Model kanouna, v ktorom sa prenášali obetiny, 5. alebo 4. stor. pred Kr. Archeologické múzeum v Korinte
**Kanoun** (starogr. *κανοῦν*) bol rituálny kôš, ktorý sa používal pri obetných obradoch v starovekom Grécku. 

Kanoun (zrejme z gréckeho slova *[κάννα] kanna – trstina*), zväčša plochý, široký rituálny „kôš" s tromi rúčkami (alebo aspoň tromi pripevnenými „rukoväťami", ktoré odlišovali tento kôš od podobných košíkov používaných v každodennom živote), pôvodne vyrobený z prútia alebo trstiny, v neskorších dobách vyrábaný často z drahých kovov. Grécki maliari váz ho zobrazovali v rôznych tvaroch. Okrem plochých, tanierovitých alebo v tvare podnosu, sa najmä v Aténach zobrazovali s vyššími stenami a tromi vyvýšenými rúčkami. V starovekom Grécku slúžil na slávnostných obetných obradoch, na ktorých ho na čele procesie (*sprievod – pompé*) niesla zvyčajne na hlave *kanéfora*, t. j. dievčina z poprednej rodiny touto rituálnou úlohou poverená (spolu s obetnými darmi a kultovým náčiním, zväčša to bol nôž na usmrtenie obetného zvieraťa pokrytý zrnami jačmeňa ).

Lékythos zo 6. stor. pred Kr. zobrazuje kanéforu s kanounom na hlave
Bol známy už archaickom období, v Homérovej Iliade sa v súvislosti s ním spomína rituálna očista a obetný jačmeň (obetujúci si rituálne umyl ruky a obetné zviera bolo pokropené vodou. Po vyhlásení posvätného ticha nasledovala modlitba kňaza a potom sa obetné zviera, oltár a možno aj účastníci obety posypali jačmeňom).

V helenistickom období kanéfory viedli obetný sprievod s trojrúčkovým obetným kanounom, vyrobeným zo striebra, zlata alebo pozláteným. Kanéfory sa objavili v kulte mnohých gréckych božstiev, z ktorých sa javia byť obzvlášť významné bohyne Héra a Afrodita. Boli prítomné aj na Dionýziach alebo na Panathénaiách. V umení ich bolo niekedy vídať aj na svadobných scénach. O význame ich funkcie svedčí fakt, že bronzové a mramorové sochy kanéforor s kanounom na hlave boli zhotovené uznávanými sochármi akými boli Polykleitos, Skopas, Praxiteles či Leóchares (sochy sa použili ako votívne dary).

Karyatídy, sochy žien plniace nosnú alebo dekoratívnu funkciu stĺpu v architektúre (napr. na aténskom Erechtheione) sú tiež identifikované ako kanéfory – panny, ktoré nosili obetný košík známy ako kanoun.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Monica De Cesare, Elisa Chiara Portale, Natascha Sojc. *The Akragas Dialogue*. Berlin : Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2020. ISBN 978-31-1049-878-3. S. 67.
2. ↑  Magali Cullin-Mingaud. *La vannerie dans l'Antiquité romaine*. Paris : Publications du Centre Jean Bérard, 2015. ISBN 978-29-1888-739-3. S. 180.
3. ↑   *Thesaurus Cultus Et Rituum Antiquorum*. Malibu : Getty Publications, 2004. ISBN 978-08-9236-787-0. S. 165-166.
4. ↑  Nancy Bookidis, Elizabeth G. Pemberton. *The Sanctuary of Demeter and Kore*. Princeton : American School of Classical Studies at Athens, 2015. ISBN 978-16-2139-026-8. S. 128.
5. ↑  Ellen D. Reeder. *Pandora: Frauen im klassischen Griechenland*. Mainz : P. von Zabern, 1996. ISBN 978-38-0531-903-4. S. 235.
6. ↑  Jens Peter Jensen. *Religion i Grækenland - Om kult og ofringer i det antikke Grækenland*. Norderstedt : BoD – Books on Demand, 2022. ISBN 978-87-4308-450-1. S. 232.
7. ↑  Morris Silver. *Slave-Wives, Single Women and "Bastards" in the Ancient Greek World*. Oxford : Oxbow Books, 2018. ISBN 978-17-8570-866-4. S. 139.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 359.
9. ↑   *Thesaurus Cultus Et Rituum Antiquorum*. Malibu : Getty Publications, 2004. ISBN 978-08-9236-787-0. S. 169.
10. ↑  Sabine Müller. *Das hellenistische Königspaar in der medialen Repräsentation*. Berlin : Walter de Gruyter, 2009. ISBN 978-31-1021-725-4. S. 291.
11. ↑  Milette Gaifman. *The Art of Libation in Classical Athens*. London : Yale University Press, 2018. ISBN 978-03-0019-227-8. S. 8.