recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Klymené** alebo **Klymena** (starogr. *Κλυμένη* – *Klymené*) je v gréckej mytológii dcéra Katrea, syna krétskeho kráľa Minoa.

Klymené bola dcérou Katrea, ktorý mal okrem nej ešte dcéry Apémosynu a Aeropu a syna Althaimena. Jej otec si žil spokojne až dovtedy, kým mu veštec nepredpovedal, že zomrie rukou svojho dieťaťa. Keď sa jej brat Althaimenes o tejto veštbe dozvedel, z obavy, že sa veštba naplní, opustil so sestrou Apémosynou Krétu a doplavil sa s ňou na ostrov Rodos.

Klyménu a Aeropu medzitým Katreus predal slávnemu námorníkovi Naupliovi, kráľovi z Eubóje a požiadal ho o to, aby im zabránil návratu do vlasti. Nauplios sa však do Klymeny zahľadel a oženil sa s ňou. Manželom sa potom narodili traja synovia, Palamédes, Nausimedon a Oiax. Jej sestru Aeropu zavial osud až do Mykén, kde sa neskôr vydala za kráľa Atrea, s ktorým mala tri deti, Pleisthena, Agamemnóna a Menelaa.

Jej otec Katreus nakoniec svojmu osudu aj tak neunikol. Keď ostarol, zatúžil sa stretnúť so svojim synom a odišiel za ním na ostrov Rodos. K ostrovu ale priplával so svojou posádkou za tmavej noci a miestni obyvatelia si ich pomýlili s pirátmi. V bitke, ktorá sa potom strhla, ho zasiahol kopijou vlastný syn a on zomrel tak, ako to veštba predpovedala. Keď sa Althaimenes dozvedel, koho zabil, prosil bohov, aby ho pohltila zem a bohovia jeho prosbu splnili. Podľa inej verzie sa stal tulákom vyhýbajúcim sa ľuďom, ktorý sa žiaľom utrápil na smrť.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,2,1
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
3. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,2,2.
4. 1 2  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 5,59,3.
Vysokovýkonný vetroň Glaser-Dirks DG-808 nad Francúzkymi Alpami
**Klzák** je bezmotorové lietadlo ťažšie ako vzduch, s pevnými nosnými plochami.

Pretože skoro každý letúň, aj veľké dopravné lietadlo, môže fungovať bez motora ako klzák, a zároveň existujú aj tzv. motorizované klzáky, je nutná presnejšia definícia. Napríklad nasledovná: Klzák je lietadlo ťažšie ako vzduch, s pevnými nosnými plochami, ktoré je projektované pre bezpečnú prevádzku bez motora (t. j. vďaka svojej malej rýchlosti, dobrej kĺzavosti a ovládateľnosti je schopné bezpečne pristáť).

V začiatkoch letectva sa rozlišovali klzáky a vetrone, t. j. bezmotorové lietadlá schopné iba zletu z kopca a schopné udržať sa v povetrí vďaka malému aerodynamickému odporu. Dnes sa už športové klzáky v tomto historickom význame takmer nevyskytujú, t. j. všetky športové bezmotorové lietadlá majú takú aerodynamickú jemnosť, že pri bežnom termickom počasí sa dokážu udržať vo vzduchu, a navyše vzniklo veľa nových druhov, ktoré je potrebné nejako spoločne nazvať. Nákladné klzáky sa už nepoužívajú, a jednými z mála klzákov v súčasnosti, ktoré sú schopné iba zostupného kĺzavého letu, sú raketoplány (SpaceShuttle v USA). Preto sa v súčasnosti pojem **klzák** používa aj pre vetrone a iné lietadlá s podobnými schopnosťami.

Prevádzka
---------

Klzáky štartujú pomocou vlečného lietadla, katapultovaním zo zeme (napr. prostredníctvom gumového lana), z terénnej vyvýšeniny alebo vytiahnutím do výšky pomocou dlhého lana a navijaka. Letovú výšku získavajú vo vzostupných vzdušných prúdoch, ktoré sa tvoria buď nad svahom, proti ktorému vanie vietor alebo nad prehriatym zemským povrchom (termika). Polohu v termických stúpavých prúdoch udržuje pilot klzáka krúžením – podobne ako dravé vtáky.

Konštrukcia
-----------

Konštrukcia klzáka sa v mnohých smeroch odlišuje od konštrukcie motorových letúňov. Klzáky sú relatívne ľahké (vzletová hmotnosť sa pohybuje väčšinou v rozmedzí 300 – 700 kg) a vyznačujú sa hlavne veľkou štíhlosťou krídel dosahovanou pomocou väčšieho rozpätia. Relatívne nízke merné zaťaženie nosnej plochy a aerodynamická jemnosť im umožňuje efektívne využívať energiu vzostupného prúdenia vzduchu pre získavanie výšky, ktorú potom kĺzavým letom premieňajú na vzdialenosť.

Delenie klzákov
---------------

Historický LF-107 Luňák, určený pôvodne na akrobaciu
* jednoduché klzáky – väčšinou veterány a repliky historických typov
* vetrone – klzáky s najlepšími aerodynamickými vlastnosťami, vyznačujú sa vysokou optimálnou rýchlosťou (bežne viac ako 80 km/h)
* závesné klzáky – klzáky určené pre štart pomocou nôh pilota
	+ závesné klzáky v užšom slova zmysle
		- klasické rogalá (s pružným poťahom)
		- tzv. tuhé krídla (rigid wings)
		- klzáky SWIFT (kategória sama o sebe)
	+ padákové klzáky (paraglajdingové krídla) – bez tuhej kostry
* dopravné klzáky (najmä pre prepravu nákladu a vojakov – používané počas II. svetovej vojny)

Väčšina klzákov (až na výnimky) sa dnes používa iba na šport a rekreáciu.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
Budapest Nyugati pályaudvar na Teréz körút.
Erzsébet körút.
**Nagykörút** (doslova „veľká okružná ulica") je významná budapeštianska trieda postavená na konci 19. storočia. Vytvára polkruh, na ktorého koncoch sa nachádzajú mosty Margit híd a Petőfi híd, ktoré spájajú Pešť a Budín. 

Nagykörút je dlhý približne 4,5 km a jeho priemerná šírka je 30 až 40 m. Pozostáva dovedna z piatich častí (zo severu na juh): Szent István körút (553 m), Teréz körút (1054 m), Erzsébet körút (764 m), József körút (1223 m) a Ferenc körút (556 m). Tieto mená sa nachádzajú na mapách Budapešti a na budovách. Samotné meno „Nagykörút" je iba kolokviálne. Oblasť, ktorá sa nachádza vo vnútri polkruhu a v jeho tesnom okolí je považovaná za centrum Budapešti – Belváros.

S výstavbou okružnej cesty sa začalo pred oslavami milénia v roku 1896 – tisíceho výročia príchodu maďarských kmeňov na územie dnešného Maďarska.

Významné budovy
---------------

* Vígszínház
* Nyugati pályaudvar
* Hotel New York-palota
* Magyar Iparművészeti Múzeum (Múzeum úžitkového umenia)
* obchodné centrá Skála na Blaha Lujza tér a WestEnd City Center na Nyugati tér

Dopravné spojenie
-----------------

Po celej dĺžke okruhu premávajú električky číslo 4 a 6. Nagykörút taktiež križuje niekoľko významných námestí, na ktorých sa nachádzajú stanice budapeštianskeho metra (zo severu na juh): Oktogon, Nyugati tér a Blaha Lujza tér. Ďalšia stanica sa nachádza na Ferenc körút. Štvrtá linka budapeštianskeho metra, ktorá je momentálne vo výstavbe by mala mať stanicu v blízkosti okružnej cesty na Rákoci tér.

Pozri aj
--------

* Kiskorüt
**Švábsko** (nem. Schwaben) je historický kraj v Nemecku, pôvodne zaberajúci časť Švajčiarska, Alsaska, južného Bádenska-Württemberska a časť Bavorska až po Lech, teraz len správna oblasť Spolkovej republiky Nemecko v Bavorsku medzi Lechom a Illerom.

Správnym strediskom Švábska je Augsburg.

Administratívne delenie
-----------------------

Správny obvod Švábsko zahŕňa 4 okresné mestá a 10 krajinských okresov:

### Okresné mestá

1. Augsburg
2. Kaufbeuren
3. Kempten
4. Memmingen

### Krajinské okresy

1. Aichach-Friedberg
2. Augsburg
3. Dillingen
4. Donau-Ries
5. Günzburg
6. Lindau
7. Neu-Ulm
8. Oberallgäu
9. Ostallgäu
10. Unterallgäu

Obyvateľstvo
------------

| **Rok sčítania** | Počet obyvateľov |
| --- | --- |
| 1939 | 934 311 |
| 1950 | 1 293 734 |
| 1961 | 1 340 217 |
| 1970 | 1 467 454 |
| 1987 | 1 546 504 |
| 2002 | 1 776 465 |
| 2005 | 1 788 919 |
| 2006 | 1 786 764 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Švábsko**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Adité** alebo **Adita** (starogr. *Ἀδίτη* – *Adité*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie.

Adité bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Adite potom za manžela vybrali Menalka, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
Súradnice: 49°01′49″S 20°22′59″V﻿ / ﻿49,0302778°S 20,3830556°V﻿ / 49.0302778; 20.3830556

**Švábovská stráň** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Hôrka a Švábovce v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 18,2579 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *prírodná rezervácia je v Popradskej kotline botanicky výnimočne bohatým územím. Teplomilné spoločenstvo s hlaváčikom jarným (Adonis vernalis), ktorého najsevernejší výskyt tu je izolovaný od súvislého výskytu v Slovenskom krase. Význam pre štúdium formovania flóry v minulosti.*

Referencie
----------

1. ↑  Švábovská stráň. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Švábovská stráň v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Švábovská stráň na českej Wikipédii.*
**Administratívna budova** je druh budovy, ktorý je určený na kancelárske účely. Prvými budovami takéhoto typu boli banky v období renesancie. K ich výraznému rozšíreniu došlo koncom 19. storočia a značné zvýšenie množstva kancelárskych činností viedlo k stavbe prvých výškových budov. Budovy tohto typu boli priekopníkmi nových stavebných postupov a konštrukcií, napríklad železobetónové konštrukcie či celozasklené fasády. Prvé mrakodrapy boli takisto administratívne budovy (napr. Empire State Building).

Administratívna budova má okrem samotných kancelárskych a spojovacích priestorov i technické zázemie, často podzemné parkoviská a obchodné služby. Kancelárske priestory môžu byť riešené v podobe individuálnych samostatných kancelárií alebo veľké priestory (tzv. „open space") pre väčšie množstvo administratívnych pracovníkov. Prispôsobujú sa individuálnym požiadavkám klienta.

Zdroj
-----

* Administratívna budova. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 54.
**Marta Grófová** (\* 29. marec 1936, Komjatice – † 7. február 1997, Bratislava) bola slovenská vedecká pracovníčka a onkologička.

Životopis
---------

V roku 1966 absolvovala štúdium na Chemickotechnologickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. V 70. a 80. rokoch absolvovala viaceré zahraničné študijné pobyty, napr. v Dánsku, v USA, vo Švédsku a v Spojenom kráľovstve. V rokoch 1966 – 1997 pôsobila ako vedecká pracovníčka, neskôr sa stala vedúcou oddelenia vírusovej onkogenézy a vedeckou sekretárkou Ústavu experimentálnej onkológie SAV v Bratislave. Sústredila sa na štúdium podstaty mechanizmov premeny normálnej bunky na nádorovú. Okrem toho od klasickej retrovirológie prešla postupne cez modely vtáčích a zvieracích cicavčích buniek k výskumu ľudských nádorov. Pri svojom výskume používala klasické virologické experimentálne metódy, ale i moderné metódy molekulárnej mikrobiológie, imunológie, vrátane prípravy monoklonálnych protilátok, i charakterizáciu špecifických bielkovín zúčastňujúcich sa na transformácii buniek. V rámci toho skúmala tiež vírusové a bunkové gény. Jej vedecké výsledky obohatili súčasné poznávacie procesy mechanizmov nádorovej premeny. Zistila a charakterizovala nový D-typ retrovírusu. Venovala sa aj zakladaniu a podrobnej charakterizácii bunkových línií z ľudských nádorov, rozšírila základné poznatky o úlohe niektorých makromolekúl v modulácii rastu a proliferácie nádorových buniek v podmienkach *in vitro*. Jej objavy boli publikované vo vyše 100 štúdiách v domácich i zahraničných odborných časopisoch a zborníkoch ako napríklad *Biológia*, *Bratislavské lekárske listy*, *Neoplasma* a.i. V rokoch 1983, 1985, 1987, 1996 sa podieľala na organizácii medzinárodných sympózií a konferencií. Bola tiež prezidentkou nadácie Výskum rakoviny a členkou Vedeckého kolégia SAV pre molekulárnu biológiu a genetiku, Výkonného výboru nevládnej organizácie Európska asociácia pre výskum rakoviny, od roku 1994 pôsobila ako hovorkyňa záhrebskej iniciatívy *The Zagreb Iniciative for the Central and East European Human Bank Network*.

Referencie
----------

1. ↑  GRÓFOVÁ, Marta. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 73.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 8695 2344
* NK ČR: xx0126508
* SNK: 147752
* VIAF: 126002844
**Marta Buková** (rod. Uhrinová; \* 19. február 1942, Banská Bystrica-Jakub – † 8. február 1991, Banská Bystrica) bola slovenská múzejníčka.

Životopis
---------

Navštevovala základnú školu v Jakube, do roku 1959 študovala na Jedenásťročnej strednej škole (dnes Gymnázium Andreja Sládkoviča) v Banskej Bystrici, potom dejepis a slovenský jazyk na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (nedokončila). Lektorka, etnografka, 1986 – 1991 dokumentaristka Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici. Ako odborná múzejná pracovníčka sa zúčastnila na budovaní zbierkového fondu Stredoslovenského múzea, zamerala sa najmä na oblasti Horehronia, Podpoľania a okolia Banskej Bystrice, v ktorých podnikala aj terénne výskumy. Venovala sa spracovaniu zbierkových predmetov z oblasti etnografie, ňou vyhotovené katalogizačné karty boli podkladom pre edíciu špecializovaných súpisov zbierok *Fontes*. Podieľala sa na príprave výstav narodopisného charakteru, z ktorých niektoré boli prezentované i v zahraničí.

Literatúra
----------

* BUKOVÁ, Marta. In:  *Lexikón slovenských žien*. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2003. 288 s. ISBN 80-89023-30-4. S. 39-40.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 175458
**Boba Fett** je fiktívna postava zo sveta Hviezdnych vojen, klon nájomného lovca Jango Fetta, naklonovaný zrejme pri príležitosti vytvorenia veľkej
armády v Epizóde II (Klony útočia).

Potom, čo jeho "otca" v druhej epizóde zavraždia, nastúpi na jeho miesto a bude nasledovať príklad svojho otca, nájomného lovca.
Po prvýkrát je možné vidieť ho v V. epizóde (Impérium vracia úder) a potom v VI. epizóde (Návrat Jediho), v tom čase pracuje pre Jabba Hutta.

Brnenie je v podstate identické s brnením Jango Fetta. Čaká nás však na ňom tentoraz vojenský náter a upravená puška Blaster Rifle. 
Jeho výbava tiež obsahuje plameňomet, jetpack s navádzanou strelou a rôzne iné prvky.
Výbava je podobná s tou, čo mal Jango, a užíva tiež aj tu istú loď, ktorá zostala po Jangovi,
a to Slave I, ale s jeho úpravou náteru a možno aj technických vlastností je loď označovaná
ako Slave II.

V piatej epizóde pomáha Darth Vaderovi zaistiť zatknutie návštevníkov Cloud City, a to konkrétne
Hana Sola, Droida C-3PO, Chewieho a princeznej Lei, a nastražiť tak pascu, aby Vader zajal aj Luke Skywalkera.

V VI. epizóde je zhodený slepým Hanom Solom pri úteku Luka a ostatných z výletnej lode Jabba Hutta a padá do púštnej priepasti so Sarlakom, ktorého môžeme prirovnať obrovskej piesočnej chobotnici.
Ale sú informácie, že tento pád prežil a Sarlakom bol vyvrhnutý von. 
Bol by to jeden z dôvodov, prečo túto postavu môžeme vidieť aj v hre Jedi Knight: Jedi Academy, 
dávno po páde impéria. Objaviť by sa mal aj v druhej sérií kánonického seriálu Mandalorian.
**Mohérové barety** (poľ. moherowe berety) je označenie určitej kategórie účastníkov manifestácií spojených s politickými, spoločenskými alebo kultúrnymi udalosťami v Poľsku. Za typického predstaviteľa „mohérových baretov" sa považuje postaršia osoba, najmä žena, názorovo neochvejná, ktorá prezentuje konzervatívne katolícko-národné názory a ktorá je uzavretá voči iným názorom a myšlienkám. 

Označenie „mohérové barety" má pripomínať pokrývku hlavy rozšírenú medzi staršími ženami (vlnený baret, upletený často práve z mohéru), ako aj rôzne vojenské oddiely (napríklad modré barety, červené barety, zelené barety). Spojenie týchto dvoch značne odlišných asociácií je príčinou, že toto označenie má posmešný charakter, ale môže sa stať aj neutrálnym až žartovným termínom, ktorý používajú samotné osoby takto označované. 

Ľudia, ktorí používajú termín „mohérové barety" ním aj naznačujú, že príslušníci tejto skupiny patria k verných poslucháčom Radia Maryja, čitateľom novín Nasz Dziennik, respektíve iných médií podobného politického profilu, teda národno-(ultra)katolíckeho, s častými prejavmi xenofóbie, antiglobalizmu a neraz dokonca aj so znakmi antisemitských názorov.

Ako pohodlná myšlienková skratka sa toto označenie dostalo do bežného jazyka aj do masovokomunikačných prostriedkov. V Poľsku sa označenie rozšírilo na jeseň roku 2005 prostrednictvom diskutérov internetového fóra denníka Gazeta Wyborcza a následne ho začali používať aj novinári. 

Podnetom na vznik tohto označenia bola predvolebná, volebná a povolebná situácia (v priebehu jedného mesiaca sa konali voľby do oboch komôr poľského parlamentu a dve kolá priamych prezidentských volieb), kedy víťaz všetkých volieb PiS sa uchádzal práve o túto početnú voličskú skupinu a neskôr v parlamente začal úzko spolupracovať s kontroverznou stranou LPR, ktorá sa tiež spolieha práve na týchto voličov. Pôvodne všetci očakávali, že PiS vytvorí koalíciu so stredovou a trocha liberálnejšou PO, ktorá sa vo voľbách umiestnila na druhom mieste, a nie že PiS zostaví menšinovú vládu, pre ktorú získa podporu u LPR a Sebeobrany. 

Označenie *mohérové barety* používajú aj niektorí politici (*„Poľsko nie je odkázané na mohérovú koalíciu,"* uviedol Donald Tusk pri debate v Sejme o vládnom programovom vyhlásení premiéra Kazimierza Marcinkiewicza o koalícii PiS s LPR).

Sociálny fakt
-------------

Výskum fenoménu mohérových baretov uskutočnila agentúra Axciom Polska. Podľa jej zistenia tvoria mohérové barety zhruba 3.1% poľskej populácie. Sú to prevažne manželia, ktorí majú viac ako päťdesiat rokov, ich deti už žijú samostatne. Zhruba 80% týchto ľudí má iba základné vzdelanie, 36% z nich (ešte) fyzicky pracuje. Zhruba jedna štvrtina z nich používa mobilný telefón, pevnú linku má zavedenú 84% z nich a asi polovia má bankové konto. Vo voľnom čase lúštia krížovky, alebo chodia na ryby. Na dovolenku nechodia. 73% z nich zostáva doma. (Upozornenie: odkaz zahrňuje niekoľko štúdií v PDF a HTML, ktoré majú dohromad niekoľko sto strán.)

Referencie
----------

1. ↑  Axciom Polska - analýzy mohérových baretov
Pekinský palácový psík na výstave
Pekinéz z Poľska
Ch. Chu Erh of Alderbourne, 1904
**Pekinský palácový psík** je nezameniteľné psie plemeno, vyšľachtené v dávnych dobách starej Číny, uznané v FCI ako spoločenské plemeno. 

Hoci sa za jeho domovinu považuje Čína, veľký kus práce pri šľachtení tohoto plemena spravili chovatelia zo Spojeného kráľovstva.

História
--------

Ak by sme sa mali držať pôvodných historických zdrojov, je pekinský palácový psík "krížencom leva a opice". Teraz však vieme, aj keď sa to človeku na pohľad nezdá, že naozaj ide o psa. Pekinský palácový psík, ako napovedá už názov plemena, bol pôvodne chovaný ako spoločník na panovníckom dvore v Číne. Patronát nad chovom a šľachtením plemena držala priamo čínska cisárska rodina a prvý štandard napísala čínska cisárovná. Čínskej šľachte pekinské palácové psíky slúžili napr. na zohrievanie nôh. Po začatí obchodných plavieb do Číny doniesli britskí obchodníci niekoľko jedincov tohoto vzácneho plemena do Spojeného kráľovstva. Priam z niekoľkých jedincov bolo toto plemeno v novej domovine obnovené a zachránené. Dnes patrí medzi najobľúbenejšie spoločenské plemená.

Výzor
-----

Pekinský palácový psík, pôvodne prezývaný aj "leví psík", je typické malé spoločenské plemeno (typu toy) s nápadnou dlhou srsťou, krátkymi nožičkami a zarazeným nosom. Pre jeho typický výzor je prakticky nemožné pomýliť si ho s iným plemenom.

Charakteristika
---------------

Plemeno je náročné na chov, preto je pomerne vzácne. Okrem exteriérového dizajnu odviedli chovatelia a šľachtitelia dobrú prácu i na povahe plemena. Pekinéz je dôstojný a pokojný psík, ale v pravý čas sa rád oddá aj radosti pohybu. Nie je agresívny, ale návštevu cudzieho človeka ohlási brechotom. Napriek svojmu malému vzrastu má v prípade potreby odvahu leva.

Pracovné upotrebenie
--------------------

Vzhľadom na fyzické dispozície plemena je jeho pracovné upotrebenie minimálne až žiadne. Len niekoľko jedincov sa venuje výcviku canisterapie.

Starostlivosť
-------------

Plemeno je náročné na chov, odchov, starostlivosť o srsť a zdravotnú starostlivosť, preto je pomerne vzácne. Dôsledkom extrémneho šľachtenia zameraného takmer výlučne na exteriér sa prejavujú niektoré typické zdravotné problémy (kĺby, oči, dýchanie, problematické pôrody). Náročná je hlavne starostlivosť o bohatú srsť. V strave je tento psík niekedy prieberčivý. Ide o plemeno primárne určené do bytu (resp. do interiéru), je však pomerne prispôsobivý a má rád aj pobyt vonku.

Výstavy
-------

Vystavovanie pekinského palácového psíka nie je náročné, ale extrémne náročná je príprava jeho srsti tak, aby mohol byť na výstave úspešný. Vystavovateľom bez skúseností sa odporúča zveriť starostlivosť o srsť pekinéza odborníkovi.

Zdroje
------

* FCI: štandard plemena Pekinský palácový psík

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pekinský palácový psík**
**Bobby Colomby**, rodným menom **Robert Wayne Colomby** (\* 20. december 1944, New York) je americký bubeník a hudobný producent, jeden zo zakladateľov skupiny Blood, Sweat & Tears. Hral tiež na spoločnom albume Johna Calea a Terryho Rileyho nazvaného *Church of Anthrax*. V roku 2000 založil spoločne so spevákom Richardom Marxom hudobné vydavateľstvo Signal 21 Records.

Počas svojej kariéry spolupracoval aj s ďalšími hudobníkmi, medzi ktorých patria napríklad Al Kooper, Eddie Palmieri alebo Chris Botti. Ako producent sa podieľal napríklad na eponymnom albume basgitaristu Jaca Pastoriusa alebo na albume *Courage* speváčky Pauly Cole.

Referencie
----------

1. ↑  UNTERBERGER, Richie. *White Light / White Heat: Velvet Underground den po dni*. Preklad Petr Ferenc. Praha : Volvox Globator, 2011. ISBN 978-80-7207-821-9. S. 297. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bobby Colomby na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * LCCN: no2009082047
* VIAF: 3149196535474792396
* WorldCat: lccn-no2009082047
**Louis Auguste Blanqui** (\* 8. február 1805, Puget-Théniers, Francúzsko – † 1. január 1881, Paríž) bol francúzsky utopický komunista, významný revolucionár, účastník revolúcie r. 1830 a 1848; dvakrát bol odsúdený na smrť, vo väzení prežil takmer polovicu života.

Jeho svetonázor sa sformoval pod vplyvom osvietenskej filozofie 18. stor. a utopického socializmu, predovšetkým babeufizmu. Vo všeobecných filozofických otázkach bol materialista.

Pokiaľ však išlo o historický procs, vysvetľoval ho idealisticky ako šírenie osvety. Za základný obsah dejín pokladal pohyb od absolútneho individualizmu divochov cez mnohé fázy ku komunizmu,
*budúcej spoločnosti*, *korune civilizácie*. V dejinách videl boj sociálnych síl, kritizoval
protirečenia kapitalistickej spoločnosti, požadoval sociálnu revolúciu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Louis Auguste Blanqui**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 71041
* BnF: 11892311h
* GND: 118663755
* ISNI: 0000 0001 0884 5567
* LCCN: n79144718
* NK ČR: skuk0000124
* SNK: 151040
* VIAF: 31993144
* WorldCat: lccn-n79144718
**Pôvabnica dvojfarebná** (*Lepista personata*) je jedlá huba z čeľade čírovkovitých (*Tricholomataceae*).

Opis
----

Pôvabnica dvojfarebná sa výzorom a veľkosťou plodníc podobá pôvabnici fialovej. Na prvý pohľad sa však odlišuje sfarbením, najmä farebnou kombináciou hlúbika a klobúka. Klobúk je 6 – 15 cm široký, za mladi polguľovito klenutý, s podvinutým okrajom, neskôr plocho klenutý až celkom plochý, belavý, plavý, bledookrový, často s hnedastým odtieňom, hladký a holý. Lupene sú 7 – 10 mm široké, husté, pri hlúbiku zúbkom vykrojené, najprv belavé, neskôr krémové a napokon okrovokrémové. Hlúbik je 50 – 100 mm vysoký a 12 – 20 mm hrubý, valcovitý, plný, na krémovom podklade tmavofialovo husto vláknitý, takže vyzerá akoby bol celý fialový. Dužina je belavá, pevná, má miernu chuť a nenápadnú vôňu. Výtrusy sú elipsovité, jemne bradavičnaté, bezfarebné, veľké 5,5–7 × 4–5 μm. Výtrusný prach je biely, s mäsovoružovkastým nádychom.

Výskyt
------

Rastie väčšinou mimo lesa v tráve na lúkach a pasienkoch, na stepných stráňach, často pod ovocnými stromami a v starých záhradách (zriedkavejšie aj v riedkych, svetlých listnatých lesoch). Vždy rastie v jeseni, najskôr v septembri, za priaznivých podmienok až do decembra a často ju môžeme zbierať aj v miernej zime (na takých miestach, kde v tom čase iné hodnotnejšie huby skoro nerastú ). Plodnice rastú v skupinách, často v čarovných kruhoch, napr. pod ovocnými stromami. Mimo rastového obdobia signalizuje prítomnosť jej podhubia pás sýtozelenej vegetácie, najmä tráv, ktorý sa výrazne odlišuje od okolia. U nás je pomerne rozšírená.

Praktický význam
----------------

Je to lahodná jesenná huba, ktorú možno rozlične upravovať. Je vhodná do polievok, na vyprážanie, nakladanie do octového nálevu. Zúžitkovať možno aj zamrznuté plodnice, ak sa hneď spracujú.

Možnosť zámeny
--------------

Možnosť zámeny s nejakou jedovatou hubou je pre jej charakteristický tvar a farbu málo pravdepodobný. Mierne je jej podobná jedlá pôvabnica voňavá (Lepista irina), ktorá raste na vlhkých lúkach, v ovocných sadoch, ale niekedy aj v listnatých lesoch.

Galéria
-------

* mladšie plodnicemladšie plodnice
* lupene hubylupene huby
* staršia plodnicastaršia plodnica

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Mirko Svrček, Bohumil Vančura. *Huby*. Bratislava : Príroda, 1987. 64-021-87. S. 150.
2. 1 2  Aurel Dermek. *Atlas našich húb*. Bratislava : Obzor, 1983. 65-001-83. S. 202.
3. ↑  Antonín Příhoda. *Hubárov rok*. Bratislava : Príroda, 1973. 64-127-73. S. 279.
4. 1 2 3  Aurel Dermek. *Huby lesov, polí a lúk*. Martin : Osveta, 1985. 70-003-85. S. 226.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pôvabnica dvojfarebná**
**Pôvabnica voňavá** (*Lepista irina*) je jedlá huba z čeľade čírovkovitých (*Tricholomataceae*).

Opis
----

Pôvabnica voňavá sa výzorom a veľkosťou plodníc podobá pôvabnici dvojfarebnej. Na prvý pohľad sa však odlišuje najmä veľkosťou, farbou a dĺžkou hlúbika. Klobúk je 5 – 12 cm široký, za mladi zvoncovito klenutý, na okraji podvinutý, špinavobelavý, izabelový alebo plavohnedý. Lupene sú husté, úzke, najprv belavé, potom plavé, pri hlúbiku zaoblené. Hlúbik je dlhý 70 – 120 mm a hrubý 10 – 28 mm, valcovitý, na báze často zhrubnutý, na vrchole biely alebo krémový, inde okrovohnedastý. Dužina je biela, sladkastá, príjemne voňajúca fialkovým koreňom. Výtrusy sú elipsovité, hladké, bezfarebné, veľké 5,9 × 3–3,5 μm. Výtrusný prach je bledoružovkastý.

Výskyt
------

Rastie od septembra do novembra na trávnatej alebo aj holej pôde (často v skupinách, čarovných kruhoch) na lúkach, v svetlých listnatých a ihličnatých lesoch a na ich okrajoch.

Praktický význam
----------------

Je to jedlá huba, ale podľa niektorých odborníkov sa ju konzumovať neodporúča.

Možnosť zámeny
--------------

Podobná je jej jedlá pôvabnica dvojfarebná (Lepista personata), ktorá tiež raste na lúkach, v ovocných sadoch a niekedy aj v riedkych listnatých lesoch.

Galéria
-------

* plodnice rastúce v skupineplodnice rastúce v skupine
* lupene a hlúbik hubylupene a hlúbik huby
* klobúk staršej plodniceklobúk staršej plodnice

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Aurel Dermek. *Huby lesov, polí a lúk*. Martin : Osveta, 1985. 70-003-85. S. 226.
2. 1 2  William C. Roody. *Mushrooms of West Virginia and the Central Appalachians*. Lexington : University Press of Kentucky, 2014. ISBN 978-08-1315-657-6. S. 224.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pôvabnica voňavá**
**Elektrifikácia** je proces úpravy alebo zmeny podstaty systému tak, aby ku svojej činnosti využíval elektrickú energiu, alebo tiež plošné rozšírenie používania elektrického prúdu, resp. elektrickej siete. Podobne vytvoreným slovom je napr. plynofikácia.

Týmto pojmom sa označuje najmä budovanie potrebnej infraštruktúry pre zásobovanie domov a tovární elektrickou energiou. Zavádzanie elektrickej trakcie na železnici sa v slovenskej praxi často používa slovo *elektrizácia*.

Elektrifikácia železničných tratí
---------------------------------

Elektrifikovaná železničná trať
*Pozri aj: Železničná napájacia sústava*
Elektrifikácia železničných tratí je proces, kedy je železničná trať vybavovaná pevnými trakčnými zariadeniami, ktoré slúžia pre napájanie hnacích vozidiel elektrickou energiou. Trať, ktorá je týmito prvkami vybavená, sa nazýva elektrifikovaná trať.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Příruční slovník naučný, díl I. Nakladatelství Československé akademie věd, Praha 1962
4. ↑   (časopis Elektro 10/2011)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Elektrifikace na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°12′S 19°27′V﻿ / ﻿48,20°S 19,45°V﻿ / 48.20; 19.45

**Pôtorská pahorkatina** je geomorfologická časť Ipeľskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie v okolí rieky Ipeľ a jej prítokov v okrese Veľký Krtíš.

Polohopis
---------

Územie zaberá juhozápadnú časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie východnú časť Ipeľskej kotliny. Na východe susedí Jelšovská pahorkatina (časť Lučenskej kotliny), na severe pohorie Ostrôžky a Modrokamenské úboče (podcelok Krupinskej planiny) a na západe Čebovská pahorkatina a Hontianske terasy. Územie odvodňuje rieka Ipeľ a jeho prítoky Krtíš na západe, Stracinský potok a Stará rieka v strednej a Tisovník vo východnej časti.

Pôtorská pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Veľký Krtíš. Z významných sídiel sa tu na západe nachádza Veľký Krtíš, na juhu Bušince a v strednej časti Pôtor a Dolná Strehová. Od západu na východ vedie stredom pahorkatiny cesta I/75 z Veľkého Krtíša do Lučenca, severo-južným smerom vedie západným okrajom cesta II/527 od Senohradu cez Veľký Krtíš do Balážskych Ďarmôt, strednou a juhovýchodnou časťou prechádza cesta II/585 z Pôtora cez Dolnú Strehovú na Lučenec a z Dolnej Strehovej vedie údolím riečky Tisovník na sever cesta II/591. Strednou časťou je vedená aj železničná trať Lučenec – Veľký Krtíš, ktorá je však bez osobnej prepravy a časť jej úseku vedie maďarským územím.

Chránené územia
---------------

V južnej časti pahorkatiny sa nachádzajú prírodné rezervácie Seleštianska stráň, Kiarovský močiar, Hradište a Dedinská hora.

Turizmus
--------

Mierne zvlnená krajina ponúka možnosti na nenáročnú turistiku. Zaujímavé sú južné oblasti, no tiež okolie mesta Veľký Krtíš či Aquatermal pri Dolnej Strehovej. Značené turistické trasy sú len v okolí Modrého Kameňa.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-05-17]. Dostupné online.
2. 1 2 3 4 5   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-05-17]. Dostupné online.
3. ↑   *Podrobný autoatlas – Slovenská republika 1 : 100 000*. Harmanec : VKÚ, a. s. 2008. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola Mapová časť, s. 121.
4. ↑  *Krupinská planina – Veľký Krtíš. Turistická mapa.* 1 : 50 000. Harmanec: VKÚ, a. s.

Pozri aj
--------

* Juhoslovenská kotlina
* Ipeľská kotlina

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
Súradnice: 47° 06′ 12.96″ s.š. 0° 19′ 23.88″ v.d.

Zámok Rivau
**Zámok Rivau** sa nachádza v obci Lémeré v departemente Indre-et-Loire, región Centre-Val de Loire a patrí k najvýznamnejším pamiatkam regiónu Touraine. Je dokonca spomínaný v Rabelaisovom románe Gargantua a Pantagruel.

História
--------

Krajina bola už od 11. storočia majetkom grófov z Anjou, príbuzných rodiny Beauvau. V 13. storočí vstúpila rodina Beauvau do kráľovských služieb a veľa jej členov položilo život za kráľovstvo. V roku 1454 sobášom Izabely z Beauvau s Jánom VIII. Bourbónskym sa dostali do príbuzenského vzťahu s francúzskou kráľovskou rodinou.

V roku 1438 bol venom Anny z Fontenay, manželky Petra z Beauvau, hlavného komorníka Karola VII. V roku 1442 dostal Peter z Beauvau súhlas na opevnenie zámku. Ku koncu storočnej vojny pred bitkou pri Orléans si v roku 1429 Jana z Arku so spolubojovníkmi v Rivau doplnili výzbroj a kone. František z Beauvau, hlavný stajník kráľa Františka I. dal v roku 1510 postaviť veľké zámocké stajne, ktoré zásobovali kráľovskú kavalériu. V 17. storočí bol žrebčín najdôležitejším v Touraine.

V 17. storočí bola stavba prebudovaná v renesančnom štýle. Na konci 17. storočia opustila rodina Beauvau Touraine a presťahovali sa do Lotrinska. Rivau bol v ich vlastníctve 247 rokov.

Súčasnosť
---------

Noví vlastníci zámku uskutočnili v roku 1992 veľkú kampaň za záchranu zámku, žrebčína a vinohradu. Celý komplex bol potom pre svoju jedinečnosť v regióne vyhlásený za „historickú pamiatku". K zámku patrí aj 12 novonavrhnutých záhrad, ktoré pripomínajú stredoveké záhradnícke umenie.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Rivau**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Burg Le Rivau na nemeckej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portálArchitektonický portál |
Zámok Montsoreau
**Zámok Montsoreau** leží na brehu Loiry v meste Montsoreau v Pays de la Loire.

Zrúcanina sa stala populárnou zásluhou románu Alexandra Dumasa Dáma z Monsoreau.

Mesto a zámok patria do údolia Loiry, ktoré sa v roku 2000 stalo súčasťou svetového dedičstva UNESCO.

Od roku 2016 zámok hostí múzeum súčasného umenia. Zbierka je jednou z najväčších zbierok konceptuálneho umenia na svete.

Dejiny
------

Zámok vybudoval v polovici 15. storočia Ján II. zo Chambes, dôverník a diplomat kráľa Karola VII. na mieste staršej stavby. Strategická pozícia zámku chránila cestu zo Chinonu do Saumuru. Po Veľkej francúzskej revolúcií bol zámok rozdelený medzi viacerých vlastníkov. Priestory zámku boli využívané ako byty a sklady, až sa budova zrútila.

Neskôr ho získal a vkusne zreštauroval departement Maine-et-Loire.

Galéria
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Architektúra
------------

V roku 1862 ho ministerstvo kultúry zaradilo medzi monument historique. Stretávajú sa tu stredoveké i čisto renesančné prvky.

Referencie
----------

1. ↑  CHERNICK, Karen. *The Collector Who Turned a 15th-Century French Castle into a Contemporary Art Destination* [online]. Artsy, 2019-09-20, [cit. 2019-10-23]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑   *Philippe Méaille: "It is time we take responsibility and repair the climate and the planet. This is what I call prospective ecology" - Thrive Global* [online]. thriveglobal.com, [cit. 2019-10-23]. Dostupné online. (po anglicky)
3. ↑   *A Historic Conceptual Art Group Has Taken Over a French Château* [online]. Hyperallergic, 2019-10-14, [cit. 2019-10-23]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑
5. ↑  Zápis zámku v Base Mérimée

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Montsoreau**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schloss Montsoreau na nemeckej Wikipédii.*
Vyhláška o zavedení pravostrannej premávky
**K zavedeniu jazdy vpravo** „v primerane vhodnej dobe" sa signatárske štáty vrátane Česko-Slovenska zaviazali v rámci dodatku k Parížskej dohode v roku 1926. V roku 1931 Česko-Slovensko prisľúbilo, že zmenu zavedie do piatich rokov. Bolo o nej však rozhodnuté až Opatrením Stáleho výboru Národného zhromaždenia č. 275/1938 Zb. zo dňa 10. novembra 1938. Účinnosť tohto ustanovenia bola stanovená na 1. mája 1939.

Obsadenie časti republiky dňa 15. marca 1939 Nemeckom však viedlo k urýchleniu účinnosti – výnosom vrchného veliteľa nemeckej armády von Brauchitscha bola pravostranná premávka v Protektoráte Čechy a Morava zavedená 17. marca 1939, v Prahe až od nedele 26. marca 1939 od 3 hodín ráno. Napríklad v Ostrave sa naopak jazdilo vpravo už od prvého dňa okupácie.

Na Slovensku bola pravostranná premávka zavádzaná v rokoch 1939 – 1941.

Zvláštnosťou bola prvá liberecká električková trať, na ktorej krátkej dvojkoľajnej časti (od stanice k mostu cez Nisu) bol z dôvodu usporiadania nadväzujúcich jednosmerných úsekov pravostranná premávka už od počiatku, teda od 25. augusta 1897.

Pozri aj
--------

* Dagen H – Zavedenie pravostrannej premávky vo Švédsku

Externé odkazy
--------------

* *Zavedenie pravostrannej premávky* (na servere tipcar.cz)
Zámok Plessis-Bourré
**Zámok Plessis-Bourré** sa nachádza v obci Écuillé, 15 km severne od Angers, v departemente Maine-et-Loire, región Pays de la Loire. 

Feudálne sídlo bolo vybudované za päť rokov a dodnes stojí v prakticky nezmenenej podobe.
Zámok dal postaviť Ján Bourré, tajný radca a strážca pokladu Ľudovíta XI. a minister financií Karola VIII. a Ľudovíta XII. až do svojej smrti 1506. V rokoch 1465 až 1467 už vybudoval zámok Langeais. V roku 1462 získal Plessis-le-Vent v Anjou, v oblasti svojho panstva, a v roku 1468 začal budovať sídlo. Vďaka jeho bohatstvu stavebné práce rýchlo pokračovali a už v roku 1473 sa mohol aj s rodinou nasťahovať.

Štvorkrídlová stavba s okrúhlymi rohovymi vežami na pravoúhlom pôdoryse je obkolesená vodnými priekopami. Najsilnejšia veža je 44 metrov vysoká Donjon, ktorá pripomína zámok Langeais. Z vonka pôsobí zámok ako pevnosť, ale je je pohodlným príbytkom.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zámok Plessis-Bourré**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Schloss Le Plessis-Bourré na nemeckej Wikipédii.*
**Warsaw Open 2009** bol tenisový turnaj žien, ktorý sa konal v dňoch od 18. do 23. mája 2009 na otvorených antukových dvorcoch v poľskom meste Varšava. Titul v dvojhre žien získala Rumunka Alexandra Dulgheruová, ktorá vo finále porazila Ukrajinku A. Bondarenkovú. Bol to jej prvý titul v dvojhre na okruhu WTA. Titul vo štvorhre žien získali Američanky Raquel Kopsová-Jonesová a Bethanie Matteková-Sandsová, ktoré vo finále porazili čínsky pár Jen C’, Čeng Ťie. Pre R. Kopsová-Jonesovú to bol tretí a pre B. Sandsovú siedmy titul vo štvorhre na okruhu WTA.

Víťazi
------

### Dvojhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská dvojhra na Warsaw Open 2009*
**Rumunsko Alexandra Dulgheruová** vs. Ukrajina Aľona Bondarenková 7-63 3-6 6-0

### Štvorhra žien

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Ženská štvorhra na Warsaw Open 2009*
**USA Raquel Kopsová-Jonesová / USA Bethanie Matteková-Sandsová** vs. Čína Jen C’ / Čína Čeng Ťie 6-1 6-1

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
**Mária Basilidesová** (\* 11. november 1886, Jelšava, Slovensko – † 26. september 1946, Budapešť, Maďarsko) bola slovenská operná speváčka.

Život a kariéra
---------------

V roku 1911 získala diplom sólovej speváčky na Hudobnej akadémii v Budapešti. Od tohto roku vystupovala v Ľudovej opere a od roku 1915 bola členkou Štátnej opery v Budapešti. Bola poprednou interpretkou operných postáv vo svojom žánri (alt) aj interpretkou piesní a oratórií, ktorá často hosťovala aj v zahraničí. Ako stúpenkyňa pokrokového hnutia pravidelne vystupovala počas Hothyho režimu na kultúrnych podujatiach pre robotníkov. Zaslúžila sa o propagáciu diel B. Bartóka a Z. Kodálya.

Referencie
----------

1. 1 2  BASILIDESOVÁ, Mária. In:  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok I. A – D. Martin : Matica slovenská, 1986. 544 s. S. 160 – 161.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mária Basilidesová**

Autoritné údaje: * BnF: 13891213z
* GND: 134838238
* ISNI: 0000 0000 3610 8719
* LCCN: n95084256
* NK ČR: xx0156584
* PIM: PIM44620
* VIAF: 51874406
* WorldCat: lccn-n95084256
**Washington Irving** (\* 3. apríl 1783, New York, USA – † 28. november 1859, Tarrytown, USA) bol americký romantický poviedkar, humanista, esejista a autor biografií.

Život
-----

Washington Irving sa narodil 3. apríla v roku 1783 v New Yorku ako posledné z jedenástich detí Williamovi a Sare Irvingovým, škótsko-anglickým imigrantom. Keď sa narodil, tak sa práve končila americká revolúcia, ktorej hrdinom bol George Washington a keďže jeho rodičia boli veľkými patriotmi krajiny, tak Sara pomenovala svoje posledné dieťa práve po tomto hrdinovi. Irving nebol príkladným študentom. Svoje vzdelávanie ukončil keď mal len 16 rokov. A aj napriek tomu bol prvým Americkým spisovateľom, ktorý získal svojou tvorbou úspech nielen v Amerike, ale aj v Európe. Irving veľmi rád cestoval, túto záľubu uspokojil cestovaním po Francúzsku a Taliansku. Irving bol autorom a editorom, dosiahol medzinárodný úspech za svoje vytvorené diela, medzi ktoré patria najznámejšie diela ako "Rip Van Winkle" a "Legenda o ospalej diere," rovnako ako aj za svoje biografie a historické spisy. Bol známy svojou formou akou písal. Považuje sa za zakladateľa americkej literatúry, lebo práve jeho tvorba dala americkej beletrii nezávislú identitu. Irving slúžil počas svojho života aj ako veľvyslanec Spojených štátov v Španielsku a pomáhal podporovať medzinárodné autorské práva predtým než zomrel v roku 1859.

Referencie
----------

1. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Washington Irving**

Autoritné údaje: * abART: 60023
* BnF: 11908273j
* GND: 118555855
* ISNI: 0000 0001 2137 0797
* LCCN: n79005645
* NK ČR: jn20000810147
* SNK: 153898
* ULAN: 500231645
* VIAF: 295999941
* WorldCat: lccn-n79005645
Grader HBM-Nobas aj s radlicou vpredu na stavebnom veľtrhu Bauma v roku 2007
Grader Caterpillar 120H
Grader Caterpillar 140H pri odhŕňaní snehu v Ouray, Colorado
**Zrovnávač** (iné názvy: **grader, grejder**) je stavebný kolesový stroj s dlhou radlicou, ktorá slúži na vytvorenie rovnej plochy. 

Delenie:

* **prívesný zrovnávač**, t. j. ťahaný traktorom
* **motorový zrovnávač** (=**autograder, autogrejder**), t. j. poháňaný vlastným motorom

Typické modely majú tri nápravy s motorom a kabínou nad zadnými dvomi nápravami a tretia náprava sa nachádza v prednej časti s radlicou medzi prednou a zadnými dvomi nápravami. V niektorých krajinách je zrovnávač vybavený druhou radlicou, ktorá je umiestnená vpredu, pred prednou nápravou. Radlica umiestnená uprostred je na väčšine zrovnávačov otočná o 360° okolo svojej zvislej osi, výškovo nastaviteľná, výsuvná do bokov a na obidve strany výkyvná.

V stavebníctve má zrovnávač účel konečného zrovnávania hrubej zrnitosti, ktorá je vytvorená ťažkou technikou alebo stavebnými strojmi ako scraper alebo buldozér. Zrovnávače sa používajú aj pri výstavbách a údržbe prašných a štrkových ciest. Pri stavbách spevnených ciest sa gradery používajú na vytvorenie plochej širokej podkladnej vrstvy, ktorá je potom pokrytá napr. asfaltom.

Gradery sa používajú aj na hlbinné ťažby.

Šírka radlíc sa pohybuje v rozmedzí od 2,5 až po 7,3 metra, a výkony motorov sa pohybujú v rozmedzí od 93–373 kW (125–500 koní).

Výrobcovia graderov
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Caterpillar
* John Deere
* Case
* Galion
* Hitachi
 | * Komatsu
* New Holland
* Terex
* Volvo Construction Equipment
* GAZ
 |
|

Pozri aj
--------

* Buldozér
* Bager
* Scraper
* Nakladač

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zrovnávač**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Grader na anglickej Wikipédii a Grejdr na českej Wikipédii.*
**Rudi Rus** (vlastným menom **Rudolf Rus**; \* 22. september 1976, Nitra) je slovenský rozhlasový moderátor, známy najmä z autorskej metalovej show HEADBANGER\_FM, ktorú vysiela na Rádiu\_FM každý pondelok od 22:00 do polnoci. Okrem moderovania pôsobí aj v oblasti ľudských zdrojov a náboru.

Študoval na Slovenskej poľnohospodárskej univerzite v Nitre, inžinierske štúdium na Fakulte ekonomiky a manažmentu ukončil v roku 2001. V prostredí rádií sa pohybuje od roku 1998. Začínal a do roku 2004 s menšími prestávkami pôsobil v nitrianskych regionálnych rádiách. Od 17. novembra 2005 bez prestávky vysiela na Rádiu\_FM jedinú metalovú show v celoslovenskom éteri. Okrem moderovania sa venuje i hudobnej publicistike. Od roku 2004 píše pre najväčší československý portál o tvrdorockovej a metalovej hudbe metalopolis.net. Prispieval aj do slovensko-českej mutácie magazinu Rock Hard, občasne publikuje články o hudbe a rozhovory so zaujímavými interpretmi aj v iných periodikách, napr. .týždeň.

O metale hovorí, že „*je to výnimočné umenie pre ľudí, ktorí nekĺžu po povrchu pop kultúry*". Vo svojej dvojhodinovke poslucháčom prináša okrem kvalitnej hudby, rozhovorov s kapelami a živých koncertov priamo zo štúdia aj rozhovory na témy, ktoré s metalom súvisia. Napr. vysielanie s profesorom klinickej a forenznej psychológie Antonom Heretikom na tému zlo a agresivita.

Venuje sa tiež moderovaniu knižných besied.

Referencie
----------

1. ↑   *Rudi Rus* [online]. Rozhlas a televízia Slovenska, [cit. 2016-09-22]. Dostupné online.
2. ↑   *Spoznávačka\_FM: Rudi Rus vs. Daniel Baláž* [online]. Rozhlas a televízia Slovenska, 2012-08-01, [cit. 2016-09-22]. Dostupné online.
3. ↑  ŠLINSKÁ, Jana. *Rudi Rus: Metal je výnimočné umenie* [online]. Bratislava. SME. 2011-31-01 Dostupné online
4. ↑   *Rudi Rus* [online]. metalopolis.net, [cit. 2016-09-22]. Dostupné online.
5. ↑  RUS, Rudi. *Kreativitou proti priemernosti* [online]. Bratislava. .týždeň. 2011-12-02 Dostupné online
6. ↑   *HEADBANGER\_FM 5.10.2015* [online]. mixcloud.com, 2015-10-05, [cit. 2016-09-22]. Dostupné online.
7. ↑  Fotodokument z krstu knihy Ohnivé znamenie od Juraja Červenáka online

Literatúra
----------

* VANDAL, Pišta. *Metalosaurus : Rudi Rus*. [Bratislava] : Agentúra Limerick, 2020. 256 s. ISBN 978-80-89647-60-6.
**Department** [vyslov: dipártment] (z angl. department = oddelenie) je oddelenie, odbor, sekcia štátneho úradu prípadne súdu, najmä v USA.

**Department** (k šp. departamento/angl. department = oddelenie) alebo (pre krajiny iné ako frankofónne zriedkavo) **departement** [vyslov: departmán alebo department]/**departmán** (z fr. département = oddelenie) je administratívna jednotka prvého alebo druhého stupňa v rôznych krajinách, pozri:

* department (Bolívia)
* department (Honduras)
* department (Kolumbia)
* department (Nikaragua)
* department (Paraguaj)
* department (Peru)
* department (Salvádor)
* department (Uruguaj)
* department (Argentína)
* department (Guatemala)

**Departement** [vyslov: departmán alebo department] alebo **departmán** (z fr. département = oddelenie) je administratívna jednotka vysokého stupňa vo frankofónnych krajinách, pozri: 

* departement (Francúzsko)
* departement (Niger)
* departement (Benin)
* departement (Pobrežie Slonoviny)
* departement (Senegal)
Súradnice: 48°29′55″S 21°55′03″V﻿ / ﻿48,4986111°S 21,9175°V﻿ / 48.4986111; 21.9175

**Zatínsky luh** je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Oborín, Zatín v okrese Trebišov a okrese Michalovce v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1930 a naposledy novelizované v roku 1993 na rozlohe 66,0600 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *prírodná rezervácia predstavuje lesné spoločenstvá dubových jasenín a vŕbových jelšín v medzihrádzovom priestore rieky Latorica na Východoslovenskej nížine. Sú to len zvyšky pôvodne rozsiahlejších lužných lesov tejto oblasti. Sú tu aj mŕtve ramená s typickou vegetáciou.*

Referencie
----------

1. ↑  Zatínsky luh. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Zatínsky luh v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zatínsky luh na českej Wikipédii.*