recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Okolie frazémy** sú slová, s ktorými sa frazéma spája pri svojej realizácii v reči. Potenciálne okolie je schopnosť frazémy spájať sa so slovami istého typu. Frazéma sa napríklad môže spájať so slovami vystupujúcimi vo vete vo funkcii podmetu, predmetu alebo príslovkového určenia (vtedy sa rozlišuje subjektové, objektové alebo okolnostné okolie), počet slov, s ktorými sa môže spájať a ich tematický okruh môžu byť presne ohraničené alebo neohraničené (vtedy sa rozlišuje lexikálne ohraničené alebo lexikálne neohraničené okolie) a môže sa spájať buď iba so slovami vymedzeného typu, napr. len so substantívami so sémantikou "osoba" alebo "ne-osoba", príp. "konkrétny predmet" alebo "abstraktný pojem", alebo sa môže spájať s typovo presne neohraničenými slovami, napríklad so slovami s významom "osoba" aj "ne-osoba" (vtedy sa rozlišuje jednotypové a rôznotypové okolie). Reálne okolie je spájateľnosť frazémy v každom konkrétnom prípade jej použitia. V rámci konkrétnej vety môže mať frazéma potenciálne i reálne okolie. Často sa prekrývajú. Súbor všetkých okolí, v ktorých sa daná frazéma vyskytuje, sa označuje ako distribúcia frazémy. Na skúmanie okolia frazémy existuje aj špeciálna metóda – metóda okolia (Tagijev, l966). Porov. distribúcia, lexikálno-frazeologická spájateľnosť.

Literatúra
----------

* M. T. Tagijev, l966; V. P. Žukov, l986; A. G. Nazarian, l98l; N. N. Kurčatkina – A. V. Suprun, l98l.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
Znak paulánov 
Kláštor paulánov v Šamoríne
**Rád Najmenších bratov sv. Františka z Paoly** (lat. *Ordo minimorum*), hovorovo **pauláni** alebo **najmenší bratia**, je rímskokatolícky rehoľný rád založený svätým Františkom z Paoly a schválený pápežom Sixtom IV. roku 1474. V minulosti patril k žobravým rádom.

Vznik rádu
----------

Pôvodne nemali meno, zo začiatku si hovorili Pustovníci sv. Františka z Asissi, neskôr Kajúci pustovníci brata Františka z Paoly. Z túžby po pokore a snahy byť ešte menší ako menší bratia sv. Františka z Assisi (*fratres minores*) František zaviedol označenie najmenší bratia (*fratres minimi*). 

Bratstvo získalo v roku 1470 štatút diecéznej kongregácie. 

Pápež Sixtus IV. schválil rád najmenších bratov bulou zo 17. mája 1474 s vlastným znakom CHARITAS (Božia láska). 

Svätý František z Paoly štyrikrát prepracoval regule rádu, posledná verzia bola schválená v roku 1506 a bol v nej definitívne zakotvený sľub trvalého pôstneho života (pôst od mäsa, vajec, mliečnych výrobkov a alkoholu).

Znaky rádu
----------

Pauláni namiesto obvyklých troch sľubov (sľuby čistoty, chudoby, poslušnosti) skladajú aj štvrtý sľub, ktorý ich zaväzuje k prísnemu pôstu. Nekonzumujú mäso, mlieko, vajcia, či syry, a to ako pokánie za všetkých ľudí, ktorí žijú nestriedmym životom. 

Pauláni sa vyznačujú kajúcnym životom a horlivým apoštolátom, ale tiež prísnou telesnou askézou. Príkaz chodiť naboso nie je dodržiavaný za každú cenu, podľa ročného obdobia nosia sandále či topánky. 

Do kláštora bolo zakázané vstupovať ženám. Pauláni smeli kláštor opúšťať len v sprievode spoločníka a nesmeli nosiť nič z plátna. Pauláni sa kvôli striktnému dodržiavaniu sľubu chudoby nesmeli peňazí ani dotýkať, k vybavovaniu finančných záležitostí im slúžili obláti. 

Pauláni medzi sebou hovorili málo a potichu, v niektorých častiach kláštora bolo dodržiavané prísne silentium. Uplatňoval sa zákaz návštev v celách. 

Kvôli pustovníckemu zameraniu sa paulánske konventy nachádzajú skôr ďalej od miest, či ich centier. Napriek tomu sa pauláni venovali duchovnej správe farností, vedeckej činnosti, výučbe na školách a misiám. 

### Odev

Rehoľný odev paulánov tvorí čierny vlnený habit s veľkou dlhou kapucňou a so škapuliarom siahajúcim po kolená, ktorý je s kapucňou spojený v jeden celok a je prepásaný čiernym cingulom s piatimi uzlami.

Rozšírenie rádu
---------------

V čase smrti svätého Františka z Paoly bol rád najmenších bratov rozšírený v Taliansku, Francúzsku, Nemecku, Španielsku a Čechách. 

V bývalom Uhorsku vznikol v 18. storočí jediný kláštor paulánov v Šamoríne, ktorý však z dôvodu zrušenia žobravých rádov Jozefom II. nemal dlhé trvanie.

Odlišuj od
----------

* pavlín
* ďalší rehoľníci niekedy označovaní aj ako pauláni:
	+ lazaristi/vincentíni
	+ barnabiti

Zdroje
------

* *Život svätého Františka z Paoly*, vydal Juraj Mrocek, 2007, ISBN 978-80-89237-05-0
* Slavomír Ravik, *O světcích a patronech*, Levné knihy, Praha – Brno, 2006, ISBN 80-7309-343-X
**Jerry Cantrell**, vlastným menom **Jerry Fulton Cantrell Jr.** (\* 18. marec 1966, Tacoma, Washington, USA) je americký gitarista, spevák, skladateľ a textár. Je známy predovšetkým ako frontman skupiny Alice in Chains, ktorej je takisto spoluzakladateľ. V prvej polovici 90-tych rokov bol spolu so spevákom Laynom Staleym známi pre svoje odlišné vokálne štýly, ktoré často zahŕňali harmonické vokálne línie oboch hudobníkov. V druhej polovici 90-tych rokov začal svoju sólovú kariéru. Vydal tri albumy *Boggy Depot* (1998), *Degradation Trip* (2002) a *Degradation Trip Vol. 1 & 2* (2002). V roku 2005 znovu založil skupinu Alice in Chains. Okrem vystupovania v skupine sa často podieľa na iných hudobných projektoch. Na svojom konte má spolupráce s takými interpretmi ako Ozzy Osbourne, Metallica, Danzig, Cardboard Vampyres či Metal Church. 

V roku 2004 ho magazín Guitar World zaradil na 38. miesto v zozname najlepších metalových gitaristov v histórii. V roku 2006 mu magazín Metal Hammer udelil titul „Riff Lord". V roku 2007 jeho gitarové sólo z piesne „Man in the Box" (1990) bolo zaradené na 77. miesto v zozname 100 Greatest Guitar Solos, vydanom magazínom Guitar World.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  ERLEWINE, Stephen Thomas. *Jerry Cantrell Biography* [online]. allmusic.com, [cit. 2010-10-09]. Dostupné online. (anglický jazyk)
2. ↑  Erlewine, Thomas; Prato, Greg. *Alice in Chains Biography* [online]. Allmusic, [cit. 2007-11-28]. Dostupné online.
3. ↑  "Guitar World's "100 Greatest Metal Guitarists of All Time"
4. ↑  Metal Hammer Magazine. *Golden Gods Awards Winners* [online]. 13. novembra 2006. Dostupné online.
5. ↑   [dostęp 2009-07-19]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jerry Cantrell**

Externé odkazy
--------------

* Jerry Cantrell na Myspace

Autoritné údaje: * BnF: 14009432m
* GND: 135085918
* ISNI: 0000 0001 1476 160X
* LCCN: no96035975
* NK ČR: js20040126015
* VIAF: 84231495
* WorldCat: lccn-no96035975
**Kyniskos** (starogr. *Κυνίσκος* – *Kyniskos*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 460 pred Kr.

Kyniskos z Mantineie zvíťazil v boxe dorastencov na 80. olympijských hrách v roku 460 pred Kr. Box dorastencov sa stal olympijskou disciplínou na 41. hrách v roku 616 pred Kr. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Boj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že socha Kyniska stála v posvätnom okrsku olympijskej *Altidy*. Jej autorom bol sochársky majster Polykleitos. Základ Kyniskovej sochy so stopami nôh objavili v podlahe byzantského chrámu. Nápis je z polovice 5. stor. pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Gerald P. Schaus, Stephen R. Wenn, *Onward to the Olympics*, str. 151.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,11.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 566 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Daniel J. Gillies** (\* 14. marec 1976, Winnipeg, Manitoba, Kanada) je novozélandský herec a režisér. Známy je najmä ako Elijah Mikaelson zo seriálov *Upírske denníky* a *The Originals*. Stvárnil postavu Dr. Joela Gorana z TV seriálu *Saving Hope*.

Detstvo
-------

Narodil sa v kanadskom Winnipegu do rodiny pediatra. Vyrastal na Novom Zélande, kde navštevoval Southwell School a Hamilton Boys' High School.

Kariéra
-------

Debutoval novozélandským seriálom *Street Legal*, kde v rokoch 2000 – 2002 hral postavu Tima O'Connora. Objavil sa tiež vo filme *Spider-Man 2* ako John Jameson, kde hlavné úlohy hrali Kirsten Dunst a Tobey Maguire. Ďalej sa objavil v seriáli *NCIS: Námorný vyšetrovací úrad*, ako britský agent MI-6, seriáli TV stanice HBO *True Blood: Pravá krv*.

Ako divadelný herec vystupoval vo viac ako dvadsiatich hrách, napr. *Julius Caesar*, *Three Sisters*, *Long Day's Journey into Night* a *The Judas Kiss*.  V roku 2007 založil vlastnú produkčnú spoločnosť – Holy Monster.

V roku 2010 napísal a režíroval svoj prvý nezávislý film *Broken Kingdom*. Film sa natáčal v Kolumbii a LA. Tiež pracoval na hollywoodskom filme *Moja veľká indická svadba* (postava Johnnyho Wickhmana).

Súkromný život
--------------

Od roku 2004 je ženatý s herečkou Rachael Leigh Cook. Majú spolu 2 deti: Charlotte Easton Gillies (\* september 2013) a Theodore Vigo Sullivan Gillies (\* apríl 2015).

Filmografia
-----------

| Rok | Názov | Rola | Poznámky |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 – súčasnosť | *The Originals* | Elijah Mikaelson | *(TVS)* |
| 2012 | *Saving Hope* | Dr. Joel Goran | *(TVS)* |
| 2010 | *The Glades* |  | *(TVS)* |
| 2010, 2011 | *NCIS: Námorný vyšetrovací úrad* | Peter Malloy |  |
| 2010 – 2012 | *Upírske denníky* | Elijah Mikaelson | *(TVS)* |
| 2010 | *True Blood: Pravá krv* | Jon | *(TVS)* |
| 2008 | *Uncross the Stars* |  |  |
| 2007 | *Dream Cruise* | Jack Miller |  |
| 2007 | *Captivity* | Gary Dexter |  |
| 2006 | *The Sensation of Sight* | Dylan |  |
| *Matters of Life and Death* | Jimmy |  |
| 2005 | *Cesta na západ* | Ethan Biggs | *(TV miniséria)* |
| 2004 | *Moja veľká indická svadba* | Johnny Wickham |  |
| *Trespassing* | Mark |  |
| *Spider-Man 2* | John Jameson |  |
| 2002 | *Snehová kráľovná* | Delfont Chalfont |  |
| *Various Positions* | Marcel |  |
| 2001 | *No one can hear you* | Dirk Mettcalfe |  |
| 2000 | *Street Legal* | Tim O'Connor | *(TVS)* |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Daniel Gillies**

Externé odkazy
--------------

* Daniel Gillies v Internet Movie Database (po anglicky)
* Daniel Gillies v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Daniel Gillies na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 150205715
* GND: 137190492
* ISNI: 0000 0001 1448 5991
* LCCN: no2005037625
* VIAF: 76595013
* WorldCat: lccn-no2005037625
**Daniel Kozlík** (\* 22. november 1907, Riečka  –  † 3. november 1963, Bratislava) bol slovenský spisovateľ a redaktor. Pseudonym: D. Kutina

Rodina
------

* otec: Michal Kozlík
* matka: Antónia rod. Voskárová
* brat: Vladimír Kozlík
* manželka: Vlastimila rod. Treglerová

Životopis
---------

Meštiansku školu a Učiteľský ústav (1924 – 1927) absolvoval v Banskej Bystrici. V roku 1948 štátnou skúškou získal absolutórium na Prírodovedeckej fakulte UK. Sprvu pôsobil ako učiteľ, od 1949 pracoval v rôznych nakladateľstvách a vydavateľstvách.

Autor článkov a rozprávok v detských časopisoch, leporiel s prírodnou a folklórnou tematikou, spoluautor beletrizovanej knihy pre deti s didaktickou funkciou.

Dielo
-----

* *Darčeky lesa*, Bratislava, 1953
* *Na poľane*, Bratislava, 1954
* *Naši vojaci*, Bratislava, 1953
* *Zo stromu na strom,* Bratislava, 1954
* *Povedačky*, Bratislava, 1954
* *O kohútikovi a sliepočke*, Bratislava, 1958

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: jx20050720020
* SNK: 169436
* VIAF: 84332998
**Rodovo neutrálny jazyk** (alebo **rodovo vyvážený jazyk**, **rodovo citlivý jazyk**) je reakciou na používanie generického maskulína ako zástupného rodu. Na vytváraní rodovo neutrálnych vzťahov v spoločnosti participuje pomocou jazykových prostriedkov. Základným krokom je vyhnúť sa používaniu slov, ktoré môžu navodzovať pocit zaujatosti, diskriminácie alebo poníženia, súvisiacich s uprednostňovaním jedného pohlavia či rodu. Ako príklad organizácia ASPEKT uvádza používanie generického maskulína „učitelia" základných škôl, hoci v prípade základného vzdelávania dosahuje podiel učiteliek 85 %, na čo poukazujú aj závery Európskej komisie. Rodovo citlivý jazyk tak na označenie profesií nepoužíva mužský rod, ale rod neutrálny – „učiteľstvo" alebo hovorí o „učiteľkách a učiteľoch", čím sa o osobách ženského a mužského rodu zmieňuje symetricky. V prípade ak profesiu vykonáva žena, má sa uvádzať názov povolania v ženskom rode. Používanie rodovo citlivého jazyka pomáha zmierňovať vytváranie rodových stereotypov, podporuje spoločenskú zmenu a prispieva k dosiahnutiu rodovej rovnosti.

Jazyk a rovnosť príležitostí
----------------------------

Rovnosť šancí a rodová rovnosť je dôležitým predpokladom pre rozvoj každej osobnosti. Ukazovateľom miery rešpektu, pocitu rovnoprávnosti a rovnocennosti je aj jazyk. Z toho dôvodu je dôležitá požiadavka jasne pomenovávať tvorivý prínos všetkých skupín ľudí bez vedomého prehliadania osôb na základe ich pohlavia, rodu, veku, etnického pôvodu a názorov. Pracovné inzeráty či ponuky rôznych služieb, oslovujúce „klientov a klientky", pritiahnu viac žien než inzeráty oslovujúce len „klientov".

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Rodovo neutrálny jazyk v Európskom parlamente* [online]. [Cit. 2022-05-07]. Dostupné online.
2. 1 2   *Ako používať rodovo vyvážený jazyk* [online]. Centrum vzdelávania MPSVR SR, 2014, [cit. 2022-05-07]. Dostupné online.
3. 1 2 3   *Slovníček pojmov − ruzovyamodrysvet.sk* [online]. www.ruzovyamodrysvet.sk, [cit. 2022-05-07]. Dostupné online.
4. ↑   *Monitor vzdelávania a odbornej prípravy 2019* [online]. [Cit. 2022-05-07]. Dostupné online.
5. ↑  VALDROVÁ, Jana; KNOTKOVÁ-ČAPKOVÁ, Blanka; PACLÍKOVÁ, Pavla. *Kultura genderově vyváženého vyjadřování* [online]. Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy, [cit. 2022-05-07]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rodovo neutrálny jazyk**

| * z
* d
* u
LGBTQI |
| --- |
| Základné LGBTQI pojmy | 
* lesba
* gej
* bisexualita
* nebinárny rod
* transrodovosť
* queer
* intersexualita

 |
| Sexuálna orientácia | 
* asexualita
* bisexualita
* heterosexualita
* homosexualita
* sexuálna orientácia
* rodová identita

 |
| Rodová identita | 
* cisrodovosť
* gender
* genderqueer
* intersexualita
* nebinárny rod
* transrodovosť

 |
| Ďalšie pojmy | 
* coming out
* deadnaming
* homofóbia
* misgendering
* outing
* rodová ideológia
* tranzícia
* rodovo neutrálny jazyk

 |
| Kultúra | 
* dúhová vlajka
* drag queen/drag king
* pride

 |
| Kategórie | 
* kultúra
* organizácie
* osobnosti
* poďla štátu

 |
**Používateľský datagramový protokol** (angl. *user datagram protocol*), skr. **UDP**, je tzv. "nespoľahlivý" protokol z balíka internetových protokolov. UDP protokol prenáša datagramy medzi počítačmi v sieti, ale na rozdiel od TCP nezaručuje, že prenášaný paket sa nestratí, že sa nezmení poradie paketov, ani že sa niektorý paket nedoručí viackrát. Vďaka tomu je UDP pre ľahké a časovo citlivé účely rýchlejší a efektívnejší. Jeho bezstavová povaha je užitočná aj pre servery, ktoré odpovedajú na malé požiadavky mnohých klientov.

UDP sa používa napríklad na DNS, streamované médiá, prenos hlasu alebo videa (VoIP) a online hry.

Technický prehľad
-----------------

UDP je minimálny protokol transportnej vrstvy, orientovaný na správy, a je zdokumentovaný v IETF RFC 768.

V balíku protokolov Internetu poskytuje UDP veľmi jednoduché rozhranie medzi sieťovou vrstvou pod a aplikačnou vrstvou nad. UDP neposkytuje žiadne záruky doručenia a odosielateľova UDP vrstva si pri už raz odoslaných správach neudržuje žiadny stav. UDP pridáva iba kontrolné súčty a schopnosť roztrieďovať UDP pakety medzi viaceré aplikacie bežiace na jednom počítači.

| + | bity 0 – 15 | 16 – 31 |
| --- | --- | --- |
| 0 | zdrojový port | cieľový port |
| 32 | dĺžka | kontrolný súčet |
| 64 | data |

UDP hlavička sa skladá iba zo 4 polí, z ktorých 2 sú voliteľné. Polia zdrojového a cieľového portu sú 16bitové a identifikují odosielajúci a prijímajúci proces. Keďže UDP je bezstavový a odosielateľ nemusí vyžadovať odpoveď, zdrojový port je voliteľný. Pokiaľ sa nepoužije, zdrojový port by mal byť nastavený na nulu. Po číslach portov nasleduje povinná dĺžka UDP paketu vrátane dát, v bajtoch. Minimálna hodnota je 8 bajtov. Zvyšné pole hlavičky je 16bitový kontrolný súčet pokrývajúci hlavičku aj dáta. Tento súčet je tiež vynechateľný, ale v praxi sa takmer vždy používa.

Z dôvodu chýbajúcej spoľahlivosti sa UDP aplikácie musia zmieriť s nejakými stratami, chybami alebo duplikáciami. Niektoré aplikácie (ako napríklad TFTP) môžu podľa potreby pridávať jednoduchý mechanizmus spoľahlivosti do aplikačnej vrstvy. Aplikácie používajúce UDP našťastie najčastejšie opravný mechanizmus nepotrebujú a dokonca ním môžu byť zdržované. Pokiaľ aplikácia vyžaduje vysoký stupeň spoľahlivosti, môže sa namiesto nej použiť TCP alebo opravné kódy.

Keďže UDP nemá mechanizmus, ktorým by predchádzal a ovládal preťaženie siete, proti možnému kolapsu spôsobenému veľkou neovládanou UDP prevádzkou je potreba mechanizmu v samotnej sieti. Inými slovami: keďže odosielatelia UDP nemôžu detegovať preťaženie siete, je často jediným nástrojom pre zvládnutie nadmernej UDP prevádzky zahadzovanie paketov na routeroch a iných sieťových prvkoch. Ako čiastočné riešenie tohto problému sa postupne navrhuje DCCP (*Datagram Congestion Control Protocol*).

Aj keď celkové množstvo UDP prevádzky na typickej sieti je rádovo len niekoľko percent, UDP používajú mnohé kľúčové služby, vrátane DNS, SNMP, DHCP a RIP.

Pozri aj
--------

* Zoznam známych portov

Externé odkazy
--------------

* RFC 768
* priradené čísla portov
**Daniel Matej Kmeť** (Kmeth) (\* 15. január 1783, Brezno – † 20. jún 1825, Košice) bol astronóm a vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec Michal Kmeť
* matka Mária, rod. Šaidelová

Životopis
---------

V roku 1799 vstúpil v Trenčíne do rádu piaristov. Ľudovú školu navštevoval v Brezne, v Podolínci a v Trenčíne. V rokoch 1805 – 1807 študoval filozofiu vo Váci, v období 1807 – 1809 teológiu v Nitre a v rokoch 1810 – 1812 astronómiu na univerzite v Pešti. V roku 1807 získal titul PhDr. Pôsobil ako učiteľ. V období 1812 – 1823 bol asistentom na univerzitnom astronomickom ústave v Budíne. Od roku 1823 pôsobil ako učiteľ matematiky a vierouky na Kráľovskej akadémii v Košiciach. Zariaďoval univerzitnú hvezdáreň na vrchu Gellért v Budíne (1815). Pre osobné rozpory s Jánom Pasquichom odišiel do Košíc, no plány na výstavbu košickej hvezdárne už nestačil realizovať. V diele Observationes astronomicae distantiarum a vertice... zhrnul astronomické pozorovania z rokov 1816 – 1820 a meteorologické pozorovania z rokov 1811 – 1820. V ďalšej práci Astronomische Beobachtungen der Zenith-distanzen... sa zameral na určovanie zenitu a pozorovanie priamych východov stálic. Cenné sú aj jeho články o astronomickom ústave v Budíne. Daniel Kmeť bol aj autor príležitostných ód.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portál |

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike

Autoritné údaje: * GND: 1157773060
* SNK: 151454
* VIAF: 4928156565726323500000
Demarkačná línia poľsko-litovského územného sporu: svetlozelená je prvá línia navrhnutá Dohodou, tmavozelená je **Fochova línia**, oranžová je hranica po skončení bojov (Suwałská dohoda), tmavooranžová je poľsko-litovská hranica v rokoch 1923 – 1939, fialová (dnešné hranice)
**Fochova línia** bola dočasná demarkačná línia medzi Poľskom a Litvou, navrhnutá Dohodou po skončení prvej svetovej vojny. Jej autorom bol maršal Ferdinand Foch, po ktorom bola aj pomenovaná. Fochovu líniu prijala Konferencia veľvyslancov v roku 1919. S malými úpravami tvorila Fochova línia medzivojnové hranice oboch štátov, Litvou však v tej dobe nikdy neuznané (Litvu predovšetkým mrzela strata oblasti Vilniusu, litovskej historickej metropoly). Po skončení druhej svetovej vojny zostáva najzápadnejšia časť Fochovej línie v oblasti Suwaliek hranicou medzi dnešným Poľskom a Litvou.

Pozri aj
--------

* Curzonova línia
* Medzimorie
* Dmowského línia
* Poľsko-litovská vojna
* Suwałská dohoda

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Fochova linie na českej Wikipédii.*
**Daniel Kanka** (\* 15. december 1776, Batizovce – † 31. máj 1850, Hinterbrühl) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.

Do roku 1790 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, následne absolvoval štúdium filozofie a teológie na Evanjelickom lýceu v Bratislave a od roku 1799 študoval na univerzite vo Wittenbergu. Od roku 1801 pôsobil ako učiteľ syntaxe a rétoriky v Štítniku. V roku 1804 sa stal rektorom gymnázia v Banskej Bystrici, v rokoch 1817 – 1824 pracoval ako rektor a profesor gymnázia v Modre a v rokoch 1824 – 1844 bol profesorom dogmatiky na evanjelickom teologickom ústave vo Viedni. V roku 1844 odišiel do penzie.

Je autorom pedagogických príručiek a učebníc z oblasti lingvistiky (napr. *De studio linguarum*, Banská Štiavnica, 1810) a prírodných vied. Názrovo vychádzal z uhrofilskej orientácie.

Zosobášil sa so Zuzanou rod. Privickou, s ktorou mal syna Karola Kanku.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Kanka, Daniel. In *Biografický lexikón Slovenska*. 4. Ch – Kl. Martin : Slovenská národná knižnica, Národný biografický ústav, 2010. ISBN 8089301576, s. 395.

Autoritné údaje: * GND: 133100057
* VIAF: 33177981
Sakristián, ilustrácia z knihy *Los Españoles pintados por sí mismos.* (1851)
**Sakristán** alebo **kostolník** je človek, ktorý sa stará o kostol, oltár a obzvlášť o sakristiu, rúcha kňazov a miništrantov a obradné nádoby. Pôvodne musel byť kostolníkom duchovný nižšieho stupňa svätenia. V niektorých kláštoroch je zavedená prax, že má túto úlohu na starosti jeden z bratov. Kostolník tiež obvykle sprístupňuje kostol mimo obrady, upratuje kostol a plní ďalšie vyplývajúce z titulu správcu nehnuteľnosti.

V dávnych časoch mnoho úloh kostolníkov vykonávali vrátnici, neskôr pokladníci. V pápežskom dekréte Gregora IX. sa hovorí o sakristánovi ako o človeku majúcemu úctyhodný úrad spojený s určitými výsadami a tiež hovorí, že sa má starať o posvätné nádoby, odevy, svetlá atď. V súčasnosti sa sakristián volí alebo vymenúva.

Dokument *Cæremoniale Episcoporum* hovorí, že sakristiánom katedrály a Kolegiálneho kostola by mal byť kňaz a opisuje jeho úlohy ako starostlivosť o:

* sakristiu,
* Eucharistiu,
* krstiteľnicu,
* krizmu,
* relikvie (ak sú v kostole),
* výzdobu kostola počas jednotlivých období liturgického roka,
* prípravu vecí potrebných na rôzne ceremónie,
* zvonenie na kostolných zvonoch,
* zachovávanie kostolného poriadku,
* rozdeľovanie omší.

Dokument tiež hovorí, že raz za rok sa práca kostolníka a jeho asistentov má skontrolovať.

Podsakristiáni
--------------

Podsakristiáni, podkostolníci alebo custósi sú asistenti sakristiána. Malo by tiež ísť o kňazov, ale bežná prax je taká, že túto fuknciu väčšinou vykonávajú laici.

Pozri aj
--------

* sakristia

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sakristián**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Sacristian na anglickej Wikipédii a Kostelník na českej Wikipédii.*
**Prelát** (lat. praelatus Ecclesiae) je v katolíckej cirkvi:

* cirkevný hodnostár zastávajúci úrad, s ktorým je spojená riadna jurisdikcia vo vonkajšom fóre (lat. in foro externo), t. j. najmä:
	+ vyšší prelát: biskup, titulárny biskup, arcibiskup, patriarcha, pápež a pod.
	+ nižší prelát: predstavený kláštora (opát), predstavený katedrálnej či kolegiátnej kapituly (prepošt) a pod.
* čestný prelát (titul udeľovaný pápežom)
* vyšší vatikánsky úradník/duchovný, slúžiaci pápežovi
* novšie aj: predstavený osobnej prelatúry (napr. Opus Dei)

Najčastejšie sa dnes vyskytujú čestní preláti.

Preláti v dejinách Uhorska
--------------------------

Preláti pôvodne patrili k magnátskemu stavu, ale v 13. storočí sa neho oddelili, takže v Uhorsku odvtedy istý čas existovali dva stavy: preláti (prvý stav) a svetská šľachta (druhý stav). 

V najstarších dobách preláti používali i titul dedičných grófov – dedičných hradných županov ako už v roku 1270 je takto zaznamenaný ostrihomský arcibiskup. Aj nitriansky arcibiskup bol hradným županom (Comes castris), neskôr iba županom Nitrianskej stolice. Okrem toho bolo dedičné županstvo spojené nielen s určitými biskupstvami, ale aj s určitými hradmi, akými bolo dedičné županstvo v Trenčianskej stolici (1302 pre rod Matúša Čáka), Bratislavské hradné županstvo, či Turčianske spojené s hradom Sklabiňa. 

Z právneho hľadiska mali preláti tieto prerogatíva: beneficium annuae prorogationis, svedecká prísaha jedného preláta sa rovnala prísahe desiatich šľachticov, nemali plnú testovaciu spôsobilosť a homágium sa rovnalo 400 zlatým. Poddaní (a do 15. storočia aj šľachtici) im museli odvádzať cirkevný desiatok, ktorý pre prelátov predstavoval významný zdroj príjmov.

Preláti sa delili na dve triedy: 

* vyšší preláti – arcibiskupi a biskupi s privilégiom šľachtických výsad, a pri listinách opatrených ich pečaťou mohli ustanoviť procesných zástupcov;
* nižší preláti – k týmto sa zaraďovali opáti a prepošti. Mali rovnaké práva ako šľachtici.

Preláti boli členmi Kráľovskej rady a zastávali mnohé vysoké krajinské úrady. V uhorskom sneme tvorili prvý stav. Od roku 1608 boli arcibiskupi a biskupi automaticky členmi Hornej tabule snemu a ostatní preláti členmi Dolnej tabule snemu. 

Od roku 1792 sa do prelátskeho stavu zaraďovali aj metropoliti a biskupi pravoslávnej cirkvi.
**Santorini** je abstraktná dosková hra pre dvoch alebo troch hráčov. Hra je inšpirovaná bohmi z gréckej mytológie.

Všetky zisky z hry Santorini pripadajú v prospech múzea The Museum of Cycladic Art () v Aténach a na matematické vzdelanie v Brazílii.

Pravidlá
--------

Herný materiál obsahuje 72 drevených dielov v tvare štvorca, 10 drevených kopúl v tvare pologule, a 6 drevených figúriek. Každý z hráčov má k dispozícii dve figúrky rovnakého tvaru. Dve figúrky majú tvar kocky a ďalšie dve majú tvar valca a tretia dvojica figúriek má tvara trojuholníka. V prípade hry medzi dvomi hráčmi sa obvykle používajú figúrky v tvare kocky a valca, trojuholníkové figúrky sú rezervované pre hru troch hráčov.

### Hracia plocha

Hracia plocha sa skladá z 5x5 štvorcových dielov, ktoré sa na začiatku hry položia vedľa seba. Tieto diely tvoria hraciu plochu. Potom hráči umiestnia svoje dve figúrky na voľné miesta na hracej ploche. Najskôr umiestni svoje figúrky hráč, ktorý má figúrky v tvare kocky, potom hráč ktorý má figúrky v tvare valca. 

Počas hry sa na hracie diely ukadajú ďalšie hracie diely a tým sa zvyšuje *úroveň* hracích polí. 

### Ťahy

Po umiestnení svojich figúriek na hraciu plochu, hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom každý ťah sa skladá z dvoch krokov: 

* premiestnenie figúrky
* umiestnenie dielu

#### Premiestnenie figúrky

V prvom kroku každého ťahu, hráč presunie jednu zo svojich figúriek na ľubovolné susedné miesto na hracej ploche. Toto miesto nesmie byť obsadené inou figúrkou a tiež nesmie byť vyššie o viac ako jednu úroveň než bolo pôvodné miesto presúvanej figúrky. Ak hráč nemôže presunúť ani jednu zo svojich figúrok, prehráva hru. 

#### Umiestnenie dielu

V druhom kroku každého ťahu, hráč umiestni na hraciu plochu ďalší štvorcový diel. Miesto na ktoré hráč diel umiestní nesmie byť obsadené figúrkou a musí susediť s figúrkou presúvanou v aktuálnom ťahu. 

### Stavba kopuly

Štvorcový diel, ktorý je umiestnený na úroveň 3 (4 diely na sebe), je okamžite nahradený kopulou. Kopulu už nie je možné presunúť ani pokladať na ňu figúrky. 

### Cieľ hry

Hra môže skončiť dvomi spôsobmi:

* Ak jeden z hráčov umiestni svoju figúrku na úroveň 3, vyhráva hru.
* Ak jeden z hráčov obkľúči súpera tak, že žiadna z jeho figúrok sa nemôže pohnúť, vyhráva hru.

Bohovia a hrdinovia
-------------------

Základná hra môže byť rozšírená pridaním bohov a hrdinov, ktorí ovplyvňujú pravidlá hry.

Pozri aj
--------

* Abstraktná dosková hra

Externé odkazy
--------------

* Santorini na BoardGameGeek (po anglicky)
* Online hra Santorini na boardspace.net

Referencie
----------

1. ↑    *Santorini / Board Game / BoardGameGeek* [online]. Gord!, 2004, [cit. 2010-01-01]. Dostupné online.
Neuwerk
Neuwerk
Neuwerk
**Neuwerk** je nemecký ostrov, leží neďaleko estuára Labe v Helgolanskej zátoke Severného mora.

Ostrov je administratívnou súčasťou spolkovej krajiny Hamburg, nachádza sa 13 km severozápadne od prístavného mesta Cuxhaven. Je hlavným ostrovom hamburskej mestskej časti Neuwerk v rámci mestského okresu Hamburg-Mitte. Materské mesto leží približne 100 km na juhovýchod. Ostrov je de facto hamburskou enklávou obklopenou teritoriálnymi vodami spolkovej krajiny Dolné Sasko

Na ploche 3 km² žije 36 obyvateľov (r. 2005), maximálna nadmorská výška ostrova je 7 m n. m. Prvá písomná zmienka o ostrove pochádza z roku 1316, v roku 1369 tu bol z dôvodu strategického významu pre hanzové mestá vybudovaný maják. Od roku 1388 bol ostrov pod správou mesta Hamburg. V roku 1937 sa stal súčasťou Pruska a po 2. svetovej vojne patril spolkovej krajiny Dolné Sasko. V roku 1969 získal Hamburg ostrovy Neuwerk a Scharhörn výmenou za časť prístavu v meste Cuxhaven, ktorú vlastnil.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Neuwerk**
Súradnice: 49°52′41″S 18°36′37″V﻿ / ﻿49,8781944°S 18,6102778°V﻿ / 49.8781944; 18.6102778

**Zebrzydowice** (čes. *Zebřidovice* alebo *Žibřidovice*, nem. *Seibersdorf*) je dedina v poľskom Sliezskom vojvodstve, v cieszyńskom okrese. Nachádza sa 6 km severovýchodne od Karvinej, na území historického Těšínska. Ide o poslednú zastávku na železničnej trati č. 93 (Trzebinia - *Zebrzydowice*). Trať ďalej pokračuje do Bohumína na české územie. Obec má 5046 obyvateľov.

Dejiny obce
-----------

Prvá historická zmienka o Zebrzydowiciach sa datuje do roku 1305 v dokumente *Liber fundationis episcopatus Vratislaviensis*, a to pod názvom *Siffridi Villa*. Historicky boli pod správou českého štátu a neskôr habsburskej monarchie (celé Těšínsko bolo do roku 1918 súčasťou krajín Koruny českej). Po skončení prvej svetovej vojny si Zebrzydowice nárokovalo Česko-Slovensko, Poľsko aj tzv. Nemecké Rakúsko. 

Počas sedemdňovej vojny medzi Česko-Slovenskom a Poľskom Zebrzydowice obsadili česko-slovenské jednotky. V obci sa nachádza pomník poľským vojakom, ktorí v tomto konflikte padli. V roku 1920 bola obec, ktorá podľa rakúskeho sčítania ľudu presiahla sotva tisíc obyvateľov, pričlenená na základe rozhodnutia medzinárodnej arbitráže k Poľsku.

V rokoch 1975 - 1999 bola obec súčasťou Katovického vojvodstva.

Pozri aj
--------

* Gmina Zebrzydowice
* Zebrzydowice (stanica)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zebrzydowice (Sliezske vojvodstvo)**

Externé odkazy
--------------

* Stránky obecného úradu (po poľsky)

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zebrzydowice na českej Wikipédii.*
ZfO/JECES
**Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung**/ ***Journal of East Central European Studies***  (ZfO/ JECES), *Časopis pre výskum stredovýchodnej Európy*, je recenzovaný odborný časopis pre dejiny a kultúru stredovýchodnej Európy v nemeckom a anglickom jazyku. Vychádza z poverenia Herderovho inštitútu pre historický výskum stredovýchodnej Európy v Marburgu a vydáva ho momentálne dvanásťčlenná komisia historikov z Nemecka a USA. Časopis vychádza štvrťročne vo vlastnom vydavateľstve inštitútu.

ZfO bol založený v roku 1952 pod názvom **Zeitschrift für Ostforschung** a z poverenia Rady Johanna Gottfrieda Herdera a jej členov Hermanna Aubina, Herberta Schlengera a Ericha Keysera.[1] Do roku 1969 vychádzal ZfO vo vydavateľstve Elwert v Marburgu. V roku 1994 prešlo právo vydávania z Vedeckej rady priamo na Herderov inštitút; v roku 1995 bol časopis premenovaný a dostal v súčasnosti používané meno.

Príspevky v ZfO sa venujú oblastiam dnešných štátov Poľska, Česka, Slovenska, Bieloruska, Ukrajiny, Litvy, Lotyšska, Maďarska ako aj ruskej Kaliningradskej oblasti. Okrem vedeckých článkov a miszellen obsahuje ZfO recenzie a výskumné správy. Jeden až dvakrát ročne vychádzajú tematické čísla v rámci regulárneho súpisu časopisu, ktoré sú zostavované hosťovskými zostavovateľmi. V prvých desaťročiach boli okrem toho publikované výberové bibliografie s zameraním na históriu jednotlivých oblastí ako aj nekrológy a konferenčné správy. Kým prvý vydavatelia ZfO v prvých desaťročiach stáli v tradícií nemeckej Ostforschung, súčasné ZfO sa vyhýba predošlej fixácií nemeckého podielu na dejiny stredovýchodnej Európy a stanovil si za úlohu, historiograficky zobraziť heterogenitu tohto regiónu.

Príspevky do ZfO sú posudzované podľa podmienok double blind Peer Review. Recenzie sú zverejňované okrem iného na stránke Herderovho inštitútu. 

|  |  |
| --- | --- |
| Popis | odborný časopis |
| Obor | dejiny východnej Európy |
| Jyzyk | nemecký, anglický |
| Vydavateľstvo | Inštitút Herdera (Nemecko) |
| Prvé vydanie | 1952 |
| Vychádza | štyrikrát ročne |
| Hlavný redaktor | Christoph Schutte |
| Weblink | ZfO na internetovej stránke inštitútu |
| ISSN | 0948-8294 |

Redakčná rada
-------------

* Hans-Jürgen Bömelburg (Gießen)
* Karsten Brüggemann (Tallinn)
* John Connelly (Berkeley)
* Peter Haslinger (Marburg, Gießen)
* Heidi Hein-Kircher (Marburg)
* Kerstin S. Jobst (Viedeň)
* Jerzy Kochanowski (Varšava)
* Claudia Kraft (Siegen)
* Christian Lübke (Lipsko)
* Małgorzata Mazurek (New York)
* Eduard Mühle (Münster)
* Alvydas Nikžentaitis (Vilnius)
* Ralph Tuchtenhagen (Berlín)
* Anna Veronika Wendland (Marburg)

Referencie
----------

1. ↑  Hermann Aubin, Erich Keyser, Herbert Schlenger: *Zeitschrift für Ostforschung. Länder und Völker im östlichen Mitteleuropa.* N.G. Elwert-Verlag. Marburg/Lahn 1952: 1. rok, 1, strana 3-5.

Externé odkazy
--------------

* ZfO na internetovej stránke inštitútu
Guľa s polomerom rotáciou stlačená na sploštený elipsoid
**Sploštenie** alebo **elipticita** splošteného sféroidu je posun pólov sféroidu smerom k rovníku. Vyjadruje rozdiel tvaru sféroidu od tvaru ideálnej gule.

Je možné ho vypočítať ako

{\displaystyle {}\_{\color {white}x}f=\operatorname {ver} (o\!\varepsilon )=2\sin ^{2}\left({\frac {o\!\varepsilon }{2}}\right)=1-\cos(o\!\varepsilon )={\frac {a-b}{a}};\,\!}
{\displaystyle f'=\tan ^{2}\left({\frac {o\!\varepsilon }{2}}\right)={\frac {1-\cos(o\!\varepsilon )}{1+\cos(o\!\varepsilon )}}={\frac {a-b}{a+b}};\,\!}
kde *f* je sploštenie, *a* je veľká polos a *b* malá polos sféroidu.

Pre elipsoid WGS84 Zeme sú hodnoty:

* a (rovníkový polomer): 6 378 137,0 m
* 1 / f (inverzné sploštenie): 298,257 223 563

z ktorého vychádza

* b (polárny polomer): 6 356 752,3114 m,

takže rozdiel veľkej a malej polosi je 21,385 km.

Poznámka: Toto je iba 0,335% veľkej osi. Takéto zobrazenie Zeme na obrazovke počítača by malo veľkosť 300 x 299 pixlov. To je prakticky nerozoznateľné od gule zobrazenej ako 300 x 300 pixelov, ilustrácie zvyčajne veľmi zveličujú sploštenie v prípadoch, keď obraz musí predstavovať sploštenie Zeme.

Referencie
----------

1. ↑   *NGA: DoD World Geodetic System 1984* [online]. earth-info.nga.mil, [cit. 2019-11-14]. Dostupné online.
*Élektra, Orestes a Hermes pri hrobe Agamamnona*, červenofigúrové peliké, cca.380–370 pred Kr.
**Élektra** alebo **Elektra** (starogr. Ἠλέκτρα – Élektra, lat. *Electra*) je v gréckej mytológii dcéra mykénskeho kráľa Agomemnona a jeho manželky Klytaimnéstry.

Élektra dcéra Agamemnona mala troch súrodencov, brata Oresta a sestry Ifigeneiu a Chrysothemis.

Jej otec Agamemnón po svojom víťaznom návrate z trójskej vojny zahynul rukou vrahov najatých jeho bratrancom Aigisthom a zradnou manželkou Klytaimnéstrou. Po tomto hroznom čine Élektra zachránila svojho mladšieho brata Oresta a odviedla ho do bezpečia k fóckemu kráľovi Strofiovi, ktorého manželkou bola Agamemnónova sestra Astyochea (nazývaná tiež Anaxibia). Strofiov syn Pylades a Orestes sa stali doživotnými vernými priateľmi.

Potom Élektra venovala sedem rokov príprave návratu do Mykén a pomste za zákernú smrť otca. Keď Orestes dospel, vrátili sa do Mykén a tam rukou Oresta zahynuli vrahovia Aigisthos (ktorý sa vyhlásil za mykénskeho kráľa) a zradná matka Klytaimnéstra.

Za tento hrozný čin bol Orestes neľútostne prenasledovaný bohyňami pomsty Erínyami. Aby sa z tohto činu očistil, vydal sa aj so svojim priateľom Pyladom do ďalekej Tauridy k posvätnej soche bohyne Artemis. V Tavride ich však zajali a jeden z nich mal byť obetovaný. Šťastie im ale prialo, lebo kňažka, ktorá mala vykonať obetu bola Orestova staršia sestra Ifigeneia, ktorá ho po rokoch spoznala a po ďalších nebezpečných peripetiách sa im nakoniec všetkým podarilo vrátiť domov. Ich trápeniu však zďaleka nebol koniec. Argejský ľud ich potrestal vyhnanstvom. Strýko Menelaos ich neprijal, otec ich matky Klytaimnéstry, kráľ Tyndareós žiadal ich odsúdenie za matkovraždu a ľud ich skutočne odsúdil na smrť. Obrat priniesol až boh Apollón, ktorý všetky znepriatelené strany uzmieril. Orestes sa potom stal nástupcom na mykénskom tróne a manželom Menelaovej dcéry Hermiony a Élektra sa stala manželkou Pylada.

Referencie
----------

1. 1 2  Pseudo-Apollodorus, *Epitoma*, E,2,16.
2. 1 2  Hyginus, *Fabulae* 117.
3. ↑  Homér, *Odysea*, 3,303.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,16,7.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Élektra na českej Wikipédii.*
**Élektryón** (starogr. *Ἠλεκτρύων* – *Élektryón*, latinsky *Electryon*) je v gréckej mytológii syn hrdinu Persea a jeho manželky Andromedy. Bol mykénskym kráľom. 

Bol otcom Alkmény, budúcej matky hrdinu Herakla, ktorého otcom bol najvyšší boh Zeus. Élektryón sám sa však potešenia zo slávneho vnuka nedočkal.

Raz sa stalo, že sa spojili dve skupiny zlodejov dobytka a ukradli Élektryónovi stádo. Pritom zahynulo osem jeho synov. Keď kráľ vytiahol na trestnú výpravu, spravoval jeho krajinu synovec z Troizénu Amfitryón. Kráľ mu sľúbil, že ak bude výprava úspešná, dostane jeho dcéru Alkménu za ženu. Amfitryón zatiaľ zaplatil zlodejom výkupné za ukradnuté stádo a keď sa kráľ Élektryón vrátil z výpravy, nahnevane mu vyčítal, či bolo správne platiť za kradnutý dobytok. Amfitryón sa rozčúlil, hodil kyjakom po jednej z kráv, kyjak udrel kravu do rohov a odrazil sa tak nešťastne, že najbližšie stojaceho Élektryóna zabil.

Po tejto nešťastnej nehode Amfitryóna vyhnal brat zabitého kráľa Sthenelos. S Amfitryónom odišla aj Alkména a útočisko našli v Tébach, kde kráľ Kreón Amfitryóna neskôr z viny za zabitie očistil. Amfitryón sa potom vrátil do Mykén a stal tam kráľom.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Élektryón na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Mykén
**Silvisaurus** (v preklade *lesný jašter*) je vyhynutý rod vtákopanvového obrneného dinosaura, žijúceho v období kriedy na území dnešného amerického štátu Kansas. Jeho jediným druhom je **Silvisaurus condrayi**.

Nález
-----

Fosíliu tohto dinosaura objavil v 50. rokoch 20. storočia rančer Warren H. Condray. Ten o nej oboznámil senátora Franka Carlsona, ktorý mu povedal, aby sa obrátil na rektora University of Kansas, Franklina Davida Murphyho. Murphy o nej informoval preparátora z oblasti paleontológie stavovcov prírodovedného múzea univerzity, Russella R. Campa a povedal mu, aby to vyšetril. V júli 1955 Camp s pomocou Condraya odkryl celú kostru tohto dinosaura a v roku 1961 bol tento nález opísaný a pomenovaný Theodorom H. Eatonom mladším, taktiež z University of Kansas, ako *Silvisaurus condrayi*. Rodové meno je odvodené z latinského výrazu *silva* (slovensky: les), čo odráža skutočnosť, že tento dinosaurus žil pravdepodobne v lesnom prostredí. Druhové meno je stanovené na počesť Condraya.

Holotyp (KU 10296) bol nájdený v odkryvoch súvrstvia Dakota (neskorý alb až skorý cenoman) v Kansase a pozostáva z neúplnej kostry (osem krčných, desať chrbtových, šesť krížových a tri chvostové stavce, fragment ľavej sedacej kosti, dolný koniec pravej stehennej kosti a článok prsta) a lebky (sánka). Nájdené boli aj kostené štítky (tzv. osteodermy) a ostne. Stav fosílie bol veľmi biedny, nakoľko kosti boli vystavené pošliapaniu stáda dobytka.

Paleobiológia
-------------

Podľa nájdených pozostatkov bola dĺžka silvisaura odhadnutá na približne 4 metre (s lebkou dlhou 33 centimetrov a širokou 25 centimetrov). 

Na každej medzičeľustnej kosti (kosti, ktoré tvoria špičku vrchnej čeľuste) mal osem až deväť zubov, čo nasvedčuje, že mohlo ísť o vývojovo primitívneho zástupcu čeľade Nodosauridae, pretože väčšina vyspelejších foriem mala namiesto toho bezzubý zobák. 

V lebke silvisaura sa nachádzal zložitý systém vzdušných priechodov, ktorého funkcia nie je známa. Pravdepodobne však slúžil na hlasité dorozumievanie sa medzi členami čriedy.

Referencie
----------

1. ↑  EATON, T. H.. A new armored dinosaur from the Cretaceous of Kansas. *The University of Kansas Paleontological Contributions: Vertebrata*, 1960, roč. 8, s. 1 - 24.
Mgr. **Silvia Grúberová** (\* 11. január 1981) je komunálna politička, primátorka mesta Handlová.

Vzdelanie a profesionálna kariéra
---------------------------------

Silvia Grúberová vyštudovala gymnázium v Handlovej. Vo vysokoškolskom štúdiu pokračovala v Banskej Bystrici. Konkrétne študovala v rokoch 1999 – 2003 Ekonomickú fakultu kde získala titul Bc. a v rokoch 1999 – 2005 Fakultu politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde dosiahla titul magister. V rokoch 2005 – 2018 pracovala na miestnych úradoch v Handlovej a Žiari nad Hronom ako projektová manažérka. Pôsobila v oblasti prípravy a realizácie projektov financovaných prevažne z európskych fondov.

Politická činnosť
-----------------

V roku 2017 sa stala spoluzakladateľkou miestnej neformálnej platformy aktivistov Lepšia Handlová.

V komunálnych voľbách v roku 2018 kandidovala ako nezávislá za primátorku Handlovej, pričom získala 42,0% hlasov a stala sa primátorkou. Je prvou ženou na čele mesta v histórii. Druhý skončil dovtedajší primátor Rudolf Podoba (30,4%, kandidát strany SMER-SD) a tretí Ján Spevár (16,4%, kandidát strany SDKÚ-DS). Funkcie sa ujala dňa 10. decembra 2018.

V roku 2022 ohlásila opätovnú kandidatúru na primátorku mesta Handlová a kandidatúru na poslankyňu do Trenčianskej župy. Opätovne ako nezávislá kandidátka. 
Komunálne voľby aj vyhrala a svoju pozíciu primátorky Handlovej obhájila so ziskom 30,12% hlasov. Druhý skončil Jozef Stopka (26,41%, kandidát strany SMER-SD) a tretí Ján Spevár (21,74%, nezávislý kandidát).

Osobný život
------------

Silvia Grúberová žije v Handlovej, má dve deti a od jesene 2021 je vdova. Pred výkonom úradu primátorky bola na materskej dovolenke.

Referencie
----------

1. ↑   *Silvia Gruberova* [online]. LinkedIn Corporation, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
2. ↑   *Silvia Gruberova* [online]. LinkedIn Corporation, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
3. ↑  VRAŽDA, Daniel. *Nová primátorka z Handlovej prichádza na radnicu rovno z materskej* [online]. Denník N, 2018-11-22, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
4. ↑   *Lepšia Handlová* [online]. www.facebook.com, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
5. ↑   *Handlová - Výsledky komunálnych volieb 2018 - Voľby SME* [online]. SME - Petit Press a.s. 2018-11-19, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
6. ↑   *Handlová má po prvý raz primátorku, je ňou S. Grúberová* [online]. Teraz.sk, 2018-11-11, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
7. ↑   *Primátorka mesta* [online]. www.handlova.eu, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
8. ↑  VRAŽDA, Daniel. *Nová primátorka z Handlovej prichádza na radnicu rovno z materskej* [online]. Denník N, 2018-11-22, [cit. 2020-08-04]. Dostupné online.
**Pinka** alebo zastarano **pinkava** (lat. *Fringilla*) je rod zrnožravých vtákov z čeľade pinkovitých. Je to jediný rod podčeľade **pinkorodé** (Fringillinae).

Od príbuznej podčeľade Carduelinae sa líši tým, že mláďatá nekŕmi semenami rastlín, ale skôr hmyzom. Žije vo všetkých typoch lesov. Stavia si miskovité hniezdo na stromoch a kroch nízko nad zemou. Má krátky zobák kužeľovitého tvaru, ktorým drví rôzne semená.

Druhy
-----

Sú známe iba tri druhy piniek: 

* pinka obyčajná/pinka lesná (*Fringilla coelebs*)
* pinka modrá (*Fringilla teydea*) – na Kanárskych ostrovoch
* pinka severská/pinka ikavá/ikavec severný/ikavec (*Fringilla montifringilla*) – drobný vtáčik žijúci v severských štátoch

### Pinka obyčajná

Je jedným z najrozšírenejších vtákov v Európe aj u nás. Je to sťahovavý vták, iba staré samčeky prezimujú v blízkosti ľudí. Samička vyberá miesto na hniezdenie dvakrát ročne, hniezdo stavia z machu, korienkov a peria, ktoré spája pavučinami. Bezpečnosť hniezda zaisťuje maskovaním lišajníkom a kôrou. Znáša 4 – 6 sivohnedých, bledomodrých či červenohnedých vajíčok, z ktorých sa za 12 až 13 dní vyliahnu mláďatá.
Pinka obyčajná (Fringilla coelebs), patrí medzi najpočetnejšie vtáky Európy. Samec má na krídlach výrazný biely pás, sivomodrý vrch hlavy a záhlavie. V lete sa živí najmä húsenicami, ktoré oberá z listov. Okrem toho požiera semená, výhonky a plody. V kŕmidlách obľubuje najmä slnečnicové semená. Základ spevu majú mladé vtáky vrodený, pod vplyvom ostatných spievajúcich piniek ho však postupne zdokonaľujú a menia.

Hlas
----

Typický hlas pinky lesnej:

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pinka (pinkovité)**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Pinka (pinkovité)**

Referencie
----------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku na českej Wikipédii.*
Department **Silípica** leží o niečo západnejšie od centra provincie Santiago del Estero na severozápade Argentíny a je s rozlohou 1,189 km2 najmenším z 27 departmentov provincie.

Na severe hraničí s departmentom Hlavné mesto, na východe s departmentom San Martín, na juhu s departmentom Loreto a na západe s departmentom Choya.

Hlavné mesto departmentu Silípica je Árraga. Má 903 obyvateľov (2001, INDEC) a leží 30 km od hlavného mesta provincie Santiago del Estero.

Obce
----

Department Silípica je rozdelený do nasledujúcich administratívnych jednotiek (Comisiones Municipales):

* Árraga (903 obyvateľov)
* Nueva Francia (643 obyvateľov)

Okrem týchto existujú ešte nasledujúce osady:

* Manogasta (182 obyvateľov)
* Villa Silípica (99 obyvateľov)

Dejiny
------

Osada Silípica ležala za koloniálnych čias na obchodnej ceste z Potosí do Buenos Aires a bola jednou z mnohých poštových a odpočinkových staníc na tejto ceste.

 Departmenty argentínskej provincie Santiago del Estero

Aguirre | Alberdi | Atamisqui | Avellaneda | Banda | Belgrano | Hlavné mesto | Choya | Copo | Figueroa | General Taboada | Guasayán | Jiménez | Juan F. Ibarra | Loreto | Mitre | Moreno | Ojo de Agua | Pellegrini | Quebrachos | Río Hondo | Rivadavia | Robles | Salavina | San Martín | Sarmiento | Silípica