recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Piotr Nikolajevič Šironin** (\* 12. júl, 1909, Kirs, Ruská ríša - † 30. jún 1968, Kirs, Sovietsky zväz) bol sovietsky dôstojník, ktorý sa vyznamenal v obranných bojoch tretej bitky o Charkov. Jeho oddiel o sile 25 mužov pri ukrajinskej obci Taranovka zastavil nemecký postup a zničil 16 tankov a asi 100 nepriateľských vojakov. Za odvahu a vynikajúce velenie svojej jednotky bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu. Po demobilizácii sa vrátil k svojmu pôvodnému povolaniu učiteľa.

Život
-----

Narodil 12. júla 1909 v Kirse v malom meste vo vtedajšej Viatskej gubernii v rodine robotníka. Vyštudoval pedagogický inštitút a stal sa učiteľom, neskôr riaditeľom školy. V marci 1942 vstúpil do Červenej armády a v Leningrade absolvoval vojenské pechotné učilište. V januári 1943 sa stal veliteľom čaty 78. gardového streleckého pluku 25. gardovej streleckej divízie 6. armády Juhozápadného frontu. 

Počas tretej bitky o Charkov dostal za úlohu brániť s 24 mužmi svojej čaty železničný prejazd pri Taranovke. Nemci nasadili na tomto úseku proti hŕstke jeho mužov desiatky tankov a obrnených vozidiel s pechotou. „Široninovci" odrazili päť nepriateľských útokov a zničili 16 tankov a zlikvidovali viac než 100 nemeckých pešiakov. Svoje pozície neopustili a prinútili Nemcov ich pozície obísť. Z 24 mužov čaty zostalo nažive len päť, medzi nimi i veliteľ poručík Šironin.

18. mája 1943 bola poručíkovi P. N. Široninovi a všetkým mužom jeho čaty udelená Zlatá hviezda Hrdinu ZSSR, z toho devätnástim z nich in memoriam. Na front sa už Šironin nevrátil. Po prepustení z nemocnice odišiel ako invalida do zálohy a vrátil sa k svojmu civilnému povolaniu učiteľa. Zomrel 30. júna 1968 v rodnom mestečku Kirs.

Ocenenie
--------

Na železničnej stanici v Taranovke, ktorá dnes nesie meno Šironina stojí pamätník 24 hrdinov ako spomienka ich legendárnych činov.

Referencie
----------

1. ↑  Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза начальствующему составу Красной Армии» от 18 мая 1943 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1943. — 25 мая (№ 19 (225)). — С. 1

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Широнин, Пётр Николаевич na ruskej Wikipédii.*
Volžský gambit.

**Volžský gambit**, používa sa aj názov **Benköov gambit** vzniká po ťahoch

* 1. d4 Jf6
* 2. c4 c5
* 3. d5 b5

Otvorenie je známe od 20. rokov 2. storočia. Dlhý čas nemalo veľmi dobrú povesť a hrávalo sa iba občas. Od 70. rokov 20. storočia však jeho popularita začala výrazne narastať a používajú ho aj hráči vysokej úrovne. Hrávajú ho napr. bývalí majstri sveta Veselin Topalov a Alexander Chalifman. U nás tak často hráva veľmajster Ján Plachetka. V klasifikácii ECO má kódy od A57 do A59.

* 4. cxb5 a6
* 5. bxa6 Sxa6
* 6. Jc3 g6

Takto sa hráva najčastejšie a vzniká zložitá a ostrá hra. Biely má teraz na výber 7. e4, 7. Jf3, 7. g3.

Biely môže v 5. ťahu hrať aj inak. Vyčkáva s braním bxa6 alebo ponúkne okamžité vrátenie pešiaka.

* a) 5. b6 Dxb6
* 6. Jc3 d6
* 7. e4 g6
* 8. Jf3 Sg7
* 9. Jd2 O-O
* 10. Se2 Jbd7

Čierny môže namiesto 5. ... Dxb6 hrať aj 5. ... e6 a pokračovať v gambitovej hre.

* b) 5. e3 g6
* 6. Jc3 Sg7

A teraz 7. Jf3 alebo 7. a4.

* c) 5. f3 axb5
* 6. e4 Da5+
* 7. Sd2 b4
* 8. Ja3 d6
* 9. Jc4

Okrem prijatia gambitu ťahom 4. cxb5 môže biely počkať s týmto braním alebo gambit úplne odmietnuť. Často sa hráva

* 4. Jf3

a čierny má na výber viacero možností: 4. ... g6, 4. ... e6, 4. ... Sb7, 4. ... d6, 4. ... bxc4, 4. ... 4. b4, 4. ... a6.

Pozri aj
--------

* Gambit
**Leopold I.** (\* 3. júl 1676, Dessau, Nemecko – † 9. apríl 1747, Dessau) bol suverénny vládca malého štátu Anhaltsko-Dessau, pruský vojvodca a reformátor armády.

Narodil sa ako deviate dieťa Jána Juraja II. a Henrietty Kataríny Oranžskej.

Životopis
---------

Od r. 1698 vládol ako suverénny panovník v Anhaltsku-Dessau, ale bol predovšetkým vojak v službách Ríše a Pruska. Takmer všetok čas strávil na poľných výpravách. Zvíťazil pri Hochstadte (1704), Cassane (6. august 1705), Turíne (7. september 1706) a naposledy pri Kesseldorfe. Od roku 1701 bol vojenským veliteľom Magdeburgu. V roku 1712 sa stal generálom-poľným maršalom Pruska a v roku 1745 prvým poľným maršalom ríše.

Vstúpil do histórie ako „alter Dessauer" (starý Dessaučan). Túto prezývku získal pre svoj dokonalý usilovný vojenský výcvik, poslušnosť, chrabrosť a najmä pre osobnú starostlivosť o vojsko.

Veľké zásluhy si získal v Pfalzkej vojne o nástupníctvo pri obliehaní Namuru (1695). Ďalšie uznanie si vyslúžil vo vojne o španielske dedičstvo, v severnej vojne a tiež v sliezskych vojnách ako víťaz od Kesseldorfu (15. december 1745).

Venoval sa vojenským novinkám, zaviedol železný nabijak, pochod a zaoberal sa výbušninami. Bol tiež odborníkom v pevnostnom staviteľstve, obliehaní a vojenskom inžinierstve. Stal sa v tomto učiteľom Fridricha II.

Popri tom ako veliteľ mesta prebudoval Magdeburg na najväčšiu pruskú pevnosť. Jeho myšlienky boli základom rozvoja a premeny tohto stredovekého mesta.

Vláda
-----

Venoval sa i vláde vo vlastnej krajine. Podieľal sa na rozvoji remesiel a manufaktúr, zreformoval poľnohospodárstvo a rozvinul čulú stavebnú činnosť. Počet obyvateľov Dessauska sa za jeho vlády zdvojnásobil. Počas jeho častej neprítomnosti vládla v krajine jeho manželka.

Deti
----

V roku 1698 sa oženil s meštiankou, dcérou lekárnika Annou Lujzou Föhse (1677 – 1754), svojou prvou láskou (v r. 1701 jej udelil cisár titul kňažná). Mali desať detí:

1. Wilhelm Gustav (1699 – 1737)
2. Leopold Maximilián (1700 – 1751), pruský generál-poľný maršal, nástupca (1747) svojho otca, ako Leopold II.
3. Dietrich (1702 – 1769), pruský generál-poľný maršal
4. Friedrich Heinrich (1705 – 1781)
5. Henriette Marie Luise (1707 – 1707)
6. Luise (1709 – 1732)
7. Moritz (1712 – 1760), pruský generál poľný maršal
8. Anna Wilhelmina (1715 – 1780)
9. Leopoldina Mária (1716 – 1782)
10. Henrietta Amália (1720 – 1793)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leopold I. (Anhaltsko-Dessau)**

Autoritné údaje: * BnF: 14402027x
* GND: 118649361
* ISNI: 0000 0000 5491 3578
* LCCN: n92038076
* VIAF: 65662194
* WorldCat: lccn-n92038076
**Daniel Wagner** (\* 31. december 1800, Brezno - † 10. január 1890, Budapešť) bol lekárnik, botanik, chemik.

Rodina
------

* otec Jozef Wagner
* matka Zuzana rod. Paličková

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Dobšinej a v Rožňave, farmáciu na univerzite v Pešti, farmáciu a chémiu na univerzite vo Viedni. V roku 1821 sa stal magistrom farmácie, v roku 1824 doktorom chémie vo Viedni. Pôsobil ako lekárnik v Bratislave, neskôr zdravotný radca a referent pre farmaceutické záležitosti na Ministerstve obchodu v Pešti. Popri lekárnickej činnosti sa venoval botanike, výskumu liečivých prameňov a liečivých rastlín. Roku 1834 založil laboratórium, ktoré neskôr rozšíril na továreň na liečivá a chemikálie. Vo svojom dvojzväzkovom diele *Pharmaceutisch-medizinische Botanik...* (1828) podal rozbor liečiv najmä rastlinného pôvodu, v diele *Heilquellen von Sliatsch in Ungarn...* (1834) analyzoval vlastnosti sliačskych prameňov. Ako prvý v Uhorsku zaviedol súdno-lekárske rozbory. Zaoberal sa zdokonalením výroby pušného prachu. Autor odborných článkov, statí a okolo 22 vedeckých prác. Redigoval odborný časopis *Gyógyászati Lapok*.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike (č.1) - Krstený ako Daniel Jozef Wagner

Autoritné údaje: * GND: 135572622
* ISNI: 0000 0000 5557 2349
* NK ČR: nlk20010097818
* SNK: 155993
* VIAF: 40593912
**Sópatros** (starogr. *Σώπατρος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 28 pred Kr..

Sópatros z Argosu si na 188. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Sópatros dal 188. olympiáde meno, pretože menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali.

Olympijské víťazstvo Sópatra uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.}
2. ↑  Apostle Arne Horn, *Eusebius of Caesarea*, str. 86
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 377.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**John L. Petersen** (\* 1943) je americký futurológ.

Kariéra
-------

Je zakladateľom a prezidentom Arlingtonského inštitútu (The Arlington Institute) think tanku zameraného na štúdium významných globálnych trendov pre rozvíjanie budúcich obrazov pozitívnej budúcnosti. Jeho správy o budúcnosti sú využívané na najvyšších úrovniach americkej vlády ako základ pre strategické rozhodovanie.

Scenáre divokých kariet
-----------------------

John Petersen rozpracoval metódu scenárov divokých kariet. Publikoval knihu *Out of Blue. How to Anticipate Big Future Surprises* (2000), v ktorej sa špeciálne zaoberá touto metódou.

Dielo
-----

John L. Petersen je autorom kníh a publikácií. *The Road to 2015. Profiles of the Future* (1994), *Out of Blue. Wild Card and Other Big Future Surprises* (1997), *The „Wild Cards" in Our Future: Preparing for the Improbable* (1997), *The Year 2000: Social Chaos or Social Transformation ?* (1999), *Out of Blue. How to Anticipate Big Future Surprises* (2000), *Envisioning The Future of Technology* (2004), *Four Paths to Four Futures* (2005)

Bibliografia
------------

### Knihy

* Petersen, John L.: The Road to 2015. Profiles of the Future. Waite Group Press, Corte Madera, California 1994
* Petersen, John L.: Out of the Blue. How to Anticipate Big Future Surprises. Madison Books, Lanham, New York, Oxford 1999
* Petersen, John L. Erickson, Dana, Khan, Humera: A Strategy: Moving America Away From Oil. Technology - Fuel – Efficiency. Office of Net Assessment, Office of the Secretary of Defense, Department of Defense, The Arlington Institute, Arlington, Virginia 2004

### Správy

* Petersen, John L.: The Diffusion of Power: An Era of Realignment. Report for the National Security Group. 1988
* Petersen, John L.: The Road to 2012: Looking Toward the Next Two Decades. DOT-T-93-95, Washington, D.C. 1993

Externé odkazy
--------------

* Arlington Institute
O ruskej novovekej roľníckej občine (18. stor. - 1906) pozri *občina (Rusko).*
**Susedská občina** (iné názvy: **teritoriálna občina**; keďže je takmer vždy založená na poľnohospodárstve nazýva sa aj **roľnícka občina**, v európskom stredoveku aj **marka, chotárna občina, mir**) je občina, ktorá je založená na územnom (nie primárne pokrvnom) princípe. 

Vývojovo spravidla nasleduje po zániku rodovej občiny, založenej na pokrvnom princípe. Vyskytovala sa najmä v období tesne pred vznikom štátu a/alebo národnosti (u Slovanov v 6. - 8. storočí po Kr.) a je predpokladom ich vzniku; v obmenenej podobe - ako (púhe) kolektívne užívanie pasienkov, lesov, lúčnych polí, vôd, ciest, okrajových častí chotára - sa občiny niekde udržali až do 20. storočia (pozri napr. občina (Rusko)). 

Raná (stredoveká) roľnícka občina bola územne jednotná pospolitosť veľkých rodinných (domových) občín, medzi ktorými boli hierarchické vzťahy nadvlády a podriadenosti, najčastejšie podľa zásad genealogickej príbuznosti s historicky vierohodným zakladateľom občiny.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Strawberry Panic!** (jap.: ストロベリー・パニック!, *Sutoróberi Panikku!*) je japonský román s lesbickou tématikou, ktorého jednotlivé kapitoly vychádzali v rokoch 2003 až 2005 v časopise *Dengeki G's Magazine* od spoločnosti MediaWorks. Autorkou románu je Sakurako Kiminová, ktorá neskôr podľa románu napísala aj krátku mangu. Podľa úspešného románu však vznikol aj 26-dielny anime seriál.

Miesto
------

Celý príbeh sa odohráva v dievčenskej katolíckej škole „St. Miator Girl's Academy". Táto škola sa delí na tri fakulty: „Miator" (*Miatoru*), „Spica" (*Supika*) a „Le Rim" (*Rurimu*). Dievčatá tam chodia 6 rokov. Celý areál školy je postavený na veľmi veľkom kopci zvanom „Astraea Hill", kde všade naokolo je hustý les. V areáli školy sa nachádzajú:

* knižnica
* jazero
* „Strawberry Dorms" – ubytovňa v tvare trojuholníka, pri čom na každej strane sú ubytované dievčatá z rozličných fakúlt
* fakulta Miatoru
* fakulta Spicy – blízko je postavený aj konský ranč
* fakulta Le Rimu
* kostol – najväčšia budova v areáli

Hlavné postavy
--------------

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Nagisa Aoiová
Nagisa je nová študentka, ktorá prišla študovať do dievčenskej školy. Po príchode sa stretne so Šizumou. Je veľmi obľúbená a nakoniec sa do Šizumy zamiluje. Skoro sa stane v škole „Etoile". Študuje štvrtý ročník a býva spolu s Tamao.
*Vek:* 15
*Hlas:* Mai Nakaharová
Šizuma Hanazonová
Aktuálna Etoile, ktorá sa na prvý pohľad zamiluje do Nagisy. Už mala jednu takúto lásku, ktorá bolo skoro presne taká ako Nagisa, ale zomrela. Preto sa Šizuma prestala venovať svojim Etoile povinnostiam. Študuje šiesty ročník.
*Vek:* 17
*Hlas:* Hitomi Nabatamová
Tamao Suzumiová
Spolubývajúca Nagisy, Tamao, je do nej aj zaľúbená, no svoje city nikdy neprejavila otvorene.
*Vek:* 15
*Hlas:* Ai Šimizová
Mijuki Rokudžóová
Mijuki je predsedníčka Miatoru a spolubývajúca Šizumy. Je energická a často sa začne hádať so Šion, predsedníčkou Spicy.
*Vek:* 17
*Hlas:* Džunko Nodová
Šion Tómoriová
Predsedníčka Spicy, stále bojuje proti Miatoru, ale najviac chce, aby sa Etoile stali dve dievčatá zo Spicy.
*Vek:* 18
*Hlas:* Hjósei
Čikaru Minamotová
Čikaru je pekné, pohodové dievča a je predsedníčkou Le Rimu. Dokáže šiť krásne šaty a je skvelá aj v divadle.
*Vek:* 17
*Hlas:* Saki Nakadžimová
Čijo Cukidatová
Mladá prváčka, ktorá pomáha Nagise a upratuje v jej izbe. Študuje prvý ročník v Miatore.
*Vek:* 11-12
*Hlas:* Čiva Saitóová
 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka (po japonsky)
* anidb.net (po anglicky)
**Leopold Lahola** (vl. menom **Leopold Arje Friedmann**, hebr.
אריה להולה – **Arje Lahola**) (\* 30. január 1918, Prešov – † 12. január 1968, Bratislava) bol slovenský dramatik, prozaik, scenárista a filmový režisér, jeden z priekopníkov izraelskej kinematografie.

Životopis
---------

Hoci detstvo prežil na Orave, vzdelanie získaval na gymnáziu a neskôr na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Taktiež chodil na súkromné hodiny k významnému slovenskému maliarovi Jánovi Mudrochovi. Jeho vzdelávanie prekazila druhá svetová vojna, počas ktorej musel pre svoj židovský pôvod štúdium ukončiť. Aktívne sa zúčastnil bojov ako vojak, neskôr bol internovaný v pracovnom tábore v Novákoch, počas Slovenského národného povstania bojoval pri Telgárte, kde bol ranený, a do konca vojny pôsobil už len ako vojnový spravodajca a redaktor.

Pre ideologicky motivovanú kampaň, rozpútanú kvôli existencialistickému podložiu hry *Atentát*, v roku 1949 odišiel do Izraela. Neskôr zakotvil v NSR, kde režíroval a písal scenáre, divadelné a televízne hry. V politicky uvoľnených 60. rokoch navštívil vlasť, no v roku 1968 nečakane zomrel.

Tvorba
------

Už počas stredoškolských štúdií preložil výber z novohebrejskej poézie. Ešte pod vlastným menom sa venoval písaniu a prekladaniu poézie, neskôr prešiel k písaniu a inscenovaniu divadelných hier. Od roku 1945 používal pseudonym Lahola. Koncom 40. rokov patril k renomovaným dramatikom. Scenáristicky sa podieľal na viacerých filmoch. V 60. rokoch mohol u nás znovu publikovať, natočil nový film *Sladký čas Kalimagdory* podľa utopického románu Jana Weissa *Spáč ve zvěrokruhu*. Tesne po jeho dokončení v Bratislave zomrel na v poradí tretí srdcový infarkt. Leopold Lahola sa venoval aj písaniu prózy, ktorá vyšla v roku 1968 pod názvom *Posledná vec* podľa rovnomennej poviedky v tomto výbere.

Dielo
-----

### Divadelné hry

* 1947 – *Bezvetrie v Zuele*
* 1948 – *Štyri strany sveta*
* 1949 – *Atentát*
* 1967 – *Škvrny na slnku*
* 1968 – *Inferno*

### Filmové scenáre

* 1948 – *Bílá tma*
* 1948 – *Vlčie diery*
* 1948 – *Návrat domů*
* 1968 – *Sladký čas Kalimagdory*

### Ostatné diela

* 1940 – *Chamsin*, preklad novohebrejskej poézie
* 1968 – *Posledná vec*, výber poviedok, noviel a čŕt
* 1995 – *Ako jed škorpióna*, výber z poézie

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení v matrike židovskej náboženskej obce záznam číslo 42 – Prešov

Autoritné údaje: * BnF: 15123254n
* GND: 136334539
* ISNI: 0000 0001 0964 4521
* LCCN: n96050517
* NK ČR: ola2002151819
* SNK: 166212
* VIAF: 36180388
* WorldCat: lccn-n96050517
**Xenokles** alebo **Xenoklés** (starogr. *Ξενοκλῆς* – *Xenokles*, iný prepis:*Xenoklés*) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 372 pred Kr.

Xenokles z arkádskej obce Mainalos zvíťazil na 102. olympijských hrách v zápasení dorastencov (palé paidón). V Olympii túto disciplínu zaradili po prvýkrát do programu na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.

Socha Arkáďana Xenokla stála kedysi v olympijkej Altide. V druhom storočí ju ešte nezničenú videl grécky cestovateľ Pausanias, ktorý o tom uvádza: „*za touto sochou stojí mainalský Xenokles, víťaz nad chlapcami, účastníkmi v zápasení, a Alketos, syn Alkinov, ktorý premohol chlapcov v pästnom zápase, sám taktiež Arkáďan, a to z Kleitoru. Jeho sochu vytvoril Kleón, Xenokleovu Polykleitos.*" Podstavec jeho sochy s nápisom umelca je zachovaný, našli ho severovýchodne od podstavca a sochy Paianiovej Niké. Písmo datujú do 4. stor. pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,9,2.
2. ↑  Federico Rausa, Fondazione Benetton, *L'immagine del vincitore: l'atleta nella statuaria greca dall'età arcaica all'ellenismo*, str. 119
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 570 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Akita** alebo **akita inu** (z jap. 秋田犬, *Akita-inu* alebo *Akita-ken* – pes z Akity) je plemeno psa z Japonska uznané v FCI v skupine 5 pod číslom 255. Názov plemena je odvodený od názvu prefektúry Akita v Japonsku.

História
--------

Pôvodné japonské psy boli strednej veľkosti. Od roku 1603 sa v oblasti Akita používalo stredne veľké bojové plemeno *matagi* na lov veľkej zveri. Od roku 1868 sa psy matagi krížili s tosami a mastifmi. Tým sa zväčšila veľkosť plemena, ale stratili sa typické vlastnosti špicov. V roku 1908 boli psie zápasy zakázané, ale plemeno sa zachovalo a ďalej bolo šľachtené ako veľké japonské plemeno. V roku 1931 ministerstvo výchovy vyhlásilo plemeno akita za národný poklad a kultúrne bohatstvo.

V priebehu druhej svetovej vojny (1939-1945) bolo bežné používať psy ako zdroj kožušiny pre vojenské oblečenie. Polícia nariadila odchytenie a skonfiškovanie všetkých psov okrem nemeckých ovčiakov pre vojenské účely.

Pozri aj
--------

* Hačikó

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Akita Inu**

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Akita (Hund) na nemeckej Wikipédii a Akita Inu na českej Wikipédii.*
**Tauros** (starogr. *Ταῦρος* – *Tauros*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.

Néleus mal trinásť detí, dcéru Péro a synov, Taura, Asteria, Pylaóna, Déimacha, Alastora, Eurybia, Epilaa, Frasia, Eurymena, Euagora, Periklymena a Nestora.

Pretože Néleus bol spojenec élidskeho kráľa Augeia a nechcel očistiť hrdinu Hérakla z vraždy Ifita, Hérakles Pylos napadol a Tauros, ako aj jeho bratia a otec v boji s Héraklom padli. Ich rod však nevyhynul, lebo Taurov najmladší brat Nestor sa pre svoju mladosť boja nezúčastnil a v Pyle potom prevzal kráľovské žezlo. Po rokoch sa Nestor ako najstarší achájsky vodca preslávil v trójskej vojne.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
2. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 337.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 311-312.
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* 31.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 315-316.
Komunistický manifest
**Manifest komunistickej strany** je základné programové dielo komunizmu.

Pôvod
-----

Prvýkrát vyšiel v Londýne 21. februára roku 1848 ako samostatné dielo na 23 stranách. Napísali ho Karl Marx a Friedrich Engels a spĺňa úlohu programu Zväzu komunistov. Od marca až do júla 1848 vychádzal Manifest komunistickej strany v tlačovom orgáne nemeckých emigrantov „Deutsche Londoner Zeitung". V tom istom roku vyšiel jeho nemecký text v Londýne vo forme osobitnej brožúry na 30 stranách, v ktorom boli opravené niektoré chyby prvého vydania a zlepšená interpunkcia. Tento text sa potom stal základom nasledujúcich vydaní diel Marxa a Engelsa. 

Roku 1848 bol Manifest preložený do mnohých európskych jazykov (francúzskeho, poľského, talianskeho, dánskeho, flámskeho a švédskeho). Mená autorov Manifestu sa vo vydaniach roku 1848 neuvádzali: prvýkrát boli v tlači uvedené roku 1850 v publikácii prvého anglického prekladu v chartistickom orgáne Red Republican v predslove, ktorý napísal redaktor tohto časopisu J. Harney. 

Roku 1872 vyšlo nové nemecké vydanie Manifestu s malými autorskými opravami a s predslovom Marxa a Engelsa. Toto vydanie, ako i nasledujúce nemecké vydania z rokov 1883 a 1890 vyšli pod titulom Komunistický manifest. Prvé ruské vydanie Manifestu komunistickej strany vyšlo roku 1868 v Ženeve v preklade Bakunina, ktorý na mnohých miestach prekrútil obsah Manifestu. Nedostatky prvého vydania boli odstránene vo vydaní, ktoré vyšlo v Ženeve roku 1882 v preklade Plechanova. Plechanovov preklad dal podnet k veľkému rozšíreniu myšlienok Manifestu v Rusku. Marx a Engels, ktorí pripisovali ohromný význam propagovaniu marxizmu v Rusku, napísali k tomuto vydaniu osobitný predslov. 

Po Marxovej smrti vyšlo viacero vydaní Manifestu, ktoré prezrel Engels: roku 1883 nemecké vydanie s predslovom Engelsa; roku 1888 anglické vydanie v preklade Samuela Moora, redigované Engelsom a opatrené jeho predslovom a poznámkami; roku 1890 nemecké vydanie s novým predslovom Engelsa. K poslednému vydaniu napísal Engels aj niekoľko poznámok. Roku 1885 v novinách Socialiste vyšiel francúzsky preklad Manifestu, ktorý urobila Marxova dcéra Laura Lafargue a skontroloval Engels. Engels napísal predslov k poľskému vydaniu Manifestu roku 1892 a k talianskemu vydaniu roku 1893.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Manifest komunistickej strany**
**Peter Andruška** (\* 17. júl 1943, Trnovec nad Váhom) je slovenský básnik, prozaik a kritik.

Životopis
---------

Narodil sa v remeselníckej rodine a vzdelanie získal v Šali, Hraniciach na Morave a v rokoch 1962 – 1966 na pedagogickej fakulte v Nitre. Pracoval ako učiteľ v Šali, od roku 1972 bol redaktorom v Slovenských pohľadoch, od roku 1979 bol ich šéfredaktorom. V rokoch 1987 – 1996 bol tajomníkom vo viacerých organizáciách (Zväz slovenských spisovateľov, Spolok slovenských spisovateľov, Asociácia slovenských spisovateľov Slovenska), v súčasnosti pôsobí na univerzite v Nitre. Peter Andruška je vedený vo zväzkoch ŠtB ako dôverník ŠtB, pod krycím menom "Zväzák".

Tvorba
------

Jeho prvé literárne pokusy začali vznikať už počas jeho štúdií na vysokej škole. Svoje prvé básnické i prozaické pokusy uverejňoval v študentských zborníkoch a časopisoch (Mladá tvorba, Slovenské pohľady, Nové slovo), ale i dennej tlači. Prvé knižné dielo mu vyšlo až v roku 1971. V poézii sa sústreďuje na motívy lásky, domova, harmonizovania ľudských vzťahov alebo poetizovanie drobných krás života. Jeho prózy sa vyznačujú rozprávačskou disciplínou a tvarovou čistotou. Medzi témami sa objavuje analýza citových vzťahov, sociálna a psychologická stránka ľudských vzťahov a až takmer moralizovanie, analýza spoločenského vývoja, súčasné dianie, ale tiež kritika a poukazovanie na negatívne spoločenské javy, napr. kariérizmus, korupcia atď.

Dielo
-----

### Próza

* 1971 – *Evanjelium podľa človeka*, prozaická prvotina, ktorá však bola stiahnutá z distribúcie
* 1973 – *Cesta pod borovicami*, novely o vojenskom živote
* 1974 – *Hodiny s kukučkou*, rodinný román z juhoslovenskej dediny
* 1974 – *Zaspievaj, chvíľa*, novela zo školského prostredia
* 1976 – *Pamäť srdca*, novelistický triptych z obdobia SNP
* 1977 – *Horúce letá*, súbor poviedok
* 1979 – *Za horami je môj domov*, prepracovanie triptychu *Pamäť srdca*
* 1979 – *Hrádze*, román o dunajskej povodni z roku 1965
* 1983 – *Villon na návšteve*, súbor poviedok
* 1985 – *Lepší ľudia*, detektívny román
* 1986 – *Nevkročíš do raja*, román o krízových rokoch 1967 – 1968
* 1987 – *Potomok*, román
* 1989 – *Dievča z osobitnej školy,* novela
* 1990 – *Nočná jazda*, detektívny román
* 1993 – *Meritov prípad*, detektívny román
* 1995 – *Cirkusová sezóna*, novela
* 1996 – *Nebola to Hirošima*, novela
* 2015 - Mal to byť pekný príbeh

### Poézia

* 1971 – *Labutia púť*, básnická zbierka
* 1976 – *Ruka a kvet*, básnická zbierka

### Tvorba pre mládež

* 1978 – *Nepoviem nikomu*, novela zo základnej školy
* 1980 – *Dvaja zo strieborného lesa*, prázdninový románik

### Iné diela

* 1994 – *Literárna tvorba Slovákov z Dolnej zeme*, monografia

Autoritné údaje: * abART: 61388
* GND: 1145707084
* ISNI: 0000 0001 0859 0330
* LCCN: n85312591
* NK ČR: ola2002139927
* SNK: 168201
* VIAF: 86617174
* WorldCat: lccn-n85312591
Celkový pohľad na námestie z Kostola svätej Kataríny Alexandrijskej na Mestskom hrade
**Štefánikovo námestie** v Kremnici je ústredným mestským námestím tohto mesta v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. 

Skoro pravidelné obdĺžnikové námestie bolo od nepamäti cesntrálnou časťou mesta. Tu sa odohrával všetok verejný život. Námestie lemovali domy najvýznamnejších mešťanov. Hospodársku funkciu tohto priestoru podčiarkovali kupecké krámy, ktoré tu existovali až do začiatku 20. storočia, kedy ich odstránili. Na námestí tiež až do roku 1880 stál farský Kostol Blahoslavenej Panny Márie (v uvedenom roku ho museli z dôvodu porušenia statiky zbúrať).

Štefánikovo námestie (do r. 1990 nieslo pomenovanie Námestie 1. mája) z umelecko-historického hľadiska patrí medzi významné mestské centrálne námestia v rámci celého Slovenska. Dokumentuje to množstvo významných historických pamiatok, z ktorých viaceré sú zapísané v Zozname národných kultúrnych pamiatok Slovenskej republiky.

K najvýznamnejších kultúrnohistorickým pamiatkam Štefánikovho námestia patria:

* Mestská radnica - pôvodne gotický obytný dom, prestavaný v poslednej štvrtine 18. storočia v neobarokovom slohu
* Budova rímskokatolíckej fary - pôvodne meštiansky dom zo 14. storočia, prestavaný po polovici 18. storočia
* tzv. Pizetárov dom - býval tu pizetár, zástupca ostrihomského arcibiskupa, ktorý dohliadal na kvalitu vyrazených zlatých mincí. Dnes sa z domu zachovali iba základy
* Múzeum mincí a medailí - dom pochádzajúci zo 14. storočia
* Kostol a kláštor františkánov - stavba pochádzajúca z roku 1660, kostol vysvätený v roku 1715
* Mincovňa
* Morový stĺp - neskorobaroková stavba z rokov 1765 - 1772
* Baroková fontána - pochádza z 18. storočia. Pôvodne bola jej súčasťou socha Neptúna, ktorá bola neskôr odstránená
* viacero meštianskych obytných domov (gotických a renesančných) tzv. máshausového typu (dom s priestorom pre vjazd povozu, s valenou klenbou) so zaujímavými architektonickými prvkami

Integrálnou súčasťou a súčasne južným ohraničením námestia je časť bývalého mestského opevnenia (tzv. Dolná brána - jediná zachovaná brána opevnenia) zo začiatku 15. storočia.

Literatúra
----------

* J. Novák a kol. *Kremnica - zborník prednášok z medzinárodného sympózia pri príležitosti 500 výročia kodifikácie banského práva v Kremnici*, Gradus, Martin, 1992, ISBN 80-901392-0-5
* J. Mazurek, *Kremnica - turistický sprievodca*, Artpress, Banská Bystrica, 1991, ISBN 80-900433-5-6
* kol. autorov, *Encyklopédia Slovenska*, Veda, Bratislava, 1981

Súradnice: 48°42′17″S 18°55′01″V﻿ / ﻿48,704621°S 18,916981°V﻿ / 48.704621; 18.916981
**Eugen Guzikiewicz** (\* 22. máj 1907, Košice – † 18. august 1954) bol slovenský pedagóg a politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany.

Životopis
---------

Po absolvovaní košického gymnázia a zložení učiteľskej skúšky začal učiť. Pôsobil na viacerých školách, v obci Huty, Liptovský Trnovec a v Liptovskom Sv. Mikuláši, kde bol aj správcom miestnej ľudovej školy. Politicky sa aktivizoval v Hlinkovej slovenskej ľudovej strane, ktorej členom bol od roku 1925. Podieľal sa na založení viacerých miestnych organizácií strany na Hornom Liptove. V rokoch 1938 – 1945 bol predsedom okresnej organizácie strany v Liptovskom Sv. Mikuláši. Počas tzv. Homolovho puču bol v marci 1939 zadržaný a internovaný do českého väzenia. 20. novembra 1941 bol kooptovaný za poslanca Snemu Slovenskej republiky. V tomto období sa uvádza už nie ako učiteľ, ale továrnik, pretože v tom istom roku arizoval liptovskomikulášsku fabriku na výrobu remeňov Pazerini. Pôsobil tiež ako okresný predseda Hlinkovej gardy v Liptovskom Sv. Mikuláši. Mandát si podržal do konca existencie Slovenského štátu. Po roku 1945 súdený v rámci tzv. retribučného súdnictva.

Okrem politickej činnosti pôsobil vo vedení Klubu slovenských turistov a lyžiarov. Taktiež organizoval hnutie katolíckej mládeže a bol náčelníkom a starostom Orla.

Referencie
----------

1. ↑   *Historický kalendár na 22. mája* [online]. sme.sk, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.
2. ↑   Vydarené shromaždenie ľudovej strany na Hutách. *Tatranský Slovák*, 1935-05-16, roč. IV, čís. 5, s. 3.
3. ↑   U Slovákov radosť a u Čechov nechuť. *Slovenské národné noviny*, roč. XXXIII, čís. 41, s. 8.
4. ↑   Župné a okresné organizácie HSĽS a ich predsedovia. *Slovák*, 1943-12-18, roč. XXV, čís. 290, s. 12.
5. ↑   Naši noví poslanci. *Slovák*, 1941-11-29, roč. XXIII, čís. 276, s. 4.
6. 1 2   Noví poslanci vymenovaní. *Slovák*, 1941-11-22, roč. XXIII, čís. 270, s. 1.
7. ↑  ZEMKO, Milan. *Politické funkcie a lojality ako zdroj nekriminálnej korupcie v demokracii a diktatúre* [online]. forumhistoriae.sk, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.
8. ↑   *A B E C E D N Ý S O Z N A M POSLANCOV podľa stavu zo dňa 15. II. 1945.* [online]. nrsr.sk, [cit. 2023-04-08]. Dostupné online.
**Eugen Gressner** (\* 17. november 1907, Prievidza – † 30. marec 1998, Bratislava) bol lekár, zakladateľ slovenskej gerontológie, emeritný primár, pedagóg, odborný publicista a organizátor zdravotníckej starostlivosti na úseku interného lekárstva.

V roku 1969 spoluzaložil gerontologickú sekciu Slovenskej internistickej spoločnosti, z ktorej sa v roku 1970 stala samostatná Slovenská gerontologická a geriatrická spoločnosť.

V roku 1979 inicioval prijatie koncepcie geriatrie a v nasledujúcom desaťročí ku vzniku kliník, oddelení geriatrie, oddelení pre dlhodobo chorých i k založeniu Výskumného ústavu geriatrie.

Ocenenia
--------

* Zaslúžilý lekár
* Zlatá plaketa za zásluhy Slovenskej lekárskej spoločnosti
* Medaila J.E. Purkyněho
* Reimanova cena

Referencie
----------

1. ↑  Verejná knižnica Michala Rešetku v Trenčíne – Kalendár výročí trenčianskeho regiónu
2. ↑   Pred 100 rokmi sa narodil zakladateľ slovenskej geriatrie a gerontológie. *domov.sme.sk* (Petit Press). Dostupné online [cit. 2017-11-21].

  

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5723 2321
* NK ČR: nlk20000086969
* SNK: 202520
* VIAF: 84802072
**Štetinatoústky** (iné názvy: **štetinoústky**, **štetinatoústovky**, **chetognaty**; lat. Chaetognatha) sú kmeň prvoústovcov.

Charakteristika
---------------

Sú to štíhle morské živočíchy menších rozmerov (2 – 15 cm), na prvý pohľad vyzerajú ako sklovito priesvitné rybky. Plávajú trhavými pohybmi, ktoré pripomínajú pohyb komárích lariev. Po bokoch tela je 1 alebo 2 páry plutvičiek, a na konci tela je chvostová plutvička, postavená tiež horizontálne. Hlava je obrastená kožným záhybom, tzv. kapucňou, ktorá bola pokladaná za rudiment plášťa ramenonožcov. Pod touto kapucňou vyrastajú po bokoch hlavy tuhé, mierne zahnuté štetiny, ktoré slúžia na zachytávanie potravy. Coelom je trojdielny, podobne ako u chytadlovcov. Svalstvo je priečne pruhované.

Štetinatoústky sú hermafrodity, larválne štádium je potlačené. Ich postavenie v systéme nie je jasné ani dnes. Podľa niektorých teórií (Komárek, 1952) ide o neotenické formy, príbuzné predkom *Deuterostomia*, *Tentaculata* a zrejme i descendentnej skupiny *Pogonophora* – z tohto pohľadu sa skupina *Archicoelomata* v Ulrichovom chápaní zdá byť opodstatnená. Moderný systém (Matis et al. 2002) zaraďuje tieto záhadné živočíchy definitívne k pseudocoelomátom do príbuzenstva brušnobrviek a vírnikov. Štetinatoústky sú jediné bezstavovce s viacvrstvovým krycím epitelom. Je to málo početná skupina, ale jednotlivé druhy (napr. *Sagitta hexaptera* sa v morskom planktóne vyskytujú hromadne).

Systematika
-----------

kmeň štetinatoústky (Chaetognatha):

* trieda Archisagittoidea
* trieda Sagittoidea

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Štetinatoústky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Štetinatoústky**

Zdroje
------

1. ↑  TIRJAKOVÁ, E. et al. SYSTÉM EUKARYOTICKÝCH JEDNOBUNKOVCOV A ŽIVOČÍCHOV. UK Bratislava. 2015
2. ↑  živočíchy. In: Encyklopédia Slovenska VI. S. 662
3. ↑  PATURI, Felix R.; STRAUCH, Friedrich; HERHOLZ, Michael. *Kronika Zeme*. 2. vyd. Bratislava : Fortuna Print, c1996. 576 s. ISBN 80-7153-114-6. S. 60.

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
**Ulrich Hans Walter** (\* 9. február 1954, Iserlohn, Severné Porýnie-Vestfálsko, Nemecko) je nemecký vedec a astronaut z letu v raketopláne s laboratóriom Spacelab.

Krátky životopis
----------------

V rokoch 1964-1972, po ukončení základnej školskej dochádzky, absolvoval aj Märkisches gymnasium a potom začal študovať na univerzite v Kolíne, odbor fyzika. V roku 1980 tu získal vysokoškolský diplom a o päť rokov neskôr doktorský titul. S ním odcestoval do USA, kde nastúpil vedeckú prax v Argonne National Laboratory. V roku 1986 potom prešiel na University of California, Berkeley, kde pokračoval vo vedeckej práci. Po dvoch rokoch strávených v Amerike sa vrátil do Nemecka a zapojil sa do strediska astronautov nemeckej kozmickej agentúry DLR v Kolíne nad Rýnom. Oženil sa.

Koncom roka 1990 bol vybraný na let s laboratóriom Spacelab D-2. S ďalšími nemeckými astronautmi odišiel do USA, kde sa v rokoch 1991-1993 pripravoval v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone. Roku 1993 letel do vesmíru v misii STS-55. Svojím bezmála desaťdňovým letom sa zapísal do histórie ako 291. človek vo vesmíre.

Let do vesmíru
--------------

Raketoplán Columbia odštartoval k svojmu 14. letu z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride koncom apríla roku 1993. Na palube bola táto sedemčlenná posádka: Steven Nagel, Terrence Henricks, Jerzy Ross, Charles Precourt, Bernard Harris a dvojica nemeckých vedcov sprevádzajúcich laboratórium Spacelab II na palube, Ulrich Walter a Hans Schlegel. Misia je evidovaná v COSPAR pod označením 1993-027A. Walter uskutočnil sériu lekárskych experimentov a potom pracoval na biologických a technologických pokusoch s rôznymi materiálmi vo Spacelabe. Kvôli zlému počasiu pristál raketoplán na kalifornskej základni Edwards.

* STS-55 Columbia (26. apríl 1993 - 6. máj 1993)

Po lete
-------

V septembri 2003 sa zúčastnil veľkého stretnutia mnohých, najmä nemeckých, kozmonautov a osobností v Nemecku. V tom čase mal 49 rokov.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ulrich Walter na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Ulrich Walter na MEK (po česky)
* Let raketoplánom (po česky)
* Ulrich Walter na SPACE 40 (po česky)

Autoritné údaje: * BnF: 161086102
* GND: 118017993
* ISNI: 0000 0000 6665 012X
* LCCN: no98099103
* NK ČR: jx20080522006
* VIAF: 3257357
* WorldCat: lccn-no98099103
**Eugen Vadas-Vlkolínsky** (známy je aj pod menom Prof. ing. *Eugen Vadás–Vlkolinský* = *Vadas Jenő*; \* 2. apríl 1857, Hámor, Maďarsko – † 21. júl 1922, Budapešť) bol významný slovensko-maďarský vedec, profesor, vysokoškolský pedagóg, lesný inžinier, prírodovedec, vrchný lesný rada a entomológ, ktorý má význam hlavne ako regionálny výskumník okolia Banskej Štiavnice. Známy je predovšetkým svojimi jedinečnými pedagogickými aktivitami v súvislosti so svojim pôsobením na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. V svojom lesníckom odbore patril na Slovensku medzi najvýznamnejších predstaviteľov v celej našej histórii.

Život
-----

Eugen Vadas sa narodil 2. apríla 1857 v Hámore, ktorý je dnes súčasťou Miškolca v Maďarsku. Pochádzal zo slovenskej železničiarskej rodiny. Po skončení základnej a strednej školy študoval v rokoch 1874 – 1878 lesné inžinierstvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Po ukončení štúdia v rokoch 1878 až 1891 pracoval na lesných správach vo viacerých oblastiach a prešiel bohatou prevádzkovou praxou na lesných správach v Marmarošskej Sihoti, Starej Vode a Vadászerdő, kde sa počas svojho pôsobenia v roku 1885 stal riaditeľom novozaloženej Odbornej horárskej školy. V roku 1891 pôsobil na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, kde bol od roku 1894 vo funkcii vysokoškolského profesora. Tu sa stáva vedúcim katedry pestovania, ochrany lesov, botaniky a zoológie. Bol vynikajúci lesník, pedagóg a výskumník. Pôsobil aj ako prvý vedúci Ústrednej lesníckej výskumnej stanice v Banskej Štiavnici, ktorým bol od roku 1898.

Počas svojho života robil prieskum botanický, zoologický a entomologický. Venoval sa tiež otázkam pestovania lesov a dejinám lesníctva. Pre našu – slovenskú entomológiu majú význam jeho údaje o nálezoch niektorých druhov hmyzu v mieste svojho pôsobenia – v okolí Banskej Štiavnice.

Eugen Vadas zomrel 21. júla 1922 v Budapešti.

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eugen Vadas-Vlkolínsky**

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Kolektív: *Encyklopédia Slovenska*, VI. zv. (T – Ž), Veda, SAV Bratislava, Vadas Eugen: p. 227.
* Stockmann, V.: 2012. *Dvojité jubileum Eugena Vadasa-Vlkolinského*. In: Lesník, 4: p. 21, Banská Bystrica.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 7967 5019
* PIM: PIM115957
* VIAF: 121495577
Stanica *South Ferry*.
Mapa metra
**Newyorské metro**, v origináli nazývané **New York City Subway**, je veľký prepravný systém metra nachádzajúci sa v New Yorku. Je to jeden z najväčších systémov verejnej dopravy v USA a rovnako aj na svete. Má 27 liniek, od 416 do 475 staníc (v závislosti od toho, ako sa počítajú spojené stanice) a dosahuje dĺžku 1056 km, pričom celková dĺžka tratí je 1 355 km a používa sa vyše 6 000 vozňov.

Denne metro prepraví vyše 6 miliónov cestujúcich. Ako jeden z mála systémov slúži newyorská podzemná dráha cestujúcim bez prestávky, 24 hodín denne, 7 dní v týždni, 365 dní v roku.

Dejiny
------

Prvá podzemná trať bola otvorená v roku 1904, bola dlhá 15 km a štvorkoľajná. Prvá nadzemná trať bola postavená o 35 rokov skôr. Postupne sa vytvorili dvaja konkurenční súkromní prevádzkovatelia metra, spoločnosti BMT a IRT. Neskôr sa o stavbu a prevádzku začali zaujímať mestské úrady. Najskôr trate stavali a prenajímali ich BMT a IRT, v roku 1932 sprevádzkovali vlastný systém IND. V roku 1940 mesto odkúpilo oboch súkromných prevádzkovateľov a vytvorilo jednotnú sieť.

Štatistika
----------

* Dĺžka koľají – 1 056 km
* Počet staníc – 476
* Rozchod koľají – 1 435 mm.
* Počet liniek – 27
* Cestujúcich denne – vyše 6 miliónov
* Podzemných tratí – 60 %

Pozri aj
--------

* Zoznam liniek newyorského metra

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Newyorské metro**

| * z
* d
* u
Metrá v Amerike |
| --- |
| Spojené štáty | 
* Atlanta
* Baltimore
* Boston
* Bufallo
* Chicago
* Cleveland
* Dallas
* Denver
* Detroit
* Houston
* Jacksonville
* Las Vegas
* Los Angeles
* Miami
* Minneapolis-St. Paul
* Newark
* New York
* Philadelphia
* Pittsburgh
* Portland
* Sacramento
* Saint Louis
* San Diego
* San José
* San Francisco
* Washington

 |
| Kanada | 
* Calgary
* Edmonton
* Montreal
* Toronto
* Vancouver

 |
| Stredná Amerika | 
* Guadalajara
* Mexiko
* Monterrey
* San Juan

 |
| Južná Amerika | 
* Belo Horizonte
* Brasília
* Buenos Aires
* Caracas
* Lima
* Maracaibo
* Medellín
* Porto Alegre
* Recife
* Rio de Janeiro
* São Paulo
* Valencia
* Valparaíso
* Santiago

 |
**Sovetskij Sojuz** (rus. Советский Союз) bola trieda bojových lodí Vojensko morskej flotily ZSSR (Военно-морской флот СССР) Sovietskeho zväzu. Bola poslednou triedou bojových lodí stavaných v Sovietskom zväze. Ani jedno plavidlo nebolo dokončené. Sovetskij Sojuz ako jedninú jednotku spustili v roku 1949 na vodu, no nebol ani zďaleka dokončený, navyše spustený bol len z dôvodu uvoľnenia miesta v lodeniciach. V roku 1950 bola aj táto jednotka zošrotovaná.

Plánovaných bolo postaviť pätnásť jednotiek do roku 1947, do vypuknutia Veľkej vlasteneckej vojny boli založené štyri jednotky:

* **Sovetskij Sojuz** (Советский Союз)
* **Sovetskaja Ukraina** (Советская Украина)
* **Sovetskaja Belorussija** (Советская Белоруссия)
* **Sovetskaja Rossija** (Советская Россия)

Išlo o prvú triedu bojových lodí stavanú v ZSSR po VOSR. Predchádzajúca trieda Gangut – premenovaná na Oktiabrskaja Revolusija (októbrová revolúcia) bola postavená ešte za Cárskeho Ruska.

Pozri aj
--------

* Zoznam tried bojových lodí

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sovietsky Soyuz class battleship na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*


|  |  |
| --- | --- |
| **Bojové lode: Trieda Sovetskij Sojuz** |  |
| Predchádzajúca trieda: Trieda Oktiabrskaja Revolusija  | Nasledujúca Trieda Kronshtadt |
| **Sovetskij Sojuz** · **Sovetskaja Ukraina** · **Sovetskaja Belorussija** · **Sovetskaja Rossija** |
**News of the World** bol tabloid vydávaný v Spojenom kráľovstve od roku 1843 do 2011. Vytvoril ho John Browne Bell ako leták, ktorý v 1891 kúpil Lascelles Carr a neskôr predal spoločnosti News Ltd. (dnes News International) Ruperta Murdocha. Na tabloid sa periodikum transformovalo v roku 1984. 

Periodikum sa koncentrovalo na informácie o celebritách a populistické správy. Pre svoju obľubu v sexuálnych škandáloch získalo prezývky *News of the Screws* a *Screws of the World*. News of the World zverejňoval celebrity pod vplyvom drog, kriminálne a sexuálne živle, pričom využíval dôverníkov alebo prestrojených novinárov, ktorý získavali fotografie, videá a odpočúvali telefóny počas policajného vyšetrovania. V októbri 2010 sa predávalo približne 2,812 milióna výtlačkov týždenne.

Týždenník ukončil svoju činnosť 10. júla 2011 po tom ako boli Andy Coulson a Clive Goodman obvinení z odpočúvania telefonátov.

Referencie
----------

1. ↑   *News of the World to close amid hacking scandal* [online]. BBC, 7. 6. 2011. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑  COHAN, Peter. *How Much Will 'News Of The World' Closing Cost?* [online]. forbes, 7/08/2011. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑  KOFMAN, Jeffrey. *News of the World Is No More* [online]. abcnews, 9. 7. 2011. Dostupné online. (anglicky)
**Next Is the E** je skladba amerického electronica hudobníka Mobyho, ktorá bola vydaná v októbri 1992 ako tretí singel z jeho debutového rovnomenného albumu.  

Singel sa dostal na 8. miesto v rebríčku Hot Dance Music/Club Play. Skladba sa objavila v soundtracku k filmu *Cool World.* V Spojenom kráľovstve skladba bola premenovaná na "I Feel It" kvôli obavám Mobyho nahrávacej spoločnosti z toho, čo sa zdalo byť odkazom na drogovú extázu v pôvodnom názve. Vydaný ako dvojitý singel so skladbou „Thousand" vyvrcholil na 33. mieste v UK Singles Chart.

Zoznam skladieb
---------------

### US CD

1. "Next Is the E" (Edit) - 4:33
2. "Next Is the E" (Victory Mix) - 5:45
3. "Next Is the E" (Synthe Mix) - 7:00
4. "Next Is the E" (I Feel It) - 5:59
5. "Thousand" - 4:25
6. "Next Is the E" (Cool World Mix) - 3:34

### German CD

1. "Next Is the E" (Edit) - 4:33
2. "Next Is the E" (T.H.K. Tekk Mix) - 4:03
3. "Next Is the E" (Victory Mix) - 5:45
4. "Next Is the E" (Synthe Mix) - 7:00
5. "Next Is the E" (I Feel It) - 5:59
6. "Thousand" - 4:25
7. "Next Is the E" (Cool World Mix) - 3:34

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Next Is the E na anglickej Wikipédii.*
**Soňa Dorničová** (\* 15. február 1990, Bratislava) je slovenská úspešná synchronizovaná plavkyňa. Kariéru začala v roku 1999 v klube Slávia STU Bratislava pod vedením Ivany a Márie Zozuľákovej, neskôr ŠK Synchro Bratislava pod vedením sestier Allárových a kariéru ukončila v klube Iuventa Bratislava pod vedením Nory Bobokovej. Bola členkou Slovenskej reprezentácie. V roku 2007 vyhrala medzinárodné juniorské majstrovstvá Slovenska v sólo kategórii ako aj s Dášou Baloghovou a náhradníčkou Andreou Vojkovičovou v kategórii dvojíc. Viacnásobná majsterka Slovenska v kategóriach - povinné figúry, sólo, duo, tím, combo. Kariéru ukončila v roku 2008 následkom športového zranenia. Je dcérou Ivana Dorniča a Soni Dorničovej st. sestrou Ivana Dorniča.

V súčasnosti sa pod umeleckým menom Argolla Aqua Sonia venuje akrobatickým vystúpeniam v priesvitnom bazéne water bowl.

Referencie
----------

1. ↑   *Dva slovenské juniorské tituly pre Dorničovú* [online]. Bratislava: Denník SME, 1.4.2007, [cit. 2011-04-17]. Dostupné online.
2. ↑   *Argolla Aqua Sonia* [online]. Bratislava: Argolla Aqua Sonia, 1.10.2011, [cit. 2011-10-01]. Dostupné online.
Súradnice: 48°41′43″S 38°04′03″V﻿ / ﻿48,695278°S 38,0675°V﻿ / 48.695278; 38.0675

**Soledarská mestská hromada** (ukr. Соледарська міська громада) je hromada v Bachmutskom rajóne v Doneckej oblasti na Ukrajine. Jej administratívnym centrom je mesto Soledar.

Rozloha obce je 558,29 km², počet obyvateľov je 20 581 obyvateľov (2018).

Vznikla 15. septembra 2016 zlúčením Mestskej rady Soledar a zastupiteľstiev obcí Berestove, Vasjukivka, Volodymyrivka, Minkivka, Nykyforivka, Paraskovijivka, Rozdolivka, Jakovlivka rajónu Bachmut.

Sídla hromady
-------------

Hromada zahŕňa 37 sídiel — 1 mesto (Soledar), 32 dedín: Bachmutske, Berestove, Belogorivka , Blagodatne, Bondarne, Vasylivka, Vasjukivka, Vesele, Volodymyrivka, Golubivka, Dibrova, Dubovo-Vasyvezlivka, Lypove, Krasnopolivka, Minskivka, Nykyforivka, Orihovo-Vasylivka, Pazeno, Paraskovijivka, Pylypchatyne, Privillia, Rozdolivka, Sakko i Vancetti, Streapivka, Tripillia, Fedorivka, Fedorivka Druga, Chromivka, Jakovlivka a 4 osady: Vyjmka, Nagirne, Pidgorodne, Spirne.

Referencie
----------

1. ↑   *Розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 280-р «Про затвердження розподілу обсягу субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об'єднаних територіальних громад у 2019 році»* [online]. www.kmu.gov.ua, [cit. 2023-03-08]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  VVRU, 2017, č. 22, s. 12

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Соледарська міська громада na ukrajinskej Wikipédii.*