**Jean-Jacques Rousseau** [žán žak rusó] (\* 28. jún 1712, Ženeva, Švajčiarsko – † 2. júl 1778, Ermenonville, Francúzsko) bol francúzsky filozof obdobia osvietenstva, ktorý kritizoval predovšetkým racionalizmus svojej doby a proti preceňovaniu moci rozumu osvietencami požadoval, aby sa nezanedbávala kultúra citu.

Život
-----

Narodil sa ako druhé dieťa Isaaca Rousseaua a Susanne Bernardovej. Rodičia z otcovej i matkinej strany boli Francúzi, ich materskou rečou bola francúzština, a tak sa aj Jean Jacques pokladal za Francúza. Jean Jacques sa právom mohol nazývať synom ľudu. Pochádzal z ľudových vrstiev spoločnosti. Issac Rousseau bol hodinársky majster, vo svete ženevských remeselníkov to bola jedna z najkvalifikovanejších a najlepšie platených profesií. Matka, Zuzana Bernardová, pochádzala z bohatej rodiny, zomrela však krátko po synovom narodení. Smrť pripravila Rousseaua rýchlo za sebou o otca i nevlastnú matku (Isaac Rousseau sa roku 1726 znovu oženil).

Keď mal Jean Jacques trinásť rokov, jeho poručníci (teta Suzane a strýko Bernard) ho dali na remeslo. Najprv sa učil za koncipienta, ale len čo zistili, že sa vôbec nehodí na kancelársku prácu, poslali ho do dielne rytca Ducommuna. V roku 1728 v 15-tich rokoch prestúpil na katolícku vieru, aby získal ochranu istej pani Françoise-Louise de Warens, ktorá žila v Annecy. Pani de Warens žila z francúzskej kráľovskej penzie a venovala sa samoštúdiu literatúry a niektorých vied. Rousseau s ňou žil na jej náklady skoro štrnásť rokov (v rokoch 1728 – 1742). Hneď od prvého okamihu si ju Jean Jacques zamiloval a aj ona si obľúbila jeho. Priateľský vzťah neskôr premenil na milenecký. Rousseau ju často oslovoval „mamička" (maman). 

Slávny portrét J.-J. Rousseaua v arménskom kostýme od anglického maliara Allana Ramsaya, 1766
V rokoch 1728 - 1731 bol na mnohých cestách. Cestoval po Savojsku, ktoré v tých časoch patrilo Sardínskemu kráľovstvu, navštívil hlavné mesto Turín, v rokoch 1730 - 1731 absolvoval dlhú cestu po Švajčiarsku (Ženeva, Lausanne, Neuchâtel, Bern, Solothurn). Zo Švajčiarska sa napokon rozhodol odísť pešo do Paríža. Tam ostal len krátko a znovu sa vydal na cesty. Z Paríža sa vrátil pešo do Lyonu, potom do Savojska a do Chambéry. Ešte dlho po svojich 30-tych narodeninách viedol Rousseau potulný život, poznamenaný neúspechmi a závislosťou od pomoci druhých (najmä od žien). Skúsil viac ako trinásť zamestnaní, živil sa ako rytec, lokaj, študent v seminári, hudobník, štátny úradník, roľník, učiteľ, pokladník, odpisovač nôt, spisovateľ a osobný tajomník. V roku 1743 získal skvelé miesto ako tajomník francúzskeho veľvyslanca v Benátkach. Pracoval uňho 11 mesiacov, ale nakoniec bol prepustený a z Benátok musel utiecť, aby nebol uväznený za morálne poklesky benátskym senátom. 

V roku 1745 spoznal o desať rokov mladšiu Terezu Levasseurovú, ktorá sa stala jeho stálou milenkou a žila s ním tridsať rokov až do jeho smrti. Tento vzťah s nevzdelanou a hrubou ženou vzbudzoval v dobovej spoločnosti veľké pohoršenie a Rousseauovi priatelia mu radili, aby ho ukončil. Zdá sa však, že Rousseau týmto vzťahom akoby potvrdzoval ním umelo vytváraný pozitívny obraz cnostného muža, ktorý ostáva verný žene, ktorú pripravil o česť. Ešte väčšie pohoršenie vyvolal jeho postoj k vlastným deťom, ktoré vzišli z tohto voľného vzťahu. Údajne mali spolu päť detí, žiadne z nich však Rousseau nepomenoval, ani si neviedol údaje o dátume ich narodení. Hneď po narodení ich dával do parížskeho sirotinca, a ani neskôr sa o ne nezaujímal. Rousseau sa obhajoval tým, že na ich výchovu nemá prostriedky a čas, presvedčil aj Terezu, že sa svojich detí musí vzdať, aby „zachránila svoju česť".

Hrobka Jeana-Jacquesa Rousseaua v Panthéone
V roku 1778 mu ponúkol markíz de Girardin pobyt vo svojom dome na panstve v Ermenonville blízko Paríža. Tu náhle 2. júla 1778 umrel. Deň po jeho smrti známy sochár Houdon odlial jeho posmrtnú masku. 4. júla markíz de Girardin pochoval jeho telo na *Ostrove topoľov*. Na mieste hrobu bol v roku 1780 postavený pamätník navrhnutý Hubertom Robertom. Rousseau se hneď po smrti stal kultovou postavou a jeho hrobka bola navštevovaná mnohým intelektuálmi a laickými obdivovateľmi. Mnohí ideológovia Veľkej francúzskej revolúcie vyzdvihovali Rousseauove názory a 11. novembra 1794 boli jeho pozostatky počas veľkolepej ceremónie prenesené z Ermenonville do parížskeho Panthéonu.

Rousseauova filozofia
---------------------

Rousseau sa staval skepticky ku kultúrnemu pokroku ľudstva. Vyzdvihoval prírodného človeka nad človeka kultúrneho a volal po návrate k prírode. Základ štátu Rousseau videl v nezrušiteľnej zmluve medzi ľudom a panovníkom. Vo svojej filozofii náboženstva sa Rousseau vyznával z deizmu; odmietal a kritizoval mýtus i rítus. Jednako len veril v možnosť uvedomenia si osobného Boha v emocionálnom náboženskom prežívaní, pričom racionálne zostával Boh neuchopiteľný. 
Tvrdil, že pokrok vied a umenia vedie k degenerácii ľudskej spoločnosti, že človek sa môže navrátiť k prírode jedine formou výchovy dieťaťa a že príčinou nerovnosti medzi ľuďmi je majetková nerovnosť. Hlásal, že panovník v štáte by mal byť podriadený ľudu a v prípade nespokojnosti ho ľud môže zvrhnúť.

Vplyv Rousseaua
---------------

Rousseau do veľkej miery ovplyvnil Francúzsku revolúciu, marxistickú a neo-marxistickú filozofiu, radikálnu demokraciu, liberálny nacionalizmus (v progresívnom kontexte) alebo utopický socializmus. Rozvinul prvé teórie sociálnej spravodlivosti, ovplyvnil romantické hnutie, veľké množstvo filozofov, rozdelil aj ich chápanie subjektu v dejinách novovekej filozofie. V Rousseauových myšlienkach nachádzali taktiež morálne odôvodnenia svojich činov aj Jean-Paul Marat a Robbespierre počas Francúzskej revolúcie.

Slávne výroky
-------------

* *„Človek je od prírody dobrý, spoločnosť ho pokazila."*
* *„Každý zákon, ktorý osobne ľud neschválil, je neplatný: nie je to zákon."*
* *„Prvý človek, ktorý si ohradil kus zeme a vyhlásil: "Toto je moje" a našiel ľudí dosť hlúpych na to aby mu uverili, bol naozajstným zakladateľom civilizácie. Koľkých vojen, vrážd, koľkého utrpenia a hrôzy sme mohli byť ušetrení, keby sa našiel niekto, kto by strhol jeho plot a zvolal: "Nepočúvajte tohoto samozvaného uchvatiteľa, ste stratení ak zabúdate, že plody zeme patria všetkým, ale zem samotná nikomu."*"

Zaujímavosť
-----------

Rousseauova náhla smrť za nevyjasnených okolností bola obostretá špekuláciami. Hovorilo sa, že bol možno zavraždený, ale motív ostával nejasný. O posledných dňoch a o smrti Jeana-Jacquesa Rousseaua napísal historický román s názvom *Bláznova múdrosť alebo Smrť a slávne zmŕtvychvstanie Jeana-Jacquesa Rousseaua* nemecký spisovateľ Lion Feuchtwanger.

Diela
-----

* články o hudbe do Encyklopédie
* Rozprava o vedách a umeniach, alebo Odpoveď na otázku Dijonskej akadémie, či obroda vied a umení prispela k očiste morálky (1750)
* O spoločenskej zmluve (1762)
* Rozprava o pôvode a základoch nerovnosti medzi ľuďmi (1754)
* Úvaha o politickej ekonómii (1755)
* Júlia alebo nová Héloise (1761)
* Prechádzky snívajúceho samotára
* Esej o pôvode jazykov, kde sa hovorí o melódii a hudobnom napodobňovaní
* Emil, alebo o výchove (1762)
* Vyznania (autobiografické dielo, 1770, publikované až v roku 1782)

Literatúra
----------

* MANFRED, Albert Zacharovič: *Tri portréty z epochy Veľkej francúzskej revolúcie.* Bratislava : Pravda , 1986. 480 s.

Iné projekty
------------

CommonsWikicitátyCommons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jean-Jacques Rousseau**
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Jean-Jacques Rousseau**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jean-Jacques Rousseau**

Referencie
----------

1. ↑  HAJKO, Dalimír: Tvorcovia veľkých myšlienok. Bratislava: Smena, 1988. s. 163 ISBN 073-018-88 s.159
2. ↑  ROUSSEAU: O společenské smlouvě neboli o zásadách státního práva. Praha : V. Linhart 1949. s.10
3. ↑  ROUSSEAU: Diskurs über die Ungleichheit. cit. podľa vydania Paul Sakmann, Die Krisis der kultur auswahl aut Rousseaus Werken. Leipzig 1931, s. 88

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |

| * z
* d
* u
Významní západní filozofi |
| --- |
| 
* Presokratici
* Sokrates
* Platón
* Aristoteles
* Plótinos
* Augustín
* Boethius
* Al-Fárábí
* Anselm
* Pierre Abélard
* Averroës
* Maimonides
* Tomáš Akvinský
* Albert Veľký
* Duns Scotus
* Ramon Llull
* Occam
* Giovanni Pico della Mirandola
* Marsilio Ficino
* Michel de Montaigne
* René Descartes
* Thomas Hobbes
* Blaise Pascal
* Baruch Spinoza
* John Locke
* Nicolas Malebranche
* Gottfried Leibniz
* Giovanni Battista Vico
* Julien Offray de La Mettrie
* George Berkeley
* Baron de Montesquieu
* David Hume
* Edmund Burke
* Voltaire
* Jean-Jacques Rousseau
* Denis Diderot
* Johann Herder
* Immanuel Kant
* Jeremy Bentham
* Friedrich Schleiermacher
* Johann Gottlieb Fichte
* G. W. F. Hegel
* Friedrich von Schelling
* Friedrich von Schlegel
* Arthur Schopenhauer
* Alexis de Tocqueville
* Søren Kierkegaard
* Henry David Thoreau
* Ralph Waldo Emerson
* John Stuart Mill
* Karl Marx
* Michail Bakunin
* Friedrich Nietzsche
* Vladimir Soloviov
* William James
* Wilhelm Dilthey
* C. S. Peirce
* Gottlob Frege
* Edmund Husserl
* Henri Bergson
* Ernst Cassirer
* John Dewey
* Benedetto Croce
* José Ortega y Gasset
* Alfred North Whitehead
* Bertrand Russell
* Ludwig Wittgenstein
* Ernst Bloch
* György Lukács
* Martin Heidegger
* Rudolf Carnap
* Simone Weilová
* Maurice Merleau-Ponty
* Jean-Paul Sartre
* Simone de Beauvoir
* Georges Bataille
* Theodor Adorno
* Max Horkheimer
* Hannah Arendtová

 |

Autoritné údaje: * abART: 32908
* BnF: 119228797
* GND: 118603426
* ISNI: 0000 0001 2145 1116
* LCCN: n79008220
* NK ČR: jn19990007193
* SNK: 169304
* ULAN: 500250225
* VIAF: 100184045
* WorldCat: lccn-n79008220