recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bačova žena** je slovenské dramatické dielo, žánru tragédia. Napísal ho v roku 1928 spisovateľ Ivan Stodola. Príbeh sa odvíja okolo ženy, ktorá sa stáva manželkou dvoch mužov. Bačova žena je hra, v ktorej sa nachádza sociálne motivovaná zrážka človeka s osudom.

Zoznam hlavných postáv
----------------------

* Eva Muranicová
* Ondrej
* Michal

Príbeh
------

Príbeh sa odohráva v čase hospodárskej krízy v medzivojnovom období v Demänovskej doline, kde bol v tom čase ťažký život. Hlavná hrdinka je mladá žena, Eva Muranicová, ktorej manžel Ondrej odchádza do Spojených štátov zarobiť peniaze a plánuje sa čoskoro vrátiť. Nájde si tam prácu v bani, v ktorej sa ale stane nehoda a on sa pri nej zraní a stratí pamäť. Preto prestane písať listy, a tak ho úrady vyhlásia za mŕtveho.

Eva sa teda potom rozhodne po druhýkrát vydať za baču Michala a s ním porodí druhé dieťa (prvé mala s Ondrejom). Ondrejovi sa však náhle v Amerike vráti pamäť pri vlakovom nešťastí. Rozhodne sa vrátiť na Slovensko aj so zarobenými peniazmi. Na Slovensku odkúpi jedno panstvo a prepíše ho na Evu. Až potom sa ale dozvie, že jeho žena Eva ho považovala za mŕtveho a teraz má už iného manžela.

Po tom, ako sa to Ondrej dozvie, si začne plne uvedomovať, v akej situácii sa ocitol. Keďže nenachádza konkrétneho vinníka, začne obviňovať Boha. Vzápätí svoje slová a činy síce oľutuje, ale zmení sa na surového a bezcitného človeka.

V tomto bode sa dej dostáva do zlomového bodu, kedy Ondrej trvá na tom, aby sa Eva aj s deťmi vrátila k nemu. Michal s tým ale nesúhlasí. Eva nevie, čo má robiť, pretože jej hlavne záleží na jej deťoch, a tak v závere spácha samovraždu, čím sa obetuje, ale ešte predtým prosí oboch mužov, aby sa postarali o jej deti.

Idea diela
----------

Autor Ivan Stodola v tomto diele vyzdvihuje najmä Evinu materinskú lásku a obetavosť a kritizuje vtedajšiu spoločnosť. Dáva do popredia poznanie, že ani peniaze nedokážu vrátiť stratené šťastie a rodinu. V diele sa nachádzajú tiež rôzne sociálne motívy, napríklad keď autor opisuje ťažký život Evy s Ondrejom, potom po jeho odchode, ťažký život samej Evy len s dieťaťom, alebo opisuje namáhavú prácu Ondreja v bani.

Zaujímavosť
-----------

Dráma *Bačova žena* poslúžila v roku 1946 ako námet celovečerného filmu *Varúj...!*, ktorý nakrútil režisérsky tandem Martin Frič a Paľo Bielik. Hlavnú postavu Ondreja Muranicu vytvoril Paľo Bielik, jeho ženu Evu stvárnila česká herečka Jiřina Štěpničková a Miša hral ako svoj filmový debut Július Pántik.
**Ted Jensen** (\* 19. september 1954, New Haven, Connecticut, USA) je americký hudobný producent a zvukár. Je vedúcim masteringu v štúdiu Sterling Sound v New Yorku. Zaoberá sa výrobou, masteringom a mixovaním hudby rôznych interpretov z oblasti popu, rocku a takisto metalu. Ted Jensen produkuje hudbu už od 60-tych rokov. V roku 2002 robil mastering albumu *Come Away with Me* speváčky Norah Jones, ktorý získal cenu Grammy v kategórii Album roka. Okrem iného je tiež zodpovedný za mastering albumu *Death Magnetic* skupiny Metallica. Okrem toho spolupracoval s takými interpretmi ako The Eagles, Bee Gees, AC/DC, Kiss, Billy Joel, Green Day, Eric Clapton, Foreigner, Theory of a Deadman, Apocalyptica, Slipknot, Nickelback, Korn, REM, Muse, Alice in Chains a mnohými inými. V poslednej dobe pracuje na masteringu albumu *Evangelion* skupiny Behemoth.

Referencie
----------

1. ↑   *Ted Jensen at Discogs* [online]. [Cit. 2010-12-22]. Dostupné online. (anglický jazyk)
2. ↑   *Credits at Allmusic.com. Over one thousand credits are listed.* [online]. [Cit. 2010-12-22]. Dostupné online. (anglický jazyk)
3. ↑   *Ted Jensen, Grammy Winners Search. Grammy.com. Accessed December 11, 2007.* [online].. Dostupné online. (anglický jazyk)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka Sterling Sound

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0157015
* VIAF: 264775314
**Piotr Iľjič Klimuk** (rus. Пётр Ильйич Климук; biel. Пётр Ільіч Клімук; \* 10. júl 1942, Komarovka) je bývalý sovietsky kozmonaut. V roku 1973 velil kozmickej lodi Sojuz 13 a v roku 1975 lodi Sojuz 18, z ktorej prestúpil do orbitálnej stanice Saľut 4, kde v dňoch 24. mája 1975 až 26. júla 1975 plnil vedecko-technický program.

Dňa 27. júna 1978 vzlietol ako veliteľ kozmickej lode Sojuz 30. Letel spolu s poľským kozmonautom Mirosławom Hermaszewskim. Bol to druhý let programu Interkozmos s posádkou. Spolu absolvovali pobyt v orbitálnej stanici Saľut 6. Na Zem sa vrátili 5. júla 1978.

Život
-----

Piotr Klimuk na bieloruskej poštovej známke
Narodil sa v dedinke Kamarovka blízko slávnej Brestskej pevnosti. Má bieloruský pôvod. Otca stratil roku 1944, zahynul vo vojne. Vychovávala ho teda aj s oboma sestrami matka, ktorá si našla druha. Otčima Piotr vnímal ako vlastného otca. Bol domácim majstrom, rád pracoval s drevom a dokázal počas školy drevom obložiť ich dom. Po základnej škole sa prihlásil na letecké učilište, to absolvoval s výborným prospechom. Nasledovala základná vojenská služba na severe ZSSR, v tom čase bol nižším dôstojníkom a o kozmických lodiach iba sníval. Bol však veliteľom jednotky vybraný na sériu testov, lekárskych prehliadok aby sa nakoniec výberovým sitom dostal až do Hviezdneho mestečka. Vtedy sa mu ešte hovorilo Zelené. Nasledovalo deväť rokov tvrdého výcviku a čakania. Členom tímu kozmonautov bol od 28. októbra 1965 až do 3. marca 1982. V roku 1973 štartoval z Bajkonuru na lodi Sojuz 13 na osemdenný let spoločne s Lebedevom. O ďalšie dva roky letel druhýkrát, tentokrát so Sojuzom 18, na palube s ním bol Sevasťanov, pracovali dva mesiace na orbitálnej stanici Saľut 4. Po tretíkrát letel v roku 1978 na lodi Sojuz 30, spolu s ním letel kozmonaut Hermaszevski z Poľska. Boli druhou medzinárodnou posádkou, pracovali na komplexe Saľut 6 – Sojuz 29 spolu s ďalšími dvoma kozmonautmi. O svojom druhom lete napísal knihu. Od roku 1978 bol generálom. Od roku 1990 bol politrukom (politickým pracovníkom) a od roku 1996 veliteľom Hviezdneho mestečka. V roku 2003 kandidoval vo všeobecných voľbách za Stranu obnovy Ruska – Ruskú stranu života. Je ženatý a má jedno dieťa.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Pjotr Klimuk na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1360 2914
* VIAF: 165983292
**Braden Holtby** (\* 16. september 1989, Lloydminster, Kanada) je kanadský hokejový brankár, ktorý naposledy pôsobil v tíme Dallas Stars v National Hockey League. Najviac sa preslávil ako brankár tímu Washingtonu Capitals, s ktorým získal v roku 2018 Stanleyho pohár.

V roku 2016 získal Vezina Trophy za najlepšieho brankára NHL, v roku 2017 bol na ocenenie nominovaný. Štyrikrát bol súčasťou All-Star Teamu NHL (2016, 2017, 2019, 2020).

V roku 2010 vyhral s tímom Hershey Bears Calder Cup.

V súčasnosti ho trápi nešpecifikované zranenie, kvôli ktorému pravdepodobne vynechá sezónu 2022/2023.

Kariéra
-------

### Juniorský hokej

Holtby hokejovo vyrastal vo svojom rodnom meste Lloydminster, kde pôsobil v lokálnych juniorských tímoch až do svojich 18 rokov. Ako prominentný prospekt sa v roku 2006 stal súčasťou hlavného mládežníckeho tímu štátu Saskatoon - Saskatoon Blades vo Western Hockey League. V roku 2007 reprezentoval Kanadu na Majstrovstvách sveta juniorov do 18 rokov. Zasiahol do jediného zápasu, v ktorom si pripísal len 83,3% úspešnosť zákrokov.

V organizácii Blades Holtby strávil zvyšok svojej juniorskej kariéry. Jeho najlepšou sezónou bol ročník 08/09, keď v 61 zápasoch udržal 91,0% úspešnosť zákrokov a stal sa súčasťou All-Star Teamu WHL. 

V roku 2008 bol v 4. kole draftovaný tímom Washington Capitals ako celkový 93. výber. Washington s ním okamžite podpísal vstupný dvojcestný päťročný kontrakt vo výške 2,933 miliónov amerických dolárov (cca priemer 570 tisíc ročne). Čiastka samozrejme platila pre prípadnú hru v NHL.

### Hershey Bears a vstup do NHL

Holtbyho profesionálna hokejová kariéra začala v sezóne 09/10, keď po krátkom pôsobení v ECHL (za tím South Carolina Stingrays), nastupoval ako brankár tímu Hershey Bears hrajúcom v American Hockey League. 

Holtby sa zaskvel už v prvej sezóne, keď vytvoril s českým brankárom Michalom Neuvirthom silný tandem a spoločne Hershey priviedli ku Calder Cupu.

Referencie
----------

1. ↑   *Braden Holtby at eliteprospects.com* [online]. www.eliteprospects.com, [cit. 2022-07-10]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Free Agent Updates: Copp, Holtby, Palat* [online]. Pro Hockey Rumors, [cit. 2022-07-10]. Dostupné online. (po anglicky)
Inger Nilsson (1968)
Pipiina *Villa Villekulla*
**Pipi Dlhá Pančucha** je kniha od Astrid Lindgrenovej a zároveň aj jej hlavná postava.

Na okraji malého mestečka stojí vila Vilôčka a v nej býva úplne samo deväťročné dievčatko s vlasmi ryšavými ako líška, spletenými do vrkočov, obrovskou silou, hlavou plnou výborných nápadov a srdcom tak veľkým a dobrým, že by sa doňho vošiel celý svet. Jej maminka je anjel a ocko morský vlk, ktorého jedného dňa búrka zmietla z paluby a teraz je kráľom černošského kmeňa. Pipi má zvláštne zvyky. Napríklad spí s nohami na vankúši a s hlavou pod pokrývkou.

Pipi má opičku - Pána Galána, koňa Alfréda, kufor plný peňazí a dvoch verných kamarátov - Tommyho a Anniku a s nimi zažije veľké i malé dobrodružstvá - napríklad sa pobije s Benghtem – známym bitkárom v okolí, alebo si zahrá s policajtmi na naháňačku – pričom vylezú dokonca i na strechu. V ďalšej príhode Pipi navštívi školu, ale nakoniec usúdi, že by ju nebavilo chodiť do nej každý deň.

Kniha má celkovo 3 časti:

* 1. Pipi Dlhá pančucha, kde sa postupne zoznámite s hlavnými postavami
* 2. Pipi nastupuje na loď
* 3. Pipi na ďalekom ostrove, dej sa odohráva na ostrove Kurekuredutov, kde Pipi privedie k rozumu najskôr banditov Jima a Bucka a neskôr takisto žraloka

Pipina charakteristika: Toto dievčatko dnes pozná celý svet. Má dlhé meno - Pipilota Viktuália Roleta Zlatka Pančušisková Efraimová, ale hovorí si krátko: Pipi Dlhá Pančucha. Jej mamička je už anjel a otecko, bývalý námorný kapitán, je teraz pirátskym kráľom - aspoň tak si to o nich Pipi vymyslela. Býva si vo vile Vilôčke s koňom a opičiakom Pánom Galánom. Žije si, ako sa jej páči, lebo jej nik neprikazuje ani neradí. Keď jej zavadzia kôň, vezme ho do náručia a odloží na balkón, keď pozýva na narodeniny svojich kamarátov Aniku a Tomiho, napíše: Úbor: čo chcete, a v škole sa len čuduje. Pani učiteľke pokojne tyká a hoci sa nedohodnú, sľúbi, že sa ešte niekedy príde pozrieť.

Ukážka z knihy: Na okraji malého, malučičkého mestečka sa rozprestierala stará zanedbaná ovocná záhrada. Prostred záhrady trónil starý dom a v ňom bývala Pipi Dlhá Pančucha. Mala deväť rokov a bývala tam celkom sama. Nemala ani mamku, ani ocka, a to bolo vlastne príjemné, aspoň ju nikto neposielal spať, práve keď sa najlepšie zabávala, a nikto ju nenapájal rybím tukom, keď mala chuť na cukríky. Kedysi mala Pipi ocka, na ktorom si veľmi zakladala, a pravda, ešte dávnejšie mala aj mamku, ale to bolo tak dávno, že sa na ňu už vôbec nepamätala. Mamička umrela, keď bola Pipi ešte malé, malučičké dieťatko v kolíske a revala tak strašne, že pri nej nikto nevydržal. Pipi si predstavovala, že mamka teraz sedí kdesi v nebi a pozerá na ňu škáročkou.
9 cm hrubá vrstva tefry tvorená vulkanickým popolom po výbuchu sopky Pinatubo, 15. jún 1991.
**Tefra** je všeobecné označenie pre pyroklastické sedimenty všetkých typov a veľkostí Niekedy je uvádzané, že ide o nespevnené pyroklastiká, ktoré neboli presunuté z pôvodného miesta, kde sa usadili. Termín nezohľadňuje petrografické zloženie horniny, veľkosť pyroklastov ani spôsob ich uloženia.

Termín, podľa gréckeho označenia prachu, v roku 1944 po prvýkrát použil Sigurdur Thórarinsson.

Tefra vzniká pri explozívnych sopečných erupciách. Vrstvy tefry sa pri takýchto erupciách môžu usadiť v širokom okolí sopky na tisícoch kilometrov štvorcových. V sedimentárnom zázname tak môžu vytvárať novú dobre korelovateľnú vrstvu. Korelácia sedimentov pomocou vrstiev tefry sa označuje tefrochronológia. V prípade veľkého množstva akumulovanej tefry dochádza v neskorších štádiách k jej prepracovaniu za vzniku úlomkových prúdov alebo vulkanických brekcií na úpätiach sopiek a vo výplavových vejároch.

Je tvorená vulkanickým sklom, vznikajúcim pri chladnutí drobných kvapôčok lávy vo vo vzduchu, ako aj minerálnymi zrnami. Silné erupcie môžu mať za následok aj výraznú prímes litoklastov starších hornín.

Referencie
----------

1. ↑  Nichols, G. 2009, S*edimentology and stratigraphy.* Wiley-Blackwell, Chichester, 419 s.
2. ↑  Vozárová, A. 2009, *Petrografia sedimentárnych hornín.* Univerzita Komenského, Bratislava, 173 s.
3. 1 2  Dugmore, A.J. Newton, A. 2009, *Tephrochronology* in Gornitz, V. (Editor), *Encyclopedia of Paleoclimatology and Ancient Environments.* Springer, Dordrecht, s. 937-938

|  |  |
| --- | --- |
|  | Portál vedy o Zemi |
**Cyperská gréčtina** (Κυπριοτικά - Kypriotika, Κυπριοτική γλώσσα - Kypriotiki glossa) je jazyk Cyperských Grékov. Hovorí ním 750 000 ľudí na Cypre a je používaný aj v štátoch kde sa cyperskí Gréci vysťahovali. Avšak tento jazyk nie je bežne používaný v úradnom styku a médiach, preferuje sa dimotiki (gréčtina z Grécka). Cyperskí Gréci sa teda nachádzajú v diglosií. Síce je dimotiki úradným jazykom, všetci Gréci z Cypru sa medzi sebou rozprávajú po cypersky. Cyperská gréčtina sa používa doma, na ulici ba aj v školách cez prestávky, niekedy i v televízii. Tento jazyk vychádza zo starogréckeho koiné jazyka a je mu príbuznejší, ako dimotiki, čo vykazujú hlavne gramatické vlastnosti.

Dejiny
------

Cyperčina sa začala vyvíjať v 7. stor. po Kr. keď sa už jazyk koiné, používaný všetkými Grékmi rozpadol. Od byzantskej gréčtiny sa začal separovať práve v spomínanom 7. stor. keď Cyprus ovládli Arabi a vládli tam až do 10. stor. Jazyk sa teda vyvíjal úplne oddelene od Konštantínopolskej gréčtiny, z ktorej sa neskôr vyvinula moderná gréčtina. Grékom sa Cyprus podarilo oslobodiť až v 10. stor. V r. 1192 tu však vzniklo samostatné kráľovstvo. Tento dekrét bol spísaný práve v Cyperskej gréčtine. V r. 1196 Cyprus ovládli križiaci a znemožnili tak ďalšie spojenie s Konštantínopolom. To sa podarilo až v r. 1204, keď sa znovuvytvorila Byzantská ríša. Keď v 15. stor. Byzanciu ničili Turci, ovládli Cyprus Benátčania a tak ochránili tamojších Grékov od moslimov. Do Cyperskej gréčtiny sa však dostávali aj talianske slová, ktoré pretrvali dodnes. V r. 1571 však ostrov ovládli Turci a tak sa do cyperčiny dostali mnohé turecké slová. Turci Cyprus držali až do 19. stor. kedy ho opustili po Britskom víťazstve. Počas nadvlády Britov sa do jazyka dostalo aj pár anglických slov. Briti konečne ostrov opustili v r. 1960 a prenechali ho Grékom, ktorí prijali za úradnú reč dimotiki, aby sa tak zblížili s Gréckom. Cyperská gréčtina je totiž dosť vzdialená od dimotiki.

Jazyk
-----

Cyperská gréčtina má niektoré znaky turečtiny a aj taliančiny, no väčšina jazyka pochádza z gréckeho jazyka koiné. Cyperčina má na rozdiel od dimotiki aj mäkčene. Zapisuje sa gréckou abecedou. Prvý úradný spis v prvej forme tohto jazyka bolo spísanie dekrétu v r. 1192. Počas stredoveku tu taktiež vznikli prvé literárne diela v tomto jazyku. Prví autori píšuci v tomto jazyku boli Leontios Makeras a Jeorjos Vustronios. 

**Príklady lexiky:**

*cyperská gréčtina - prepis do latinskej abecedy / moderná gréčtina - prepis do latinčiny - slovenčina*

* άδρωπος - adropos / άνθροπος - anthropos - človek
* κοππελούιν - kopeluin / μικρό παιδί - mikro pedi - malé dieťa
* εγιώ - ejo / εγώ - ego - ja
* εσού - esu / εσύ - esy - ty
* τούτος - tutos / αυτός - aftos - on, ten
* έμείς - emis / εμείς - emis - my
* εσείς - esis / εσείς - esis - vy
* τζεινός - džinos / εκείνος - ekinos - tamten
* αρχάντζελος - archandželos / αρχάγγελος - archangelos - archanjel
* μεσέλα - mesela / δηλάδη - diladi - teda
* τζαι - dže / και - ke - a, aj
* αμμά - amma / αλλά - alla - ale
* αρτζέζω - ardžezo / αρχίσω - archiso - začínať
* ριάλια - rialia / χρήματα - chrimata - peniaze
*Významné archeologické nálezisko Tróje v dnešnom Turecku. Meno kráľa Tróa je v gréckych mýtoch eponymom názvu Tróje*
**Trós** alebo **Tros** (starogr. *Τρώς* – *Trós*, lat. *Tros*) je v gréckej mytológii syn kráľa Erichthonia a jeho manželky Astyochy, dardanský kráľ.

Trós bol vnukom zakladateľa dardanského kráľovstva Dardana a na trón nastúpil po svojom otcovi Erichthoniovi. Jeho kráľovstvo zahŕňalo dnešné severozápadné pobrežie Malej Ázie a po jeho smrti sa rozdelilo.

Trós mal so svojou manželkou Kallirhoou troch synov, Assaraka, Ila a Ganyméda a dcéru Kleopatru. Jeho najstarší syn Assarakos sa stal kráľom zmenšenej Dardanie, mladší syn Ilos si vybudoval svoje kráľovstvo v druhej časti Dardanie, kde založil mesto na mieste, ktoré mu určil najvyšší boh Zeus zhodením sošky Palady Atény (tzv. Paládium), ktorá mala mesto chrániť. Mesto bolo spočiatku pomenované po ňom Ilion, Ilios, neskôr sa však preslávilo pod menom Trója.

Tretí syn Ganymédes nevládol nikde, ale bol to taký krásny mládenec, že ho uniesol najvyšší boh Zeus k sebe na Olymp, aby z neho urobil čašníka bohov. Jeho otcovi Tróovi za stratu syna dal najkrajšie kone na svete.

Potomci Tróa z vetvy syna Assaraka Kapys a Anchises vládli v Dardanii a potomci Ila Laomedón a Priamos vládli v Tróji. Vláda obidvoch týchto rodov skočila dobytím a úplným zničením Tróje stotisícovým vojskom Achájcov.

Aj keď sa Trós ničím významným vo svojom živote nevyznamenal, jeho meno bude vďaka Homérovým básňam v názve Tróje žiť naveky.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,12,2.
2. 1 2 3 4 5 6  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 461–462.
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,12,3.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,75,3.
5. ↑  Homér, *Iliada*, 5,251.
**Fedor Klimáček** (\* 26. február 1913, Ružomberok – † 1. október 1975, Banská Bystrica) bol maliar, grafik, ilustrátor a pedagóg.

Rodina
------

* otec Alexander Klimáček
* matka Bohdana rod. Bergerová

Životopis
---------

Gymnázium absolvoval v Liptovskom Mikuláši, vysokoškolské štúdium začal na Akademie výtvarných umění (AVU) v Prahe, po roku prešiel na Prírodovedeckú fakultu Karlovej univerzity, kde študoval kreslenie a zemepis. V roku 1937 absolvoval Vysokú školu architektúry a pozemného staviteľstva pri ČVUT v Prahe. Vyučoval kreslenie na stredných školách, 1957-1964 na Pedagogickom inštitúte v Martine. Od roku 1964 bol vedúcim katedry výtvarnej výchovy na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. V roku 1964 získal titul doc. v roku 1969 prof. 

Spočiatku maľoval krajinárske a žánrové motívy z pracovného a mestského prostredia, postupne prevažovala kresba. Ilustroval knihy pre mládež a učebnice. Kresbami prispieval do detských časopisov (Ohník, Zornička, Včielka a i.).

Ocenenie
--------

* 1945 čs. vojenská medaila Za chrabrosť a Za zásluhy II. stupňa, 1959 zaslúžilý učiteľ, 1963 Za vynikajúcu prácu

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Diela autora v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 22933
* ISNI: 0000 0000 5757 9050
* NK ČR: mzk2002140442
* SNK: 153886
* VIAF: 84521330
* Web umenia: 4933
**Tróilos** (starogr. *Τρωίλος* – *Tróilos*) bol olympijský víťaz v tethrippe a v synóride v roku 372 pred Kr.

Tróilos, syn Alkina z Élidy, bol na 102. olympijských hrách v roku 372 pred Kr. korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v tethrippe a v synóride. Tethrippon (preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) zaradili do olympijského programu na 25. hrách v roku 680 pred Kr. a synóris (preteky na voze s dvojzáprahom) na 93. hrách v roku 408 pred Kr.

Tróilovi za jeho olympijské víťazstvá dali zhotoviť sochu, ktorú potom k verejnej úcte vztýčili v Olympii medzi sochy slávnych olympijských víťazov. Tróilovu sochu ešte v druhom storočí videl cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal: *„Pri Kleogenovi stojí Deinolochos, syn Pyrrhov, a Tróilos, syn Alkinov. Aj títo muži pochádzali z Élidy, a zvíťazili tiež: jeden bol hellanodikom a zároveň si odniesol víťazstvo s koňmi, druhý potom, Tróilos, zvíťazil s dvojzáprahom dospelých koní a so so žriebätami. Zvíťazil potom pri sto druhej olympiáde od tej doby ustanovili Éliďania zákon, že sa nabudúce nikto z hellanodikov nesmel zúčastniť pretekov s koňmi. Jeho sochu vytvoril Lysippos."*

Archeológovia podstavec Tróilovej sochy s kovovou doskou a úplným nápisom objavili na nepôvodnom mieste v olympijskom prytaneiu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Donald G. Kyle, *Sport and Spectacle in the Ancient World*, 127
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,1,4-5.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246-249.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 565 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 48°11′33″S 17°44′14″V﻿ / ﻿48,1925°S 17,7372222°V﻿ / 48.1925; 17.7372222

**Galantský park** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1983 na rozlohe 3,3927 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Historický park je najväčšou súvislou zelenou plochou v meste Galanta s výskytom množstva starých hodnotných jedincov drevín. Je to objekt veľkej historickej, mikroklimatickej, biologickej, hygienickej, dendrologickej a architektonickej hodnoty. Možnosti pre krátkodobú rekreáciu.*

Referencie
----------

1. ↑  Galantský park. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Galantský park v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Galantský park na českej Wikipédii.*
Približná cesta hlavného hrdinu 
***Ako som rozpútal Druhú svetovú vojnu*** (V Polštine *Jak rozpętałem drugą wojnę światową*) je poľský hraný film z roku 1969, založený na románe Kazimierza Sławińskeho *"Przygody kanoniera Dolasa"* *(Dobrodružstvá Dolasa delostrelca).* Bol natočený v Soči, Baku, Poświętnom, Lodži a iných miestach.
Pôvodne bol film čiernobiely, v roku 2000 bol digitálne sfarebnený firmou Dynacs Digital Studios.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Hlavná postava filmu je poľský vojak *Franek Dolas*, ktorý je v dôsledku komických náhod presvedčený, že spustil Druhú svetovú vojnu. Pri svojich pokusoch napraviť čo spôsobil sa neustále dostáva do problémov. Ocitá sa na rôznych vojnových frontoch (V Juhoslávii, Stredozemnom mori, na Blízkom východe, v Taliansku). Nakoniec sa však vráti do Poľska. 

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku How I Unleashed World War II na anglickej Wikipédii.*
**Fedor Kállay** (\* 16. november 1884, Liptovský Svätý Mikuláš – † 1918, Ruská SFSR, dnes Rusko) bol slovenský kníhtlačiar, činiteľ slovenského kultúrneho života v Budapešti na počiatku 20. storočia, účastník prvej svetovej vojny a prvého československého odboja.

Život
-----

Narodil sa v rodine právnika a kultúrneho organizátora Adolfa Kállaya (\* 1848 – † 1919) a jeho manželky Žofie, rod. Langovej. Mal troch bratov, právnika Adolfa (\* 1878 – † 1901), stavebného inžiniera Vojtecha (\* 1880 – † 1937) a právnika Jozefa (\* 1881 – † 1939), a sestru Želmíru, ktorá sa vydala za Jozefa Holúbka.

Ľudovú školu navštevoval v rodisku (1891 – 1897), následne študoval na gymnáziu v Prešove (1897 – 1905). V rokoch 1905 – 1908 pôsobil ako úradník, v rokoch 1908 – 1914 ako správca Budapeštianskeho nakladateľského spolku, ktorý vznikol v roku 1906 z iniciatívy viacerých slovenských intelektuálov – Jána Rumanna, Ľudovíta Medveckého, Matej Metoda Bellu, Jána Alojza Wagnera a najmä Milana Hodžu. Spolok v roku 1908 zriadil modernú kníhtlačiareň, ktorej správu Kállay prevzal od Juraja Nováka. Zároveň sa angažoval v Slovenskom spolku v Budapešti. V prvej svetovej vojne bojoval na východnom fronte. Zahynul v roku 1918, počas bojov v Rusku (pozri ruská občianska vojna), zrejme ako príslušník československých légií v Rusku.

Referencie
----------

1. ↑  „KÁLLAY, Vojtech", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, III. zväzok, K – L, Martin: Matica slovenská, 1989, str. 27, ISBN  80-7090-019-9
2. ↑  „KÁLLAY, Jozef", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, III. zväzok, K – L, Martin: Matica slovenská, 1989, str. 27, ISBN  80-7090-019-9
3. 1 2 3  „KÁLLAY, Fedor", *Slovenský biografický slovník : (od roku 833 do roku 1990)*, III. zväzok, K – L, Martin: Matica slovenská, 1989, str. 27, ISBN  80-7090-019-9
4. ↑  Rosenbaum, Karol, ed. (1984), „BUDAPEŠTIANSKY NAKLADATEĽSKÝ SPOLOK", *Encyklopédia slovenských spisovateľov*, 2. zväzok: P – Ž (1. vyd.), Bratislava: Vydavateľstvo Obzor, str. 287

Odporúčaná literatúra
---------------------

* Nitrianský, T.[ibor]; Človieček, O.[ndrej] (1972), *Kapitoly z dejín vydávania a rozširovania literatúry od najstarších čias do roku 1945* (1. vyd.), Bratislava: Obzor, str. 140
* Slávik, Michal (1945), *Slovenskí národovci do 30. októbra 1918*, Trenčín: Michal Slávik, str. 40
**Trachyt** je výlevná vyvretá hornina sivej farby. Štruktúra horniny je pórovitá, sklovitá. Chemicky je pre trachyty charakteristický nižší obsah SiO2.

Názov horniny zaviedol roku 1822 R. J. Haüy

Zloženie
--------

Mineralogicky sú tvorené prevažne živcami (prevládajú draselné živce nad plagioklasmi) a foidmi (zástupcami živcov) - nefelínom, sodalitom a leucitom. Kremeň je prítomný v menšom množstve, skôr sa vyskytuje tridymit. V starších trachytoch však býva prítomný vo väčšom množstve, čo je spôsobené rekryštalizíciou tridymitu. Z tmavých minerálov sú prítomné augity, amfiboly a biotit - prevažne v akcesorickom množstve. Amfiboly sú často skorodované a lemované sekundárnymi minerálmi - magnetitom a pyroxénmi. Je efuzívnym ekvivalentom syenitu.

Výskyt
------

Trachyty sa vyskytujú prevažne v treťohorných a mladších vulkanitoch - v rímskej vulkanickej provincii, na ostrove Ischia a v Taliansku. Recentné trachytické lávové prúdy sa nachádzajú na Islande, Azorských ostrovoch a vo východnej Afrike. Na Slovensku sa vyskytujú v treťohorných východoslovenských vulkanitoch Vihorlatu a Slanských vrchov.

Pozri aj
--------

* Vyvretá hornina
* Zoznam hornín

Referencie
----------

1. ↑  Levinson-Lessing, F. J. Struve, E. A. 1963, *Petrografičeskij slovar.* Gosgeoltechizdat, Moskva, s. 356

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Trachyt**
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Izu
Provincia **Izu** (jap. 伊豆国 – Izu no kuni), niekedy nazývaná aj **Zušú** (豆州), bola stará japonská provincia, rozkladajúca sa na polostrove Izu, ktorý je dnes súčasťou prefektúry Šizuoka a na ostrovoch Izu, ktoré dnes patria k prefektúre Tokio. Izu susedila s provinciami Sagami a Suruga. Pred rokom 680 bola súčasťou provincie Suruga. Po tomto roku až do obdobia Edo sa Izu skladala z troch okresov: Tagata, Kamo a Naka. V priebehu obdobia Edo sa štvrtým okresom stala Kimisawa.

Najdôležitejšou svätyňou (一宮, *Ičinomija*; Prvá svätyňa) provincie Izu bola svätyňa Mišima (三嶋大社, *Mišima taiša*). Druhou a treťou svätyňou boli Ninomija Hačimangu a svätyňa Asama, obe tiež z Mišimy. Navyše sa v Mišime nachádzal aj provinčný chrám (国分寺, *Kokubundži*). 

V období Sengoku Izu typicky ovládal ten, kto vládol v provinciách Sagami a Musaši.

V Izu sa odohráva väčšina deje románu Jamese Clavella Šógun.

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**The Twilight Zone** je americký vedecko-fantastický seriál Roda Serlinga. Seriál bol vysielaný v rokoch 1959-1964 na CBS, následne aj v rokoch 1985-1989 a 2002-2003. Bolo natočených celkom 9 sérií.

Dejiny
------

### Prvá séria (1959-1964)

Scenáristami boli Ray Bradbury, Charles Beaumont a Richard Matheson. 

Herci, ktorí sa objavili v tejto sérii: Charles Bronson, Lee Marvin, Cliff Robertson, Jack Warden, Martin Landau, Burgess Meredith, Robert Redford, Paul Mazursky, William Shatner. Režisérmi boli Richard Donner a Don Siegel.

### Druhá séria (1985-1989)

Scenáristami boli Harlan Ellison, J. Michael Straczynski, George R. R. Martin a Theodore Sturgeon. 

Herci: Bruce Willis, Morgan Freeman, Martin Landau, Jonathan Frakes, Tim Russ, Jenny Agutter a Fred Savage.

### Tretia séria (2002-2003)

Medzi režisérmi sa vystriedali Bob Balaban a Lou Diamond Phillips. Narratorom bol Forest Whitaker.

Externé odkazy
--------------

* *Twilight Zone (1959)* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Twilight Zone (1985)* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Twilight Zone (2002)* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* *Twilight Zone (1959)* v Internetovej databáze filmov (po anglicky)
* *Twilight Zone (1985)* v Internetovej databáze filmov (po anglicky)
* *Twilight Zone (2002)* v Internetovej databáze filmov (po anglicky)
**Sportivnyj komplex Jubilejnyj** (rus. Спортивный комплекс «Юбилейный» – doslova „Športový komplex "Jubilejnyj"") je krytá športová hala a koncertný komplex v Petrohrade. Disponuje kapacitou 7 012 miest pre ľadový hokej a až 7 700 miest pre basketbal. Prístupná je zo stanice metra Sportivnaja. Komplex bol dokončený v roku 1967 ako dar odborového zväzu mestu pri príležitosti 50. výročia sovietskej moci. 

Aréna bola dejiskom MS v ľadovom hokeji v rokoch 2000 a 2016. Je určená pre širokú škálu aktivít ako, napr. atletický tréning a súťaže, konvencie, festivaly a hudobné koncerty. Komplex Jubilejnyj bol domovským štadiónom basketbalového klubu Spartak Petrohrad, mužského aj ženského tímu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Sportivnyj komplex Jubilejnyj**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka štadióna
* Petersburgcity.com

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Yubileyny Sports Palace na anglickej Wikipédii.*
**Vrcholový manažment** (iné názvy: **najvyšší/vyšší/vrchný/top manažment, vrcholové/najvyššie/vyššie/vrchné riadenie, vrcholové/najvyššie/vyššie/vrchné vedenie, manažérsky tím**, nevhodne *výkonný manažment, výkonné riadenie/vedenie*, nesprávne *senior manažment*, angl. senior/executive/upper/higher/top management, (senior) management team) je najvyššia úroveň manažmentu (teda vrstva manažmentu nad stredným manažmentom), čiže súhrn manažérov majúcich v organizácii najvyššie hodnostné postavenie. 

Anglické "top management" (a tým aj niektoré z vyššie uvedených slovenských ekvivalentov) môže alternatívne označovať správnu radu (Board of Directors).

Charakteristika
---------------

Vrcholový manažment pozostáva najmä z generálneho riaditeľa, jeho zástupcov a (hlavných) vedúcich rôznych oddelení, divízií a podobne. Board of Directors a/alebo akcionári mu zverujú špecifické výkonné právomoci. Board of Directors a vlastníci spoločnosti síce obyčajne majú vyššie právomoci/zodpovednosti ako vrcholový manažment, ale od vrcholového manažmentu sa odlišujú tým, že sa zameriavajú na riadenie vrcholového manažmentu a nie na priame bežné riadenie činnosti organizácie.
**Ionizácia** je odtrhnutie jedného alebo viacerých elektrónov od atómu alebo molekuly.

Ionizácia plynov
----------------

Plyny môžu byť elektricky vodivé iba za predpokladu, že obsahujú voľné nosiče náboja - ióny. Plyn, ktorý sa stal vodivým, sa nazýva ionizovaný. Prostriedok, ktorý spôsobí vznik iónov v plyne je ionizátor. Ionizátor je každý zdroj energie, ktorý poskytuje elektrónom v atómoch (molekulách) energiu, potrebnú na ich uvoľnenie.

Ionizácia plynu prebieha tak, že sa od atómu alebo molekuly plynu odtrhne elektrón. Energia na to potrebná je ionizačná energia. Zvyšok atómu je kladný ión. Naopak, ak atóm alebo molekula zachytí elektrón, vytvorí sa záporný ión. Schopnosť vytvárať záporné ióny majú najmä elektronegatívne prvky.

Elektrický prúd v plynoch je spôsobený usmerneným pohybom iónov a nazýva sa výboj. 

Kladné a záporné ióny v plyne sa môžu zrážať a zase spájať. Tým dvojica iónov zaniká. Príslušný dej sa nazýva rekombinácia iónov. Pri plynulom vznikaní a rekombinovaní iónov sa koncentrácia ustáli vždy na určitej hodnote, ktorá závisí od vonkajších podmienok.

Pozri aj
--------

* Ión (častica)

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

  


| fázová premena | na skupenstvo |
| --- | --- |
| pevná látka | kvapalina | plyn | plazma |
| zo skupenstva | pevná látka | — | topenie | sublimácia | — |
| kvapalina | tuhnutie | — | var/vyparovanie | — |
| plyn | desublimácia | kondenzácia | — | ionizácia |
| plazma | — | — | deionizácia | — |
Súradnice: 3°18′58″S 95°51′14″V﻿ / ﻿3,316°S 95,854°V﻿ / 3.316; 95.854

Animácia zemetrasenia v Indickom oceáne
**Zemetrasenie v Indickom oceáne** alebo **Sumatransko-andamanské zemetrasenie**, ktoré sa udialo o 00:58:53 svetového času 26. decembra 2004, bolo podmorské tektonické zemetrasenie subdukčného pôvodu, ktorého epicentrum sa nachádzalo západne od Sumatry v Indonézii. Bolo jedným z najväčších zemetrasení za posledných 100 rokov. Zemetrasenie spôsobilo sériu ničivých cunami pozdĺž priľahlého pobrežia Indického oceánu, ktoré zasiahli 11 krajín, kde zahynulo viac než 225 000 ľudí. Prívalové vlny dosahovali výšku 30 m. Medzi najviac postihnuté krajiny patrila Indonézia, Srí Lanka, India a Thajsko.

S momentovým magnitúdom hlavného ostrasu dosahujúcim hodnoty od 9,1 do 9,3 je radené medzi najsilnejšie zemetrasenia zaznamenané seizmografmi. Najsilnejšie dotrasy mali hodnotu magnitúda 7,1. Pri tomto zemetrasení bol tiež zaznamenaný zatiaľ najdlhší čas pohybu pozdĺž zlomovej plochy, ktorý trval 8,3 až 10 minút. Spôsobilo silné vibrácie celej planéty a horizontálny pohyb morského dna o 1 cm.

Zemetrasenie malo neobyčajne veľký geografický dosah. Presun blokov pozdĺž 1 600 km dlhej zlomovej plochy sa odhaduje na približne 15 m smerom do subdukčnej zóny, kde sa Indická platňa podsúva pod Barmskú platňu. Pohyb nebol priebežný, ale prebiehal v postupných skokoch a trval 8,3 až 10 minút. Seizmografické a akustické merania potvrdzujú, že počas prvej fázy pohybu došlo k vzniku asi 400 km dlhej a 100 km zlomovej zóny, nachádzajúcej sa asi 30 km pod povrchom morského dna. Išlo o najväčšiu dosiaľ zaznamenanú zlomovú poruchu spôsobenú zemetrasením. Porucha sa zväčšovala rýchlosťou 2,8 km/s čo je asi 10 000 km/h, pri pobreží indonézskej provincie Aceh smerom na severozápad po dobu asi 100 sekúnd. Po asi 100 sekundovej prestávke opäť pokračovala k Andamanským a Nikobarským ostrovom. Severná časť zlomu vznikala pomalšie ako južná časť, rýchlosťou 2,1 km/s teda 7 600 km/h a pokračovala na sever ešte 5 minút, až kým nenarazila na rozhranie, kde sa subdukčná zóna mení na smerný posun, kde sa dve platne pohybujú pozdĺž seba. Tu bol objem presunutej vody menší a preto ani cunami, ktoré zasiiahli priľahlé časti pobrežia v severnej časti Indického oceánu neboli také vysoké.

Obrovské škody, ktoré zemetrasenie spôsobilo na mnohých miestach, ako aj prítomnosť veľkého množstva turistov zo západných krajín, urýchlili dodávky humanitárnej pomoci do postihnutých oblastí. Svetová verejnosť prispela postihnutým krajinám pomocou vo výške 7 miliárd amerických dolárov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zemetrasenie v Indickom oceáne 26. decembra 2004**

Autoritné údaje: * LCCN: sh2005000121
**Ipatievov dom** (rus. *Дом Ипатьева* *– Dom Ipatieva*) bola poschodová drevená palácová budova v Jekaterinburgu, v ktorej pivničných miestnostiach bol v noci zo 16. na 17. júla 1918 zavraždený s celou rodinou cár Mikuláš II. až do svojej abdikácie posledný ruský imperátor.

História
--------

Dom bol postavený na konci 80. rokov 19. storočia, Ivanom I. Redikorcevom. Dom bol kamenný dvojposchodový palác. 

Miestnosť v dome, ktorú obýval cár Mikuláš. Potom tu mal kanceláriu český generál Radola Gajda, veliteľ vojska na Severnom Urale
Chrám na krvi
V roku 1908 ho kúpil inžinier Ipatiev, a v roku 1918 dom zabavili Boľševici a použili ho k uväzneniu cárskej rodiny. 17. júla bola celá cárska rodina z rozkazu komisára Sverdlova zabitá, aby sa jej nepoverili blížiace sa československé légie. Tie prišli necelý týždeň po tragických udalostiach. 25. júla 1918 bol Jekaterinburg v čase občianskej vojny obsadený Bielou armádou pod velením československého generála Gajdy, ktorý si v Ipatievom dome na niekoľko mesiacov zriadil generálny štáb. Za čias Sovietskeho zväzu bolo v dome múzeum revolúcie (1927-1932) a rôzne kancelárie. V roku 1974 bola budova oficiálne vyhlásená za sovietsku národnú pamiatku, ale už o 3 roky neskôr, 22. septembra 1977, bol dom z rozhodnutia politbyra zbúraný, rozhodnutie vykonal Boris Jeľcin.

Chrám na krvi
-------------

V roku 2003 bol na mieste domu postavený Chrám na krvi. Toho istého roku sa tu zišli ruský prezident Vladimir Putin a nemecký kancelár Gerhard Schröder.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ipatievov dom**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ipaťjevův dům na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Ruský portál |
Súradnice: 40°59′13″S 44°11′06″V﻿ / ﻿40,987°S 44,185°V﻿ / 40.987; 44.185

Kostol v Gyumri po zemetrasení
**Zemetrasenie v Arménsku v roku 1988** bolo jedno z najznámejších zemetrasení, ktoré postihli Sovietsky zväz a Arménsko. Odohralo sa 7. decembra 1988 o 11:41 miestneho času (7:41 UTC). Epicentrum celého zemetrasenia bolo neďaleko mesta Spitak; otrasy dosiahli magnitúdo 6,9. Oblasť mesta Spitak bola dovtedy považovaná z oblasť bez výrazného ohrozenia zemetraseniami.

Následky zemetrasenia a záchranné práce
---------------------------------------

Po otrasoch organizácia zdravotníctva kompletne zlyhala, čo do istej miery prispelo k celkovému päťdesiattisícovému počtu obetí. Bolo odhadnuté, že keby zemetrasenie prišlo o niekoľko minút neskôr, mohlo byť v budovách, hlavne teda školách, menej ľudí. 541 000 ľudí zostalo bez prístrešia.

Zničené bolo samotné mesto Spitak; v okolitých ďalších mestách (Gyumri – vtedy *Leninakan* a Vanadzor, vtedy *Kirovakan*) aj dedinách (okolo štyristo) vznikli veľké škody. Pre otrasy musela byť uzatvorená aj jadrová elektráreň Metsamore.

Vzhľadom na zničenie či vážne poškodenie veľa nemocníc a zimné počasie nedokázali štátne orgány zvládnuť distribúciu pomoci do postihnutých oblastí. Vláda Arménskej SSR umožnila zahraničným pracovníkom prístup na svoje územie, prvýkrát v dejinách ZSSR. Michail Gorbačov, ktorý bol v čase zemetrasenia na návšteve v Spojených štátoch amerických, prerušil svoj program a odletel do postihnutých miest. Na miesto bol s poverením riadiť záchranné práce vyslaný aj námestník predsedu vlády ZSSR Boris Ščerbina, ktorý niekoľko rokov predtým na mieste riadil aj záchranné a likvidačné práce po havárii jadrovej elektrárne v Černobyle. Boris Ščerbina bol údajne z miery škôd a množstva obetí na mieste zemetrasenia otrasený.

Celkové materiálne škody boli odhadované na 14 miliárd amerických dolárov.

Počas zimy roku 1989 vďaka pomoci z ďalších krajín boli schopní v Arménsku opraviť veľkú časť poničených domov. Pôvodné mesto Spitak bolo znovu obnovené, no už na inom mieste neďaleko svojho pôvodného.

Referencie
----------

1. ↑   *Earthquake Damage, the Armenian SSR, December 7, 1988* [online]. ngdc.noaa.gov, [cit. 2011-09-09]. Dostupné online. (po anglicky)
2. 1 2  McCall, G. J. H. 2005, Earthquakes. in Selley, R.C. Cocks, L.R.M. Plimer, I.R. (Editori), *Encyclopedia of Geology.* Volume 5. Elsevier, Amsterdam, s. 318-330
3. ↑  Elektřina.cz. *Boris Ščerbina: Profil muže, který řešil katastrofu v Černobylu* [online]. elektrina.cz, 2019-07-10, [cit. 2023-03-19]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zemetrasenie v Arménsku v roku 1988**
Iovianus
**Iovianus** (iné mená: **Jovianus, Jovianos, Iovianos, Iovian, Jovian, Jovián, Flavius Iovianus, Imperator Caesar Flavius Iovianus Augustus**; \* 331, Singidunum – † 17. február 364, Dadastana, Turecko) bol od roku 363 rímsky cisár.

Na cisársky trón Rímskej ríše nastúpil v roku 363 ako nástupca Iuliana Apostatu. Iovianus bol čestný muž, ale ako už história mnohokrát ukázala, čestnosť nie je vždy rozhodujúcou vlastnosťou, ktorá by zabezpečila silu a veľkosť panovníka. Nebolo tomu tak ani v tomto prípade. Iovianovi na rozdiel od jeho predchodcu chýbala energickosť a rozhodnosť. Podarilo sa mu síce zvyšky Apostatovho vojska doviesť bezpečne späť domov, ako diplomat však veľké úspechy nedosiahol. Následný mier uzavretý s Perzskou ríšou výrazne oslabil rímske pozície na východe. Cisár totiž súhlasil s odstúpením rozsiahlych území na východe impéria a nárokov na Arménsko v prospech Perzie.

Čo sa týka vnútorných záležitostí ríše, Iovianus zrušil všetky náboženské reformy cisára Iuliana Apostatu, a tým opäť zaručil kresťanstvu hegemóniu v oblasti náboženstva Rímskej ríše. Viac toho ale spraviť nestihol, zomrel totiž už v roku 364. Nastúpil na trón vo veľmi ťažkej situácii a na reformy v podstate ani nemal čas. Jeho nástupcom sa stal Valentinián I. (*Flavius Valentinianus)*.

Literatúra
----------

* V. Zamarovský, *Dejiny písané Rímom*, Bratislava 2002

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Iovianus**

  


|  |
| --- |
| Iovianus**Konštantínovská dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Iulianus Apostata** | **cisár**363 – 364 | Nástupca**Valentinián I.** |

Autoritné údaje: * GND: 102396337
* ISNI: 0000 0000 5488 8747
* LCCN: n85143718
* NK ČR: mzk2018997567
* VIAF: 12693872
* WorldCat: lccn-n85143718
Vlajka Ulsterského odporu Divízie C 
**Ulsterský odpor** (angl. *Ulster Resistance* skr. **UR**) alebo **Ulsterské odporové hnutie** (angl. *Ulster Resistance Movement* skr. **URM**) je lojalistické polovojenské hnutie, ktoré bolo založené 10. novembra 1986 ako odpoveď na Britsko-írsku dohodu.

Počiatky
--------

Skupina začala pôsobiť počas tritisícového zhromaždenia v koncertnej sieni Ulster Hall v Belfaste. Zhromaždeniu predsedal člen Demokratickej unionistickej strany Sammy Wilson spolu so straníckymi kolegami Ianom Paisleim, Peterom Robinsonom and Ivanom Fosterom. Na platforme zhromaždenia bol tiež aj predseda Ulsterských klubov Allan Wright. Toto zhromaždenie pokračovalo ďalšími stretnutiami po celom Severnom Írsku.

Na zhromaždení v meste Enniskillen Peter Robinson oznámil: „Tisíce ľudí sa už pripojili k hnutiu a jeho úloha a efektívnosť pokračuje. Ulsterský odpor, že odborná príprava už začala a dôstojníci z deviatich divízií už začali plniť svoje povinnosti."

Hromadné členstvo sa nenaplnilo, ale aktívne skupiny boli založené vo vidieckych oblastiach ako je grófstvo Armagh a priťahovali podporu od ulsterských protestantov.

Referencie
----------

* Paul Arthur & Keith Jeffrey, *Northern Ireland Since 1968*, Oxford: Blackwell Publishers, 1996
* Jonathan Bardon, *A History of Ulster*, Belfast: Blackstaff Press, 1992
* Steve Bruce, "The Red Hand", Oxford University Press, 1992
* Jim Cusack & Henry McDonald, "UVF", Poolbeg, 2000
* Martin Dillon, "Stone Cold", Hutchinson, 1992

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ulster Resistance na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 45°54′S 16°06′V﻿ / ﻿45,9°S 16,1°V﻿ / 45.9; 16.1

Zničené vnútro Záhrebskej katedrály
**Zemetrasenie v Záhrebe v roku 1880** (chorv. Potres u Zagrebu 1880) bolo zemetrasenie so silou 8 stupňov na modifikovanej Mercalliho stupnici alebo 6,3 magnitúda. Zemetrasenie sa udialo 9. novembra 1880, ráno o 7 hodine, 3 minúte a 3 sekunde.

Zemetrasenie bolo označené ako jedno z najsilnejších zemetrasení v Chorvátsku. Boli zničené mnohé budovy, ulice a v Záhrebe prevládla chudoba. Väčšina záhrebských obyvateľov sa po zemetrasení z mesta vysťahovala do Viedne, Ľubľany, Grazu, Mariboru, Celje a Terstu. Zahynuli 2 ľudia a 29 bolo ťažko zranených a najviac zničené domy boli na území Zrinjevcu a na Klaićevej ulici. Veľmi poškodená bola aj Záhrebská katedrála, ktorá bola neskôr celkom renovovaná, podobne to bolo aj s cirkvou sv. Franja a s cirkvou Matky Božej.

Počas obnovy po zemetrasení sa v Záhrebe postavili rôzne paláce, parky a fontány.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zemetrasenie v Záhrebe v roku 1880**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Potres u Zagrebu 1880. na chorvátskej Wikipédii.*
*Li-ťi*, pripisovaná Konfuciovi, opisuje sociálne normy, náboženské rituály a dvorské ceremónie starovekej Číny.
**Li-ťi** (iné názvy: **Li-ťing, Kniha obradov, Kniha zvykov, Zápisky o obradoch, Zápisy o rítoch**; po čínsky *Li-ťi* alebo *Li-ťing*) je jedna z piatich kanonických kníh, ktoré spoločne vytvárajú základ kanonického filozofického komplexu konfucianizmu. Kniha hovorí o normách správania, konania a správneho vedenia tradičných čínskych náboženských obradov, ktorých správne vykonávanie vzdelancami je podľa čínskeho svetonázoru potrebné na udržiavanie stability a harmónie v štáte a vo svete.

Konfuciánske klasické texty, ako je Li-ťi, mali obrovský vplyv na formovanie tradičného čínskeho myslenia a svetonázoru. Kniha sa podobne ako ďalšie klasické texty nevyhla zničeniu počas vlády prvého čínskeho cisára Š’-chuang-tiho, ale po jeho smrti a rozpade štátu Čchin bola opätovne z pamäti spísaná vzdelancami, ktorý prežili Š’-chuang-tiho prenasledovanie. Znalosť knihy rituálov bola medzi rokmi 1313 až 1915 povinná na úspešné zloženie štátnych cisárskych skúšok, ktoré otvárali mladým adeptom dvere do dôležitých štátnych funkcií.
Základným obsahom práce sú nariadenia a pokyny, ako správne vykonávať staroveké náboženské rituály Li.

Literatúra
----------

* Nylan, Michael (2001). *The five "Confucian" classics.* Yale University Press. pp. 127–135. ISBN 978-0-300-08185-5.
* Lewis, Mark Edward (1999). *Writing and authority in early China.* SUNY Press. pp. 105–108. ISBN 978-0-7914-4114-5.
* Buckley Ebrey, Patricia. *Confucianism and the Family Rituals in Imperial China.* New Jersey: Princeton University Press, 1991, ISBN 978-0-691-03150-7
* *Velké učení; Doktrína středu*. Preklad Oldřich Král. Vyd. 1. Lásenice : Maxima, 2008. 168 s. ISBN 978-80-86921-04-4.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Li-ťi**

Externý zdroj
-------------

* The Book of Rites kniha online v angličtine


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portál |