recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Šťúry** alebo **škorpióny** (*Scorpionidea, Scorpionoidea*) sú rad pavúkovcov. Šťúry sa prispôsobili životu na súši veľmi dávno, asi už v silúre (pred viac ako 400 miliónmi rokov), patria teda k najstarším suchozemským živočíchom. 

Ich telo je pomerne veľké (2 – 16 cm), podlhovasté, zložené ešte z väčšieho počtu somitov. Hlavová časť má niekoľko párov ocelli a 2 páry dvojvetvových končatín – krátke chelicery a mohutné pedipalpy podobné račím klepetám, s ktorými však nie sú homologické. Bruško je segmentované, dvojdielne. Zadná zúžená časť sa ohýba nazad nad telo a končí sa pazúrikovitým bodcom (stilet) s jedovou žľazou. Na spodnej strane bruška sú 4 páry štrbinovitých stigiem, ktoré sú vyústením pľúcnych dutiniek. Vylučovacími orgánmi sú koxálne nefrídie. 

Oplodnenie sa uskutočňuje spermatofórmi. Vývin je epiméria a častá je živorodosť (viviparia). Šťúry žijú najmä v teplých krajinách a sú to nočné živočíchy. Známych je vyše 1 200 druhov. V južnej Európe a na Balkáne je hojný *Euscorpius italicus*, okolo Stredozemného mora *Buthus occitanicus*. Pozoruhodná bola izolovaná populácia *Euscorpius carpathicus* pri Slapskej priehrade v stredných Čechách – severná hranica jeho areálu prebieha stredným Rumunskom; v tomto prípade šlo pravdepodobne o introdukciu teraristami. V súčasnosti sa tu druh už nevyskytuje. Bodnutie európskych druhov nie je pre zdravého človeka nebezpečné, výnimkou však môžu byť alergické osoby alebo malé deti. Niektoré tropické druhy sú však nebezpečné a vyskytli sa aj letálne prípady. Najväčším šťúrom je africký *Pandinus imperator*, dlhý až 18 cm. Napriek svojej veľkosti a hrozivému výzoru vôbec nie je nebezpečne jedovatý.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šťúry**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Šťúry**

Externé odkazy
--------------

* PaedDr. Valerián Franc CSc.: Systém a fylogenéza živočíchov – bezchordáty – zdroj, z ktorého (pôvodne) úplne alebo čiastočne čerpal tento článok.
Vierendeelov most v Grammene, Belgicko
**Vierendeelov nosník** je typ nosníka, ktorý je uložený tak, že netvorí trojuholníkové ale obdĺžnikové otvory. Tvorí tak rám, ktorý je schopný prenášať ohybový moment ako aj odpor. Je preto vhodný na prekonanie väčších rozponov. Pomenovaný je podľa Arthura Vierendeela.

Berlin: Gustav-Heinemann-Brücke

Charakteristika
---------------

Keďže vysoké nosníky sú obzvlášť účinné na prekonávanie veľkých rozponov, sú niekedy navrhnuté na celú výšku podlažia, tak že horný trám je súčasťou horného podlažia a spodný súčasťou spodného podlažia. Kvôli umiesteniu okien sa musia niekedy vynechať všetky, prípadne niektoré diagonálne trámy. Výsledný „nosník˝ je tak rad obdĺžnikov a ak by spoje boli kĺbové, skolaboval by. Avšak ak sú šmykové sily zúčastnené na spojoch medzi jednotlivými členmi a tie sú dosť tuhé, konštrukčná pevnosť je zachovaná.

V podstate ide o rám s pevnými kĺbmi, ktorý je schopný vzdorovať a prenášať ohybové momenty. Jeho hlavná výhoda spočíva v tom, že nemá žiadne diagonálne trámy a preto do priestoru obdĺžnikových otvorov je jednoduché osadiť okná a dvere.

Tento druh trámu sa volá **vierendeelov nosník**. Je pomenovaný podľa belgického stavebného inžiniera Arthura Vierendeela, ktorý tento dizajn vyvinul v roku 1896.

Využitie
--------

Použitie tohto konštrukčného princípu je bežné na chodníkoch, napríklad na letiskách. Dôvodom je skutočnosť, že výška využiteľná k rozpätiu znižuje sily a momenty v tráme a uľahčuje problém formovania spojov. Ďalšie použitie vierendeelovho princípu je v budovách (napríklad Trapanese House od Aldo Celoria, bývalé Svetové obchodné centrum v New Yorku). Dôvodom je jednoduché umiestňovanie otvorov. Vzhľadom na neekonomické využitie materiálov a náročný dizajn sa v súčasnosti zriedka používa pri návrhu mostov. Trámy, najmä vierendeelove, môžu byť použité aj vo vertikálnom smere (na odolávanie horizontálnych záťaží).

Použitím štandardných počítačových programov, analýza konštrukcie nie je zložitá. Výsledné kĺby sú však väčšinou veľmi mohutné na pohľad. Ale výhodou systému je, že umožňuje pre konštrukcie na výšku podlažia bez problémov umiestniť otvory. Je zrejmé, že vertikálne trámy sú v pozícií stĺpov.

Externé odkazy
--------------

* Vierendelové mosty (v holandskom jazyku)

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vierendeel bridge na anglickej Wikipédii.*
* Vierendelové nosníky (angličtina)
* Del Savio, A.A. a kolektív: Structural modelling of Vierendeel beams with semi rigid joints.
**Bohrium**, číta sa [borium], (lat. *bohrium*) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku **Bh** a protónové číslo 107. Je to 15. transurán a 4. transaktinoid, silno rádioaktívny kovový prvok, pripravovaný umelo v cyklotróne alebo urýchľovači častíc.

Bohrium je rádioaktívny kovový prvok, ktorý nebol dosiaľ izolovaný v dostatočne veľkom množstve, aby bolo možné určiť všetky jeho fyzikálne konštanty. Pri svojej polohe v Periodickej sústave prvkov by svojimi vlastnosťami malo pripomínať rénium.

Jeho najstabilnejší izotop 274Bh má polčas rozpadu 40 sekúnd.

História, izotopy
-----------------

Prvú prípravu prvku s atómovým číslom 107 ohlásila skupina vedená Georgijom Flerovom v roku 1976 v laboratóriách Ústavu jadrového výskumu v Dubne (Rusko) v bývalom Sovietskom zväze. Bombardovaním izotopu bizmutu jadrami atómu chrómu získali izotop 261Bh s polčasom rozpadu približne 10 milisekúnd.

209Bi + 54Cr → 261Bh + 2 1n
Potvrdenie tejto jadrovej syntézy sa podarilo roku 1981 v Ústave pre výskum ťažkých iónov v nemeckom Darmstadte. Neutrónovo bohatší izotop 274Bh s dlhšou dobou života bol neskôr pozorovaný ako produkt rozpadu ešte ťažších jadier tenésu 294Ts.

Prvotný návrh na pomenovanie nového prvku znel nielsbohrium na počesť dánskeho fyzika Nielsa Bohra. Neskôr bolo na zasadnutí IUPAC v roku 1997 definitívne potvrdené pomenovanie prvku bohrium s chemickou značkou Bh.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **bohrium**

Periodická tabuľka chemických prvkov 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| 1 | H |   | He |
| 2 | Li | Be |   | B | C | N | O | F | Ne |
| 3 | Na | Mg |   | Al | Si | P | S | Cl | Ar |
| 4 | K | Ca | Sc |   | Ti | V | Cr | Mn | Fe | Co | Ni | Cu | Zn | Ga | Ge | As | Se | Br | Kr |
| 5 | Rb | Sr | Y |   | Zr | Nb | Mo | Tc | Ru | Rh | Pd | Ag | Cd | In | Sn | Sb | Te | I | Xe |
| 6 | Cs | Ba | La | Ce | Pr | Nd | Pm | Sm | Eu | Gd | Tb | Dy | Ho | Er | Tm | Yb | Lu | Hf | Ta | W | Re | Os | Ir | Pt | Au | Hg | Tl | Pb | Bi | Po | At | Rn |
| 7 | Fr | Ra | Ac | Th | Pa | U | Np | Pu | Am | Cm | Bk | Cf | Es | Fm | Md | No | Lr | Rf | Db | Sg | Bh | Hs | Mt | Ds | Rg | Cn | Nh | Fl | Mc | Lv | Ts | Og |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alkalické kovy | Kovy alk. zemín | Lantanoidy | Aktinoidy | Prechodné prvky | Kovy | Polokovy | Nekovy | Halogény | Vzácne plyny |
Súradnice: 49°26′45″S 20°22′24″V﻿ / ﻿49,445889°S 20,373389°V﻿ / 49.445889; 20.373389

**Kostol svätého Martina** (poľ. Kościół św. Marcina) je drevený kostol z druhej polovice 15. storočia nachádzajúci sa v dedine Grywałd v malopoľskom vojvodstve v južnom Poľsku blízko poľskej časti Pieninského národného parku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Charakteristika a dejiny
------------------------

Kostol bol postavený v druhej polovici 15. storočia a prešiel niekoľkými renováciami, prvou okolo roku 1618. Budova si do dnešných čias zachovala svoj pôvodný gotický charakter.

Kostol nestojí priamo pri obytných domoch v dedine, ale na malom pahorku a je ohradený kamenný múrom. Toto spoločne s masívnou drevenou vežou mu dáva vzhľad obrannej stavby.

Budova je zrubová, trojdielna so šindľovou strechou. Interiér je vyzdobený ľudovými maľbami z roku 1618 s ornamentálnymi aj figurálnymi motívmi. Na hlavnom oltári v jeho centrálnej časti sa nachádza neskorogotický triptych zo 16. storočia s vyobrazením svätého Martina a Panny Márie s Ježiškom. Na pravej strane oltára sú vyobrazenia svätej Kataríny a svätej Doroty z roku 1640, ktoré boli neskôr reštaurované. V kostole sa nachádza taktiež socha Ružencovej Panny Márie a ľudová socha z 18. storočia v barokovom slohu nazývaná "Pieta". Veža je štvorcového pôdorysu na vrchu zakočená presahujúcou pyramídovitou strechou.

Dnes stojí v dedine Grywałd aj novší kostol a tak je drevený kostol svätého Martina využívaný na bohoslužby len v letnom období a to v utorky a v soboty.

Zaujímavosti
------------

* Podľa legiend bol kostol postavaný na mieste bývalého pohanského slovanského kultového miesta a zhromaždiska, ktoré bolu zasvätené kultu uctievania stromov.
* V kostole sa v minulosti nachádzala aj vzácna socha takzvanej Grywałdskej Madonny. Socha však bola v roku 1937 premiestnená do múzea v Tarnówe, kde jej stopa končí a je pravdepodobné, že bola odcudzená nemeckou správou múzea počas druhej svetovej vojny.
* Na jednej z malieb v kostole je znázornený boj archanjela Michaela s diablom, pričom diabol je na maľbe vyobrazený v podobe medveďa. Predpokladá sa, že toto má súvis so slovanským pohanským uctievaním zvierat, ktoré sa na niektorých miestach v okolí zachovalo až do 14. - 15. storočia.

Galéria
-------

* Pohľad od prístupovej cestyPohľad od prístupovej cesty
* Celkový pohľad zbokuCelkový pohľad zboku
* Pohľad na prednú časťPohľad na prednú časť

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  polskaniezwykla.pl
2. 1 2 3 4 5  visitmalopolska.pl[nefunkčný odkaz]
3. 1 2 3 4  dnidziedzictwa.pl
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  pieniny.net.pl
5. ↑  pieniny-na-weekend.pl
**Zemianska Závada** je pôvodne samostatná obec v okrese Považská Bystrica. V súčasnosti je súčasťou obce Prečín.

Leží v Súľovských vrchoch, v juhozápadnom cípe podcelku Súľovská kotlina, z troch strán je obklopená Súľovskými skalami. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 430 m n. m. preteká ňou Závadský potok. Zemianska Závada sa náchádza 6 km juhozápadne od Prečína, je prístupná odbočením z cesty II/517 medzi Domanižou a Prečínom.

Bolo tu odkryté sídlisko ľudu lužickej kultúry z mladšej doby bronzovej a sídlisko púchovskej kultúry z prelomu letopočtov. Nad obcou rastie vzácna lipa. Záver dolinky (vedie ňou prístupová cesta) tvoria bralnaté vápencové útvary, nachádzajú sa tu aj krátke kvapľové jaskyne.

Má vlastné katastrálne územie, ktoré je po osamostatnení susednej obce Počarová oddelené od katastrálneho územia Prečína. Leží na území CHKO Strážovské vrchy.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-11-19]. Dostupné online.
3. ↑   *Podrobný autoatlas – Slovenská republika 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, a. s. 2008. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 33.

Súradnice: 49°03′28″S 18°30′00″V﻿ / ﻿49,057907°S 18,499947°V﻿ / 49.057907; 18.499947
**Feynmanov bod** je rad šiestich deviatok za sebou, ktoré začínajú na 762. mieste desatinného rozvoja čísla π. Je pomenovaný po fyzikovi Richardovi Feynmanovi, ktorý na jednej prednáške prehlásil, že by si chcel číslice π zapamätať až do tohoto miesta, pretože by ich potom mohol recitovať a zakončiť slovami, „… deväť deväť deväť deväť deväť deväť a tak ďalej," čím by naznačil, že pí je racionálne číslo.

Pre náhodne zvolené normálne číslo je pravdepodobnosť, že sa takto skoro v jeho desatinnom rozvoji objaví sekvencia šiestich zvolených číslic, iba 0,08 %. Predpokladá sa, že π normálnym číslom je.

Ďalší rad šiestich rovnakých číslic, ktoré sa v π objavia, začína na 193 034. mieste a sú to tiež deviatky. Ďalší taký rad je zložený z osmičiek a začína na 222 299. mieste.

Feynmanov bod je tiež prvým miestom, kde sa objaví rad rovnakých číslic väčších než tri číslice.

Desatinný rozvoj
----------------

Desatinný rozvoj π do Feynmanovho bodu je nasledovný:


|  |  |
| --- | --- |
| 3. | 1415926535 8979323846 2643383279 5028841971 6939937510 5820974944 5923078164 0628620899 8628034825 3421170679 8214808651 3282306647 0938446095 5058223172 5359408128 4811174502 8410270193 8521105559 6446229489 5493038196 4428810975 6659334461 2847564823 3786783165 2712019091 4564856692 3460348610 4543266482 1339360726 0249141273 7245870066 0631558817 4881520920 9628292540 9171536436 7892590360 0113305305 4882046652 1384146951 9415116094 3305727036 5759591953 0921861173 8193261179 3105118548 0744623799 6274956735 1885752724 8912279381 8301194912 9833673362 4406566430 8602139494 6395224737 1907021798 6094370277 0539217176 2931767523 8467481846 7669405132 0005681271 4526356082 7785771342 7577896091 7363717872 1468440901 2249534301 4654958537 1050792279 6892589235 4201995611 2129021960 8640344181 5981362977 4771309960 5187072113 4**999999** |

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Feynmanův bod na českej Wikipédii.*
Vankúšova vojna ako flashmob v Toronte

**Flashmob** je označenie pre bleskovú zábavnú akciu, kedy sa na jednom mieste stretne viac ľudí, urobia niečo bizarné, absurdné alebo vtipné a potom sa bez ďalších komentárov rozídu. 
Medzi časté scenáre flashmobu patrí 

* *zamrznutie* (osoba zrazu zastane v pohybe - freeze mob)
* *vankúšová bitka* (pillow fight)
* *tanec* (napríklad flash rave)
* *prestrelka s ukazovákom* (flash mob bang)

Flashmob má dva druhy účastníkov: Prvým sú aktívni hráči, ktorí sú realizátormi scenára. Na druhej strane je tu anonymný dav či osoby, ktoré o akcii dopredu nevedia, s ktorých reakciami ale počítajú aktívni hráči.

Flashmob je väčšinou dopredu naplánovaný a konanie aktívnych hráčov presne synchronizované. Pri veľkej časti scenárov je dôležité nenápadne splynúť s náhodným davom, aby sa tak zaručil moment prekvapenia. Pokyn na ukončenie a začatie akcie dáva väčšinou jedna osoba. Všetci vopred poznajú dohodnutý signál.

Obľúbenými kulisami pre flashmob sú rušné verejné priestranstvá ako napríklad stanice, námestia a nákupné centrá. Dôležitou podmienkou je dostatok náhodne prítomných osôb. "pripravení hráči majú až do samotného aktu čo najlepšie simulovať správanie ľudí bežné pre danú lokalitu. 

Aby bol flashmob čo najefektnejší, často vyžaduje dôraz aj na správne ukončenie. Cieľom je ukončiť bizarné, absurdné, či vtipné konanie rovnako prekvapivo ako sa s ním aj začalo. Napríklad účastníci freeze mobu po rozmrznutí pokračujú v svojej chôdzi ako keby sa nebolo nič udialo. Často je dôležité opäť sa rozptýliť medzi anonymný dav tak, ako keby aktívni hráči nemali medzi sebou žiadne zvláštne väzby. Tak sa posilní dojem, že flashmob je organickou súčasťou miesta a času, kde sa odohral, rovnako ako aj dojem, že bol súčasťou života skupiny ľudí, ktorí sa na danom mieste vyskytli v pozícii náhodného pozorovateľa.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Flashmob**

Externé odkazy
--------------

* MashFlob: The Worldwide Flashmob Community
* Flashmob.cz Archivované 2022-05-20 na Wayback Machine
* flashmob.com
**Greenova-Taova veta** je veta z oblasti aditívnej teórie čísel, podľa ktorej množina prvočísel obsahuje konečné aritmetické postupnosti ľubovolnej dĺžky. Inak povedané, pre každé prirodzené číslo {\displaystyle k} existuje {\displaystyle k}-prvková aritmetická postupnosť pozostávajúca výhradne z prvočísel. Greenova-Taova veta je špeciálnym prípadom Erdősovej-Turánovej hypotézy.

Historické poznámky
-------------------

* Vetu dokázali Ben Green a Terence Tao v roku 2004.
* V roku 2006 dokázali Tao a Tamar Ziegler silnejšie tvrdenie, podľa ktorého pre ľubovoľnú {\displaystyle k}-ticu polynomických funkcii bez absolútneho člena {\displaystyle P\_{1},P\_{2},\ldots ,P\_{k}} nadobúdajúcich iba celočíselné hodnoty existuje nekonečne veľa celých čísel x a {\displaystyle m} takých, že *všetky* hodnoty {\displaystyle x+P\_{1}(m),x+P\_{2}(m),\ldots ,x+P\_{k}(m)} sú prvočíselné.

Zaujímavosti
------------

Greenova-Taova veta je príkladom existenčného tvrdenia. Veta iba garantuje existenciu podpostupnosti určitej dĺžky, nehovorí však nič o tom, ako táto postupnosť vyzerá. Nájsť príklad dostatočne dlhej aritmetickej postupnosti v prvočíslach nie je jednoduchá úloha. Ku dňu 18.1.2007 je najdlhšou známou aritmetickou postupnoťou v prvočíslach 24-prvková postupnosť

{\displaystyle \{468395662504823+205619\cdot 223092870\cdot n\}\_{n=0,1,\ldots ,23}}

Pozri aj
--------

* Szemerédiho veta
* Terence Tao

Externé odkazy
--------------

* Komentáre na MathWorld-e (anglicky)
**Cantorov paradox** je poznatok publikovaný Georgom Cantorom roku 1899, ktorý spolu s ďalšími výsledkami podobného typu (označovanými ako antinómia alebo paradoxy naivnej teórie množín) viedol ku kríze klasickej naivnej teórie množín a ich následnému nahradeniu axiomatickým systémom.

Podstata paradoxu
-----------------

Uvažujeme o množine {\displaystyle \mathbb {V} \,\!} všetkých množín. Podľa Cantorovej vety má množina všetkých jej podmnožín (ich potenčná množina) {\displaystyle \mathbb {P} (\mathbb {V} )\,\!} väčšiu mohutnosť, ako samotná {\displaystyle \mathbb {V} \,\!}. Existuje teda množina, ktorá sa nedá vzájomne jednoznačne zobraziť do množiny všetkých množín, a teda ani do sebe samej – čo je samozrejme nezmysel.

Riešenie paradoxu
-----------------

V dobe publikovania nebola **Cantorovmu paradoxu** prikladaná veľká váha s tým, že sa odohráva na príliš veľkých množinách (množina všetkých podmnožín množiny všetkých množín). Preto sa takisto vžilo označenie paradox, napriek tomu, že v skutočnosti išlo o spor v klasickej definícii množiny ako „súboru objektov (prvkov) vymedzených pomocou operácie nájdenie".

Až neskôr, spoločne s ďalšími „paradoxmi", z ktorých ako najdôležitejší sa ukázal Russellov paradox, viedol tento výsledok ku kompletnému prepracovaniu základov teórie množín na axiomatickom základe – pozri Zermelova-Fraenkelova teória množín.

V axiomatickej teórii množín už nemožno skonštruovať vyššie uvedenú množinu {\displaystyle \mathbb {V} \,\!} – súbor všetkých množín nie je množina, ale vlastná trieda, a o jej potenčnej množine teda nemá vo svete teórie množín zmysel hovoriť.

Pozri aj
--------

* Potenčná množina
* Teória množín
* Kardinálne číslo
* Russellov paradox
* Buraliho-Fortiho paradox
* Zermelova-Fraenkelova teória množín
* Naivná teória množín
**Ampér** (symbol **A**) je jednotkou SI pre elektrický prúd a je jednou zo siedmich základných jednotiek SI. Bol pomenovaný po André-Marie Ampèrovi ( 1775 - 1836), francúzskom matematikovi a fyzikovi, ktorého považujeme za otca elektrodynamiky.

Ampér sa používa na vyjadrenie toku elektrického náboja. 1 ampér sa rovná prenosu 1 coulombu za 1 sekundu.

Ampér by sa nemal zamieňať s Coulombom (ampér-sekundou). Ampér je jednotkou toku elektrického prúdu, čiže množstva prechádzajúceho náboja za jednotku času, coulomb je jednotkou elektrického náboja.

Definícia
---------

Ilustrácia definície ampéra
Ampérov silový zákon hovorí, že medzi dvoma vodičmi vedúcimi elektrický prúd existuje príťažlivá alebo odpudivá sila. Táto sila je použitá vo formálnej definícii ampéra: Ampér je stály elektrický prúd, ktorý pri prechode dvomi priamymi rovnobežnými nekonečne dlhými vodičmi zanedbateľného kruhového prierezu umiestnenými vo vákuu vo vzájomnej vzdialenosti 1 meter vyvolá medzi nimi stálu silu 2×10−7 newtona na 1 meter dĺžky vodiča.

Jednotka SI pre náboj, coulomb, je množstvo náboja preneseného prúdom 1 A za 1 s. A opačne prúd 1 A predstavuje pretečenie náboja 1 C daným bodom vodiča za 1 s.

História
--------

Ampér bol pôvodne definovaný ako desatina jednotky elektrického prúdu v sústave CGS. Tá jednotka sa dnes volá ampér a bola definovaná ako množstvo prúdu, ktoré pri prechode 1 cm vodičov vzdialených 1 cm vyvolá silu 2 dyny.

Medzinárodný ampér bol predchodcom ampéra; bol definovaný ako prúd, ktorý z roztoku dusičnanu strieborného vylúči 0,001 118 000 gramov striebra za sekundu. Neskoršie merania určili tento prúd na 0,995 85 A.

Navrhovaná budúca definícia
---------------------------

Ako vhodnejšia definícia bola navrhnutá definícia ampéra pomocou toku elementárneho náboja. Keďže coulomb sa rovná približne 6.2415093×1018 elementárnych nábojov (ako napr. elektrónov), tak jeden ampér sa rovná prechodu  6.2415093×1018 elementárnych nábojov bodom vodiča za 1 sekundu. Navrhovaná zmena by zadefinovala 1 A ako prúd v smere toku daného počtu elementárnych nábojov za sekundu.

Referencie
----------

1. ↑  PAULIČKA, Ivan (a kol.). *Všeobecný encyklopedický slovník A-F*. [s.l.] : Ottovo nakladatelství, s.r.o. 2005. ISBN 80-7181-618-3.
2. ↑  Base unit definitions: Ampere. Physics.nist.gov. Retrieved on 2010-09-28.
3. ↑  Ďalších 6 je meter, kelvin, sekunda, Mól, kandela, and kilogram
4. ↑  , ISBN  978-0-307-33598-2
5. ↑  SERWAY, Raymond A; JEWETT, JW. *Serway's principles of physics: a calculus based text*. Fourth. vyd. Belmont, CA : Thompson Brooks/Cole, 2006. Dostupné online. ISBN 0-53449143-X. S. 746.
6. ↑  , ISBN  0-471-49180-2 .
7. ↑   .
8. ↑   .
9. ↑
10. ↑   .

Pozri aj
--------

* elektrický prúd
* Ohmov zákon

| * z
* d
* u
Jednotky SI |
| --- |
| Základné | 
* meter
* kilogram
* sekunda
* ampér
* kelvin
* kandela
* mol

 |
| Doplnkové | 
* radián
* steradián

 |
| Odvodené | 
* hertz
* stupeň Celzia
* newton
* joule
* watt
* pascal
* coulomb
* volt
* ohm
* siemens
* farad
* weber
* tesla
* henry
* lúmen
* lux
* becquerel
* gray
* sievert
* katal

 |
Krajiny, ktoré používajú stupeň Fahrenheita.
     Krajiny, ktoré používajú stupne Fahrenheita a Celsiusa.
     Krajiny, ktoré používajú stupeň Celsiusa.
**Stupeň Fahrenheita** (značka **°F**) je jednotka teploty pomenovaná po nemeckom fyzikovi Danielovi Gabrielovi Fahrenheitovi (1686-1736). Dnes sa používa hlavne v USA.

Vychádza z dvoch základných referenčných bodov: 

* 0 °F je najnižšia teplota, ktorú sa podarilo Fahrenheitovi dosiahnuť (v roku 1724) zmiešaním soli, vody a ľadu,
* 96 °F je teplota ľudského tela.

Neskôr boli referenčné body upravené na 32 °F pre bod tuhnutia vody a 212 °F bod varu vody. Tieto referenčné body sú od seba vzdialené 180 stupňov, teda jeden stupeň Fahrenheita zodpovedá 5/9 kelvina, resp. stupňa Celzia.

Prepočet na iné stupnice
------------------------

### Kelvinova stupnica

{\displaystyle K={\frac {5(F+459{,}67)}{9}}},
{\displaystyle F={\frac {9K}{5}}-459{,}67},
kde *K* je teplota v kelvinoch, *F* je teplota v stupňoch Farenheita.

### Celziova stupnica

{\displaystyle C={\frac {5(F-32)}{9}}},
{\displaystyle F={\frac {9C}{5}}+32},
kde *C* je teplota v stupňoch Celzia, *F* je teplota v stupňoch Farenheita.

### Réaumúrova stupnica

{\displaystyle R={\frac {4(F-32)}{9}}},
{\displaystyle F={\frac {9R}{4}}+32},
kde *R* je teplota v stupňoch Réaumúra, *F* je teplota v stupňoch Farenheita.
Rozšírenie ugrofínskych jazykov
**Ugrofínske jazyky** sú vetva uralskej jazykovej rodiny.

Vznikli odčlenením sa tzv. ugrofínskych kmeňov od tzv. samodijských (samojedských) kmeňov okolo roku 4000 pred Kr.. Ugrofíni sa vtedy presunuli medzi rieky Sajan a Altaj a roku 2500 pred Kr. na východ od Uralu medzi rieky Irtyš, Išim a Tobolu. Okolo roku 2000 pred Kr. sa pôvodne jednotná vetva rozpadla na fínsko-permskú skupinu (Ugrofíni zo severozápadných oblasti východne od Uralu), ktorá odišla do svojich dnešných sídiel, a ugorskú skupinu, ktorá neodišla (Ugrofíni z juhozápadných oblasti východne od Uralu). Ako zhrňujúci pojem však ugrofínske jazyky existujú dodnes.

V časti fínsko-permských jazykov nazývanej baltsko-fínske jazyky sa potom premiešali jazykové vplyvy ugrofínske s jazykmi baltských a germánskych kmeňov. V časti ugorskej skupiny nazývanej neskôr maďarčina sa primiešali iránske, slovanské (najprv východoslovanské, neskôr južnoslovanské a slovenské), menej germánske a románske jazyky.

Geografická a kultúrna diferenciácia oboch ugrofínskych vetiev zapríčinila vzájomnú nezrozumiteľnosť novosformovaných jazykov (na rozdiel od napr. Slovanov, kde diferenciácia prebehla podstatne neskôr a potomkovia jednotlivých slovanských kmeňov zostali v sídlach geograficky blízkych).

Delenie
-------

* fínsko-permské jazyky (fínske jazyky v širšom zmysle) (skupina)
	+ fínsko-marijské jazyky (fínsko-povolžské jazyky) - existencia tohto zoskupenia je sčasti sporná
		- fínsko-mordvianske jazyky - existencia tohto zoskupenia je sčasti sporná
			* [[fínsko-laponské existencia tohto zoskupenia je sčasti sporná
				+ baltsko-fínske jazyky (fínske jazyky v užšom zmysle)
				+ laponské jazyky
			* mordvianske jazyky (mordviančina)
		- marijčina (alebo marijské jazyky, ak sa nárečia západná marijčina a východná marijčina považujú za jazyky)
		- (?)†muromčina
		- (?)†meriančina
		- (?)†meščerčina
	+ permské jazyky (podskupina)
* ugorské jazyky (skupina)

V minulosti sa mordviančina, marijčina, muromčina, meriančina, meščerčina zaraďovali do zoskupenia "povolžské jazyky".

Webstránka Ethnologue označuje ako "ugrofínske jazyky" a zároveň ako "ugorské jazyky" len maďarčinu.

| * z
* d
* u
Uralské jazyky |
| --- |
| *Kurzívou* sú označené vymreté jazyky |
| Ugrofínske jazyky | 

|  |  |
| --- | --- |
| baltsko-fínske jazyky | 
* estónčina
* fínčina
* kvenčina
* meänkieli
* ižorčina
* karelčina
* ľudikovčina
* livvikovčina
* livčina
* vepčina
* vodčina

 |
| laponské jazyky | 
* *akkalská saamčina*
* inariská saamčina
* južná saamčina
* *kemiská saamčina*
* kildinská saamčina
* luleská saamčina
* severná saamčina
* piteská saamčina
* skoltská saamčina
* terská saamčina
* umeská saamčina

 |
| Ostatné | 
* marijčina
* mordviančina
	+ erziančina a mokšančina
* *meriančina*
* *meščerčina*
* *muromčina*

 |

 |
| Permské jazyky | 
* komijčina
	+ komi-zyriančina
	+ komi-permiačtina
* udmurtčina

 |
| Ugorské jazyky | 
* maďarčina
* chantyjčina
* mansijčina

 |
| Samodijské jazyky | 
* enečtina
* *juračtina*
* nenečtina
* nganasančina
* *kamačtina*
* *koibalčina*
* *matorčina*
* selkupčina

 |
**Praslin** je druhý najväčší ostrov Seychel, ktorý leží 44 km severovýchodne od ostrova Mahé. Praslin má približne 7 533 obyvateľov a skladá sa z dvoch administratívnych obvodov: Baie Sainte Anne a Grand'Anse. Hlavné osady sú Baie Ste Anne, Anse Volbert a Grand'Anse.

Lazare Picault ho v roku 1744 pomenoval *Isle de Palmes*. V tom čase ho používali piráti a arabskí obchodníci ako úkryt. V roku 1768 bol premenovaný na Praslin na počesť francúzskeho diplomata Césara Gabriela de Choiseul, vojvodu z Praslinu. 

Praslin je známy ako turistická destinácia s niekoľkými hotelmi a rezortmi, ako aj množstvom pláží ako Anse Lazio a Anse Georgette.

Má značné časti tropických lesov s vtákmi, ako je endemický seychelský bulbul a seychelský čierny papagáj. Prírodná rezervácia Vallée de Mai (zapísaná v zozname svetového dedičstva UNESCO), založená v roku 1979 , je známa unikátnymi kokosovými orechmi Coco de Mer a vanilkovými orchideami. Uvádza sa, že generál Charles George Gordon z Chartúmu, zanietený kresťanský kozmológ, bol presvedčený, že Vallée de Mai je biblická „rajská záhrada".

Na Prasline sa tiež nachádza letisko, a okolité ostrovy sú: ostrov Curieuse, La Digue, ostrov Cousin, ostrov Cousine a ostrov Aride. Existuje niekoľko blízkych pobrežných ostrovčekov vrátane Round Island a Chauve Souris, z ktorých oba majú hotely. Veľká oblasť na juhu ostrova bola označená ako Národný park Praslin a okolité oblasti Významná vtáčia oblasť.

Galéria
-------

* Pláž Anse GeorgettePláž Anse Georgette
* Pláž Anse Lazio z výškyPláž Anse Lazio z výšky
* Pláž Anse LazioPláž Anse Lazio
* Pláž Anse LazioPláž Anse Lazio
* Coco de MerCoco de Mer
* Pláž Petite Anse KerlanPláž Petite Anse Kerlan
* Mapa SeychelMapa Seychel
* Mapa ostrova PraslinMapa ostrova Praslin
* LetiskoLetisko
* Seychelský bulbul (Hypsipetes crassirostris)Seychelský bulbul (Hypsipetes crassirostris)
* Valeé de MaiValeé de Mai
* Listy palmy Coco de MerListy palmy Coco de Mer
* Východný pohľad na Praslin z ostrova La DigueVýchodný pohľad na Praslin z ostrova La Digue
* Praslin z ostrova La DiguePraslin z ostrova La Digue

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Praslin na anglickej Wikipédii.*

1. ↑
***Dedo*** (čes. *Děda*) je český film režisérskeho tria Mejla Basel, Marta Santovjáková Gerlíková a Jiří Novotný. Natočený bol v roku 2016 podľa scenára Marty Santovjákovej Gerlíkovej a Mejlu (Milana) Basela. V snímke je vykreslený prázdninový pobyt pražských súrodencov na chalupe u deda, bývajúceho na lazoch Valašska.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Príbeh sa odohráva na samote deda (František Segrado), ku ktorému cestujú na prázdniny vnúčatá (Anička Čtvrtníčková a Jáchym Dimov). Deti z Prahy, zvyknuté na zaužívané stereotypy, s obavami z neznáma vystupujú z vlaku, netušiac, čo ich v najbližších dňoch čaká. Rázovité Valašsko však od prvých momentov deti očarí prostredím a úprimnosťou miestnych ľudí, s ktorými sa ihneď skamarátia. Hoci sa sprvu šokovaní zabavením tabletu a telefónu obávajú nudy, čoskoro sa presvedčia o opaku. Aj vďaka nálezu dopisov prababičky z obdobia 1. svetovej vojny začínajú rozumieť zvykom a tradíciám a uvedomujú si, že žiť sa dá aj bez internetu. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Externé odkazy
--------------

* *Dedo* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Film na kinobox.cz
**Hellova-Volhardova-Zelinského reakcia** je substitučná chemická reakcia, ktorá predstavuje metódu prípravy α-halogénmastných kyselín a je založená na priamej halogenácii mastných a arylmastných kyselín za prítomnosti červeného fosforu alebo jeho halogenidov. Touto reakciou je možné nahradiť všetky α-vodíky kyselín, pričom kyseliny bez α-vodíkov sa takto nehalogenujú. Reakcia je výhodná najmä na zavednie brómu. Chlór v prítomnosti stôp fosforu reaguje podobne, ale omnoho menej selektívne, t.j. okrem α-chlórderivátov kyselín vznikajú aj ďalšie reakčné produkty. Pomenovaná je podľa chemikov Carla Magnusa von Hella, Jacoba Volharda a Nikolaja Dmitrijeviča Zelinskija.

Referencie
----------

1. ↑  Hellova-Volhardova-Zelinského reakcia. In:  *Malá encyklopédia chémie*. 2. preprac. a dopln. vyd. Bratislava : Obzor, 1980. 816 s. (Malé encyklopédie vydavateľstva Obzor.) S. 288-289.

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

* Hell-Volhard-Zelinsky Reaction. In *Organic Chemistry Portal*. Buckten : Reto Müller, [s. a.] [cit. 2018-06-12].
Dym z lesného požiaru
Znížená viditeľnosť na moskovskom letisku Šeremetevo kvôli dymu z lesných požiarov, 7. august 2010
**Dym** (iné názvy: zastarano **čad** alebo **kúr**, čierny hustý štipľavý aj: **čmud** alebo **smud**) sú drobné viditeľné časti (popol, popolček, sadze) rozptýlené vo vzduchu (aerosól) ako produkt nedokonalého spaľovania. 

Pevné časti dymu môžu pôsobiť v atmosfére ako kondenzačné jadrá. Preto oblasti vzniku veľkého množstva dymu (napríklad veľké mestské aglomerácie) sú aj miestami so zvýšeným výskytom hmly. Dym má v sebe neon.

Nebezpečenstvo dymu
-------------------

Mnohé zložky dymu sú toxické alebo dráždivé. Najnebezpečnejšie sú oxid uhličitý a oxid uhoľnatý, ktoré môžu viesť k otrave, niekedy spolu s kyanovodíkom a fosgénom. Inhalácia dymu môže preto veľmi rýchlo viesť k strate vedomia. Dym zmiešaný s hmlou vytvára smog, ktorý je obzvlášť nebezpečný pre astmatikov.

Rozdiel medzi dymom a hmlou
---------------------------

Dym je rozptýlená nerozpustná pevná látka v plynnej látke (napr. mikročiastočky popola vo vzduchu), hmla je nerozpustná kvapalná látka v plynnej látke (napr. čiastočky vodnej triešte vo vzduchu).

Referencie
----------

1. ↑   *Dym* [online]. JULS, [cit. 2012-04-27]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Smog
* Aerosól

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaPortál vedy o Zemi |

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kouř na českej Wikipédii.*
**Abaris** (starogr. *Ἄβαρις* – *Abaris*) je v gréckej mytológii Dolion z Kyzikosu v Mýsii, prisťahovalec z Trácie.

Abaris bol podľa antického autora Gaia Valeria Flacca, rodák z Trácie, ktorý sa usadil v maloázijskej Mýsii v meste Kyzikos a stal spoločníkom kráľa Kyzika. Keď kráľ Kyzikos prijal Argonautov, ktorí sa u neho zastavili na ceste za zlatým rúnom do Kolchidy, pohostil ich a ich vodcu Iasóna upozornil na hrozných šesťrukých obrov, ktorí žili na protiľahlom pobreží.

Argonauti na druhý deň vďaka tomuto varovoniu obrov porazili a pokračovali v ceste. V noci sa však vietor obrátil a zahnal ich späť k brehom Kyzikovej krajiny. Keď Argonauti vystúpili z lodí, obyvatelia si ich v tme pomýlili s pirátmi a zaútočili na nich. V tomto boji potom Abaris padol a medzi mŕtvymi telami ležal aj kráľ Kyzikos, ktorého zabil Iasón. Až ráno všetci spoznali, akej chyby sa dopustili a zmierení spoločne pochovali svojich mŕtvych.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Valerius Flaccus,  *Argonautica*, 3,152-170.
2. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 3261.
Súradnice: 42°51′59.0″S 25°29′17.2″V﻿ / ﻿42,866389°S 25,488111°V﻿ / 42.866389; 25.488111

**Dom Caňa Zacharieva** (bulh. Къща на Цаню Захариев‎ – *Kăšta na Caňu Zachariev*), je dom z 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky súborového významu.

Lokalita
--------

Dom Caňa Zacharieva sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „P. R. Slavejkov" (bulh. улица „П. Р. Славейков", doslova *ulica P. R. Slavejkova*) č. 14.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Dom je rodným miestom významného bulharského ikonopisca (predstaviteľa trevnenskej umeleckej školy) a revolucionára Caňa Zacharieva.

Detail z prednej fasády budovy
V roku 1967 získal dom štatút kultúrnej pamiatky súborového významu. V súčasnosti je dom vo vlastníctve potomkov rodiny Zacharievových, pričom budova bola súčasnými majiteľmi aj zreštaurovaná.

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
----------------------------------

Kategória: kultúrna pamiatka súborového významu, pričom dom je súčasťou architektonického obrodeneckého ansábla na ulici „P. R. Slavejkov"

Rok vyhlásenia: 1967

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy

Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: *Kăšta na naslednicite na Caňu Zachariev s dvora i stopanskite sgradi* (bulh. Къща на наследниците на Цаню Захариев с двора и стопанските сгради, doslovne Dom potomkov Caňa Zacharieva s dvorom a hospodárskymi budovami)

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  DIMITROVA, Irina. *Na razchodka iz văzroždenska Triavna*. Varna : Izdatelstvo "Slavena", 2018. 72 s. ISBN 978-619-190-128-9. S. 34.
2. 1 2 3 4   *Регистри | Община Трявна* [online]. tryavna.bg, 2017-06-26, [cit. 2023-07-05]. Dostupné online.
3. ↑
4. 1 2 3 4 5 6 7  Национален институт за недвижимо културно наследство. *НИНКН: Област Габрово* [online]. ninkn.bg, [cit. 2023-11-14]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dom Caňa Zacharieva**
**Tyro** alebo **Tyró** (starogr. *Τυρώ* – *Tyró*, lat. *Tyro*) je v gréckej mytológii dcéra tesálskeho kráľa Salmónea a jeho manželky Alkidiky.

Tyro sa zamilovala do riečneho boha Enipea, čo zneužil boh morí Poseidón. Zviedol ju v podobe Enipea a ona mu po patričnom čase porodila dvojičky Pelia a Nélea. Medzitým jej matka Alkidiké zomrela a jej otec sa oženil so Siderou, krutou ženou, ktorá Tyre prikázala nemanželské deti pohodiť v horách. Opustené deti však našiel pastier, ktorý ich vychoval. Tyro sa potom stala manželkou iólskeho kráľa Kréthea a mala s ním synov Aisóna, Amythaóna a Fereta.

Keď Pelias a Néleus dospeli, vyhľadali svoju matku Tyru a jej macochu Sideru, za to, že ju týrala zabili. Pelias neskôr zbavil Kréteovho nástupcu Aisóna trónu a keď sa jeho syn Iasón domáhal zákonného dedičstva trónu, Pelias mu ho prisľúbil, ak prinesie z ďalekej Kolchidy rúno zlatého barana a tak dal podnet k slávnej výprave Argonautov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 464.
2. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,68,3.
3. 1 2 3  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,8.
**Viktor Kaplan** (\* 27. november 1876, Mürzzuschlag, Rakúsko – † 23. august 1934, Unterach am Attersee, Rakúsko) bol rakúsky inžinier a vynálezca Kaplanovej turbíny.

Život
-----

I keď sa Kaplan narodil v robotníckej rodine (Kaplanov otec pracoval na železnici), navštevoval Technickú univerzitu vo Viedni. Vyštudoval inžinierstvo so špecializáciou na naftové motory a medzi rokmi 1900 a 1901 bol povolaný na vojenskú službu do Puly.

Po práci vo Viedni so špecializáciou na motory odišiel na Brniansku technickú univerzitu, kde pokračoval vo výskume staviteľstva. V Brne ostal 30 rokov a takmer všetky jeho vynálezy a výskum je spojený s týmto obdobím. V roku 1909 sa stal profesorom.

V rokoch 1926 a 1934 získal niekoľko čestných doktorátov. Zomrel v roku 1934 na mozgovú porážku.

Práca
-----

V roku 1912 publikoval svoju najznámejšiu prácu: Kaplanovu turbínu, revolučnú vodnú turbínu, ktorá bola prispôsobená na vytváranie elektrickej energie bez silného prúdenia a iba s minimálnym spádom. Medzi rokmi 1912 a 1913 mal štyri patenty na rôzne typy turbín.

V roku 1913 sa stal riaditeľom inštitútu pre vodné turbíny. V roku 1918 sa začal výroba prvej Kaplanovej turbíny na svete a v roku 1919 bola použitá textilnou fabriku vo Velme v Rakúsku. Po svojom úspešnom prvom použití sa Kaplanova turbína začala masovo využívať po celom svete a stále sa široko používa.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Viktor Kaplan**

Autoritné údaje: * abART: 41986
* GND: 118720783
* ISNI: 0000 0000 8112 3483
* LCCN: n80134549
* NK ČR: jk01052905
* VIAF: 32791414
* WorldCat: lccn-n80134549
**Boris Okánik** (\* 25. december 1929, Nové Zámky - 10.2.2019 ,Banská Bystrica) je bývalý slovenský tenista a tenisový rozhodca.

Na dorasteneckých majstrovstvách ČSR v Pardubiciach sa prebojoval až do semifinále v kategórii do 16 rokov. V rokoch 1948 – 1952 vyhral viacero turnajov na južnom Slovensku za klub Slovan Bratislava, po presídlení do Banskej Bystrice sa stal viacnásobným majstrom tamojšieho kraja.

V rokoch 1966 – 1991 bol predsedom tenisového oddielu v Banskej Bystrici, od roku 1970 bol členom predsedníctva Stredoslovenského tenisového zväzu. Od roku 1990 bol členom predsedníctva STZ, ako predseda komisie rozhodcov. V spolupráci s medzinárodnými rozhodcovskými komisiami zabezpečil kvalitné fungovanie rozhodcov na prvých profesionálnych podujatiach na Slovensku a napokon aj na daviscupových a fedcupových stretnutiach reprezentácie. Funkciu predsedu komisie rozhodcov vykonával do roku 2005.

Za svoju organizačnú a rozhodcovskú činnosť získal viacero ocenení.

Externé odkazy
--------------

Zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok
**Korytnačka slonia** (lat. *Chelonoidis nigra*) je najväčšia suchozemská korytnačka na svete, žijúca v súostroví Galapágy. Dospelé jedince môžu vážiť cez 200 kilogramov a merať 1,2 metra. Živí sa rastlinami.

Opis
----

Korytnačka slonia môže byť až 1,2 m dlhá a dosahuje hmotnosť 200 kg. Tvar panciera sa líši podľa poddruhu korytnačky: niektoré majú pancier sedlovitý a v prednej časti klenutý, čo im umožňuje zdvihnúť hlavu a dosiahnuť tak aj na vyššie zdroje potravy, iné majú pancier klenutý a živia sa nižšími rastlinami. Vždy je čierno sfarbený. Končatiny sú robustné, s krátkymi prstami.

Rozšírenie
----------

Je to endemit súostrovia Galapágy. Toto súostrovie je sopečného pôvodu. Korytnačky tak žijú na veľmi úrodnej pôde, zároveň ale tiež na čiernom sopečnom popole, ktorý je vysoko výhrevný.

Biológia
--------

Väčšinu života trávia pastvou v malých skupinách a vyhrievaním sa v mlákach alebo váľaním v blate. V období rozmnožovania sa samci stávajú teritoriálnymi a hľadajú partnerky. Technika zásnub je u samcov korytnačiek sloních nekompromisná. Len čo samec vyhľadá vhodnú samicu, drsne jej vnúti podriadené postavenie, hryzie a štípe ju do nôh, aby ju prinútil k nehybnosti. Potom sa vysunie na jej chrbát a pári sa s ňou.

Sú vajcorodé, samice vyhrabávajú v zemi jamy, kam potom kladú vajcia.

Ochrana
-------

Hoci niektoré korytnačky slonie žijú zaručene dlhšie ako 100 rokov, druh je z hľadiska ochrany zraniteľný vo svojej existencii. Tieto korytnačky sú ohrozované hlavne v mladom veku introdukovanými zvieratami, napríklad potkanmi, mačkami a potravinovou konkurenciou v podobe kôz a dobytka.

Od roku 1965 sa snaží výskumná stanica Charlesa Darwina (Charles Darwin Research Station) na základe programu a repatriácie korytnačiek sloních pozdvihnúť ich upadávajúcu populáciu. Do marca roku 2000 bolo vypustených do prírody 1000 korytnačiek sloních.

Poddruhy
--------

* *G. nigra abingdoni* (Gunther, 1877)
* *G. nigra becki* (Rothschild, 1901)
* *G. nigra darwini* (Van Denburgh, 1907)
* *G. nigra ephippium* (Gunther, 1845)
* *G. nigra galapagoensis* (Baur, 1889) †
* *G. nigra guntheri* (Baur, 1889)
* *G. nigra hoodensis* (Van Denburgh, 1907)
* *G. nigra chathamensis* (Van Denburgh, 1907)
* *G. nigra micropyes* (Gunther, 1875)
* *G. nigra nigra* (Harlan, 1827)
* *G. nigra phantastica* (Van Denburgh, 1907)
* *G. nigra porteri* (Rothschild, 1903)
* *G. nigra vandenburghi* (de Sola, 1930)

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red list 2017.01. Prístup 19. jún 2022

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Korytnačka slonia**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Korytnačka slonia**

Externé odkazy
--------------

* Fernando, C. 2000. „Geochelone nigra" (On-line), Animal Diversity Web. Accessed November 03, 2007 (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Želva sloní na českej Wikipédii.*
***Dôverní nepriatelia*** je pôvodná slovenská televízna inscenácia odvysielaná 2. novembra 2009 naživo pri príležitosti 53. výročia vzniku Slovenskej televízie. Pripomenuli sa tým aj začiatok vysielania televíznych inscenácii, ktoré sa začali vysielať v roku 1957, a to práve naživo. Réžie sa ujal Stanislav Párnický, ktorý má na konte niekoľko inscenácii a seriálov. Autorkou námetu a scenára je Jana Kákošová. Divák vedel, že ide o inscenáciu, pretože medzi jednotlivými scénami mohol vidieť televízny štáb ako mení scénu.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Inscenácia je príbehom súčasnej stereotypnej rodiny s bežnými problémami. Prirodzený chod naruší nečakaný príchod dlho nezvestnej príbuznej. Otvoria sa zabudnuté problémy rodiny, staré vášne a city. Potvrdí sa, že ak sa zabudne na minulosť, nemusí človek vyhrať nad súčasným svetom.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Osoby a obsadenie
-----------------

* Dana Košická (Viera Horská)
* Ivo Gogál (Vlado Horský)
* Jana Hubinská (Helena)
* Jakub Gogál (Oliver Horský)

Ocenenia
--------

* 2010: IGRIC
	+ Stanislav Párnický za réžiu televíznej inscenácie Dôverní nepriatelia (tvorivá prémia)
	+ Jana Kákošová za námet a scenár televíznej inscenácie Dôverní nepriatelia (tvorivá prémia)
	+ Jana Hubinská za stvárnenie postavy Heleny v televíznej inscenácií Dôverní nepriatelia (tvorivá prémia)
***You'll Never Walk Alone*** je pieseň z roku 1945 z muzikálu Carousel. Autormi piesne sú Richard Rodgers a Oscar Hammerstein II. Uchytila sa aj mimo muzikál a naspievalo ju aj mnoho iných spevákov ako Frank Sinatra, Judy Garland, Elvis Presley a Johnny Cash.

Najznámejšia verzia je ale naspievaná liverpoolskými hudobníkmi Gerry & The Pacemakers.

V roku 1965 ju pod názvom ***Nikdy nejdeš sám*** s textom Zdeňka Borovca naspieval Jiří Popper. V roku 1974 ju pod rovnakým názvom, ale s iným textom od toho istého autora, naspieval Karel Gott.

Hymna Liverpool FC
------------------

 Brána v Liverpoole s názvom piesne
Táto pieseň je hymnou anglického futbalového Liverpool FC. Pieseň sa na Anfielde začala spievať na začiatku 60. rokov dvadsiateho storočia. Postupne si získala veľkú popularitu aj medzi fanúšikmi ďalších klubov po celom svete. Názov piesne sa nachádza na Shanklyho bráne pred štadiónom na Anfielde. Vrch brány je taktiež vyobrazený v klubovom znaku. Kuriózne je, že táto hymna údajne zaznela najskôr na štadióne ich odvekých rivalov – Manchestru United, ktorí tak chceli uctiť svojich zosnulých kamarátov z leteckého nešťastia v roku 1958. Až neskôr si ju za prevzali fanúšikovia Liverpoolu, ale aj Borussie Dortmund či Celticu Glasgow.

Referencie
----------

1. ↑   *Waldemar Matuška / Jiří Popper - Bílý Banjo / Nikdy Nejdeš Sám* [online]. 1965, [cit. 2023-11-15]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   '*The best I ever heard, I love it' - Klopp reflects on 60 years of YNWA - Liverpool FC* [online]. www.liverpoolfc.com, 2023-10, [cit. 2023-11-15]. Dostupné online. (po anglicky)
**Dobytie Izmajilu** označuje obliehanie a následné dobytie tureckej pevnosti Izmajil ruskými vojskami, ktoré sa odohralo v roku 1790 počas rusko-tureckej vojny prebiehajúcej v rokoch 1787 až 1792. Záverečnému útoku na pevnosť velil Alexandr Vasilievič Suvorov, ktorý počas vojny dosiahol mnoho významných víťazstiev, v roku 1788 sa mu podarilo dobyť pevnosť Očakov.

Obliehanie sa začalo už v marci 1790. Dňa 13. decembra 1790 dorazil na miesto Suvorov, ktorý bol poverený cárovnej obľúbencom a generálom Grigorijom Potemkinom útokom na pevnosť. Po príchode a prieskume bojiska začal pripravovať svojich vojakov na útok. Ruskí vojaci nacvičovali na maketách pevnosti útok a prekonávanie obranných prvkov. Pevnosť bola totiž v nedávnej minulosti Turkami zmodernizovaná a prestavaná za pomoci francúzskych projektantov. Turci tak reagovali na predošlé dobytie pevnosti Rusmi v roku 1770. Pevnosť vďaka tomu podľa slov Suvorova, ktorý si prehliadol opevnenia, nemala slabé miesto.

Suvorov poslal veliteľovi pevnosti seraskirovi Ajdozle Mehmet pašovi 24-hodinové ultimátum, ktoré ten odmietol so slovami: „Skôr bude Dunaj tiecť opačným smerom a nebesá sa zrútia na zem, než sa podarí obsadiť Izmajil." Samotný ruský útok na pevnosť sa začal 22. decembra o pol šiestej ráno, predchádzalo mu dvojdňové ostreľovanie pevnosti. Už o ôsmej ráno toho istého dňa boli opevnenia pod kontrolou Rusov, ale odpor Turkov v uliciach mesta pokračoval až do štvrtej hodiny poobede. Pri krvavých bojoch v uliciach ruské vojská pobili i 10-tisíc obyvateľov mesta. 

Turecké straty dosiahli 26 000 mužov a ďalších 9 000 bolo zajatých (2 000 z nich do nasledujúceho dňa na následky zranení zomrelo), kým ruské 1 815 padlých a 2 445 ranených. Množstvo tureckých mŕtvych bolo také vysoké, že sa Rusi rozhodli nahádzať ich telá do Dunaja, touto úlohou boli poverení tureckí zajatci. Rusi sa zmocnili všetkých diel, 400 štandard; veľkých zásob proviantu a cenností. Za veliteľa pevnosti bol vymenovaný Michail Illarionovič Kutuzov. Pád pevnosti vyvolal v Európe silný ohlas. 

Vojna sa napokon skončila 9. januára 1792 podpísaním mieru v moldavských Jasách, ktorý posunul rusko-tureckú hranicu na Dnester a potvrdil ruské vlastníctvo Krymského polostrova. Izmajil, ktorý leží za Dnestrom, zostal súčasťou Osmanskej ríše až do roku 1812.

Na pamiatku dobytia pevnosti bol 24. december (sic) určený za jeden z dní vojenskej slávy Ruska.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  DUFFY, Christopher. *Russia's Military Way to the West: Origins and Nature of Russian Military Power, 1700-1800*. 1. vyd. Londýn : Routledge & Kegan Paul, 1981. 256 s. ISBN 0710007973. S. 188. (po anglicky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Штурм Измаила na ruskej Wikipédii.*