lokality Poprad-Matejovce, Gánovce, Žehra-Dreveník) a Šariš; ďalej prvýkrát vysoké kopce (Slanec, Veľký Šariš) a bohato osídlili aj jaskyne (napr. Domica-Aggtelek, Praslen, Ardovská jaskyňa, Jasovská jaskyňa, Čertova diera). V jaskyni Domica sú okrem iného nástenné kresby uhľom tejto kultúry. Ojedinele prenikla aj na juhozápadné Slovensko (Branč, Horné Lefantovce, Šarovce).

Bukovohorská kultúra je známa najmä bohato zdobenými hrnčiarskymi výrobkami (napr. osada v Šarišských Michaľanoch). Z územia východného Slovenska poznáme asi 120 nálezísk bukovohorskej kultúry.

Ku koncu bukovohorskej kultúry badať prítomnosť severných (skupina Samborzec) a juhovýchodných vplyvov (skupina Szakálhát), ktoré sa zistili v troch objektoch v Malých Raškovciach (nálezy dostali názov postbukovohorský zemplínsky typ).

Zdroje
------

* bukovohorská kultúra. In: NOVOTNÝ, Bohuslav, et al. *Encyklopédia archeológie*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1986. 1032 s. S. 134.
*
**László Csatáry**, resp. **László Csizsik-Csatáry** (maďarsky *Csizsik-Csatáry László*, \* 4. marec 1915, Mány, Rakúsko-Uhorsko – † 12. august 2013, Budapešť, Maďarsko) bol bývalý maďarský policajný dôstojník, vojnový zločinec, zodpovedný za násilné deportácie židovského obyvateľstva z Košíc v roku 1944. V roku 1948 bol v Košiciach retribučným ľudovým súdom odsúdený v neprítomnosti na trest smrti.

Život
-----

Csatáry pôsobil počas druhej svetovej vojny ako policajný veliteľ v Košiciach. V roku 1944 bol poverený koncentrovaním židovského obyvateľstva z Košíc a okolia v košickej tehelni a novozriadenom gete. To nechal zriadiť ku 1. máju 1944 v ôsmich uliciach južne od centra mesta a zároveň sa stal jeho veliteľom. Ako jeden z vykonávateľov deportácií sa spolupodieľal na odsune asi 15 700 Židov. Počas deportácií sa podľa viacerých svedectiev očitých svedkov dopustil vojnových zločinov. Bol zodpovedný za mučenie a popravy väzňov. Osobne sa zúčastnil na fyzických útokoch na civilistov.

Po vojne prebehlo vyšetrovanie zodpovednosti za likvidáciu geta. Na základe vypočutia svedkov v decembri 1947, ktorí Csatáryho identifikovali, ho súd v neprítomnosti odsúdil 8. júna 1948 na trest smrti. V roku 1949 utiekol pred právnou zodpovednosťou za svoje činy do Kanady, kde sa vydával za Juhoslovana. Usídlil sa v Montreale a pracoval ako predajca umeleckých výrobkov. V roku 1955 získal kanadské občianstvo. V roku 1997 mu bolo občianstvo odobraté z dôvodu zadania nepravdivých informácii o jeho pôvode. O mesiac opustil krajinu. 

V roku 2012 ho vypátrali lovci nacistov v Budapešti na základe informácií z Centra Simona Wiesenthala. Napriek tomu štátne orgány v Maďarsku spočiatku vôbec nekonali. Až po tom, čo v júli 2012 britský denník The Sun uverejnil informácie o mieste jeho pobytu začali maďarské orgány konať a 18. júla 2012 ho vypočúvali. Medzitým koncom marca 2013 slovenský Krajský súd v Košiciach zmenil rozsudok kvôli jeho nevykonateľnosti na doživotie. Zomrel 12. augusta 2013 vo veku 98 rokov v nemocnici v Budapešti na zápal pľúc.

Referencie
----------

1. ↑  CSATÁRY, László. *Vyhláška o vymedzení geta pre židovské obyvateľstvo mesta Košice*. Košice : Tlačiareň Wiko, Košice, 1. máj 1944. (po maďarsky)
2. ↑  SITA. *Lászlóvi Csatárymu zmenili trest smrti na doživotie* [online]. webnoviny.sk, 27.03.2013, [cit. 2013-04-07]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

WikizdrojeCommons
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **László Csatáry**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **László Csatáry**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku László Csizsik-Csatáry na anglickej Wikipédii.*
* Burčík, M. 2012, Súd o vine Csatáryho nepochyboval. SME, 27. júl 2012, s. 3

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0004 9626 7542
* LCCN: nb2016009890
* VIAF: 22146331977018692853
* WorldCat: lccn-nb2016009890
**Peter Šulej** (\* 9. august 1967, Banská Bystrica) je básnik, prozaik, vydavateľ, publicista.

Životopis
---------

V roku 1981 – 1985 študoval na Strednej priemyselnej škole v Banskej Štiavnici, 1985 – 1990 na Baníckej fak. VŠT, resp. Technickej univerzity v Košiciach. Roku 1990 – 1991 pracoval ako programátor v ZŤS v Slovenskej Ľupči, 1991 – 1992 redaktor v Slovenskom rozhlase, 1992 – 1993 pracovník Št. galérie v Banskej Bystrici, od roku 1994 editor a majiteľ vydavateľstva Drewo a srd, od 1999 žije v Bratislave. Vo svojej básnickej tvorbe nadviazal na literárnu avantgardu 20. a 30. rokov 20. stor. je to kombinácia vizuálnej poézie, dekompozícia, reflexia (post)industriálnej spoločnosti s klasickejšími formami moderny, cyberpunku a konceptuálnej poézie. Okrem poézie mu vyšli dve knihy sci-fi poviedok, je šéfredaktorom štvrťročníka VLNA o súčasnom umení a kultúre, od roku 2003 organizoval (spolu s Martinom Solotrukom) medzinárodný festival poézie Ars Poetica, od roku 2016 organizuje s Michalom Tallom a Petrom Brezňanom medzinárodný literárny festival Novotvar.

Dielo
-----

### Poézia

* 1994 – *Porno*
* 1996 – *Kult*
* 1998 – *Pop*
* 1999 – *Generátor X: Hmlovina* (s Michalom Habajom, Andrejom Hablákom a Petrom Maczovzským)
* 2001 – *Návrat veľkého romantika*
* 2003 – *Archetypálne leto*
* 2008 – *Koniec modrého obdobia*
* 2013 – *Generátor x\_2: Nové kódexy*
* 2014 – *Nódy*
* 2020 – *Rotácie*

### Próza

* 1995 – *Misia*
* 2001 – *Elektronik café*
* 2009 – *História*
* 2016 – *Spolu*
* 2019 – *Fytopaleontológia*

Literatúra
----------

* *Slovník slovenských spisovateľov*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 137715
* ISNI: 0000 0001 0995 0780
* LCCN: no96056160
* NK ČR: ola2002153827
* SNK: 173057
* VIAF: 84968821
* WorldCat: lccn-no96056160
Ideál renesančnej filozofie, da Vinciho *Homo ad circulum*
**Renesančná filozofia** je súhrn filozofických učení 15.–16.storočia, ktorých cieľom bola emancipácia človeka cestou návratu k prirodzenosti života, spoločenského zriadenia, práva a viery. Renesančná filozofia je podstatná súčasť renesančnej kultúry. Filozofia v období renesancie sa pokúšala byť autonómna, jej predstavitelia pociťovali potrebu oslobodiť ju spod dohľadu teológie. Úlohou vtedajšej filozofie bolo pomôcť človeku stať sa pánom a vlastníkom prírody.

Podľa F. Novosáda: "Keď… hovoríme o renesančnej filozofii, nemáme na mysli všetky filozofické koncepcie, ktoré boli vypracované a obhajované v 15. a 16. storočí, ale tie z daného obdobia, ktoré smerovali k emancipovaniu od spôsobu myslenia orientovaného na skúmanie kvalít a účelových súvislostí a navodzovali spôsob myslenia orientujúci na skúmanie kvantitatívnych a kauzálnych súvislostí."

Predstavitelia
--------------

* Giordano Bruno
* Erasmus Rotterdamský
* Mikuláš Kuzánsky
* Niccolò Machiavelli
* Pico della Mirandola
* Francesco Petrarca

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Jan Šimon Václav Thám** (\* 26. október 1765, Praha – † 1816, Halič) bol český básnik, dramatik a herec.

Život
-----

V rokoch 1775–1780 navštevoval gymnázium a potom vyštudoval filozofiu. Stal sa úradníkom pražskej polície, skoro však prešiel k divadelnej kariére.

Stal sa jedným z hlavných činiteľov Boudy, neskôr aj divadla U Hybernů. Roku 1793 ho kvôli problémom s alkoholom prepustili z *Mihulovy společnosti*, ale vzápätí bol prijatý do *Vasbachovy společnosti*.

Roku 1799 odišiel z Prahy a hral na rôznych miestach nielen v Čechách. V rokoch 1812–1813 pôsobil u *Kronesovy společnosti*, odkiaľ prestúpil k *společnosti Viovově*.

Jeho žena, dcéra riaditeľa Heina, bola údajne nemá, ale po pôrode začala rozprávať a od Tháma utiekla s nejakým hercom. Thám údajne šiel k jej hrobu, kde zomrel. Tieto Thámove osudy, značne prifarbené, vylíčil Alois Jirásek vo svojom diele *F. L. Věk*.

Dielo
-----

Napísal asi 50 hier, zachovala sa len časť (z niektorých známe len názvy). Bol to akýsi prvý český divadelník, zháňal ľudí, ktorí by boli schopný písať české hry. Sám tiež prekladal z nemčiny. Jeho hry sú plné nadšenia, ale kvalitou by dnes asi neobstáli.

* *Břetislav a Jitka aneb Únos z kláštera*
* *Vlasta a Šárka aneb Dívčí boj u Prahy*
* *Švédská vojna v Čechách aneb Udatnost pražských studentů*
* *Zpěvy z nejvýbornějších 12 zpěvoher*
* *Básně v řeči vázané* –  zbierka básní od rôznych autorov

V roku 1785 vydal reprezentatívny dvojdielny zborník-almanach *Básně v řeči vázané*. Obidva diela sa vždy členia na 3 časti. Vo vstupnom oddiele Thám zhromaždil ukážky zo staršej českej poézie, vrátane veršov Bohuslava Hasištejnského z Lobkovic či Jana Amosa Komenského, aby tak dokázal, že súčasná tvorba má svojich predchodcov a opory. Druhý oddiel zborníku vždy obsahoval preklady, a to hlavne z dobovo módnych nemeckých anakreontikov ospevujúcich zmyslové prežitky, prírodné krásy, víno a ženy. V záverečných oddieloch potom bola uvedená vlastná tvorba Tháma a jeho spolupracovníkov, ktorá mala rovnako anakreontický charakter.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Václav Thám na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 15458
* GND: 1080012907
* ISNI: 0000 0000 5667 3889
* NK ČR: jk01132327
* VIAF: 83936516
**Václav Krška** (\* 4. október 1900, Písek - † 17. november 1969, Praha) bol český scenárista, režisér a spisovateľ.

Život
-----

Išlo o jedného z klasických českých filmových tvorcov, ktorý sa, okrem iného, ​​programovo zameriaval na filmové adaptácie kvalitných literárnych diel. Okrem jeho vlastných diel to boli najmä filmy inšpirované dielom českého básnika Fráňu Šrámka, ďalej životopisné filmy (Bedřich Smetana, Josef Slavík a Mikoláš Aleš). Bol označovaný lichotivým prídomkom *básnik českého filmu*. Známe sú aj dva orientálno ladené rozprávkové koprodukčný snímky *Labakan* a *Legenda o lásce*

Pochádzal z Písku a žil v neďalekej Heřmani, bol veľmi vzdelaný, sčítaný a kultivovaný, okrem svojej literárnej činnosti už od mladosti rád hrával a režíroval ochotnícke divadlo. V roku 1939 bola v okolí Písku sfilmovaná jeho kniha *Odcházeti s podzimem* pod názvom *Ohnivé léto*, na tomto filme pracoval prvýkrát ako pomocný režisér spoločne s Františkom Čápom. Tiež snímku *Kluci na řece* z roku 1944 natáčal v Písku. V rovnakom meste sa odohrávajú aj jeho umelecky najcennejšie filmy *Stříbrný vítr* a *Měsíc nad řekou* natočené na motívy diel Fráni Šrámka.

Bol homosexuál (možno to bol dôvod prečo dal aj napriek námietke kárnej komisie v roku 1952 šancu uplatniť sa vo filme Eduardovi Cupákovi, ktorý bol kvôli svojej homosexuálnej orientácii takisto popoťahovaní). V knihe Martina C. Putnu a kolektívu ďalších autorov *Homosexualita v dějinách české kultury* (2011) je celá jedna stať zaoberajúce sa práve Václavom Krškom a jeho obhajobou pred súdom po tom, čo bol obvinený z orálneho sexu s iným mužom. K činu sa priznal a obhajoval sa v duchu, že nerobil nič zlé, čo by mu jeho prirodzenosť nedovolila.

Václav Krška je pochovaný na Heřmanskom cintoríne, na jeho hrobke sa nachádza busta, ktorej autorom je slovenský sochár Jan Kodet.

Filmografia, výber
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1939 *Ohnivé léto* (pomocná réžia spoločne s Františkom Čápom)
* 1941 *Noční motýl*
* 1944 *Kluci na řece* (réžia spoločne s Jiřím Slavíčkom)
* 1945 *Řeka čaruje*
* 1947 *Až se vrátíš*
* 1947 *Housle a sen*
* 1949 *Revoluční rok 1848*
* 1950 *Posel úsvitu*
* 1951 *Mikoláš Aleš*
* 1952 *Mladá léta*
* 1953 *Měsíc nad řekou*
* 1954 *Stříbrný vítr*
* 1955 *Z mého života*
* 1956 *Dalibor*
* 1956 *Labakan*
* 1956 *Legenda o lásce*
 | * 1958 *Cesta zpátky*
* 1958 *Zde jsou lvi*
* 1960 *Osení*
* 1961 *Kde řeky mají slunce*
* 1964 *Komedie s klikou*
* 1964 *Místo v houfu* (réžia poviedky *Optimista*)
* 1966 *Poslední růže od Casanovy*
* 1967 *Dívka se třemi velbloudy*
* 1968 *Jarní vody*

Televízia
* 1964 *Shakespearovské monology*
* 1965 *Odcházeti s podzimem*
* 1965 *Polka jede do světa*
* 1967 *Poupě*
* 1969 *Popel*

 |

Externé odkazy
--------------

* Václav Krška v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* České filmové nebe
* Životopis

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Václav Krška na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 23656
* GND: 1022052098
* ISNI: 0000 0000 8438 6086
* LCCN: n90711428
* NK ČR: jk01063519
* VIAF: 33627807
* WorldCat: lccn-n90711428
Msgr. JUDr. **Belo Kováč** (\* 15. apríl 1892, Levoča – † 7. október 1963) bol slovenský kňaz, právnik, politik HSĽS a bývalý mešťanosta (primátor) Bratislavy.

Životopis
---------

Stredoškolské štúdiá absolvoval na gymnáziách v Levoči a v Rožňave. Následne študoval teológiu, filozofiu a právo na vysokých školách v Spišskom Podhradí, Budapešti, Viedni a nakoniec v Prahe. Po doštudovaní začal učiť na strednej škole v Kežmarku a na vysokom teologickom učilišti v Spišskom Podhradí.

Neskôr začal pôsobiť v organizácii Ústredná charita na Slovensku, ktorú aj v nasledujúcom období začal viesť a podarilo sa mu ju zreorganizovať. Mal podiel na výstavbe novej budovy charity na Heydukovej ulici v Bratislave a novostavbe pri tatranskom sanatóriu. Vo voľbách do obecných zastupiteľstiev v roku 1931 bol zvolený za poslanca mestského zastupiteľstva Bratislavy za HSĽS. Mandát obhájil aj vo voľbách do obecných zastupiteľstiev v roku 1938. Vo krajinských voľbách v roku 1935 bol zvolený za člena Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny za HSĽS.

Na základe výnosu Krajinského úradu Slovenskej krajiny z 26. októbra 1938 bolo rozpustené bratislavské mestské zastupiteľstvo (zvolené len pred necelými piatimi mesiacmi), mestská rada a z funkcií boli uvoľnení bratislavský starosta a jeho štyria námestníci. Za dočasného vládneho komisára Bratislavy bol vymenovaný práve Belo Kováč. Funkciu vládneho komisára (neskôr mešťanostu) vykonával do 3. mája 1944.

Na konci novembra v roku 1945 bol zaistený štátnou bezpečnosťou. Podobne, ako v prípade väčšiny významných činiteľov z obdobia Slovenského štátu, aj proti Belovi Kováčovi bol vedený súdny proces. Bol obžalovaný a následne odsúdený za exponovanie sa v rokoch 1939 – 1944 a za pretláčanie fašistických ideí, a za spoluprácu s nacistickým Nemeckom. Záverečný rozsudok znel jeden rok nútených prác a päť rokov straty občianskych práv.

Referencie
----------

1. ↑   Msgr. Dr. Belo Kováč 50-ročný. *Slovák* (Bratislava), 15.4.1942, roč. XXIV, čís. 85, s. 2.
2. ↑   Veľký úspech čs. strán v Bratislave. *Slovenský denník*, 29.9:1931, roč. XIV, čís. 223, s. 1.
3. ↑   Kto bol v Bratislave zvolený. *Slovenský denník* (Bratislava), 14.6.1938, roč. XXI, čís. 137, s. 2.
4. ↑   Výsledok volieb do Slovenskej krajiny. *Gemer-Malohont* (Rimavská Sobota), 1.6.1935, roč. XVII, čís. 22, s. 2.
5. ↑   Mestské zastupiteľstvo v Bratislave rozpustené. *Slovák* (Bratislava), 27.10.1938, roč. XX, čís. 245, s. 1.
6. ↑   Kováč Béla za mrežami. *Pravda* (Bratislava), 25.11. 1945, roč. 1945, čís. 227.
7. ↑   Belo Kováč do pracovného tábora. *Ľud* (Bratislava), 18.11.1948, roč. I, čís. 193, s. 2.
Nový Zéland oddelený Tasmanovým morom od Austrálie
Severný ostrov
**Severný ostrov** (maorsky: **Te Ika-a-Māui**) je menší z dvoch hlavných ostrovov Nového Zélandu. Má rozlohu 113 729 km² a 3 366 100 obyvateľov (jún 2011). Od Južného ostrova je oddelený 85 km širokým Cookovým prielivom. Od Austrálie ho oddeľuje Tasmanovo more a južné brehy obmýva Tichý oceán.

Geografia
---------

Rozlohou sa Severný ostrov zaraďuje na 14. miesto na svete a rovnako ako Južný ostrov má členité pobrežie. Jeho povrch je menej hornatý a sopky striedajú úrodné nížiny. Najvyšší vrch – stratovulkán Ruapehu, dosahuje výšku 2 797 m n. m..

Obyvateľstvo
------------

Na ostrove sa nachádza najväčšie mesto krajiny Auckland, ktorého metropolitnú oblasť na severnom pobreží obýva viac ako 1,33 mil. obyvateľov. Hlavné mesto Wellington má okolo 180 000 obyvateľov, v metropolitnej oblasti počet narastá na 400 000. K významným sídlam patria i mestá:

|  |  |
| --- | --- |
| * Auckland
* Cambridge
* Dargaville
* Eketahuna
* Foxton
* Hamilton
* Kawakawa
* Kawerau
* Kerikeri
* Manukau
* Matamata
* Napier
* New Plymouth
 | * Ohakune
* Pahiatua
* Palmerston North
* Papakura
* Porirua
* Rotorua
* Tairua
* Taupo
* Tauranga
* Wairoa
* Waitakere
* Wanganui
* Wellington
 |

Panoráma
--------


Panoráma hlavného mesta

Pozri aj
--------

* Južný ostrov
* Zoznam najväčších ostrovov

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Severní ostrov (Nový Zéland) na českej Wikipédii.*
**Ivan Sracimir** alebo **Ján Sracimir** (bulh. Иван Срацимир; \* ~1324, Loveč, Bulharská ríša – † po 1396) bol v rokoch 1356 až 1396 bulharský cár. 

Štát Ivana Sracimira (1356 – 1396) sa rozprestieral medzi riekami Timok a Iskăr v západnej časti krajiny. Korunovaný bol vo Vidin, podľa želania svojho otca – Ivana Alexandra. Počas svojho života sa pokúšal dať do poriadku vzťahy medzi svojimi dvoma synmi z dvoch rozličných manželstiev. Staršieho urobil panovníkom v severozápadných oblastiach Bulharska. Nedôvera a nespokojnosť však zostali.

Cár Ivan Sracimir bol konfliktný človek. V časoch, keď ešte žil cár Ivan Šišman, stále boli v nejakom rozpore. Nevedeli sa nijako dohodnúť, a tak vlastne pomáhali Turkom, aby si ich čím skôr podmanili.

Vo všeobecnosti bol nový panovník rozporuplným človekom, o ktorom historici dlho viedli debaty na otázku či to bol to schopný panovník, alebo ho len každý využíval. Jeho cárstvo, hoci aj malé, bolo slabé a vadilo záujmom sultána Murada a jeho následníkovi Bajazidovi. A tak, v roku 1365 maďarský kráľ Ľudovít tento maličký kúsok zeme pripojil k svojej krajine.

Cár Ivan Sracimir sa dostal do zajatia. Nútili ho, aby prestúpil na katolícku vieru. Niekoľko rokov neskôr ho Ivan Alexander dostal z väzenia a urobil znova cárom. Po jeho smrti v roku 1395 sa Ivan Sracimir stal cárom svojich vlastných práv.

Deväť desaťročí sa v bulharských kronikách nedala nájsť informácia o úspešnej bitke proti Turkom!

Cár vedel, že má slabé vojsko, a tak mu nezostávalo nič iné, len sa stať vazalom sultána Murada. Stalo sa tak v roku 1388. Dovolil mu, aby obsadil Vidin – jeho sídlo.

Cieľom vlády cára Ivana Sracimira bolo udržať si čo najdlhšie ako bolo možné trón a uchrániť svojich ľudí od smrti v rukách Turkov. Na krátky čas dokonca oddelil Sofiu od Tărnovského cárstva, aby mal nádej, že tri časti Bulharska, na ktoré bola v tom čase krajina rozdelená (Vidinská, Tărnovská a mesto Sofia), prežijú. Bolo to však iba zbožné želanie, pretože armáda sultána Murada sa rýchlo blížila k hraniciam jeho malého cárstva.

Až začiatkom roka 1396 európski panovníci pochopili, že Turci sú nebezpečenstvom pre celý svet. Uhorský kráľ Žigmund sa proti nim odhodlal bojovať. S požehnaním pápeža teda odišiel na križiacku výpravu proti Turkom. Aj cár Ivan Sracimir sa k nemu pridal potom ako sa vzdal funkcie vazala. Jeho armáda sa rozpadla a každý z nich hľadal osobné šťastie niekde inde.

25. augusta 1396 pri Nikopole Turci doslova zničili cárovu armádu. Vidin padol. Ivan Sracimir – posledný stredoveký bulharský cár – bol zajatý a umrel niekde v Malej Ázii. A tak sa Bulharsko sa na päťsto rokov stalo súčasťou Osmanskej ríše.

  


|  |
| --- |
| Ivan Sracimir |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Ivan Šišman** | **cár**1356 – 1396 | Nástupca**Konštantín II.** |
Mgr. **Ivan Pavlisko** (\* 6. marec 1946, Poltár) je slovenský umelec, maliar, národovec a pedagóg.

Životopis
---------

Narodil sa v Poltári. Malovať začal už od svojich 3 rokov a v 11tich mal už svoju prvú výstavu. Následne jeho učiteľka poslala jeho práce na súťaž, kde sa prebojoval až do Moskvy a zvíťazil. V detstve ho zvykli volať aj Michelangelo, alebo Rafaelo, práve pre jeho umelecký talent. 

Po maturite v Trebišove chcel ísť študovať maliarstvo na VŠ MU v Bratislave, čo mu však jeho otec prekazil. Začal teda študovať architektúru na VŠ stavebnej. Počas štúdia začal s kulturistikou, ktorá ho zaujala natoľko, že v tom čase bola na prvom mieste aj pred maľovaním. Po ukončení 5 rokov na architektúre v roku 1969 emigroval do USA. Jeho cieľom bolo dosiahnuť športový vrchol a slávu v kulturistike. Jeho sen sa však rozplynul po zistení skutočnosti, že za slávou a úspechom vrcholových športovcov sú steroidy a anaboliká. To odmietol a po 3 rokoch sa vrátil na Slovensko aj napriek hrozbe trestu. Po návrate bol odsúdený na 1 rok nepodmienečného výkonu trestu. S prosbou o milosť sa obrátil na prezidenta a ten jeho prosbe vyhovel a udelil mu milosť. Od návratu na Slovensko žije v Ružomberku. Naďalej aktívne posilňuje a maľuje. Bol pedagógom na ZŠ v Ružomberku(8 rokov) a na VŠ vojenskej v Liptovskom Mikuláši(8 rokov). V 90-tych rokoch aktívne bojoval za vytvorenie samostatnej Slovenskej republiky, za čo sa stretol aj s viacerými problémami.

Štýl
----

Odmieta rôzne "izmy" a výtvarné školy a maľuje len to čo mu káže jeho srdce. S tématikou kresťanskou a národnou.

Výstavy
-------

* 1998 výstava priamo pod historickým hradom Devín
* 2010 výstava v Žiline, ktorú organizoval VÚC Žilina

Referencie
----------

1. ↑

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1316 2453
* SNK: 170896
* VIAF: 165171508
**Teodor Augustín Sauter** (**Theodor August Sauter**) (\* 15. august 1886, Kežmarok, Slovensko – † 30. jún 1949, Český Krumlov, Česko) bol kežmarský rodák, vydavateľ, tlačiar.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Teodora Pavla Sautera a jeho manželky Hedvigy Alžbety rodenej Wahlissovej. Študoval v Kežmarku na evanjelickom lýceu. Strednú odbornú školu vychodil v Kežmarku. V rokoch 1903 – 1904 bol praktikantom v kožiarskej fabrike v Liptovskom Mikuláši, potom pracoval v otcovom podniku, ktorý v roku 1908 prevzal a riadil.

V rokoch 1908 – 1942 bol šéfredaktorom a vydavateľom týždenníka Karpathen Post (Kartpatská pošta), v rokoch 1922 – 1937 aj jeho prílohy *Zipser Heimat* (Spišská vlasť), roku 1922 *Zipser Landwirt* (Spišský roľník).

Aktívne spolupracoval so *Spolkom obchodníkov a živnostníkov* v Kežmarku, bol jeho tajomníkom. Účinkoval v spišskonemeckej politickej strane *Zipserdeutche Partei*, v školstve a v iných verejnoprávnych združeniach. Bol novinárom a vydavateľom, podporoval niektorých spišských básnikov. V novinách, ktoré vydával a viedol sa po prvej svetovej vojne zasadzoval za ochranu záujmov spišských Nemcov, udržanie nemeckých škôl a nemeckej kultúry. Noviny Karpathen Post, ktoré viedol (šéfredaktorom bol Julius Andreas Hefty) sa zasadzovali za vytvorenie samostatnej *Spišskej republiky*, boli proti vzniku novej Československej republiky.

Bol zakladateľom a predsedom *Sociálnej demokracie na Spiši* a v Kežmarku, potom podporoval *Zipser Deutsche Partei* (Spišsko – nemeckú stranu). Po roku 1942 bolo vydávanie jeho novín Karpathen Post zastavené pre nesúhlas s nacistickou politikou *Karpathendeutsche partei* (Karpatskonemeckej strany), ktorú viedol Franz Karmasin.

Roku 1921 sa oženil s Margarétou Helenou, rodenou Kopp. Mali spolu tri deti. Starší syn Erhard pokračoval v otcovej práci, bol autorom hudobného diela *Zipser Volktänze* (Spišské tance). Padol ako 21 ročný na fronte.

Roku 1945 ho s celou rodinou evakuovali a až do svojej smrti žil s rodinou v ubytovni pre vysídlených v Českom Krumlove. Pracoval tu ako pastier oviec. Ich mladší syn Kurt Sauter žil v nemeckom Herne.

Referencie
----------

1. ↑  Rainer, Rudolf,P.SDS - Ulreich, Eduard: Karpatendeutsches Biographisches Lexikon, Stuttgart, 1988, s. 284 -285
2. ↑  *Slovenský biografický slovník V. R – Š*. Martin: Matica slovenská, 1992. 560 s. ISBN 80-7090-216-7. s. 182.
3. ↑  Wannhoff, Adalbert: Zum 100. Geburtstag von Theodor August Sauter. In: Karpathenjahrbuch 1986, s. 123-127
4. ↑  Baráthová, Nora: Osobnosti Kežmarku, JADRO, 2009, ISBN 978-80-89426-02-7

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 53 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Tivadar Ágost Sauter
**Asklépiades** alebo **Asklépiadés** (starogr. *Ἀσκληπιάδης* – *Asklépiades*, iný prepis: *Asklépiadés*) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 181.

Markos Aurélios Asklépiades nazývaný aj Hermodóros, syn slávneho olympionika Démétria z Alexandrie, zvíťazil v pankratiu počas štvorročného obdobia nazývaného olympiádou na všetkých panhelénskych hrách a vyslúžil si titul *periodonikés* (víťaz obehu). Panhelénske hry sa počas olympiády konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické. Olympijské víťazstvo si vybojoval na 240 hrách v roku 181.

Jeho majstrovstvo v tejto disciplíne bolo také veľké, že nenašiel premožiteľa aj na mnohých ďalších hrách na pôde Itálie, centrálneho Grécka, Malej Ázie a v jeho rodnej vlasti. Epigrafický nález z ostrova Sicília *IGUR I 240* (Regions Sicily, Italy, Inscriptiones Graecae Urbis Romae) uvádza, že svojich protivníkov porazil bez toho, aby utŕžil zranenia. Jeho súperi sa často vopred vzdali. Takéto víťazstvo sa v starovekom Grécku označovalo slovom *akoniti*, t. j. víťazstvo „bez dotknuia sa prachu (piesku)", čiže bez toho, aby súper nastúpil na zápas.

Získať olympijský olivový veniec bola najväčšia pocta, akú mohol človek vo svojom živote dosiahnuť. Aj Asklépiades bol v očiach svojich spoluobčanov zdrojom hrdosti a obdivu a nielen nich. Vyššie uvedený nápis hlása, že sa mohol pýšiť čestnými občianstvami mnohých miest, stal sa členom mestských rád Atén, Élidy či Neapolu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Inscriptiones Graecae, *IGUR I 239*
2. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *IGUR I 240*
3. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 22.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 148.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice** sú biografické slovníky, zostavené pracovníkmi Štátnej vedeckej knižnice v Banskej Bystrici.

Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000
---------------------------------------------------

 *Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000*. Ed. Klimová Anna, Némethová Mária a kol. Banská Bystrica : Štátna vedecká knižnica, 2002. 289 s. ISBN 8085169622. 

Slovník predstavuje vyše 2 000 hesiel nežijúcich osobností Banskej Bystrice a jej súčasných mestských častí (Iliaš, Jakub, Kostiviarska, Kráľová, Kremnička, Majer, Podlavice, Radvaň, Rakytovce, Rudlová, Sásová, Senica, Skubín, Šalková a Uľanka), ktoré sa tu narodili, študovali, žili, zomreli, kratšie, či dlhšie pôsobili, prípadne ovplyvnili dianie v meste, podieľali sa na ekonomickom, politickom a kultúrnom rozvoji Slovenska, šírili jeho dobré meno v zahraničí, registrovala ich súdobá tlač.

Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001
------------------------------------------

Zostavila D. Šovčíková a kol. – Banská Bystrica : ŠVK, 2002. - 257 s. 
Špeciálne koncipovaný regionálny slovník personálneho charakteru. Predstavuje vyše 300 osobností mesta Banská Bystrica, ktoré sa v roku 2001 podieľali na ekonomickom, spoločenskom a kultúrnom rozvoji mesta Banská Bystrica.
**Askanios** (starogr. *Ἀσκάνιος* – *Askanios*) je v gréckej mytológii syn Aretaóna, vodca Frýgov v trójskej vojne.

Askanios a Forkys z ďalekej Askanie (kedysi krajina pri jazere Askania v dnešnom Turecku) velili vojsku Frýgov, ktoré prišlo podporiť Tróju v boji proti spojeným achájskym vojskám. Epický básnik Homér uvádza, že Frýgovia v trójskej vojne vynikali v boji s mečom. Podľa Pausania ich telo chránil akýsi dvojdielny vojenský korzet, ktorý im v boji zabezpečoval dostatočnú ochranu a preto sa zaobišli aj bez štítu.

Homérova Iliada o osude Askania mlčí. Jeho spolubojovník Forkys umiera v sedemnástom speve, v bitke, keď Frýgovia pod vedením trójskeho princa Hektora bojujú s Achájcami o telo achájskeho hrdinu Patrokla.

Referencie bibliografia
-----------------------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca, Epitome*, E,3,35.
2. 1 2 3  Homér, *Iliada*, 2,862-863
3. ↑  Plinius, *Naturalis historia*, 5,43,148.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,26,6.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 17,312-318.
6. ↑  Aleksander Krawczuk. *Trójska vojna*. Bratislava : Obzor, 1990. ISBN 80-215-0044-1. S. 148.