recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Animácia znázorňujúca rotáciu Zeme okolo jej ocka
**Zemská os** je pomyselná priamka, ktorá prechádza stredom Zeme a pretína jej povrch v dvoch bodoch, ktoré nazývame póly. Okolo tejto osi sa Zem otočí takmer konštantnou rýchlosťou, ktorá na rovníku dosahuje hodnotu 465,09 m/s. Jedna otočka okolo jej osi voči hviezdnemu pozadiu (siderický deň) trvá 23 h 56 min a 4 s. 

Rotácia Zeme okolo osi spôsobuje striedanie dňa a noci. Za 1 hodinu sa Zem otočí o 1/24 svojho obvodu, čo je 15° zemepisnej dĺžky. Na každých 15° preto pripadá jedno časové pásmo. Zem sa otáča okolo svojej osi smerom zo západu na východ. Zemská os nie je rovnobežná s kolmicou na ekliptiku, ale odkláňa sa od nej v uhle, ktorý v súčasnosti dosahuje hodnotu približne 23,5°. Tento sklon zemskej osi spolu s obehom Zeme okolo Slnka má za následok striedanie ročných období. 

Sklon zemskej osi sa pomaly mení a preto os nesmeruje stále do rovnakého bodu oblohy. V súčasnosti smeruje do blízkosti hviezdy Polárky, ale napríklad pred asi 13 000 rokmi smerovala zemská os k hviezde Vega. Tento krúživý pohyb zemskej osi sa nazýva precesia. Jeden precesný obeh zemskej osi okolo pólu ekliptiky sa nazýva Platónsky rok a má dĺžku 25 700 rokov. Ani samotná os nemá pevnú polohu vzhľadom na zemské teleso a v dôsledku toho sa priesečníky osi so zemským povrchom (póly) tiež pomaly pohybujú. Perióda zmien polohy pólov nie je úplne pravidelná a nazýva sa Chandlerova perióda. Navyše sa v cykle 42 000 rokov mení sklon osi ku kolmici na ekliptiku a to v rozsahu 22,1-24,5°.

Referencie
----------

1. ↑  IVAN, Peter. *Slnko, planéty a mesiace slnečnej sústavy v číslach* [online]. REV. 2007-10-17, [cit. 2009-06-12]. Dostupné online. Archivované 2009-12-10 z originálu.
2. ↑  REES, Martin. *Vesmír*. Bratislava : Ikar, 2006. ISBN 80-551-1233-9. S. 138–141.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálPortál slnečná sústavaGeografický portálPortál vedy o Zemi |

* Sklon osi rotácie
* Rotácia Zeme
* Ekliptika
* Južný pól
* Severný pól
Hlavné mesto Afganistanu, **Kábul**, malo v 70. a 80. rokoch 20. storočia vlastný systém **trolejbusovej dopravy**. Išlo o jednu trať dĺžky 12,5 km.

Historický vývoj
----------------

V roku 1976 sa začala stavba trolejbusového systému. Vtedy bol Kábul zhruba tristotisícovou metropolou a v krajine vládli lepšie časy. Do roku 1979 spoločnosť Elektrizace železnic Praha vybudovala trať o celkovej dĺžke zhruba okolo šesť kilometrov. Slávnostné otvorenie úseku Kino Pamir - Silo (vrátane vozovne) sa uskutočnilo 9. februára 1979, na linku bolo nasadených 25 česko-slovenských trolejbusov typu Škoda 9Tr. To však bola len prvá etapa celej stavby. Druhú polovicu celého systému museli už Afganci dobudovať bez cudzej pomoci. Systém fungoval relatívne spoľahlivo; existovali celkom tri linky, medzi ktorými bolo nutné prestupovať. Trolejbusový systém bol veľmi vyťažený, cestovné nízke. Situácia sa však zhoršila kvôli vojne a rozvratu krajiny. Okolo roku 1988 bolo v prevádzke ešte 80 vozidiel z celkom dodaných 86. V roku 1993 však bola prevádzka ukončená; trolejbusy začali hrdzavieť priamo v areáli vozovne. Po ukončení vojny na začiatku 21. storočia sa aspoň výhľadovo počíta s obnovou celej prevádzky; na tej sa má opäť podieľať česká Škoda Plzeň.

Referencie
----------

1. ↑   *Konec československých trolejbusů v Kábulu* [online]. iDNES.cz, 2008-10-24, [cit. 2020-09-08]. Dostupné online.
2. ↑   *Trolejbusová trať do Nebočad* [online]. spvd.cz, [cit. 2020-09-08]. Dostupné online.
3. ↑   *Konec trolejbusů v Kábulu* [online]. Radiožurnál, 2008-10-25, [cit. 2020-09-08]. Dostupné online. (po česky)
4. ↑  KUNEŠOVÁ, Michaela. Afghánci mají zájem o plzeňské trolejbusy. *Plzeňský deník*, 2011-04-13. Dostupné online [cit. 2020-09-08]. (po česky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Trolejbusová doprava v Kábulu na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°39′37″S 17°45′29″V﻿ / ﻿48,660278°S 17,758056°V﻿ / 48.660278; 17.758056

**Mohyla v Očkove** je archeologické nálezisko náčelníckej mohyly z mladej bronzovej doby. Nachádza sa pri ceste č. 504 pri obci Očkov v okrese Nové Mesto nad Váhom.

Opis
----

Nálezisko Očkov patrí k najvýznamnejším objavom slovenskej archeológie na strednom Považí. V rokoch 1953, 1955, 1958 a 1959 tu odkryli pracovníci Archeologického ústavu SAV mohylu náčelníka z mladšej bronzovej doby a popolnicové pohrebisko z mladej rímskej doby.

V mohyle bol pochovaný pravdepodobne v 12. storočí pred Kr. príslušník, azda knieža, tzv. velatickej kultúry. Ľud tejto kultúry obýval územie dolného Rakúska, západného Maďarska a juhozápadného Slovenska. Mohyla v Očkove z obdobia velatickej kultúry bola prvým objavom svojho druhu.

Svojim významom ďaleko presahuje rámec Slovenska. V objekte je rekonštruovaný odkryv hrobovej komory na základe nálezových okolností. Mŕtveho položili na hranicu o priemere asi 10 m v slávnostnom odeve spolu s bronzovými a zlatými šperkami. Na hranicu poukladali nádoby s tekutou a mäsitou potravou. Vedúce vojenské postavenie mŕtveho vo vtedajšej spoločnosti symbolizuje meč, kopija, štít, konský postroj. Na mieste spáleniska vykopali obdĺžnikovú etážovú hrobovú komoru, ktorej dno i spodné steny boli vydrevené. Na podlahu po zhrnutí zvyškov pôvodnej hranice rozmiestnili nádoby. Hrobovú komoru potom pokryli sedlovitou strechou, ktorú podopierali drevené koly. Na strechu poukladali ďalšie milodary, bronzové a hlinené nádoby. V niektorých z nich sa nachádzala tekutá potrava, v iných boli nedohorené ľudské kosti - pravdepodobne pozostatky ľudských obetí pri úmrtí náčelníka. Na strechu naniesli vrstvu spraše striedavo s vrstvami kameňa. Na kamenné jadro navrstvili zeminu. Okraj dobudovaného celku spevnili kamenným vencom s priemerom 25 m.

Referencie
----------

1. ↑   *Pamiatkový objekt – podrobnosti* [online]. Bratislava: Pamiatkový úrad SR, [cit. 2019-07-03]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mohyla v Očkove**

Použité zdroje
--------------

* informačná tabuľa v lokalite mohyly, prístup: 27.07.2010

Autoritné údaje: * SNK: 87639
* VIAF: 3309160909248712870007
**Xifos** (gr. ξίφος) bol krátky jednoručný dvojsečný meč v tvare listu, ktorý bol v starovekom Grécku používaný na sekanie, rezanie a bodanie. Bol využívaný od doby bronzovej a vo svojich dielach ho spomínal už Homér.

Čepeľ mala dĺžku 50 - 60 cm, hoci v  grécko-perzských vojnách používali mnohí Sparťania kratšie meče (30 - 45 cm). Kratší xifos bol výhodnejší v tlačenici, ktorá vznikla v prvej línii, keď sa dve falangy zrazili o seba. Pôvodne sa xifos vyrábal z bronzu a na rozdiel od železa a ocele bol odlievaný a nie kovaný. Od 7. a 6. storočia pred naším letopočtom bol však bronz nahradený železom.

Napriek jeho ikonickému vzhľadu nebol xifos primárnou zbraňou starogréckeho bojovníka. Tou bola väčšinou kopija nazývaná doru. Rad na meč prišiel až vtedy, keď kopija zlomila alebo ju bojovník stratil v boji. Xifos tasili bojovníci tiež vtedy, keď potrebovali odhodiť svoju kopiju a štít, aby mohli prenasledovať unikajúcich nepriateľov.

Referencie
----------

1. ↑   *12 historys deadliest swords* [online].. Dostupné online. (anglický)
2. ↑   *Xiphos - Greek sword* [online].. Dostupné online. (anglický)
3. ↑   *Xiphos* [online].. Dostupné online. (anglický)
**Oktáv Bazovský** (\* 15. apríl 1916, Lučenec – † 31. január 1990, Harefield) bol slovenský krajinský pracovník, redaktor a právnik.

Jeho otec Ľudovít Bazovský, jeho matka Božena rod. Fajnorová.

Životopis
---------

Absolvoval Slovenskú obecnú školu pri Štátnom učiteľskom ústave, v roku 1934 maturoval na gymnáziu v Lučenci, v rokoch 1934 – 1936 študoval právo na Karlovej univerzite v Prahe, v rokoch 1936 – 1939 na UK v Bratislave. V rokoch 1938 – 1945 vykonával advokátsku prax v Banskej Bystrici a v Bratislave, v roku 1945 emigroval a do roku 1948 žil v Taliansku. V tom istom roku začal študovať ekonómiu na School of Economics v Londýne; JUDr. od 1948 v Anglicku.

V období 1951 – 1952 vydával s bratom Igorom časopis Slovák. V rokoch 1956 – 1980 pôsobil ako redaktor, neskôr vedúci slovenského vysielania rádia BBC v Londýne. Spoluzakladateľ a predseda Slovenského spolku vo Veľkej Británii, zapojil sa do činnosti Slovenského oslobodzovacieho výboru, neskôr Svetového kongresu Slovákov.

Referencie
----------

1. ↑   *Absolventi* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2023-12-01]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* BAZOVSKÝ, Oktáv. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 283.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 153885
* VIAF: 1377156565745223500004
**Jasenovský potok** je potok v hornom Turci, v západnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Jasenice, meria 6,3 km a je tokom V. rádu. 

Pramení v pohorí Žiar, v podcelku Vyšehrad, juhovýchodne od Vyšehradského sedla (579,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 550 m n. m. Od prameňa tečie východojuhovýchodným smerom súbežne s cestou II/519 na ľavom brehu, preteká intravilánom obce Jasenovo, kde podteká cestu č. 519. V obci sprava priberá potok zvaný Z Kapustných záhrad (2 km), stáča sa severovýchodným smerom a zľava ďalej priberá potok Lúčny (0,9 km). Na okraji obce ešte priberá ľavostranný Rybník (0,6 km) a oblúkom sa stáča na juhovýchod, pričom vteká do Turčianskej kotliny, do podcelku Diviacka pahorkatina. Na ľavom brehu sa oddeľuje umelo upravené koryto (cca 1 km), po jeho opätovnom spojení s hlavným tokom druhýkrát podteká cestu II. triedy č. 519 a na krátkom úseku tečie východným smerom. Severozápadne od obce Budiš ústi v nadmorskej výške cca 475,5 m n. m. do Jasenice.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Jasenice (Turiec) |
| --- |
| *Jasenica* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Briešťanka
* Budiš
* Horniacka
* Hraničná voda
* Jantošeje jarok
* **Jasenica**
* Jasenovský potok
* Kamenný jarok
* Košarisko
* Lazný
* Lúčky
* Lúčny
* Pravnianka
* Rovné lazy
* Rudniansky potok
* Rybník
* Uhliskový jarok
* Z Kapustných záhrad
* Z trávnikov
* Žliabok

 |
Chrobák
**Volkswagen Chrobák** je legendárny automobil vyrábaný firmou Volkswagen od roku 1938 do 2003 (v roku 1998 bola celá jeho výroba prenesená do Mexika.

Navrhol ho rakúsky automobilový konštruktér Ferdinand Porsche. Pri návrhu vychádzal z jestvujúceho prototypu "autá pre masy" konštruktéra Hansa Ledwinku, hlavného konštruktéra automobilky Tatra (po rokoch došlo k mimosúdnému vyrovnaniu medzi Volkswagenom a Hansom Ledwinkom). Označennie "Chrobák" však oficiálne dostal až v roku 1967. Za celé obdobie bolo vyrobených vyše 21,5 milióna týchto vozidiel v mnohých typoch a prevedeniach. Prvýkrát v dejinách kvôli výrobe jedného typu auta vzniklo "na zelenej lúke" nové mesto Wolfsburg.

História
--------

### Ľudový automobil

V roku 1931 začali Ferdinand Porsche a Zündapp vyvíjať "Auto für Jedermann" (auto pre každého) a po prvýkrát bolo použité meno "Volkswagen". Porsche preferoval plochý, vzduchom chladený štvorvalcový motor, ale Zündapp použil vodou chladený päťvalec. V roku 1932 predstavili tri prototypy. Všetky tieto automobily boli zničené počas vojny, posledný v roku 1945 počas bombardovania Stuttgartu. 

Porsche Typ 12, 1931/32 od Zündappa v Nürnbergu V roku 1933 Adolf Hitler schválil nákresy Porscheho návrhu "Volks-Wagen" ("Ľudový automobil"), jednoduchého automobilu schopného prepraviť dvoch dospelých a tri deti rýchlosťou 100 km/h.  *Ľudový automobil*  mal byť dostupný občanom Tretej ríše za 990 ríšskych mariek, čo bola vtedajšia cena malého motocyklu. Autorom designu Chrobáka je Erwin Komenda, Porscheho šéfdesigner. Výroba začala v roku 1939, ale vojna začala skôr, než sa začali vyrábať automobily Volkswagen masovo a výrobné linky boli zabrané pre výrobu vojenských vozidiel. Výroba civilných VW začala až po vojne.

### Vojenský Chrobák a výroba do roku 1945

Kommandeurwagen Keď projekt začal, predchádzajúci názov *Porsche 60* Ferdinanda Porscheho bol nahradený oficiálnym názvom **KdF-Wagen**. Názov odkazoval na organizáciu Kraft durch Freude, odnože nacistickej Nemeckej pracovnej fronty. Neskôr bol projekt známy ako Typ 1, ale preslávil sa ako Chrobák po skončení druhej svetovej vojny.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑   *Stručná história Volkswagenu Chrobáka od roku 1938 do roku 2003 (anglicky)* [online]. [Cit. 2008-06-26]. Dostupné online. Archivované 2008-03-06 z originálu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Volkswagen Chrobák**

Externé odkazy
--------------

* Volkswagen Beetle
* www.vwolkers.com Archivované 2007-12-22 na Wayback Machine - východoslovenský klub majiteľov VW Chrobák
**Ihráč** je potok v dolnom Turci, v juhozápadnej časti okresu Martin. Je to ľavostranný prítok Vríce, meria 3,2 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Kýčery, na východnom svahu Kýčery (1 095,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 765 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu východným smerom, nevýrazne esovito sa stáča a následne mení smer, pričom oblúkom sa stáča juhojuhovýchodným smerom. Vstupuje do výbežku Turčianskej kotliny, do podcelku Valčianska pahorkatina a preteká lokalitou Peciny. Napokon už tečie severojužným smerom okrajom intravilánu obce Kláštor pod Znievom a severne od centra obce sa v nadmorskej výške cca 487 m n. m. vlieva do Vríce. Potok nepriberá žiadne prítoky.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Vríce |
| --- |
| *Vríca* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Biela studňa
* Brložná
* Dielnice
* Dlhý potok
* Dolný lúčny jarok
* Fibichov potok
* Hlboký jarok
* Huba
* Hubengraben
* Húčľava
* Ihráč
* Jasenová
* Konský potok
* Kopcový jarok
* Kostolný jarok
* Lazany
* Michalov potok
* Močaristá
* Mráznica
* Obozová
* Palušov potok
* Pátrová
* Petruchová
* Pitšelova studňa
* Plešivý jarok
* Pri studni
* Studenec
* Studničky
* Suchá
* Šariny
* Štíbelov jarok
* Uličný jarok
* Úzka
* Úzky potok
* Vápenná
* Vrátny potok
* **Vríca**
* Vysoký potok
* Záskalná
* Žiarna

 |
Bitka pri Abú Kíre
**Bitka pri Abú Kíre/Abú Qíre/Abú Kire/Abúkire** (iné názvy:**bitka v zálive Abú Kír, bitka na Níle, bitka v Abúkirskom zálive, námorná bitka pri Abú Kíre**) bol námorný stret Spojeného kráľovstva a Francúzska, ktorý sa odohral 1. augusta 1798. Britský admirál Horatio Nelson v nej zničil početne silnejšiu francúzsku flotilu, ktorá kryla vojenskú operáciu Napoleona I. Bonaparta v Egypte. Víťazstvo znamenalo prevahu britskej námornej moci v Stredozemnom mori.

Priebeh a výsledok
------------------

Francúzske lode Nelson najprv hľadal pri Cypre a Alexandrii. Narazil na ne v zálive Abú Kír 1. augusta 1798. Zavrhol tradičnú lineárnu taktiku a útok podnikol z oboch strán, čím získal výraznú prevahu. Zaútočil so 14 radovými loďami na Francúzov s 10 fregatami a 3 radovými loďami, ktorí s útokom nepočítali. Nelson napriek tomu, že sa blížil večer, okamžite vyplával k zálivu.
  
Bitka sa začala okolo 17. hodiny. Jeho 5 lodí preniklo za protivníkovu zostavu a 6 lodí sa rozostavilo z vonkajšej strany francúzskej línie. Ďalšie 2 lode preťali líniu Francúzov a 1 loď uviazla pri vstupe do zálivu na plytčine. Francúzi kvôli nepriaznivému vetru nemohli nasadiť všetky lode; tie ktoré sa zúčastnili boja museli bojovať proti protivníkom z oboch strán. Z celej francúzskej eskadry sa zachránili len dve radové lode a dve fregaty, ktorým sa pod velením admirála Pierra Villeneuva podarilo ujsť. Angličania stratili len jednu loď.

Referencie
----------

1. ↑  Abú Kir. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 34-35.

Pozri aj
--------

* Bitky pri Abú Kíre
Súradnice: 45°26′21″S 12°20′29″V﻿ / ﻿45,4392°S 12,3414°V﻿ / 45.4392; 12.3414

**Jazdecký pomník Bartolomea Colleoniho** (tal. *Monumento equestre a Bartolomeo Colleoni*) je bronzové súsošie, pochádzajúce z rokov 1481 – 1488, nachádzajúce sa uprostred námestia Campo Santi Giovanni e Paolo v hlavnom meste talianskeho regiónu Benátsko Benátkach. Je dielom významného predstaviteľa florentskej renesancie Andreu del Verrocchia.

Pri juhozápadnom nároží Baziliky Santi Giovanni e Paolo sa na mohutnom hranolovitom podstavci zdobenom šiestimi korintskými stĺpmi týči monumentálna bronzová jazdecká socha. Ide o pomník vojvodu (kondotiéra) Bartolomea Colleoniho (okolo 1400 – 1475). Dielo označované ako *Monumento di Colleoni* v rokoch 1481 – 1488 vytvoril známy florentský umelec Andrea del Verrocchio. Socha vyžarujúca zo zachmúrenej tváre a hrdosti postoja dôležitosť stvárňovanej osobnosti okrem nesporných umeleckých kvalít zaujme i históriou a okolnosťami vzniku. 

Kondotiér Colleoni pochádzal z malého severotalianskeho mestečka Solza neďaleko Bergama. Po pestrej mladosti sa stal vojakom a časom sa dostal do služieb Benátskej republiky, kde to dotiahol až na funkciu veliteľa. V tejto hodnosti mal veľký podiel na mnohých víťazstvách Benátčanov. Okrem toho sa stal váženým a majetným občanom. Pred svojou smrťou odkázal svoj veľký majetok Benátkam za čo, v poslednej vôli, požadoval postavenie pamätníka na svoju počesť, a to priamo na najčestnejšom mieste v Benátkach – na Námestí svätého Marka. Okrem toho si Colleoni prial, aby na zhotovenie jeho pomníka bola vypísaná verejná súťaž. Benátčania s ohľadom na kondotiérove zásluhy s vytvorením pamätníka súhlasili, ale jeho umiestnenie na požadovanom mieste, a navyše k tomu cudzincovi, považovali za absolútne neprijateľné. Oficiálne pomníky nestavali ani dóžom. 

Z verejnej súťaže vyšiel víťazne významný florentský sochár a maliar Andrea del Verrocchio. Je nepochybné, že umelec sa pri tvorbe diela inšpiroval nemenej slávnou jazdeckou skulptúrou – pamätníkom benátskeho kondotiéra Erasma de Narniho z rokov 1446 – 1453. Dielo slávneho Florenčana Donatella, nazývané aj *Gattamelata* a nachádzajúce sa pred priečelím Baziliky Sant'Antonio v Padove, je považované za prvú majstrovskú sochársku prácu renesancie.

Odhalenia Colleoniho sochy, ktoré sa konalo až o osem rokov neskôr, sa však Verrocchio nedožil. Pomník sa tak stal jeho posledným a najvýznamnejším dielom, ktorým Benátčania získali vari najslávnejšiu jazdeckú sochu všetkých čias.

Za odliatie a inštaláciu pamätníka bol poverený benátsky sochár a architekt Alessandro Leopardi, od ktorého pochádza aj podstavec sochy s jeho menom.

Colleoniho socha našla odraz v dielach viacerých spisovateľov, ktorí Benátky navštívili.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jazdecký pomník Bartolomea Colleoniho**

Zdroje
------

* *Benátky*, Edizioni Storti, Venezia, 1991
* M. Kaminski, *Umění a architektura - Benátky*, Slovart, Praha, 2007, ISBN 978-80-7209-875-0
* V. Fiala, *Benátky, literární toulky městem umělců, hudby a karnevalu*, Paseka, Praha, Litomyšl, 2011, ISBN 978-80-7432-083-5
**Rakša** je potok v hornom Turci, preteká východnou časťou okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Dolinky, má dĺžku 6,1 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení vo Veľkej Fatre, v podcelku Bralná Fatra, na severoseverozápadnom svahu Hlbokej (1 010,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 735 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie severoseverozápadným smerom dolinou Hore vodou, po vyústení doliny Do Lúčok sa stáča západným smerom a pokračuje dolinou Mača. Na strednom toku vteká do Turčianskej kotliny, do podcelku Mošovská pahorkatina, zároveň opúšťa územie Národného parku Veľká Fatra, prechodne tečie juhozápadným smerom a zľava priberá potok Hrádky. Ďalej tečie v blízkosti Rakšianskeho rašeliniska na ľavom brehu, stáča sa západoseverozápadným smerom a preteká intravilánom obce Rakša, pričom až k ústiu tečie súbežne s Dolinkou na ľavom brehu. Napokon sa oblúkom stáča k ústiu na juhozápad a na východnom okraji intravilánu Turčianskeho Michala, na území mesta Turčianske Teplice, sa v nadmorskej výške cca 492 m n. m. vlieva do Dolinky.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Dolinky |
| --- |
| *Dolinka* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Čierna voda
* **Dolinka**
* Háj
* Hlístna studňa
* Hore vrbinami
* Hrádky
* Kevický potok
* Mošovský potok
* Rakša
* Rybník
* Somolický potok
* Z rybníkov
* Žľabiny

 |
**Stanislav Biroš** alebo **Stanislav Bíroš** (\* 12. november 1901, Bytča – † 17. september 1983, Bytča) bol česko-slovenský akademický maliar, sochár a učiteľ. Ako učiteľ pôsobil v Bytči, v Turčianskych Tepliciach i Žiline. Pochovaný je v Bytči.

Životopis
---------

Pochádzal z rodiny krajčíra Štefana Biroša (\* 1866 – † 1941) a jeho manželky Jozefíny, rod. Smolkovej (\* 1868 – † 1953) ako jedno zo siedmich detí. Základnú školu absolvoval v Bytči. V roku 1916 pokračoval stredoškolským štúdiom na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach. V roku 1918 bol pre proslovenské prejavy a vzdor voči maďarizácii preložený na Dolnú zem do mesta Jászberény a neskôr aj uväznený v Sarvaši, čo už však časovo korelovalo so vzburou 71. trenčianskeho pešieho pluku v Kragujevaci a zánikom Rakúsko-Uhorska s koncom prvej svetovej vojny. V rodiacom sa Česko-Slovensku sa ako dobrovoľník zaradil do Národnej gardy a 5. decembra 1918 sa v rámci maďarsko-česko-slovenskej vojny zúčastnil bitky I. námornej roty s maďarskou posádkou Žiliny pri Zemianskej Kotešovej, ktorá skončila oslobodením Žiliny.

Uväznením a vojnou prerušené učiteľské štúdium si dokončil v rokoch 1919 – 1920 v Leviciach. Následne v rokoch 1921 – 1927 študoval sochárstvo na Vysokej škole umeleckopriemyselnej v Prahe (UMPRUM). Po skončení štúdia pracoval krátko v reklamnom oddelení firmy Baťa. V roku 1929 sa vrátil do Bytče, kde do roku 1938 pôsobil ako učiteľ meštianskej školy. Neskôr vyučoval v Turčianskych Tepliciach, Kláštore pod Znievom a Žiline. Od roku 1954 pôosbil ako umelec v slobodnom povolaní.

Tvorba a dielo
--------------

Od roku 1945 sa plne venoval sochárstvu. Spoluzakladal Kysuckú galériu v Čadci. Vytvoril busty Jana Amosa Komenského v Uherskom Brode, Martina Kukučína v Jasenovej, Ivana Hálka v Žiline, Janka Kráľa v Šahách a ďalšie.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Stanislav Biroš. In:  *Web umenia* [online]. Bratislava: Slovenská národná galéria, [cit. 2021-11-17]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4   Pripomíname si – 20. výročie úmrtia akademického sochára Stanislava Biroša. *sme.sk* (Bratislava: Petit Press), 2003-09-08. Dostupné online [cit. 2021-11-17]. ISSN 1335-4418.
3. 1 2 3   *Stanislav Biroš, akad. sochár* [online]. Žilina Gallery, [cit. 2021-11-17]. Dostupné online.
4. 1 2   *Akademický sochár Stanislav Bíroš* [online]. Žilina Gallery, [cit. 2021-11-17]. Dostupné online.
5. ↑   Stanislav Biroš : maliar, grafik, sochár a pedagóg. *Pohľady : Vlastivedný spravodajca* (Bytča: Klub muzeálnej a galerijnej spoločnosti), 2001, roč. II. čís. 2. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Pavol Biroš (\* 1906 – † 1927) – huslista, brat Stanislava Biroša

Externé odkazy
--------------

* Diela Stanislava Biroša v katalógu Web umenia Slovenskej národnej galérie
* Pamätná tabuľa na dome v Bytči na webe Žilina-Gallery

Autoritné údaje: * abART: 8768
* GND: 1074292995
* SNK: 149895
* VIAF: 316773518
* Web umenia: 880
**Čierna voda** je potok v hornom Turci, v severnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Dolinky, meria 7,5 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení na styku Veľkej Fatry a Turčianskej kotliny, severozápadne od kóty 538,0 m a východne od obce Mošovce, v nadmorskej výške približne 498 m n. m.

Opis toku
---------

Pramení neďaleko Kuracieho vŕšku, na hranici Národného parku Veľká Fatra. 

Prameň Čiernej vody
Preteká Mošovskou pahorkatinou najprv severozápadným smerom popri sústave mošovských rybníkov a sádok. Prechádza okrajom Mošovského parku, kde spolu so svojím ľavým prítokom zvaným Hlístna Studňa (0,5 km) vytvára sústavu dvoch prepojených jazierok. V strede väčšieho z nich sa nachádza tzv. *Ostrov Lásky*, ku ktorému sa viažu miestne mošovské legendy o stretnutiach Juraja Jánošíka s barónkou Révayovou.

Po prechode parkom sprava priberá potok Z Rybníkov (0,7 km) od osady Mazan a následne opäť pravostranný prítok zvaný Hore Vrbinami. Ďalej pokračuje výraznejšie rozšíreným korytom severným smerom popri miestnom poľnohospodárskom družstve na ľavom brehu, podteká štátnu cestu č. 65 a stáča sa na západoseverozápad. Ďalej tečie západným smerom, zľava priberá najprv Mošovský potok (451,8 m n. m.), potom krátky prítok prameniaci severne od Kevických hájov. Napokon sa stáča na severozápad a severne od obce Borcová ústi v nadmorskej výške cca 444 m n. m. do Dolinky.

Pozri aj
--------

* Dolinka
* Mošovce
* Mošovský park
* Mošovský potok
* Mošovská pahorkatina

Zdroje
------

* REŤKOVSKÝ, P.: Turistický sprievodca po mošovských pamätihodnostiach. Mošovce: Obecný úrad Mošovce, 2004. 36 s. ISBN 80-969156-0-6

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Dolinky |
| --- |
| *Dolinka* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Čierna voda
* **Dolinka**
* Háj
* Hlístna studňa
* Hore vrbinami
* Hrádky
* Kevický potok
* Mošovský potok
* Rakša
* Rybník
* Somolický potok
* Z rybníkov
* Žľabiny

 |
**Somolický potok** je potok v hornom Turci, vo východnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Dolinky, meria 7,1 km a je tokom V. rádu.

Prameň
------

Pramení v juhozápadnej časti Veľkej Fatry, v podcelku Bralná Fatra, na západnom okraji intravilánu obce Čremošné v nadmorskej výške približne 620 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie najprv západoseverozápadným smerom súbežne s cestou III. triedy z Čremošného do Hája, následne sa stáča a pokračuje severoseverozápadným smerom, pričom vteká do Turčianskej kotliny, do podcelku Mošovská pahorkatina. Ďalej sa stáča smerom na sever, podteká spomenutú cestu a preteká intravilánom obce Háj. V obci priberá z pravej strany potok Háj (1 km), stáča sa severozápadným smerom a pod obcou priberá krátky pravostranný prítok prameniaci severne od obce. Na dolnom toku už tečie severoseverozápadným smerom územím mesta Turčianske Teplice, oddeľuje mestskú časť Turčiansky Michal na pravom brehu a zľava priberá vedľajšie rameno Teplice, s ktorou tečie súbežne. Napokon podteká cestu I. triedy č. 65 a na severnom okraji mesta, pri mestskej časti Diviaky, ústi v nadmorskej výške 475,0 m n. m. do Dolinky.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-12-12]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-12-12]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-12-12]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Somolický potok**

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Dolinky |
| --- |
| *Dolinka* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Čierna voda
* **Dolinka**
* Háj
* Hlístna studňa
* Hore vrbinami
* Hrádky
* Kevický potok
* Mošovský potok
* Rakša
* Rybník
* Somolický potok
* Z rybníkov
* Žľabiny

 |
**Polyteizmus** alebo **mnohobožstvo** je súčasné uznávanie a uctievanie viacerých bohov, ktoré stoja voči sebe navzájom v hierarchickom pomere. Polyteistické sú iba tie náboženstvá, ktoré zjednocujú božské bytosti s pevne opísaným charakterom, s rozdelením okruhu príslušnosti v prírode, hospodárstve, spoločnosti a osobnej sfére. V polyteizme teda nejde iba o množstvo bohov v jeho panteóne. Polyteizmus (na rozdiel od monoteizmu) je predstava viery väčšiny historických i súčasných náboženstiev.

Znaky
-----

V mytológiách polyteistických náboženstiev bývajú bohovia povahou a aj svojím prístupom bližšie k smrteľníkom, ako tí z monoteistických náboženstiev (podobajú sa ľuďom, sú pre nich typické ľudské vlastnosti, i nedostatky, nevyhývajú sa im napr. hádky, žiarlivosť, prežívajú lásky, môžu mať deti a to medzi sebou, alebo aj so smrteľníkmi). V štátoch s polyteistickými náboženstvami sa panovníci niekedy prehlasovali za bohov, či potomkov bohov.

Súčasný polyteizmus
-------------------

Hlavné súčasné polyteistické náboženstvá sú šintoizmus a veľká skupina hinduistických náboženstiev (v ktorých niektoré školy sú však monoteistické, ateistické, či panteistické). Aj mnohé mŕtve náboženstvá boli polyteistické, napr. grécke či škandinávske.

Odporcovia polyteizmu nazývajú tieto náboženstvá modloslužobníctvom. 

Podľa niektorých predstáv je aj viera v kresťanskú Svätú Trojicu pozostatkom polyteistických náboženstiev.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**STEFI**, vlastným menom **Štefánia Šalatová** (\* 15. marec 1994, Humenné) je slovenská speváčka a hudobníčka. 

Stefi je slovenská speváčka, študovaná hudobníčka a autentická textárka, ktorá za svoje krátke pôsobenie dokázala zaujať publikum v celej krajine. Dôkazom toho sú obdivuhodné výsledky zhliadnutí na Youtube a na streamovacích službách. Medzi jej žánrové srdcovky patrí pop, dance, latino, folk. S hudbou sa kamaráti od útleho detstva a práve tá jej neraz pomohla súperiť s ťažkými životnými kapitolami, ktoré jej osud nadelil. Jej silu a pozitivitu obdivujú tisíce fanúšikov na sociálnych sieťach. Od puberty spievala vo viacerých celoročne vyťažených kapelách, no v poslednom období sa po nazbieraných hudobných a životných skúsenostiach venuje už iba sólo kariére. Bojovníčka Stefi je multitalent, ktorý rád spieva, zabáva, tancuje, hrá a maľuje. Je to mladé, no skúsené dievča s motivačným príbehom, odhodlané žiť svoj sen, tvoriť hudbu, zabávať ľudí a rozdávať úsmev všade navôkol.

  

**TEAM:**

BLACKBOAT PRODUCTION - foto, video, social media

DAMIA PRODUCTION - hudobná produkcia

ASTON ERICK - hudobná produkcia

REBEL ART - backstage support

PASSION FLOWERS & BALLOONS - scénografia

APARTMÁN SIESTA TERCHOVÁ - oáza pre telo a dušu

  

**ZDROJ:**

www.stefimusic.com

Diskografia
-----------

**DO RÁNA (debutový album 2022):**

1. Do rána

2. Duša hovorila

3. Budeš iba tmou

4. Cici Rici

5. Šeja hoj!

6. Dámska jazda

7. Dáme párty! (ft. CicoBand & René Rendy)

8.Pred svetom unikám (titulná pieseň k filmu Šepoty)

  

**ĎALŠIE PROJEKTY:**

dráma/thriller SHOW - obsadenie vo filme (2022, Česko)

mysteriózny horor ŠEPOTY - titulná skladba Pred svetom Unikám (2018, Slovensko)

kniha ŽENY, KTORÉ TO DOKÁZALI - príbeh o speváčke a onkopacientke Stefi (2018, Únia žien Slovenska)

  

**A RÔZNE INÉ...**

Referencie
----------

1. ↑  CASLAVSKY, Martin. *Stefi* [online]. CSmusic.cz, [cit. 2022-09-13]. Dostupné online.
2. ↑   Talentovaná speváčka z Humenného, Stefi (21): Po strednej sa naplno začala venovať hudbe a toto je jej sen. *humenne.dnes24.sk*. Dostupné online [cit. 2022-09-13].
3. ↑  MASICOVÁ, Miroslava. Štefánia Stefi Šalatová : Choroba ma naučila byť optimistkou. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2016-04-04. Dostupné online [cit. 2022-09-13]. ISSN 1335-4418.
4. ↑  VATAHOVÁ, Renáta. *Autogramiáda Stefi zo skupiny Mafie Corner* [online]. 2019-02-06, [cit. 2022-09-16]. Dostupné online.
5. ↑   *Beseda so Stefi* [online]. 2019-03-19, [cit. 2022-09-16]. Dostupné online.
6. ↑  VAĽOVÁ, Jana. *Ženy, ktoré to dokázali* [online]. [Cit. 2022-09-16]. Dostupné online.
7. ↑  HARVANOVÁ, Alexandra. *Ženy, ktoré to dokázali*. [s.l.] : [s.n.], 2018. S. 97.
8. ↑  JURCOVÁ, Michaela. ROZHOVOR: Stefi: Teraz sa cítim svetovo!. *HUMENSKÝ EXPRES* (Humenné), 2017-01-09. Dostupné online [cit. 2022-09-16].

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka na Facebooku
* Oficiálny kanál na YouTube s tvorbou
* Oficiálna stránka na Instagrame
**Sviatok práce** alebo **1. máj** je medzinárodný sviatok pracujúcich. Uznesenie o oslavách prijal ustanovujúci kongres II. internacionály roku 1889 v Paríži na pamäť všeobecného štrajku a masových demonštrácií chicagskych robotníkov, ktoré sa konali roku 1886 za osemhodinový pracovný čas. V roku 1886 sa všade v USA – od New Yorku po San Francisco zdvihla vlna demonštrácií. Centrom boja bolo Chicago, do ktorého ulíc vyšlo 1. mája 40 000 štrajkujúcich. Štrajky pokračovali ešte dva dni, ale 3. mája využila polícia stretnutie štrajkujúcich so štrajkokazmi a začala paľbu do robotníkov, pričom šesť osôb bolo zabitých a päťdesiat ťažko ranených. Po krvavých udalostiach v Chicagu rozpútali úrady v celých USA štvanice proti robotníckemu hnutiu a masovo zatýkali.

Po vzniku Česko-Slovenska bol od roku 1919 1. máj vyhlásený za štátny sviatok. Prvomájové oslavy sa niesli v duchu boja proti nezamestnanosti a zhoršovaniu postavenia pracujúcich. V rokoch 1933 – 1938 vyjadrovali protest proti fašizmu a vojne. Prvomájové oslavy boli v období socializmu v Česko-Slovensku po vzore Sovietskeho zväzu spojené s prvomájovými sprievodmi s alegorickými vozmi.

Referencie
----------

1. ↑  SITA. Dnes je sviatok práce, obchody sú zatvorené. Ako oslávite 1. máj?. *Pravda* (Bratislava: Perex), 2018-05-01. Dostupné online [cit. 2018-05-02]. ISSN 1336-197X.
2. ↑  JANCURA, Vladimír. Prvý máj: príbeh ukradnutého sviatku. *Pravda* (Bratislava: Perex), 2017-05-02. Dostupné online [cit. 2018-05-02]. ISSN 1336-197X.

Pozri aj
--------

* Dejiny pracovného času, Priemyselná revolúcia (cca 1760 – 1914)
Parmigianino: Madona s dlhým krkom, 1534-40
**Manierizmus** (tal. maniera) je umelecký a literárny sloh 16. a 17. storočia prejavujúci sa strojenosťou, vyumelkovanosťou, kvetnatosťou a formovými schválnosťami.

Vo výtvarnom umení znamená virtuózne používanie formálnych a technických prostriedkov bez vnútornej väzby na obsah diela; štýlová afektovanosť. Po formálnej stránke dochádza k zmene pomerov kánonu ľudkeho tela. Dynamický pohyb a dramatickosť zobrazení už naznačuje Barok. Renesancia začína byť "zdivočená" (Jacob Burkhard).

Predstavitelia
--------------

Následujúci prehľad osobností spájaných s manierizmom nemožno brať ako záväzný, lebo ani pojem manierizmu nie je jednoznačne vymedzený. Niektoré z postáv sú tak v iných prameňoch pokladaní za predstaviteľov renesancie či baroka.

### Výtvarné umenie

Hans von Aachen, Michelangelo Buonarroti, Benvenuto Cellini, Tintoretto, Giorgio Vasari, Pontormo, Parmigianino, Giuseppe Arcimboldo, El Greco, Rosso Fiorentino, Francesco Primaticcio, Federico Zuccari, Hendrick Goltzius, Jacopo Bassano, Giambologna, Benvenuto Cellini, Denis Calvaert, Bartholomeus Spranger, Agnolo Bronzino, Antonine Caron de Beavais, Orazio Grevenbroeck, Domenico Beccafumi, Lelio Orsi, Albrecht Altdorfer, Alessandro Vittoria, Adrian de Vries, Giovanni Battista Bracelli, Giovanni Battista Quadri, Luca Cambiaso, Lorenz Stoer, Ehard Schön, Jacob van Swanenburgh, Veronese, Brueghel, Joseph Heintz

### Architektúra

Bartolomeo Ammanati, Giacomo della Porta, Hendrick de Keyser

### Literatúra

Giambattista Marino, Miguel de Cervantes, Ch. H. von Hoffmannswaldau, Paul Fleming, François Rabelais, Lodovico Ariosto, Luis de Góngora y Argote, Baltasar Gracián, William Shakespeare, Georg Philipp Harsdörffer, Emanuele Tesauro, Giovanni Battista Guarini, Torquato Tasso, Edmund Spenser, Adam Michna z Otradovic

### Hudba

Carlo Gesualdo, Luca Marenzio

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Manierizmus**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

| * z
* d
* u
Západné umelecké smery |
| --- |
| 
* Románske umenie
* Gotika
* Renesancia
* Manierizmus
* Barok
* Rokoko
* Klasicizmus
* Romantizmus
* Realizmus
* Preraffaelisti
* Akademizmus
* Impresionizmus
* Postimpresionizmus

**20. storočie**
* Moderna
* Kubizmus
* Expresionizmus
* Abstraktný expresionizmus
* Abstrakt
* Neue Künstlervereinigung München
* Der Blaue Reiter
* Die Brücke
* Dadaizmus
* Fauvizmus
* Secesia
* Bauhaus
* De Stijl
* Art deco
* Popart
* Futurizmus
* Suprematizmus
* Surrealizmus

* Color Field
* Minimalizmus
* Lyrická abstrakcia
* Postmoderna
* Konceptuálne umenie
* Young British Artists

 |
Súradnice: 48°22′26″S 17°18′00″V﻿ / ﻿48,374°S 17,3°V﻿ / 48.374; 17.3

**Štôlňa Bartolomej** je banská štôlňa v lokalite Medvedia skala v Modre, časti Harmónia. Pochádza zo 17. storočia a ide o najdlhšiu baňu na zlato na západnom Slovensku. Jej dĺžka je cca 400 metrov. Vchod nie je zachovaný a prístup do bane je obťažný; je nutné sa približne 5 m plaziť. Nachádza sa v oblasti kde je niekoľko zavalených šácht a štôlní, v ktorých sa v minulosti ťažilo striebro, železo, olovo a iné nerasty.

Sú snahy, aby sa štôlňa Bartolomej stala súčasťou Modranského banského náučného chodníka a bola sprístupnená verejnosti. Najprv sa však musí zabrániť prirodzenej deštrukcii vchodu vybudovaním vstupného portálu, čím sa zachovajú podmienky na zimovanie chránených živočíchov a podzemie sa ochráni pred vandalmi.

Referencie
----------

1. ↑   *Bane a štôlne v okolí Bratislavy: Častá a Modra* [online]. mare.sk, 2013-11-03, [cit. 2017-07-01]. Dostupné online. Archivované 2017-07-01 z originálu.
2. ↑  SITA. Banskú štôlňu Bartolomej v Modre chcú sprístupniť verejnosti. *SME* (Bratislava: Petit Press), 2012-08-08. Dostupné online [cit. 2018-09-29]. ISSN 1335-4418.

Externé odkazy
--------------

* Štôlňa Bartolomej pri Modre na webe Čierne diery


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vied o Zemi |
**Aššurbanipal**, po akkadsky **Aššur-báni-apli**, v Biblii **Asnapar** (\* 685 pred Kr. – † 627/626 pred Kr.) bol v rokoch 668 - 627/626 pred Kr. panovník Novoasýrskej ríše. Člen sargonovskej dynastie.

Bol synom Asarhaddona. Bol mimoriadne vzdelaný, podporoval staviteľstvo a umenie. Vo svojom paláci v Ninive vybudoval významnú knižnicu (ninivská knižnica) s tisícami tabuliek skopírovaných z babylonských archívov (okrem iných Epos o Gilgamešovi). Táto je dnes hlavným prameňom poznania sumerského a akkadského písomníctva.

Po striedavých dobytiach a stratách Egypta (pri ktorých bol aj vyplienený Memfis a Téby) sa Dolný Egypt okolo roku 655 pred Kr. opäť stal nezávislým. V Babylonii vládol Aššurbanipalov starší brat Šamaš-šum-ukín. Keďže bol nespokojný so svojim postavením voči svojmu bratovi, pridal sa k početným vzburám v Babylonii proti asýrskej nadvláde. Roku 652 pred Kr. na území ovládanom Šamaš-šum-ukínom vypuklo obrovské povstanie podporované aramejskými a chaldejskými kmeňmi, Arabmi, Elamom a sýrskymi mestami, ktoré roku 648 Aššurbanipal dobytím Babylonu potlačil. Na východe Aššurbanipal potom „na oplátku" v roku 647 pred Kr. naveky zdecimoval starodávnu ríšu Elam (zničenie hlavného mesta Súsy) - čím sa nechtiac otvorila cesta Médom do Mezopotámie - a na juhu podobne poničil tábory kočovných Arabov.

Autoritné údaje: * BnF: 11971751c
* GND: 118504746
* ISNI: 0000 0000 8394 7339
* LCCN: n50032567
* NK ČR: jn20000700088
* VIAF: 172660457
* WorldCat: lccn-n50032567
Vlajka Laosu
**Vlajka Laosu** - za štátnu vlajku republiky bola po oslobodení prijatá vlajka Vlasteneckej fronty Laosu (*Neo Lao Istala*), označovanej v cudzine bežne menom *Pathet Lao*.

List vlajky má tri vodorovné pruhy (1:2:1) vo farbách červenej, tmavo modrej a červenej; uprostred širšieho modrého pruhu je biele kruhové pole o priemere rovnom tretine výšky vlajky (zároveň sú to dve tretiny výšky modrého pruhu). Červená farba symbolizuje srdce laoského ľudu a jeho krv preliatu za nezávislosť, modrá jeho blahobyt, biela jasnú budúcnosť krajiny aj spravodlivosť, ktorú jej ľud dosiahol. Biely kruh je zároveň náznakom mesiaca v splne, starého symbolu šťastia a dobra.

Vlajka vznikla už roku 1945, keď bola revolučnými silami vyhlásená nezávislosť Laosu. V roku 1947 však feudálne kráľovstvo prijalo červenú vlajku s troma bielymi slonmi a až roku 1975 sa stala vlajka z roku 1945 oficiálnym štátnym symbolom.

Galéria
-------

* Vlajka Laoského kráľovstva (do roku 1975)Vlajka Laoského kráľovstva (do roku 1975)
* Vlajka Laoského kráľovstvaVlajka Laoského kráľovstva
* Vlajka Laosu ako francúzskej kolónieVlajka Laosu ako francúzskej kolónie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vlajka Laosu**

| * z
* d
* u
Vlajky ázijských krajín |
| --- |
| 
* Afganistan Afganistan
* Arménsko Arménsko
* Azerbajdžan Azerbajdžan
* Bahrajn Bahrajn
* Bangladéš Bangladéš
* Bhután Bhután
* Brunej Brunej
* Cyprus Cyprus
* Čína Čína
	+ Hongkong Hongkong
	+ Macao Macao
	+ Taiwan Taiwan
* Filipíny Filipíny
* Gruzínsko Gruzínsko
* India India
* Indonézia Indonézia
* Irak Irak
* Irán Irán
* Izrael Izrael
* Japonsko Japonsko
* Jemen Jemen
* Jordánsko Jordánsko
* Kambodža Kambodža
* Katar Katar
* Kazachstan Kazachstan
* Kirgizsko Kirgizsko
* Kórejská ľudovodemokratická republika Kórejská ľudovodemokratická republika
* Kórejská republika Kórejská republika
* Kuvajt Kuvajt
* Laos Laos
* Libanon Libanon
* Malajzia Malajzia
* Maldivy Maldivy
* Mjanmarsko Mjanmarsko
* Mongolsko Mongolsko
* Nepál Nepál
* Omán Omán
* Pakistan Pakistan
* Palestína Palestínske autonómne územia
* Rusko Rusko
* Saudská Arábia Saudská Arábia
* Singapur Singapur
* Spojené arabské emiráty Spojené arabské emiráty
* Srí Lanka Srí Lanka
* Sýria Sýria
* Tadžikistan Tadžikistan
* Thajsko Thajsko
* Turecko Turecko
* Turkménsko Turkménsko
* Uzbekistan Uzbekistan
* Vietnam Vietnam
* Východný Timor Východný Timor

 |  |
Súradnice: 49°28′09″S 15°00′26″V﻿ / ﻿49,469161°S 15,007132°V﻿ / 49.469161; 15.007132

**Kaplnka svätej Anny** je budova barokovej kaplnky nachádzajúca sa blízko historickej mestskej pamiatkovej zóny v juhovýchodnej časti mesta Pacov v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika
------------------------

Kaplnka bola postavená v rokoch 1701 - 1703 na mieste, kde vyviera prameň údajne liečivej vody. Údajne sa na mieste v tomto období nachádzali aj kúpele.

V polovici 18. storočia bola prestavaná do dnešnej podoby.

V roku 1989 prebehla renovácia omietky a strechy kaplnky.

Kaplnka bola postavená na vtedajšom juhovýchodnom kraji mesta. Má zvonku pôdorys rovnostranného osemuholníka, interiér má kruhovitý pôdorys. Vchod je polkruhovitý a zabezpečený barokovými kovanými železnými dverami. Nad vchodom sa nachádzajú slnečné hodiny s nápisom „Hora Ruit", ktoré na omietku namaľoval maliar Petr Hampl. Vchod do kaplnky sa nachádza na východnej strane. Strecha kaplnky je ihlanovitého tvaru, pokrytá plechmi. Na vrchole je zakončená cibuľovitou kupolou s dvojramenným krížom a veterníkom. V interiéri je strecha kupolovitého tvaru vymaľovaná freskami.

V interiéri sa nachádza rokokový oltár z 18. storočia.

Budova je pamiatkovo chránená od 3. 5. 1958.

Zaujímavosti
------------

* V interiéri kaplnky sa nachádza freska znázorňujúca mesto Pacov a pražské Hradčany v 18. storočí.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  pamatkovykatalog.cz
2. ↑  drobnepamatky.cz
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   *zamekpacov.cz* [online]. [Cit. 2019-05-04]. Dostupné online. Archivované 2019-05-04 z originálu.
4. 1 2 3 4 5 6 7  kudyznudy.cz
5. 1 2 3 4 5 6 7  hrady.cz
6. 1 2 3 4 5  vysocina.eu
7. 1 2 3 4  depositum.cz
**Gravírovanie** (z nem. gravieren < fr. graver < stredná dolná nemčina graven = kopať) alebo **rytie** alebo **vyrývanie** alebo zastarano **gravúra** je vytváranie nezmazateľných stôp (rýh, priehlbín či vypuklého reliéfu) v tvare obrazu, znaku, ozdoby či písma na povrchu tuhého materiálu. 

Ako **gravírovanie** alebo (najmä ak ide o dosku) **rytina** alebo zastarano **gravúra** sa označuje výsledok tejto činnosti. Osoba venujúca sa (ručnému) gravírovaniu sa nazýva **rytec**. Výtvarný odbor resp. remeslo zaoberajúce sa gravírovaním sa nazýva **rytectvo**. Umelecké gravírovanie do drahého kameňa, skla alebo kovu sa nazýva aj glyptika.

Typy gravírovania
-----------------

### Ručné gravírovanie

Najstaršia a časovo veľmi náročná metóda gravírovania. Prácu vykonáva človek (rytec) za pomoci malého gravírovacieho nástroja. Rytina preto nemusí byť taká presná ako rytina riadená počítačom. V minulosti sa ručné gravírovanie používalo pri vytváraní knižných ilustrácií, novinových výtlačkov a pri tvorbe máp. Dnes sa však už tak často nepoužíva a nahradili ho modernejšie a časovo menej náročné technológie.

### Gravírovanie pomocou rotačných strojov

Pri tejto metóde gravírovania sa využíva nástroj, ktorý je riadený rotačným strojom na vytvorenie rytiny, pričom gravírovaný dizajn je predprogramovaný v počítači. Keďže je stroj riadený počítačom, gravírovanie je veľmi presné. Je to časovo menej náročná metóda než ručné gravírovanie.

### Laserové gravírovanie

Najmodernejšia technika gravírovania. Pri laserovom gravírovaní sa pomocou laserového lúča menia vlastnosti gravírovaného materiálu, čím vzniká požadovaný kontrastný efekt. Povrch gravírovaného predmetu je upravovaný pomocou CO2 lasera, vďaka ktorému je možné vytvoriť presné, trvalé a detailné štruktúry. Laserové gravírovanie je veľmi rýchle a je považované za bezkontaktnú metódu, vďaka čomu sa prístroje použité na gravírovanie opotrebujú minimálne.

Referencie
----------

1. ↑   *What Is Hand Engraving* [online]. London Engraver, [cit. 2022-01-29]. Dostupné online. Archivované 2022-01-29 z originálu. (po anglicky)
2. 1 2   *Rotary or Laser: Which Engraving Method is Best* [online]. www.engraversjournal.com, [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Godiva* pozri *Godiva (rozlišovacia stránka)*.
*Lady Godiva* od Johna Colliera, ca. 1898
**Godiva** (alebo *Godgifu*, † okolo roku 1085) bola anglosaská šľachtičná v 11. storočí. 

V roku 1043 založil knieža Leofrik a jeho manželka Godiva benediktínske opátstvo, ktoré obdarili veľkým bohatstvom.

Legenda
-------

Legenda okolo Godivy z 13. storočia vraví, že aby primäla knieža Leofrika znížiť dane obyvateľov Coventry, tak cez celé mesto precválala na koni nahá, zahalená len svojimi vlasmi. Leofrik, uchvátený jej odvahou, nato zrušil dane, okrem daní na kone.

Od roku 1678 v Coventry túto mýtickú jazdu oslavujú procesiou mestom.

V 17. storočí bola legenda ozvláštnená: Len jediný občan sa odvážil pozrieť na túto jazdu a nato oslepol.

Výskyt motívu
-------------

Alfred Tennyson napísal roku 1842 báseň opisujúcu túto legendu. Existuje aj niekoľko malieb, napríklad od anglického preraffaelistu Johna Colliera (1898), alebo od Salvadora Dalího (1971). Lady Godiva sa dokonca objavuje v piesni "Don't Stop Me Now" od Queen.

Iné projekty
------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lady Godiva**

Autoritné údaje: * GND: 143176099
* ISNI: 0000 0000 2574 9350
* LCCN: n84070043
* VIAF: 108149196682074792988
* WorldCat: lccn-n84070043
Logo Rádia Moskva, 1969
**Hlas Ruska** (rus. *Голос России*) je najstaršia ruská rozhlasová stanica vysielajúca od 29. októbra 1929 (vtedy ešte pod názvom **Rádio Moskva**). Vysielanie je v súčasnosti financované zo štátneho rozpočtu Ruskej federácie a je určené predovšetkým pre zahraničie. Stanica vysiela nepretržite 24 hodín denne okrem ruštiny aj v ďalších 38 jazykoch na stredných vlnách (SV/MW), krátkych vlnách (KV/SW), veľmi krátkych vlnách (VKV/VHF), cez satelit, mobilné telefóny a internet.

V čase svojho vzniku bola stanica nástrojom šírenia myšlienky celosvetovej proletárskej revolúcie, počas 2. svetovej vojny pomáhala svojím vysielaním v protifašistickom odboji. Po vzniku staníc Hlas Ameriky (1942) a Slobodná Európa (1949) a predovšetkým počas studenej vojny sa stala nástrojom sovietskej propagandy ako protipól týchto amerických staníc. 

Dnes jej vysielanie obsahuje širokospektrálne informácie o udalostiach v Rusku, ale aj vo svete s cieľom *prinášať svetovej verejnosti informácie o živote v Rusku, približovať názory tejto veľmoci na svetové udalosti, prispievať k zlepšovaniu obrazu Ruska vo svete, viesť dialóg s Rusmi žijúcimi v zahraničí a napomáhať popularizáciu ruskej kultúry a jazyka*. Hlas Ruska je obdobou nemeckej stanice *Deutsche Welle*, českej *Radio Praha*, francúzskej *Radio France Internationale* či slovenskej *Radio Slovakia International*.

Referencie
----------

1. ↑   *О нас: «Голос России»* [online]. Moskva: Голос России, [cit. 2011-08-06]. Dostupné online. Archivované 2011-08-06 z originálu. (v ruštine)

Externé odkazy
--------------

* Archivované 2012-04-24 na Wayback Machine Oficiálna stránka stanice Hlas Ruska]