**Skopas** (starogr. *Σκόπας* – *Skópas*) bol starogrécky miestny vládca v tesálskom Krannóne.

Skopas, syn Kreóna z Krannónu, patril k tesálskej dynastii *Skopadovcov*, ktorú založil jeho starý otec Skopas I. Skopadovci patrili k najmocnejších šľachtickým rodom, ktorí aj bez kráľovského titulu spravovali svoju krajinu (často svojou prefíkanosťou a peniazmi). Radi podporovali umenie a literatúru, ako mnohé iné slávne rody snažili sa obklopovať najslávnejšími mužmi Grécka, ktorí by šírili ich slávu medzi všetkými Hellénmi (patril medzi nich napr. básnik Simónides).

O Skopasovi sa zachovalo len málo historických správ. Jeho matka *Echekrateia* bola pravdepodobne dcérou Echekratida z rodu Aleuovcov, ktorý vládol v Larise (je pravdepodobné, že manželsky zväzok Kreóna a Echekrateie bol v prospech spoločného záujmu ich rodov, básnik Theokritos opisuje ich až idylické spolunažívanie). Rímsky básnik Ovidius označoval Skopasa ako *sanguis Aleuae* („z krvi Aleuovcov"), čo zrejme odkazuje na jeho pôvod zo strany matky. Niektorí historici (K. J. Beloch, E. Mayer) uvádzajú, že Skopas bol tesálsky tagos (tagos bol hlavným úradníkom v Tesálii, civilným i vojenským vodcom (jeho úrad sa volal tageia), keď v roku 369 pred Kr. založili nový tesálsky spolok, prestal existovať úplne). Vyvodzujú si to z Fainovho písomného diela *O zabíjaní tyranov z pomsty*. Uvádzajú, že jeho úrad nasledoval po úrade Antiocha (Antiochos, Skopas a Aleuas), a to medzi rokmi 511 až 498 pred Kr. Tento zoznam *tagoi* je však zostavený iba na dohade. Presvedčivý dôkaz o tom, že Skopas bol tagos zatiaľ nie je. Skopas vládol v druhej polovici 6. stor. pred Kr.

Podľa spisovateľa Athénaia peripatetik *Fainias z Eresu* v knihe *O zabíjaní tyranov z pomsty* uvádzal, že Skopas, syn Kreóna a vnuk bývalého Skopasa, počas celého svojho života veľmi rád pil a že sa z večierkov vracal sediac na tróne nesený štyrmi nosičmi.  V príbehu, ktorý zaznamenal Cicero, (Cicero, De Oratore II, 352-353 ) sa Skopas ukázal ako zlý hostiteľ a zaplatil za to. Skopas totiž na hostine obvinil Simónida, že v oslavných piesňach chváli Dioskúrov viac ako jeho. Bola to dvojitá urážka proti jeho hosťovi básnikovi a proti božským bratom. Čoskoro nasledoval trest (príbeh je typickou ukážkou theoxenie). Strecha domu sa náhle zrútila pričom zabila Skopasa i s jeho rodinou. Jediný, kto z domu unikol, bol jeho priateľ Simonides, zázračne zachránený dvojčatami, ktorí ho na poslednú chvíľu privolali k dverám. Quintilianus považoval časť tohto príbehu za vymyslenú: *„Čo sa mňa týka, časť príbehu, ktorý sa týka Kastora a Polluxa, považujem za čisto fiktívnu, keďže sám básnik túto udalosť nikde nespomenul; a sotva by mlčal o prípade, ktorý mu slúžil ku cti."* Simonides však v skutočnosti napísal epinikion (oslavnú pieseň, báseň) na Antiocha, ktorý v ruinách domu zomrel. Antiochos bol syn Echekratida a Dysirisy, ktorá bola Skopasovou sestrou.

Simónides napísal pre Skopasa epinikion (oslavnú pieseň, *báseň*), ktorý sa podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho zdá byť spojený s jeho víťazstvom v panhelénskych hrách zrejme v preteku dvojkolesových vozov so štvorzáprahom (oslavovaný bol majiteľ víťazného vozu, nie vozataj). Moretti ho ale do svojho zoznamu olympijských víťazov staroveku nezaradil, lebo podľa neho nič nedokazuje, že tu išlo o olympijské víťazstvo. 
V archeologickej lokalite egyptského Oxyrhynchu sa našiel fragment papyrusu (P. Oxy. XXV 2432), na ktorom je zrejme zaznamenaná oslavná pieseň na Skopasa od Simónida.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  John H. Molyneux. *Simonides: A Historical Study*. Mundelein : Bolchazy-Carducci Publishers, 1992. ISBN 978-08-6516-223-5. S. 122.
2. ↑  Enrico Cesati. *Simonide di Ceo*. Roma : C. Cassone, tip. 1882. S. 29.
3. ↑  Theokritos, *Eidyllia*, XVI, 34
4. ↑  John H. Molyneux. *Simonides: A Historical Study*. Mundelein : Bolchazy-Carducci Publishers, 1992. ISBN 978-08-6516-223-5. S. 124.
5. ↑  Simon Hornblower. *The Greek World 479-323BC*. London : Routledge, 2013. ISBN 978-11-3496-386-7. S. 80.
6. ↑  Ovidius, *P. Ovidi Nasonis: Ibis*, 321 a 509
7. ↑  William Aldis Wright, William George Clark, John Eyton Bickersteth Mayor. *The Journal of Philology*. Cambridge : Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-11-0805-667-0. S. 245.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 37.
9. ↑  John H. Molyneux. *Simonides: A Historical Study*. Mundelein : Bolchazy-Carducci Publishers, 1992. ISBN 978-08-6516-223-5. S. 136.
10. ↑  Athénaios z Naukratidy, *Deipnosofistai*, 11,51.
11. ↑  Athenaeus. *The Learned Banqueters*. Harvard : Harvard University Press, 2006. ISBN 978-06-7499-632-8. S. 95.
12. ↑  Marcus Tullius Cicero. *De Oratore: De oratore, books I, II*. Harvard : Harvard University Press, 1976. ISBN 978-06-7499-382-2. S. 465.
13. ↑  Morris Silver. *Taking Ancient Mythology Economically*. Leiden : BRILL, 1992. ISBN 978-90-0409-706-3. S. 104.
14. ↑  Maria Mili. *Religion and Society in Ancient Thessaly*. Oxford : Oxford University Press, 2015. ISBN 978-01-9871-801-7. S. 298.
15. ↑  Gregory Nagy. *Greek Literature and Philosophy*. London : Routledge, 2016. ISBN 978-11-3654-072-1. S. 370.
16. ↑  Quintilianus, *Oratoriae institutionis*, XI, 2, 16.
17. ↑  Anna M. Komornicka. *Simonides z Keos, poeta i mędrzec*. Wrocław : Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1986. ISBN 978-83-0401-520-3. S. 51.
18. ↑  Vasilēs Papazachos. *The Earthquakes of Greece*. Thessaloniki : Editions Ziti, 1997. ISBN 978-96-0431-416-4. S. 169.
19. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 438.
20. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 151.
21. ↑  P. Oxy. XXV 2432 [nefunkčný odkaz]
22. ↑  Sullivan. *Psychological and Ethical Ideas*. Leiden : BRILL, 2018. ISBN 978-90-0432-949-2. S. 158.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku