recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Súradnice: 48°26′35″S 16°51′54″V﻿ / ﻿48,443°S 16,865°V﻿ / 48.443; 16.865

**Dolnomoravská niva** je geomorfologický podcelok Borskej nížiny. Zaberá pás územia v okolí rieky Morava, od jej sútoku s Dyje.

Vymedzenie
----------

Podcelok leží na západnom okraji Borskej nížiny, v blízkosti dolného toku rieky Morava. Tvorí úzky pás územia a v rámci krajinného celku susedí na východe s podcelkami Záhorské pláňavy, Podmalokarpatská zníženina a Novoveská plošina. Južným okrajom sa niva dotýka Devínskych Karpát, patriacich Malým Karpatom, západný okraj vymedzuje vodný tok Moravy a štátna hranica s Rakúskom a na severe nadväzuje Dyjsko-moravská niva, podcelok Dolnomoravského úvalu.

Chránené územia
---------------

Veľká časť Dolnomoravskej nivy patrí do CHKO Záhorie, z maloplošných chránených území tu leží:

* Devínske alúvium Moravy – chránený areál
* Dolný les – národná prírodná rezervácia
* Horný les – národná prírodná rezervácia

Osídlenie
---------

Územie popri Morave patrí k zaplavovaným častiam nížiny, preto aj osídlenie je v tejto časti len minimálne. V blízkosti rieky, zväčša však mimo územia podcelku, leží len Devín, Vysoká pri Morave, Záhorská Ves a Suchohrad.

Doprava
-------

Záplavové územie cesty zväčša obchádzajú, no nivu pretínajú komunikácie vedúce do Rakúska. V južnej časti je to Cyklomost slobody a železničná trať Bratislava – Marchegg pri Devínskej Novej Vsi, v Záhorskej Vsi kompa a v Moravskom Svätom Jáne cesta do Cahnova.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-14]. Dostupné online.
O iných významoch výrazu *Richman* pozri *Richman (rozlišovacia stránka)*.

Medzi najznámejšie miesta, kde je možné zakúpiť richman, patrí bratislavské Kamenné námestie
**Richman** (IPA: /rit͡ʃmæn/) je zvláštny druh jedla rýchleho občerstvenia, ktorý sa predáva predovšetkým na Slovensku v Bratislave. Jeho základom je obyčajne veľká žemľa alebo iný podobný druh pečiva, ktorý je takmer úplne vyplnený majonézou a obyčajne aj trochou mäsa alebo iným podobným výrobkom, najčastejšie je to debrecínska alebo iná saláma, šunka, kuracie mäso, niekedy aj ryby alebo syr. Výplň je doplnená strúhanou kapustou, krájanými uhorkami alebo inou zeleninou, prípadne nejakým druhom omáčky. Predáva sa v stánkoch rýchleho občerstvenia podobne ako kebab, hamburger alebo gyros.

História
--------

Stánok Richman na Šafárikovom námestí v roku 2007
Tradícia prípravy richmanov začína na začiatku 90. rokov 20. storočia v stánku s rýchlym občerstvením na Šafárikovom námestí v Bratislave.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna webstránka
**Louis-Alexandre Berthier**, princ a vojvoda z Neuchatelu a Valengina, knieža z Wagramu (\* 20. november 1753, Versailles, Francúzsko – † 1. jún 1815 Bamberg, Nemecko) bol francúzsky vojvodca z obdobia napoleonských vojen.

Životopis
---------

Pochádzal zo šľachtickej rodiny. Otec bol zememerač, kartograf a architekt. Svojmu synovi zabezpečil vzdelanie v tomto smere, lenže Berthier sa vždy zaujímal viac o kariéru v armáde. So svojou prvou jednotkou sa dostal do Ameriky, kde v ňom jeho nadriadení našli talent pre štábnu prácu. Po návrate z Ameriky odišiel študovať organizáciu vojska do Pruska a Rakúska. Postavil sa proti revolúcii. Stal sa veliteľom národnej gardy vo Versailles. Vo funkcii sa mu podarilo zachrániť niekoľko príslušníkov kráľovskej rodiny.

Po vyhlásení vojny Rakúsku sa stal náčelníkom štábu v armáde maršala Lucknera. Za úspechy v boji proti povstalcom vo Vendeé dostal hodnosť brigádneho generála. Pre svoju rojalistickú minulosť sa však musel utiahnuť do ústrania.

Do služby sa vrátil až po páde teroru, keď si ho generál talianskej armády Kellerman vyžiadal ako veliteľa štábu. V roku 1796 sa stal veliteľom armády generál Bonaparte. Odvtedy sa Berthier zúčastnil na všetkých Napoleonových ťaženiach. Zúčastnil sa egyptskej výpravy, brumairového prevratu. Za konzulátu sa stal ministrom vojny. Po vyhlásení cisárstva sa stal maršalom. Často plnil diplomatické úlohy.

Po Napoleonovej abdikácii sa dal do služieb Ľudovíta XVIII. V období, známom ako "Sto dní", sa snažil dostať k Napoleonovi, čo mu však bolo znemožnené. 1. mája 1815 Berthier za nevyjasnených okolností vypadol z balkóna vo svojom zámku v Bambergu a bol na mieste mŕtvy. Nie je isté, či išlo o samovraždu, vraždu, alebo len o nešťastnú náhodu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Louis Alexandre Berthier**

Externé odkazy
--------------

* Der Bamberger Fenstersturz von Louis Alexandre Berthier
* General Berthier: *"Bericht der Schlacht von Marengo gefochten am 14. Juni 1800 von Napoleon Bonaparte"* Archivované 2018-02-17 na Wayback Machine
* Tripota – Trierer Porträtdatenbank Archivované 2016-01-07 na Wayback Machine


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |

Autoritné údaje: * BnF: 12459791d
* GND: 118658530
* ISNI: 0000000121231367
* LCCN: n85067396
* NK ČR: js2006342073
* VIAF: 19775561
* WorldCat: lccn-n85067396
**Otokar Kent C 18,75** je model tureckého mestského autobusu, ktorý je vyrábaný spoločnosťou Otokar Otomotiv ve Savunma Sanayi od roku 2009. Ide o autobus so zníženou podlahou, tá sa nachádza 330 mm nad vozovkou. Z typu Kent C 18,75 bol odvodený autobus Iveco Streetway 18M.

Konštrukcia
-----------

Otokar Kent C 18,75 je trojnápravový model so štvordverovou karosériou. Hnacia náprava je zadná, motor a prevodovka sa nachádzajú pod podlahou v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria vozidla je zváraná z ocelových uzavretých profilov, zvonku je oplechovaná, zvnútra obložená plastovými doskami. Vybrané spodné časti sú z nerezovej ocele.

Výroba a prevádzka
------------------

Najväčším prevádzkovateľom tohto typu vozidla je DPB, ktorý v roku 2022 nakúpil 71 týchto vozidiel.

V Bratislave premáva na linkách                 .

Referencie
----------

1. 1 2   Vozidlá › Autobusy › Otokar Kent C 18,75. *imhd.sk* (Bratislava: mhd.sk). Dostupné online [cit. 2022-10-16].

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Otokar Kent C 18,75**

Externé odkazy
--------------

* 
*
Atické červenofigúrové peliké, cca 440 – 430 pred Kr.
**Peliké** (starogr. *πελίκη* – *peliké*) je typ starogréckej amfory.

Peliké (mn. č. *pelikai*) je druh amfory s vydutým telom a širokým otvorom. Jeho použitie je neisté, ale mohlo sa v ňom skladovať víno, olej alebo voda. Nie je známe ako sa v staroveku nazýval tento typ amfory. Termín peliké sa staršími autormi používal pre niekoľko typov váz, ako napr. pre kylix, oinochoé alebo lekanis. Dnešný názov pre tento typ nádoby začali používať archeológovia v 19. storočí (jeho použitie nie je odôvodnené písomnými zdrojmi).

Peliké sa objavilo po rozšírení červenofigúrovej keramiky (v 2. polovici 6. stor. pred Kr.), ale niekoľko sa ich našlo zdobených i čiernofigúrovou technikou. Vyrábali ho až do 4. stor. pred Kr.

Ich výška sa pohybuje od 20 cm do maximálne 50 cm, zvyčajne však v rozmedzí od 30 do 40 cm.

Referencie
----------

1. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 381.
2. 1 2 3 4   Ritual, *Pelike*
3. 1 2 3  Oxford, Classical art research centre, *Pelike*  Archivované 2019-11-17 na Wayback Machine
4. ↑  Haverford College, Ann Harnwell Ashmead, University of Pennsylvania. University Museum. *Haverford College Collection of Classical Antiquities*. Philadelphia : UPenn Museum of Archaeology, 1999. ISBN 978-09-2417-169-7. S. 38.
5. ↑  Catherine A. Morgan. *Attic Fine Pottery of the Archaic to Hellenistic Periods in Phanagoria*. Leiden : BRILL, 2004. ISBN 978-90-0413-888-9. S. 176.
6. ↑  Catherine A. Morgan. *Attic Fine Pottery of the Archaic to Hellenistic Periods in Phanagoria*. Leiden : BRILL, 2004. ISBN 978-90-0413-888-9. S. 12.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Peliké**

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Lipkavec syridlový** alebo staršie **lipkavec pravý** (lat. *Galium verum*) je trváca rastlina z rodu lipkavec (*Galium*) z čeľade marenovité.

Opis
----

Rastlina je vysoká 30 - 100 cm, má pevný drevnatý plazivý podzemok, priame byle a v praslenách vyrastajúce čiarkovité listy. Celá rastlina je jemne chĺpkatá. Kvety sú drobné, jasnožlté a tvoria výraznú koncovú metlinu. Plodom je suchá dvojnažka, zložená z dvoch holých tvrdiek.

Čas kvitnutia a výskyt
----------------------

Kvitne od konca júna do polovice septembra. Patrí medzi európske kontinentálne druhy, je rozšírený v celej Európe okrem Laponska a severných oblastí Ruska. Na niektorých územiach mimo jeho prirodzeného výskytu je inváznou rastlinou. Na Slovensku sa vyskytuje na celom území od nížin až po podhorské oblasti, niekedy aj vo vyšších polohách ale iba na vápencových pôdach.

Využitie
--------

Kvety obsahujú trvalé žlté farbivo, silno voňajú medom a poskytujú dobrú pašu pre včely. Odvar z vňate sa v ľudovej liečbe používa proti chorobám žalúdka a čriev, má močopudné účinky a šťava pôsobí proti kožným vyrážkam. Obsahuje enzým chymozín, ktorého schopnosť zrážať mlieko v niektorých regiónoch predurčila túto rastlinu na použitie ako syridlo.

Zdroje
------

1. 1 2  ČERVENKA, Martin, et al. *Slovenské botanické názvoslovie : rastlinná výroba*. 1. vyd. Bratislava : Príroda, 1986. 517 s. S. 241.
2. 1 2 3  MÁJOVSKÝ, Jozef; KREJČA. *Rastliny vôd, močiarov a lúk*. Bratislava : Obzor, 1970. 65-055-70. Kapitola 4, s. 22.
**Šimon z Kézy** (\* koniec 13. storočia) bol autor (celej alebo časti) kroniky Činy Hunov a Uhrov (*Gesta Hunnorum et Hungarorum*).

Život
-----

O živote Šimon z Kézy nie je dostatok informácií. Žil v 13. storočí a narodil sa niekedy pred rokom 1272. O miesto jeho narodenia sa medzi historikmi vedú spory. Dezső Csánky sa ako prvý zaoberal Šimonovým pôvodom, podľa neho pochádzal z oblasti pusta Kinza v župe Fehér. Išlo pravdepodobne o obec Kéza, ktorá sa nachádzala južne od dnešnej Bicske (leží 35 kilometrov západne od Budapešti). Kéza sa v 14. storočí vyľudnila a spustla. Meno obce si zachovala širšia oblasť jej okolia - pusta Kinza.:307

Podľa Sándora Domanovszkeho sa Šimon narodil v dedine Keza v Zemplínskej župe, ktorá patrila rodu Bogát-Radvan. Toto tvrdenie je podložené Šimonovou dobrou znalosťou geografického priestoru a šľachty severo-východného Uhorska. K tomuto názoru sa prikláňa väčšina historikov napríklad: Richard Marsina, Peter Ratkoš a Ferdinand Uličný.:304

V rokoch 1269 – 1271 sa zúčastnil cesty uhorského posolstva do Neapola, s cieľom upevniť dynastické zväzky Arpádovcov a Anjouovcov. 1272 sa meno Šimona z Kézy po prvý krát objavuje v listine, kde sa uvádza, že bol klerikom kráľovnej Alžbety, vdovy po Štefanovi V. Neskôr nastupuje do služieb Ladislava IV. V roku 1283 bol notárom v kráľovskej kancelárii, pripravoval koncepty kráľom vydávaných listín. Na kráľovskom dvore pôsobil aj ako kráľov dôverník, o čom nás informuje v dedikácii svojho diela: „*Invictissimo et potentissimo domini Ladislae tertio glorissimo regi Hungarorum, magister Simonis de Keza, fidelis clericus eius.*":304 Od septembra do októbra 1283 sa zúčastnil ako kráľovský poverenec a svedok pri uvádzaní vdovy po šľachticovi Mojšovi do vlastníctva dvoch dedín v strednom Uhorsku. Uvedením bola poverená Budínska kapitula, v ktorej relácii bol Šimon uvedený. Uvedený je aj v donačnej listine Ladislava IV. z 19. októbra 1283. Dátum jeho úmrtia nie je známy.

Dielo
-----

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Činy Hunov a Uhrov*
Medzi rokmi 1282 – 1285 napísal kroniku Gesta Hunnorum et Hungarorum (*Činy Hunov a Uhrov*). Táto kronika Šimona je jednou z najstarších uhorských kroník.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Legendy a kroniky Koruny uherské*. Ed. Richard Pražák. Vyd. 1. Praha : Vyšehrad, 1988. 389 s.
2. ↑   *Pramene k dejinám Veľkej Moravy*. Ed. Peter Ratkoš. 2. opr. a rozš. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo SAV, 1968. 532 s. (Odkazy našej minulosti; zv. 4.) S. 375.
3. ↑  232. SIMON DE KEZA. In: KUZMÍK, Jozef. *Slovník starovekých a stredovekých autorov, prameňov a knižných skriptorov so slovenskými vzťahmi*. Martin : Matica slovenská, 1983. 608 s. S. 304 – 307.

Ďalšia literatúra
-----------------

* Marsina, R.: *Stredoveké uhorské rozprávacie pramene a slovenské dejiny*. In: Zborník Slovenského národného múzea 78, 1984

Autoritné údaje: * BnF: 12286069v
* GND: 118561839
* ISNI: 0000000116344527
* LCCN: no93008251
* NK ČR: jn20000401572
* PIM: PIM79560
* VIAF: 46823548
* WorldCat: lccn-no93008251
**Izabela Bourbónska** (\* 31. december 1741, Madrid, Španielsko – † 27. november 1763, Viedeň, Rakúsko) bola dcéra Filipa Parmského a Alžbety Francúzskej.

Manželka arcivojvodu Jozefa
---------------------------

V októbri 1760, vo veku osemnásť rokov, bola Izabela vydatá za rakúskeho arcivojvodu Jozefa, dediča habsburskej monarchie. Parmská princezná rýchlo očarila viedenský dvor svojim pôvabom a inteligenciou. Jozef sa do svojej manželky zamiloval, tá ale jeho city neopätovala.

V roku 1762 Izabela čakala dieťa a trpela bolesťami hlavy. Jozef ju držal za ruku pri pôrode a dočkal sa dcéry, Márie Terézie (1762 – 1770). Až po šiestich týždňoch bola Izabela schopná opustiť lôžko.

Smrť
----

V roku 1763 Izabela porodila druhú dcéru, Máriu Kristínu, pomenovanú podľa jej švagrinej, ktorá však zomrela hneď po narodení. Izabela sama ju čoskoro nasledovala, zomrela na kiahne. Jej dcéra Mária Terézia zomrela v januári 1770 na zápal pľúc.

Izabela Bourbónska je pochovaná v Cisárskej hrobke vo Viedni. Po jej predčasnej smrti už Jozef nebol schopný nadviazať žiadny užší citový vzťah k inej žene. K druhému sobášu ho presvedčila jeho matka Mária Terézia z potreby zabezpečiť dediča.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Izabela Bourbónska (1741)**

Externé odkazy
--------------

* Biografia melanchólie Izabely Bourbónskej (1741-1763)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Isabella Parmská na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 122369470
* GND: 118891138
* ISNI: 0000000115069682
* LCCN: n90638788
* NK ČR: xx0077582
* VIAF: 305306639
* WorldCat: lccn-n90638788
**TAM 260 A 180 M** je typ slovinského mestského kĺbového autobusu. Vyrábala ho spoločnosť TAM do roku 1996.

TAM 260 A 180 M je autobus používaný hlavne na vyťažené linky MHD. Svojim vzhľadom pôsobi moderne. Čelné sklo je zaoblené a v strede predelené. Má dva veľké stierierače. Pred osadením displejov mali vozidlá cedule. Vozidlo má 5 informačných displejov, 3 vonkajšie a 2 vnútorné. Nad čelným sklom sa nachádza veľký LED diodový transparent. Zaberá 1/5 čela vozidla. Staršie typy neboli podsvietené. Znamená zmenu v informovanosti cestujúcich. Má 4 páry dvojkrídlových dvier. Prvé boli rozdelené pre cestujúcich a vodiča. Cestujúci mali na nástup/výstup ľavú časť prvých dverí. Vodič mal pravú časť prvých dverí. Aj keď vozidlo bolo moderne pre cestujúcich boli drevené sedadla nepohodlné. Vozidlá znamenali aj zmenu v zabezpečovaní autobusov, keďže pod svetlom pri 1. dverách bolo tlačidlo na otvorenie/zatvorenie 1. dverí.

Technické parametre vozidla
---------------------------

* Dĺžka vozovej skrine - 17 905 mm
* Šírka vozovej skrine - 2 500 mm
* Výška vozovej skrine - 3 020 mm
* Hmotnosť vozidla - 14 400 kg
* Počet miest na sedenie - 41 osôb
* Počet miest na státie - 139 osôb
* Celková obsaditeľnosť - 180 osôb

Výskyt
------

Jediné vozidlo, ktoré jazdilo na Slovensku bol voz #2412 v DPB. V roku 2004 prešlo vozidlo kompletnou GO, od leta 2007 nejazdil v prevádzke s cestujúcimi a v roku 2010 bol zošrotovaný.
**Verbum** je reprezentatívny slovenský katolícky časopis orientovaný predovšetkým na katolícku inteligenciu.

Založený bol v máji 1946 na fare v Liptovskom Hrádku, kde bol vtedy kaplánom básnik katolíckej moderny Janko Silan. Do časopisu prispievalo celé spektrum katolíckych intelektuálov, z ktorých mnohí boli predtým redaktori zaniknutej Obrody. Z najvýznamnejších treba spomenúť týchto: Ladislav Hanus, Jozef Kútnik, Cyril Dudáš, Vendelín Jankovič, Anton Harčar a mnohí ďalší. Okrem časopisu sa vytvorilo aj nakladateľstvo Verbum. Sídlo časopisu a vydavateľstva bolo v Košiciach.

Počas svojej existencie sa Verbum stal veľmi vyhľadávaným časopisom, ktorý nestíhal vyhovieť všetkým objednávkam. Mal špecializované čísla, ktoré sa venovali filozofii, umeniu... Jedno dvojčíslo sa venovalo protestantizmu. Vyvolalo výrazné ohlasy. Jeden z najdôležitejších príspevkov v ňom mal Ladislav Hanus pod názvom *Protestantizmus ako náboženský typ*.

Verbum bol na pokyn komunistických predstaviteľov zlikvidovaný v marci 1948 (výraznou aktivitou prispel Jozef Straka, ktorý okrem iného zatýkal biskupa Jána Vojtaššáka ). Viacerí prispievatelia boli pozatýkaní a strávili mnoho rokov v komunistických žalároch.

Obnova Verbumu po r. 1989
-------------------------

Ako hovorí jeden z ponovembrových vedúcich redaktorov Michal Potemra: „Myšlienka Verbumu mala to šťastie, že jej nositelia z rokov 1948 ešte žili ako viac-menej schopní osemdesiatnici a považovali za svoju povinnosť obnoviť vydavateľstvo i časopis Verbum."

Okrem spišského kňaza Janka Magu bol v pozadí obnovy Verbumu pracovník Matice slovenskej a bývalý šéfredaktor Katolíckych novín Juraj Chovan. Požiadal o pomoc Spolok sv. Vojtecha a keď sa k nemu pridalo aj jezuitské vydavateľstvo Dobrá kniha, Verbum mohlo vydať svoje prvé číslo v apríli 1992.

Myšlienkovo nadväzovalo na povojnové idey, rubriky aj princípy. Zásadou bolo – a stále aj je – vyhýbať sa politickej polemike.

Šéfredaktormi postupne boli Juraj Chovan, Michal Potemra, Blažej Krasnovský, Jozef Leščinský a košický kňaz Pavol Hrabovecký, ktorý sa o svojich plánoch s Verbum vyjadril: „Verbum chce spájať ľudí, ktorí túžia rozvíjať sa, aby tak mohli odpovedať na svoje otázky, ale aj na otázky druhých, ktorí sa nemajú koho opýtať."

V roku 2021 prebralo vydávanie časopisu Verbum Spoločenstvo Ladislava Hanusa a jeho súčasným šéfredaktorom sa stal predseda tohto spoločenstva Juraj Šúst.

Referencie
----------

1. 1 2   *O časopise | Verbum – časopis pre kresťanskú kultúru* [online]. casopisverbum.sk, [cit. 2017-04-04]. Dostupné online.
2. ↑   *O časopise* [online]. Verbum, [cit. 2024-02-11]. Dostupné online.

Odkazy
------

* Facebookový profil: Verbum, časopis pre kresťanskú kultúru
* Článok Imricha Gazdu na postoj.sk.
* Článok Natálie Šepitkovej v katolíckych novinách.
**EVO2** je dvojčlánková šesťnápravová plno nízkopodlažná električka vyvinutá a vyrobená českou Aliancou TW Team (Pragoimex, VKV Praha a KOS Krnov).

História
--------

Po úspešnom vyvinutí a sériovej výrobe električiek Vario bol na požiadavku Dopravného podniku miest Liberec a Jablonec nad Nisou vyvinutý nový typ šesťnápravovej električky s označením EVO2. Električka je oproti vozňom Vario, ktoré vychádzajú z električiek T3, postavená na novej konštrukcii, ktorá umožnila zvýšiť podiel nízkej podlahy. Za prototyp zaplatil dopravný podnik 38 miliónov českých korún (približne 1 385 000 euro) bez DPH. Autorom dizajnu električky je architekt Ondřej Hilský.

Prototyp bol v máji roku 2012 privezený do Liberca, medzi júlom a septembrom toho roku absolvoval skúšobné jazdy bez cestujúcich. Cestujúci vozeň prvýkrát zviezol pri predvádzacej jazde dňa 22. septembra v rámci dňa otvorených dverí v libereckej vozovni, do skúšobnej prevádzky s cestujúcimi bol s evidenčným číslom 84 zaradený 25. septembra 2012. V júni 2013 dostal prototypový vozeň preukaz spôsobilosti koľajového vozidla a bol zaradený do bežnej prevádzky.

Rámcový kontrakt pre Liberec počítal osem kusov električiek typu EVO2, výroba ostatných sedem vozňov ale bola odložená, pretože bola zastavená príprava novej trate do Rochlice, pre ktorú mali byť električky EVO2 určené. V júni 2013 už dopravný podnik s nákupom týchto vozidiel nepočítal, názor by zmenil iba v prípade, ak by získal na ich nákup dotáciu.

Prevádzka
---------

|  | Mesto | Roky dodávky | Počet |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Brno | 2020 | 10 |
| Liberec | 2012 | 1 |
| Most – Litvínov | 2019–2020 | 3 |
| Plzeň | 2019 | 9 |
|  |  | **Suma** | **23** |

Galéria
-------

* EVO2 na veľtrhu Czech Raildays 2012EVO2 na veľtrhu Czech Raildays 2012
* Interiér električky EVO2Interiér električky EVO2
* Interiér električky EVO2Interiér električky EVO2
* EVO2 v BrneEVO2 v Brne

Externé odkazy
--------------

* EVO2 na stránke výrobcu Archivované 2014-04-07 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku EVO2 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Električky vyrábané Alianciou TW Team (KOS Krnov, Pragoimex, VKV Praha) |
| --- |
| Vysokopodlažné | T3R.EV • T3R.PV |
| Čiastočne nízkopodlažné | T3R.PLF • T3R.SLF • Vario LF • Vario LF plus • Vario LF plus/o • Vario LF2 • Vario LF2 plus • Vario LF2/2 IN • Vario LF3 • Vario LF3/2 |
| Plne nízkopodlažné | EVO1 • EVO1/o • EVO2 |
| Vlečné vozy | VV60LF |
**PESA 120Na** je poľská päťčlánková nízkopodlažná električka, ktorá vychádza z typu PESA 120N. Výrobcom vozidla je spoločnosť *Pojazdy Szynowe PESA Bydgoszcz*.

Konštrukcia
-----------

Ide o jednosmerný šesťnápravový motorový nízkopodlažný električkový vozeň. Skladá sa z piatich článkov, ktoré sú spojené kĺbmi a harmonikami. Na pravej strane vozňovej skrine sa nachádza šesť dverí, z toho štyri dvojkrídlové a dvoje jednokrídlové.

Konštrukčne vychádza z typu 120N. Prvý, tretí a piaty článok je posadený na podvozkoch, druhý a štvrtý je zavesený medzi okolité články.

Prevádzka
---------

| Štát | Mesto | Počet |
| --- | --- | --- |
| Poľsko Poľsko | Varšava | **78/186** |
| Gdańsk | **32/35** |
| Szczecin | 1**6/28** |
| Bydgoszcz | **0/15** |
| Maďarsko Maďarsko | Szeged | **1/9**  |
| Bulharsko Bulharsko | Sofia | **25/25**  |
| **Spolu** | **298/298** |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **PESA 120Na**
**Jasoň červenooký (*Parnassius apollo* Linnaeus, 1758) na Slovensku. História výskumu a ochrana** – jedna z posledných knižných prác o jasoňovi červenookom v Európe, ktorá vyšla v roku 2011. Kniha je venovaná pamiatke slovenského parnassiológa Jána Zelného zo Žiliny.

Všeobecná charakteristika knihy
-------------------------------

Kniha je prvou monografiou o jasoňovi červenookom na Slovensku. Autorom je *Karol Kříž* a spoluautorom *Tomáš Kizek*. Práca sa zaoberá základnými aspektami druhu a informuje čitateľa o hlavných faktoch zo života tohto motýľa. Práca má 200 strán textu formátu A4 a 39 farebných tabulí. Vyšla v nakladateľstve DOLIS a vydala ju Slovenská agentúra životného prostredia v Banskej Bystrici.

Obrázok motýľa (jasoňa) na čelnej strane knihy a fotografie zbierkového materiálu motýľov vyhotovil *Mgr. Martin Kšiňan*.

Obsah diela
-----------

Dielo je koncipované predovšetkým z hľadiska histórie výskumu tohto motýľa na území Slovenska a vysvetľuje základné princípy ochrany druhu. Je v nej uvedených viac ako 30 biografií významných slovenských i zahraničných autorov, ktorí prispeli svojou prácou k výskumu a poznaniu druhu. Popisuje bionómiu motýľa, anatómiu, pôvod jeho názvu, históriu výskumu i ochrany jasoňa na území Slovenska, ako i príčiny jeho ústupu na väčšine lokalít svojho výskytu. Tiež vysvetľuje teóriu jeho pôvodu na Slovensku. Obsahuje opis všetkých štrnástich poddruhov, ktoré boli na území Slovenska popísané. V prílohe knihy je bohatá čierno-biela i farebná dokumentácia s vyobrazením poddruhov, foriem, hostiteľských rastlín, biotopov, obrázkami húseníc, kukiel i historickými fotografiami zbierok, jedincami typového materiálu a pod. Bibliografia druhu je v publikácii spracovaná zatiaľ najrozsiahlejšie v celej svetovej literatúre, ktorá sa zaoberá týmto druhom motýľa.[chýba zdroj]
V závere knihy je slovník odborných entomologických a zoologických názvov a termínov.
***Jakubianov dom*** (arab: عمارة يعقوبيان) (Imárat Ya'kubjan) je román - fikcia egyptského autora Alá al-Aswáního píšúceho arabsky. Román vyšiel v roku 2002 a bol podľa neho natočený film, ktorý premietali s úspechom aj v Európe a Egypte. V roku 2009 bol publikovaný v slovenčine vo vydavateľstve Slovart. Aswání v ňom opisuje život spoločnosti v súčasnom Egypte, ktorý je charakterizovaný veľkými majetkovými a príjmovými rozdielmi a širokou kastou chudoby. Z toho vyplýva prílišná korupcia, rodinkárstvo a činnosť mafií. 

Mladá generácia v románe zosobnená postavou dievčiny menom Busajna nenachádza východiská z daného stavu a upiera svoje nádeje k emigrácii na západ. Dej románu je zarámovaný vzťahom dvojice mladučkej Busajny a šesťdesiatnika Zakího-beja. Obsah románu tvoria realisticky spodobené príbehy súčasníkov egyptskej spoločnosti 20. storočia. Okrem rôznych špekulantov nižšieho aj vyššieho rangu tu vystupuje mladý terorista, člen islamskej organizácie, druhá žena boháča, ktorá musela zanechať svoje dieťa v inom meste a krívajúci invalidný sluha Zakího-beja. Väčšinou sa ich role v príbehu končia osobnou kataklizmou, čo je v kontraste s koncom príbehu.

Zdroj
-----

AL-ASWÁNÍ, Alá. *Jakubianov dom*. Preklad Emanuel Beška. Bratislava : Slovart, 2010. 240 s. (MM; zv. 92.) ISBN 978-80-8085-738-7.
**Škoda 05 T**, známa tiež ako **Škoda Vektra**, je česká päťčlánková nízkopodlažná električka, ktorá vychádza z typu 03 T.

Konštrukcia
-----------

05 T je jednosmerný šesťnápravový, čiastočne nízkopodlažný motorový električkový vozeň, ktorý sa skladá z 5 článkov spojených kĺbmi (tzv. "harmonikami"). Vstup do električky zabezpečujú výsuvné dvere (štyri dvojdielne a dvoje jednodielne).

Konštrukčne Vektra vychádza z predchádzajúceho typu 03 T Astra (vrátane predného a zadného čela, ktoré však boli inovované). Druhý a štvrtý článok sú zavesené na ostatných článkoch, ktoré sú umiestnené na pevných podvozkoch. Zatiaľ čo 4 články boli len s miernymi úpravami prevzaté z 03 T, stredný článok musel byť naprojektovaný úplne nanovo. Elektrická výzbroj je podobne ako pri Astre umiestnená na streche vozidla.

Vektra má tri rôzne výšky podlahy. Nízkopodlažnú (350 mm nad temenom koľajnice, druhý a štvrtý článok) a dva druhy vysokopodlažných – prvý a piaty článok je v štandardnej výške 780 mm, zatiaľ čo tretí článok je vo výške 620 mm nad temenom koľajnice.

Prototyp
--------

Prototyp Vektry bol postavený v rokoch 2002 a 2003. Na konci roku 2003 bola električka prevezená do vozovne Plzeňských městských dopravních podniků (PMDP), aby na plzenskej koľajnicovej sieti vykonala skúšky pre schválenie typu. Pri prevezení dostala číslo 112. Od konca júna do polovice októbra 2004 bola v skúšobnej prevádzke s cestujúcimi. Na začiatku roku 2005 bol Drážním úřadem ČR schválený ako typ. Napriek tomu vozidlo zostalo z dôvodu veľkej hmotnosti, dôsledkom ktorej bolo ničenie koľajníc, vo vozovni. Príležitostne električka vyšla na predvádzacie jazdy pre rôzne delegácie. Vozidlo bolo zošrotované v roku 2009

Prevádzka
---------

V rokoch 2002 a 2003 bol vyrobený jediný kus, ktorý bol iba v testovacej premávke.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Škoda 05 T**

| * z
* d
* u
Električky vyrábané spoločnosťou Škoda Holding |
| --- |
| Elektra | 
* 06 T (Cagliari)
* 10 T (USA)
* 13 T (Brno)
* 14 T (Praha)
* 16 T (Vroclav)
* 19 T (Vroclav)

 |
| ForCity | 

|  |  |
| --- | --- |
| Classic | 
* 18 T (Eskišehir)
* 26 T (Miskolc)
* 28 T (Konya)
* 35 T (Kamenica)

 |
| Plus | 
* 29 T (Bratislava)
* 30 T (Bratislava)
* 52 T (Praha)

 |
| Alfa | 
* 15 T (Praha, Riga)

 |
| Smart | 
* Artic (Helsinki)
* 36 T (Rhein-Neckar)
* 37 T (Rhein-Neckar)
* 38 T (Rhein-Neckar)
* 39 T (Ostrava)
* 40 T (Plzeň)
* 41 T (Bonn)
* 45 T (Brno)

 |

 |
| *Modernizácie a nezaradené* | 
* 01 T (Plzeň)
* 02 T (Liberec)
* 03 T „Astra"/„Anitra" (Česko)
* 05 T „Vektra" (prototyp)
* 27 T (Čching-tao)

 |
Mliečna cesta. Dva na pohľad oddelené kúsky od nej v spodnej polovici obrázka sú v skutočnosti samostatné galaxie Magellanove mraky.
**Mliečna cesta** je nepravidelný (v jednej časti dvojitý) pás, ktorý jasne svieti a prechádza severnou aj južnou oblohou po najväčšej kružnici so sklonom 62° k svetovému rovníku. Tvorený je rozsiahlymi mrakmi hviezd (hustota hviezd v Mliečnej ceste je oveľa vyššia ako v ostatných častiach oblohy) a veľkým množstvom svietiacich a tmavých mrakov medzihviezdnej hmoty. Mliečna cesta je časť Galaxie – je fakticky priemetom najbližších častí špirálových ramien Galaxie na oblohu; jej priebeh oblohou určuje súčasne aj orientáciu základnej roviny Galaxie.

Spomínané tmavé mraky pohlcujú svetlo hviezd za nimi a tvoria tmavý stredový pás Mliečnej cesty, ktorý ju rozdeľuje na dve ramená (tzv. Tmavá trhlina). 

Na severnej oblohe pás postupne pokračuje cez tieto súhvezdia (výpočet súhvezdí nie je celkom úplný): Blíženci (okrajovo) – Orión (okrajovo) – Býk (okrajovo) – Povozník – Perzeus (tu je Mliečna cesta najužšia) – Kasiopeja (tu sa najviac približuje k severnému svetovému pólu) – Cefeus (okrajovo) – Labuť. Tu sa delí na dve ramená:

* jasnejšie rameno ide takto: Orol – Štít (to už je južná obloha) – Strelec – Škorpión
* menej jasné rameno ide takto: Lýra (okrajovo) – Had – Hadonos (to už je južná obloha) – Škorpión – Vlk

V súhvezdí Kentaur sa ramená opäť spájajú. Odtiaľ Mliečna cesta pokračuje takto: Južný kríž – Kýl – Plachty – Korma – Jednorožec – Blíženci (pozri vyššie).

Pozorovanie
-----------

V zemepisných šírkach Slovenska je Mliečna cesta najlepšie viditeľná v lete, pretože vtedy odkrýva pohľad na najhustejšie oblasti Galaxie. Slabšie viditeľná je v jeseni a v zime a prakticky vôbec ju nevidieť na jar. Pozorovanie Mliečnej cesty vyžaduje stanovisko ďaleko od mestského osvetlenia a noc, počas ktorej nie je Mesiac v splne alebo okolí splnu. 


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |
Malý (vľavo) a Veľký (vpravo) Magellanov mrak
**Magellanove mraky** je súhrnné označenie pre Malý Magellanov mrak a Veľký Magellanov mrak. Sú to satelitné galaxie našej Galaxie. Sú klasifikované ako nepravidelné galaxie, no podľa posledných výskumov je možné, že sú to galaxie špirálové s priečkou. Sú ľahko viditeľné aj voľným okom.

História pozorovaní
-------------------

Civilizácie žijúce na južnej pologuli vedeli o Magellanových mrakoch už v prehistorických časoch. Pre obyvateľov Európy ich objavila slávna výprava portugalského cestovateľa Ferdinanta Magellana (portugalský prepis Fernão de Magalhães) v roku 1519. Oba na pohľad nápadné objekty neskôr pomenoval podľa Magellana člen jeho výpravy, pisár Antonio Pigafetta.

Vlastnosti
----------

Oba mraky sú zahalené do oblaku neutrálneho plynného vodíka a obe galaxie (spolu s našou) patria do Miestnej skupiny galaxií. Navzájom sú vzdialené 65 200 ly. Pozdĺž eliptických dráh oboch mrakov sa ťahá plyn zvaný *Magellanov prúd*. Tento prúd začína vo Veľkom Magellanovom mraku, ťahá sa k Malému Magellanovmu mraku a potom sa oblúkom vracia k našej Galaxii. Prekračuje jej rovinu a v podobe oddelených vlákien pokračuje ešte ďalej. Jeho celková dĺžka na oblohe je až 200°.

Oba mraky majú menej prvkov ťažších od hélia ako hviezdy našej Galaxie. Oba mraky prekonali niekoľko období zvýšenej tvorby hviezd. Ako ostatné nepravidelné galaxie, aj Magellanove mraky sú bohaté na hviezdotvorné oblasti, mladé hviezdy, hviezdokopy, plyn a prach.

Galéria
-------

* Veľký Magellanov mrakVeľký Magellanov mrak
* Malý Magellanov mrakMalý Magellanov mrak


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

| * z
* d
* u
Galaxia |
| --- |
| Poloha | Okolie → Miestna skupina galaxií → Miestna superkopa galaxií → Laniakea → Pozorovateľný vesmír → Vesmír | Galaxia (Mliečna cesta) |
| Jadro | 
* Jadro Galaxie

 |
| Špirálové ramená | 
* Rameno Strelca
* Rameno Štítu-Južného kríža
* Rameno Pravítka
* Rameno Perzea
* Rameno Orióna

 |
| Satelitné otvorené hviezdokopy | 
* NGC 2419 (276 000 ly)

 |
| Satelitné galaxie | 

|  |  |
| --- | --- |
| Magellanove mraky | 
* Veľký Magellanov mrak
* Malý Magellanov mrak
* Magellanov prúd
* Magellanov most

 |
| Eliptické galaxie Strelca | 
* Trpasličia galaxia Strelec (Messier 54)
* Prúd Strelca
* Palomar 12
* Segue 1
* Segue 2
* Terzan 7

 |
| Trpasličie galaxie | 
* Výveva II
* Pastier I
* Pastier III
* Poľovné psy I
* Poľovné psy II
* Veľký pes
* Kýl
* Vlasy Bereniky
* Pohár II
* Drak
* Pec
* Herkules
* Lev I
* Lev II
* Lev A (Lev III)
* Lev IV
* Lev V
* Lev T
* Fénix
* Ryby I
* Ryby II
* Sieť II
* Sochár
* Sextant
* Trojuholník II
* Veľký voz I
* Veľký voz II
* Panna I
* Malý voz
* Pastier II
* Vlasy Bereniky

 |
| ďalšie | 
* Prstenec Jednorožca
* Panenský prúd
* Koposov I
* Koposov II
* Segue 3
* Willman 1

 |

 |
Súradnice: 48°08′44″S 17°06′36″V﻿ / ﻿48,145473°S 17,110122°V﻿ / 48.145473; 17.110122

**Obchodný dom Dunaj** alebo staršie **Obchodný dom Brouk a Babka** je budova na Námestí SNP v Bratislave. Navrhol ho autor Christian Ludwig v rokoch 1935 – 1936 a je to národná kultúrna pamiatka.

Pre obchodných podnikateľov Brouka a Babku postavil bratislavský architekt Ch. Ludwig na preluke vtedajšieho Námestia republiky v roku 1936 veľmi úsporne riešený obchodný dom – dnes Obchodný dom Dunaj v Bratislave.

Pôdorys, nosný systém, dispozícia
---------------------------------

Železobetónový skelet s voľným pôdorysom 26 x 19,5 m bol postavený v kompaktnej zástavbe námestia, ktoré v tom čase prežívalo stavebnú konjunktúru.

Šesť nadzemných a dve podzemné podlažia tvoria voľné veľkoplošné priestory predajní a technickej obsluhy, prevádzka je prehľadná a variabilná.

Dispozícia objektu je navrhnutá podľa zásad amerických obchodných domov.

V ľavom rohu dispozície je situované komunikačné jadro objektu – dvojramenné schodisko a dva výťahy.

Na prízemí sú pred zasunutým hlavným vstupom tri izolované štvorstranné výklady, ktoré odľahčujú parter objektu, sú to celosklenené oblé solitéry s kamenným soklom.

V budove je prvýkrát na Slovensku použité crittallové kúrenie.

Fasáda
------

Jednoduchú fasádu členia horizontálne pásy okien, ktoré osvetľujú predajne a vertikálne okná schodiska, vďaka čomu je aj z exteriéru ľahko čitateľná dispozícia budovy, pričom okná sú z väčšej časti použité otočné o 180 stupňov a zasklené Termoluxom.

Fasáda je obložená bledozeleným keramickým obkladom a okná lemujú oblé profily z nehrdzavejúcej ocele, ktoré dodávajú objektu luxusnú jedinečnosť.

Zaujímavá je aj nočná iluminácia objektu – priečelie v noci osvetľuje po celom obvode dlhý líniový neón, ktorý zdôrazňuje asymetrickosť fasády.

Zaujímavosti
------------

* Objekt odovzdali do užívania krátko po začatí výstavby.
* Obchodný dom patrí k vrcholným dielam funkcionalizmu na Slovensku a považuje sa aj za architektovo vrcholné dielo, jeho forma zodpovedala novému slohovému názoru, značné bolo aj využitie technických prvkov a priemyselnej výroby.
* Koncom deväťdesiatych rokov bola budova obnovená podľa projektu J. Bahnu.
* Napriek poddimenzovaným komunikáciám sa stavba aj dnes, po modernizácii interiérov využíva na pôvodný účel, aj keď po výstavbe veľkých obchodných domov v meste stratil svoj prvotný funkčný význam.
* Príbeh obchodného domu a jeho zamestnancov na začiatku druhej svetovej vojny fiktívne mapuje seriál TV Markíza *Dunaj, k vašim službám*.

Literatúra
----------

* Moravčíková, H.: Tradícia a novátorstvo v architektonickom diele Christiana Ludwiga, Architektúra a Urbanizmus 31, 1997, č.4,s. 194-195.
* Dulla, Matúš a Moravčíková, H.: *Architektúra Slovenska v 20. storočí*, vydavateľstvo Slovart Bratislava, 2002.
* Krivošová,J. a Lukáčová, E.: *Premeny súčasnej architektúry Slovenska*, vydavateľstvo Alfa, s.17,18.
* Kusý, Martin: *Architektúra na Slovensku 1918-1945*, vydavateľstvo Pallas Bratislava 1971.
**Český časopis historický**, skrátene **CCH**, je české ústredné vedecké periodikum v odbore história. V roku 1895 ho založili Jaroslav Goll a Antonín Rezek. Časopis, do ktorého prispievajú poprední odborníci nielen z Česka, ale aj z Európy vychádza štyrikrát ročne. Už od svojho vzniku je recenzovaným časopisom.

Vedúcim redaktorom je Martin Holý, zástupkyňou šéfredaktora Radmila Švaříčková Slabáková.

Vedecká rada
------------

Václav Bůžek (České Budějovice), Eva Doležalová (Praha), Michaela Hrubá (Ústí nad Labem), Milan Hlavačka (Praha), Jiří Hutečka (Hradec Králové), Tomáš Knoz (Brno), Kateřina Králová (Praha), Jaroslav Pánek (Praha), Jiří Pešek (Praha), Martin Pelc (Opava), Anna Pumprová (Ostrava), Matěj Spurný (Praha), Zdeňka Stoklásková (Brno), Lucie Storchová (Praha), Drahomír Suchánek (Praha), Petr Vorel (Pardubice).

Medzinárodná vedecká rada
-------------------------

Hugh L. Agnew (George Washington University), Joachim Bahlcke (Universität Stuttgart), Ewa Domańska (Uniwersytet Poznań/Stanford University), Katrin Keller (Österreichische Akademie der Wissenschaften Wien), Ji-Hyun Lim (Sogang University, Seoul), Daniela Koleva (Sofia University), Piotr M. Majewski (Uniwersytet Warszawski), Susanne Rau (Universität Erfurt), Taku Shinohara (Tokyo University of Foreign Studies), Alain Soubigou (Université Paris 1 Panthéon-Sorbonne), Katalin Szende (CEU Budapest), Juraj Šedivý (Univerzita Komenského v Bratislave), Kimberly E. Zarecor (Iowa State University).

Referencie
----------

1. ↑   *Český časopis historický* [online]. [Cit. 2013-12-09]. Dostupné online. Archivované 2017-08-11 z originálu.

Literatúra
----------

* HRUBÝ, Karel. První desetiletí Československého časopisu historického (1953-1962). *Český časopis historický.* 1999, roč. 97, čís. 4, s. 780-802. ISSN 0862-6111.
* JIROUŠEK, Bohumil. Zánik Českého časopisu historického po únoru 1948 ve světle dobových dokumentů. *Český časopis historický.* 2009, roč. 107, čís. 1, s. 119-147. ISSN 0862-6111.
* MAREK, Jaroslav. Sto roků časopisu. *Český časopis historický.* 1996, roč. 94, čís. 1, s. 1-13. ISSN 0862-6111.
* ŠMAHEL, František. Sto ročníků Českého časopisu historického. Jubilejní ohlédnutí. *Český časopis historický.* 2002, roč. 100, čís. 4, s. 733-740. ISSN 0862-6111.

Externé odkazy
--------------

* Český časopis historický Archivované 2017-08-11 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Český časopis historický na českej Wikipédii.*
**World Flora Online** (WFO) je databáza s otvoreným prístupom, ktorá bola do prevádzky uvedená v roku 2012, s cieľom online sprístupniť flóru všetkých známych rastlín. Ide o projekt Dohovoru Organizácie Spojených národov o biologickej diverzite, s úmyslom zastaviť celosvetový úbytok rastlinných druhov.

Databáza WFO zahŕňa všetky taxonomické skupiny rastlín: machorasty, papraďorasty, nahosemenné a krytosemenné rastliny. Zámerom je poskytnúť aktuálne akceptované meno a taxonomickú pozíciu pre každý druh, ako aj popis a ilustráciu. V databáze sú zahrnuté všetky oblasti sveta s dôrazom na národnú úroveň.

Principiálne databázu tvoria dve navzájom prepojené časti: taxonomická kostra a textový obsah. Taxonomická kostra je hierarchický zoznam všetkých názvov rastlín a ich vzájomných vzťahov, včítane ich synoným. Pripojený obsah zahŕňa znalosti o každom rastlinnom druhu: popis, distribúciu, obrázky, mapy a genetické informácie. V roku 2021 dostal webový portál nový vzhľad a všetky jeho funkcie boli prepojené do spoločného rozhrania pre programovanie aplikácií.

V súčasnosti konzorcium WFO zahŕňa 51 medzinárodných inštitúcií a organizácií. Slovensko v tomto konzorciu zastupuje Botanický ústav Slovenskej akadémie vied. Oblasť jeho výskumu zahŕňa Karpaty a priľahlú Panóniu, ktoré patria z hľadiska biodiverzity medzi najbohatšie oblasti v rámci Európy a sú križovatkou biogeografických regiónov a migračných ciest živých organizmov a jedným z najsevernejších centier endemizmu v Európe.

Referencie
----------

1. ↑   WFO World Flora Online, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2  Thomas Borsch et al.. *World Flora Online: Placing taxonomists at the heart of a definitive and comprehensive global resource on the world's plants* [online]. WILEY Online Library, Volume 69, Issue 6, December 2020, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   WFO World Flora Online, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  Thomas Borsch, Walter G. Berendsohn, Eduardo Dalcin, Maïté Delmas. *World Flora Online: Placing taxonomists at the heart of a definitive and comprehensive global resource on the world's plants* [online]. Research Gate GmbH; Chausseestr. 20, 10115 Berlin, Germany, November 2020, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
5. ↑   *World Flora Online* [online]. Royal Botanic Garden Edinburgh, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
6. ↑  WFO Team. *World Flora Online gets a New Look, a major data update, and launches the WFO plant list* [online]. WILEY Online Library, Volume70, Issue6, December 2021, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
7. ↑   WFO World Flora Online, [cit. 2023-12-26]. Dostupné online. (po anglicky)
**Martin Burlas** (\* 23. október 1955, Bratislava) je slovenský hudobný skladateľ.

Popri štúdiu na gymnáziu navštevoval v rokoch 1971 – 1975 súkromné hodiny klavíra u Márie Masarikovej a kompozície u Juraja Hatríka. V rokoch 1975 – 1980 študoval kompozíciu na VŠMU u Jána Cikkera. Po absolvovaní pracoval šesť rokov ako hudobný režisér vo vydavateľstve Opus a sedem rokov ako hudobný režisér Slovenského rozhlasu. V roku 1986 založil hudobný súbor Mathews, neskôr Maťkovia. Bol členom zoskupení Veni Ensemble, Sleepy Motion, Vitebsk Broken s Petrom Machajdíkom, Bezmocná hŕstka, spolu s Ľubomírom Burgrom, Zuzanou Piussi a Danielom Salontayom založil skupinu Dogma. V roku 2000 založil spolu s Ľubom Burgrom, Inge Hrubaničovou, Máriusom Kopcsayom a Monikou Čertezni Združenie Pre súčasnú operu.

Spolu s Danielom Matejom a Jánom Boleslavom Kladivom je členom tria pre súčasnú hudbu OVER4tea.

Diskografia
-----------

* 1993 – Sleepy Motion (Burlas, Baláž, Piussi, Machajdík, Csudai, Zagar, Škuta, Smetanová) – *Broken* (zoon records)
* 1996 – Bezmocná hŕstka – *Usual Songs* (Silberman)
* 1997 – Bezmocná hŕstka – *Closed Society* (Silberman)
* 1998 – Martin Burlas – *Ťažký rok* (Silberman)
* 1997 – Bezmocná hŕstka – *Platňa pre dospelé deti* (Silberman)
* 2001 – Šina – Martin Burlas – *Master a Margaréta* (Slnko records SR 0003)
* 2005 – Martin Burlas – *Koniec sezóny* (Millennium records & publishing, 834035-2)

Autoritné údaje: * GND: 140659560
* ISNI: 0000000374376804
* LCCN: no2005077637
* NK ČR: ola2002150560
* SNK: 160714
* VIAF: 84962094
* WorldCat: lccn-no2005077637
**Vojtech Adamec** (\* 12. júl 1926, Špania Dolina – † 27. apríl 1973, Košice) bol slovenský dirigent, zbormajster a hudobný skladateľ.

Životopis
---------

Pochádzal z robotníckej rodiny. Absolvoval štyri triedy ľudovej školy vo svojom rodisku, štyri triedy meštianky a štyri triedy učiteľskej akadémie s maturitou v roku 1945 v Banskej Bystrici. V rokoch 1947-1950 diaľkovo na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave (odbor hudobná výchova). V rokoch 1950-1954 pokračoval v štúdiu dirigovania u J. Strelca a V. Talicha na VŠMU v Bratislave.

V rokoch 1945-49 bol učiteľom postupne v Liptovskom Hrádku, Važci, Španej Doline, Ľubietovej a Hybiach. V rokoch 1949-1955 bol zbormajster speváckeho zboru SĽUK-u, 1955-1972 dirigent a zbormajster Československého rozhlasu v Košiciach, 1956-1964 zbormajster Ľudového spevokolu učiteľov Slovenska, 1964-1972 Košického speváckeho zboru učiteľov, 1958-1972 Spišského učiteľského speváckeho zboru. Viedol aj spevácky zbor Moyzes z Prešova.

Pôsobil ako hudobný pedagóg. Roku 1966 ako externý, 1972 ako interný profesor dirigovania na Štátnom konzervatóriu v Košiciach. Zaslúžil sa o rozvoj slovenského zborového spevu. Pod jeho vedením absolvovali spevácke zbory koncerty na Slovensku i v zahraničí. Ako zbormajster SĽUK-u sa zúčastnil na nakrúcaní folkloristických filmov. Komponoval skladby pre rozhlasové, televízne a divadelné potreby; organizátor hudobného života.

Referencie
----------

1. 1 2  Choma, s. 10

Literatúra
----------

* ADAMEC, Vojtech. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok I. A – D. Martin : Matica slovenská, 1986. 583 s. S. 29.
* Branislav Choma. *Hornoliptovský panteón na 650. výročie prvej písomnej zmienky o hrádockom hrade z roku 1341*. Bratislava : Lufema, 2003. 366 s. Dostupné online. ISBN 8096799193. S. 10.

Zdroje
------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Adamec, Vojtech. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 44.

Autoritné údaje: * GND: 1163024589
* NK ČR: mzk2013754760
* SNK: 172846
* VIAF: 299598711
Svätý Martin, obraz maľovaný na sklo, Alsasko, druhá polovica osemnásteho storočia.
**Sklomaľba** (zastarano: **maľba na skle**) je prejav umeleckej tvorivosti, pri ktorom sa vytvára s pomocou farieb obraz nanášaný na rovnú sklenenú tabuľku alebo predmet vyrobený zo skla (najčastejšie rôzne druhy nádob). Na území Slovenska bol tento druh umenia charakteristický najmä pre ľudové umenie.

Technika sklomaľby
------------------

Na hladké sklenené tabuľky maliari maľovali práškovými farbami, ktoré riedili vodou a pridávali do nich aj vaječné žĺtka, aby sa farba lepšie udržala na skle. V súčasnosti sa pre maľovanie na skle využívajú rôzne temperové farby, ktoré sú spevňované disperzným lepidlom. V minulosti sa namaľovaný výjav potieral včelím voskom, aby sa zabránilo jeho poškodeniu.

Na sklo sa výjav maľoval z opačnej strany, teda zrkadlovo (maliar nanášal farby na jednu stranu skla, výjav divák videl z opačnej strany). Technika maľby na sklo sa v priebehu 18. a 19. storočia objavila najmä tam, kde sa sklo vyrábalo. Početné sklárne boli najmä v Zvolenskej a Novohradskej stolici (v dedinách Slovenského rudohoria). Ľudoví umelci maľovali obrazy na sklo najmä v zimných mesiacoch, keď mali menej pracovných povinností.

Z motívov prevažovali najčastejšie náboženské témy, zo svetských boli časté motívy práce, spodobovaní boli napríklad anonymní jednotlivci pri rôznych pracovných činnostiach. Obľúbeným motívom bola historická postava Juraja Jánošíka (často aj s jeho zbojníckou družinou).

Referencie
----------

1. ↑  sklomaľba In: *Ortograficko-gramatický slovník slovenčiny* [online]. Bratislava: Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied, [cit. 2023-03-28]. Dostupné online.
2. ↑  apertúra. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk).
3. ↑  maľba na skle In: *Slovník slovenského jazyka* [online]. Bratislava: Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied, [cit. 2023-03-28]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* PIŠÚTOVÁ, Irena: *Ľudové maľby na skle.* 2. zv. Bratislava - Martin : Osveta 1969 a 1979, 140 a 160 s.
* PIŠÚTOVÁ, Irena: *Maľovaný sen. Slovenská ľudová maľba na skle v 20. storočí.* Bratislava : Pallas , 1978 (1. vyd.). 88 s. [Bratislava : Tatran, 1983 (2. vyd.). 112 s.
* ŠKROVINA, Michal: *Maľba na sklo.* Bratislava : Ústredie ľudovej umeleckej výroby, 2002. 31 s. ISBN 80-88852-21-8