recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edward George „Ed" Gibson** (\* 8. november 1936, Buffalo) je americký vedec a bývalý kozmonaut zo stanice Skylab.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Ako dieťa bol často chorý a často ležal v nemocnici. Otec sa rozhodol uzdraviť ho intenzívnym športovaním, nútil ho často behať a hrať futbal. Liečebná kúra dokonale zabrala. Po základnej a strednej škole sa dostal na University of Rochester a v roku 1959 ju úspešne absolvoval. V roku 1965 dokázal obhájiť doktorát fyzikálnych vied na kalifornskom technologickom inštitúte (California Institute of Technology). Potom prijal miesto v laboratóriu praktických výskumov firmy Phileo Corp. Napísal monografiu s názvom *Pokojné Slnko*. Je ženatý a má štyri deti. Do tímu kozmonautov bol prijatý v júni 1965. Najprv prešiel ročným leteckým výcvikom na vojenskej základni Williams v Arizone, potom nasledoval vlastný kozmonautický výcvik. 

### Let do vesmíru

Kozmická loď Skylab 4 odštartovala z kozmodrómu na myse Canaveral v novembri 1973. Na palube boli s Gibsonom ešte kozmonauti Gerald Carr a William Pogue. Ešte v deň štartu sa spojili s orbitálnou stanicou Skylab 1 a zostali na nej rekordnú dobu takmer 3 mesiace (84 dní). Bola to posledná expedícia na túto stanicu, vyplnená desiatkami vedeckých pokusov, výstupov do vesmíru a sledovaním vtedy dobre viditeľnej Kohoutkovej kométy. Spiatočná cesta na Zem prebehla bez problémov a pristátie na hladine Tichého oceánu tiež.

* Skylab 4 (16. november 1973 – 8. február 1974)

### Po lete

Po niekoľkých mesiacoch od návratu na Zem sa Gibson rozhodol z NASA odísť a v spoločnosti Aerospace Corporation sa venoval vyhodnocovaniu celého programu Skylab. Podieľal sa aj na príprave možných využití pripravovanej európskej orbitálnej stanice Spacelab. V marci 1977 sa k NASA na tri roky vrátil. V roku 1993 bol prezidentom spoločnosti Gibson International Corp. v Carlsbade.

Literatúra
----------

* *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* *Gibson, Edward George* [online]. 2004-12-18, [cit. 2008-02-20]. Dostupné online.
* *Skylab 4 - do třetice zelenáči*. [s.l.] : Malá encyklopedie kosmonautiky, 2003-05-11. Dostupné online.

Autoritné údaje: * GND: 1089491921
* ISNI: 0000 0000 2752 0381
* LCCN: n88232925
* VIAF: 65572262
* WorldCat: lccn-n88232925
**Stratosphere Las Vegas** (doslova *Stratosféra Las Vegas*) je hotel, kasíno a vyhliadková veža v najväčšom meste Nevady (USA), Las Vegas. Bola postavená v rokoch 1994 - 1996. Po dokončení v roku 1996 a otvorení v ten istý rok 30. apríla bola najvyššou vežou v USA a tento titul si drží dodnes. Keď bola dokončená, bola taktiež 12. najvyššou na svete a dnes je 16. najvyššou.

Veža je vysoká 350,22 metra a je druhou najvyššou stavbou v Nevade (vysielači Entravision Communications Corporation s výškou 426,7 m). Anténa je vysoká 69,5 metra a jej najnižší bod je vo výške 280,72 metra. 14 metrov pod ňou (266,09 m) sa nachádza vyhliadka. Vo výške 253,59 metra sa nachádza reštaurácia. Na vyhliadku idú 4 výťahy.

Atrakcie
--------

Vo výške 329 metra sa nachádza Big Shot (doslova *Veľká strela*), ktorá je najvyššie položenou púťovou atrakciou na svete. Insanity (doslova *Šialenstvo*) sa nachádza vo výške 270 metrov. O 9 metrov nižšie sa nachádza SkyJump Las Vegas. O 3 metre vyššie sa nachádza 3. najvyššia púťová atrakcia na svete - X-Scream. Vo výške 277 metrov sa nachádzala High Roller zatvorená v roku 2005, ktorá bola vymenená za Insanity.

Pri vstupe do veže sa nachádza obchod.

### Galéria

* Big ShotBig Shot
* InsanityInsanity
* X-ScreamX-Scream
* High RollerHigh Roller

Hotel a kasíno
--------------

Veža je vlastne súčasťou hotela a kasína Stratosphere. Hotel má 24 poschodí a 2 427 bytov. V roku 2001 sa renovoval, čím pribudla 2. budova s 1000 bytmi. Kasíno sa rozprestiera na rozlohe 7 400 m².

V populárnej kultúre
--------------------

* Hra Fallout: New Vegas - Lucky 38 casino bolo navrhnuté skombinovaním Stratophere Tower a Space Needle.
* Film Domino

Galéria
-------

* Porovnanie CN Tower (Toronto), Willis Tower (Chicago), Stratosphere Tower (Las Vegas) a Space Needle (Seattle)Porovnanie CN Tower (Toronto), Willis Tower (Chicago), **Stratosphere Tower** (Las Vegas) a Space Needle (Seattle)
* Pohľad na Las VegasPohľad na Las Vegas

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stratosphere Las Vegas**

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  มังงะ168
3. ↑  Lucky 38 casino na falloutwiki.com
**Výtvarná kritika** je súčasť vedy o výtvarnom umení; relatívne samostatný, špecifický druh hodnotiacej a interpretačnej činnosti, odlišný od historiografie výtvarného umenia i od teórie výtvarného umenia. Je istým druhom samostatnej literárnej činnosti, ktorej predmetom je posudzovanie výtvarnej a architektúrnej činnosti a jej výsledkov, t. j. umeleckého diela alebo súboru umeleckých diel. Sústreďuje sa na javy, ktoré prebiehajú najmä v súčasnej výtvarnej a architektúrnej tvorbe, pričom sa jej predmet rozšíril prakticky na celé hmotné
životné prostredie s estetickým rozmerom a akčným rádiom.

Hlavným pracovným postupom výtvarnej kritiky je porovnávacia metóda.

Kolískou výtvarnej kritiky je Francúzsko, kde bola už v 2. pol. 18. stor. pomerne rozvinutým druhom literárnej a odbornej činnosti, a to najmä v Paríži, kde sa už v 1. pol. 19. stor. rozvinula diferencovaná novinová a časopisecká publicistika (neraz so stálymi rubrikami pre kritiku), čo je predpokladom pre vznik a rozvoj výtvarnej kritiky.

Pozri aj
--------

* veda o výtvarnom umení
* kritika

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Jack Robert Lousma** (\* 29. február 1936, Grand Rapids) je bývalý americký kozmonaut zo stanice Skylab.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Strednú školu vyštudoval v Ann Arboru a v štúdiách pokračoval na univerzite v Michigane, na fakulte leteckého inžinierstva. Zakončil ich v lete 1950 a vzápätí narukoval do armády ako dobrovoľník do námornej pechoty. Absolvoval jednoročný pilotní výcvik a potom slúžil na rôznych základniach, okrem iného aj v Japonsku. Keď sa odtiaľ vrátil do Štátov, rozhodol sa pokračovať v štúdiách. V roku 1965 obhájil diplomovú prácu z leteckého odboru na postgraduálnej škole vojenského námorníctva. Oženil sa a požiadal o prijatie ku kozmonautom. Po narodení druhého syna v apríli 1966 sa do oddielu dostal. Bol zaradený do podpornej posádky lodí Apollo 9, Apollo 10 a Apollo 13. Až po niekoľkých letoch vyplnených neustálym praktickým i teoretickým výcvikom a čakaním sa konečne dočkal letu na Skylab. Hneď potom sa mu narodil tretí potomok.

### Lety do vesmíru

V kozmické lodi Skylab 3 odštartoval J. Lousma v júli 1973 spoločne z kozmonautmi Alanom Beanom a Owenom Garriottom. Ten istý deň sa spojili s orbitálnou stanicou Skylab 1, kde potom zostali dva mesiace a plnili desiatky zadaných úloh. Po misii v poriadku pristáli na hladine Tichého oceánu.

Po tomto lete bol zaradený do záložnej posádky letu Sojuz-Apollo. Aj keď sa pri tomto projekte druhého štartu nedočkal, zostal v tíme, zacvičil sa na lety raketoplánom. V roku 1982, deväť rokov po prvom lete sa ho dočkal, bol zaradený do posádky misie STS 3 s raketoplánom Columbia v rámci programu Space Shuttle. V posádke boli iba dva kozmonauti, spolu s veliteľom Lousmom letel pilot Charles Fullerton. Raketoplán pristál po 8 dňoch netradične na White Sands Missile Range v Las Cruces, Nové Mexiko. 

Počas svojich dvoch letov bol vo vesmíre 67 dní.

* Skylab 3 (28. júl 1973 – 25. september 1973)
* STS-3 (22. marec 1982 – 30. marec 1982)

Zdroj
-----

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* 

Autoritné údaje: * LCCN: n82140583
* VIAF: 21035354
* WorldCat: lccn-n82140583
Potok Lúčky v obci Liešno
**Lúčky** sú potok v hornom Turci, v západnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Jasenice, meria 6,3 km a je tokom V. rádu. 

Pramení v pohorí Žiar, v podcelku Rovne na južnom svahu Vysokej (833,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 640 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom, preteká osadou Hadviga, pod osadou sa stáča východným smerom a zľava priberá krátky prítok z južného svahu Gaštana (837,9 m n. m.). Na strednom toku opäť pokračuje juhovýchodným smerom, pričom vytvára ohyb prehnutý na juhozápad. Na dolnom toku vteká do Turčianskej kotliny, podteká cestu II. triedy číslo 519, na krátkom úseku tečie na juh a sprava priberá krátky občasný prítok z juhovýchodného svahu Brveníka (625,6 m n. m.). Napokon sa stáča východným smerom, preteká intravilánom obce Liešno, za obcou sa ešte esovito stáča a pri susednej obci Kaľamenová ústi v nadmorskej výške cca 463 m n. m. do Turca.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Jasenice (Turiec) |
| --- |
| *Jasenica* → *Turiec* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Briešťanka
* Budiš
* Horniacka
* Hraničná voda
* Jantošeje jarok
* **Jasenica**
* Jasenovský potok
* Kamenný jarok
* Košarisko
* Lazný
* Lúčky
* Lúčny
* Pravnianka
* Rovné lazy
* Rudniansky potok
* Rybník
* Uhliskový jarok
* Z Kapustných záhrad
* Z trávnikov
* Žliabok

 |
Súradnice: 48°51′10″S 17°58′20″V﻿ / ﻿48,85278°S 17,97222°V﻿ / 48.85278; 17.97222

**Trenčianska kotlina** je geomorfologický podcelok Považského podolia. Leží v centrálnej časti Trenčianskeho kraja.

Polohopis
---------

Nachádza sa na západnom Slovensku v južnej časti stredného Považia a tvorí južnú časť Považského podolia. Má pretiahnutý tvar v smere severovýchod-juhozápad, dĺžku cca 18 a šírku do 10 km. Kotlina lemuje Váh, ktorý vytvára os kotliny a v ktorého blízkosti vedú významné dopravné komunikácie. Centrum územia tvorí v jeho severnej časti ležiaci Trenčín. Patrí do teplej klimatickej oblasti.

Kotlinu ohraničujú zo západu výbežky Bielych Karpát (podcelok Bielokarpatské podhorie), z východu Považský Inovec (podcelky Inovecké predhorie a Vysoký Inovec) a Strážovské vrchy (podcelok Trenčianska vrchovina). Severne sa v Trenčianskom prielome začína Ilavská kotlina, na juhu sa v priestore Beckovskej brány začína Podunajská pahorkatina (podcelok Dolnovážska niva).

Sídla v Trenčianskej kotline
----------------------------

Trenčianska kotlina patrí medzi husto zaľudnené územia a okrem množstva obcí leží na severnom okraji krajské mesto Trenčín. Osídlenie je pomerne rovnomerné, obce sa nachádzajú po oboch brehoch Váhu a v dolinách riek doň ústiacich. Z významnejších sídiel možno spomenúť Drietomu, Trenčianske Stankovce, Trenčiansku Turnú a Beckov.

Doprava
-------

Územím vedú dôležité dopravné komunikácie, spájajúce východ so západom - medzinárodná cesta E 50 (smerujúca z Brna na Žilinu) a E 572 (smerujúca zo Zvolena), vedúce po ceste I/9. Od Bratislavy vedie Považím na Žilinu diaľnica D1 a cesta I/61, po ľavom (severne od Trenčína po pravom) brehu aj cesta II/507. Severo-južným smerom vedie aj železničná trať Bratislava – Žilina, ktorá je súčasťou V. európskeho koridoru a hlavného prepojenia západného a východného Slovenska. V Trenčíne sa na hlavnú slovenskú magistrálu pripája trať na Ponitrie.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2019-02-15]. Dostupné online.
2. 1 2   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-02-15]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Geomorfologické členenie Slovenska
* Považské podolie

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Trenčianska kotlina**

Zdroje
------

* Polohopis kotliny
* Základný popis kotliny
* Popis Považského podolia

Autoritné údaje: * SNK: 84298
pohľad na terminál Waterloo z London Eye
Dve súpravy Eurostar na termináli Waterloo
**Medzinárodný železničný terminál Waterloo** bol postavený v roku 1993 v Londýne, vo Veľkej Británii. Projektovala ju architektonická firma Nicholasa Grimshawa, *Nicholas Grimshaw and Partners Ltd.*

Waterloo international je oslavovaný ako nová brána z Londýna do kontinentálnej Európy. Terminál je nie len výrazne moderný, ale taktiež sa bez akejkoľvek nostalgie vracia k veľkým železničným staniciam viktoriánskej Británie, predovšetkým k stanici v Yorku, s ktorou majú spoločný prvok, jemne zakrivenú strechu. 

Veľká zasklená strecha stanice, uložená na modrých oceľových stožiaroch, sa obtáča okolo neobvykle dlhých nástupíšť. Po celej dĺžke nástupišťa sa výška a šírka strechy postupne zmenšuje. Výsledkom je stanica, ktorá zdanlivo vytláča vlaky Eurostar zo svojho južného konca, ako „zubnú pastu z tuby".

Grimshawov pôvodný návrh predpokladal terminál (bol označený skôr za „terminál" než za „stanicu", lebo v tej dobe britské železnice stáli pred privatizáciou a ochotne predstierali, že sú vlastne aerolíniami)[chýba zdroj] ako veľmi pravidelný, pravouhlý štvoruholník. Ale železniční inžinieri a miestní plánovači trvali na tom, aby nový terminál rešpektoval zavedené zakrivenie tratí tak, ako vybiehajú z Waterloo. Grimshaw túto výzvu úspešne zvládol. Jediným negatívom je to, že cestujúcim je na pohľad na krásnu strechu odoprený, preto že sa musia zdržiavať v miestnostiach pod ňou a tak zo strechy vidia len kúsok, keď idú nastúpiť do vlaku. Hlavná časť terminálu je skrytá pod úrovňou ulice, je však starostlivo rozvrhnutá a dobre osvetlená.

Bibliografia
------------

* Philip Jodidio • Taschen, 2007 Architecture Now! Vol. 2
* Philip Jodidio • Taschen, 2003 Building a new Millennium

Pozri aj
--------

* Eurostar
**Svetový potravinový program** (angl. *World Food Programme* – WFP) je medzinárodná humanitárna organizácia v rámci Organizácie Spojených národov poskytujúca potravinovú pomoc krajinám v núdzi, ktoré sú zasiahnuté vojnovými konfliktmi, klimatickými šokmi, či pandémiami.

Svetový potravinový program bol založený v roku 1961, sídli v Ríme v Taliansku. Má pobočky v 80 krajinách. Od roku 2021 organizácia podporovala viac ako 128 miliónov ľudí vo viac ako 120 krajinách a oblastiach.

V zmysle záväzku medzinárodného spoločenstva ukončiť hlad, dosiahnuť potravinovú bezpečnosť a zlepšiť výživu do roku 2030, WFP zameriava svoje aktivity na pomoc pri plnení SDG 2 (nulový hlad) a SDG 17 (podpora partnerstiev pre dosiahnutie SDGs). Tiež poskytuje technickú pomoc pre podporu hospodárskeho a sociálneho rozvoja.

WFP je dlhodobo hodnotená ako vysoko relevantná a efektívna organizácia, ktorá pomáha nie len v humanitárnej, ale aj rozvojovej rovine. Dôkazom toho je skutočnosť, že organizácia v roku 2020 získala Nobelovu cenu za mier za snahu o porazenie hladu v oblastiach postihnutých konfliktom.

Referencie
----------

1. ↑   *Who we are | World Food Programme* [online]. www.wfp.org, [cit. 2023-11-21]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  Executive Board Annual session Rome, 20–24 June 2022 Annual performance report for 2021, World Food Programme, Dostupné online
3. ↑   *The Nobel Peace Prize 2020* [online]. NobelPrize.org, [cit. 2023-11-21]. Dostupné online. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
Súradnice: 48°09′01″S 17°06′51″V﻿ / ﻿48,15018°S 17,114207°V﻿ / 48.15018; 17.114207

Sídlo ústavu
**Ústav analytickej chémie** je jedným z ústavov Fakulty chemickej a potravinárskej technológie Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. Bol založený v roku 1941. Jeho prednostom bol prof. RNDr. Teodor Krempaský, ktorý bol súčasne aj prednostom Ústavu anorganickej chémie. Prednáškami bol poverený prof. Ing. Dobroslav Prístavka, ktorý sa roku 1948 stal prednostom a následne prvým vedúcim Katedry Analytickej chémie.

Dejiny
------

* 1941 – zriadenie ústavu
* 1948 – pričlenenie ústavu k Ústavu anorganickej chémie
* 1950 – pri vzniku Chemickej fakulty sa Ústav transformoval na Katedru analytickej chémie
* 2006 – vznik Ústavu v podobe v ktorej boli doňho pričlenené oddelnie Analytickej chémie a odelenie NMR a hmotnostnej spektrometrie

Nasledovníkmi T. Krempaského a D. Prístavku boli vo vedení Ústavu či Katedry analitickej chémie nasledovné osobnosti:

* 1961 – 1972: doc. Ing. Otokar Líška, CSc.
* 1972 – 1990: prof. Ing. Ján Garaj, DrSc.
* 1990 – 1997: doc. Ing. Jozef Polonský, CSc.
* 1998 – 2009: prof. Ing. Jozef Lehotay, DrSc. od roku 2006 ako vedúci ústavu
* 2009 – súčasnosť: prof. Ing. Ján Labuda, DrSc.

Oddelenia
---------

* Oddelenie analytickej chémie

Od roku 1941 prešlo dlhým vývojom, kedy sa menili pracovníci a narastal očet študentov. V roku 1955 sa vytvorila špecializácia Technická analitická chémia

Výskumný a pedagogický záber je široký. Ťažiskovými oblasťami sú separácia látok v zložitých zmesiach kvapalinovou a plynovou chromatografiou, elektroanalytická chémia zameraná na voltampérometrické senzory a biosenzory, spektrálne metódy stopovej prvkovej analýzy, a chemometrické spracovanie analytických dát.

* Oddelenie NMR a hmotnostnej spektrometrie

Centrálne laboratórium bolo zložené z laboratória NMR spektroskopie (vedúci doc. Ing.T. Liptaj, CSc.), laboratória hmotnostnej spektrometrie (vedúci Ing. T. Jakubík, CSc.) a laboratóra röntgenovej mikroanalýzy (vedúci doc. Ing. J. Lokaj, CSc.)
Vedúcimi CL do 2006 boli:

* 1982 – 1989: Ing. Igor Goljer, CSc.
* 1990 – 1996: doc. Ing. Tibor Liptaj, CSc.
* 1997 – 2002: doc. Ing. Ján Leško, CSc.
* 2002 – 2005: doc. Ing. Ján Lokaj, CSc.
* 2006 – súčasnosť: doc. Ing. Tibor Liptaj, CSc.

V 2006 bolo do Ústavu ananlytickej chémie začlenené laboratórium NMR spektroskopie a hmotnostnej spektrometrie bolo z nich vytvorené Oddelenie. Laboratórium röntgenovej mikroanalýzy bolo pričlenené do Ústavu anorganickej chémie, technológie a materiálov. 
Vedúcim bol menovaný doc. Ing. Tibor Liptaj, CSc.

V marci 2016 došlo v dôsledku rozdelenia ústavu na samostatné pracovická ku vzniku samostatného Ústavu analytickej chémie a Centrálnych laboratórií.

Externé odkazy
--------------

* Stranka ústavu na domovskej stránke FCHPT STU
* Ján Labuda, 70. výročie založenia Ústavu analytickej chémie a 110. výročie narodenia jeho zakladateľa prof. Ing. Dobroslava Prístavku, SPEKTRUM, Vydavateľstvo STU, Bratislava, 2011, č. 8. str. 5 – 6


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |
***Sedem životov*** (angl. Seven Pounds) je dramatický film z roku 2008, režírovaný Gabriele Muccinom. Will Smith účinkuje ako muž, ktorý sa rozhodne zmeniť životy siedmich ľudí. Zahrali si v ňom taktiež Rosario Dawsonová, Woody Harrelson a Barry Pepper. Film bol do amerických a kanadských kín uvedený 19. decembra 2008, do slovenských 5. marca 2009.

Dej
---

Pred dvoma rokmi zapríčinil Tim Thomas (Will Smith) nehodu tým, že telefonoval počas jazdy a zomrelo pri nej sedem ľudí: šesť neznámych a jeho snúbenica, Sarah Jensonová (Robine Leeová).

Rok po nehode a po odchode z práce aeronautického inžiniera, Tim dá svojmu bratovi Benovi (Michael Ealy), zamestnancovi finančnej správy, pľúcny lalok. Šesť mesiacov nato dá časť jeho pečene pracovníčke oddelenia detskej starostlivosti, Holly (Judyann Elderová). Potom začne hľadať ďalších kandidátov na transplantáciu. Nájde Georgea (Bill Smirtovich), hokejového trénera dorastencov, a podaruje mu obličku a potom daruje kostnú dreň mladému chlapcovi menom Nicholas (Quintin Kelley).

Dva týždne predtým, než zomrie, kontaktuje Holly a spýta sa jej, či pozná niekoho, kto si zaslúži pomoc. Navrhne mu Connie Teposovú (Elpidia Carrilová), ktorá žije s násilným priateľom. Tim sa odsťahuje zo svojho domu do miestneho motelu a berie si so sebou medúzu do akvária. V jednu noc, po tom, čo bola Connie zbitá, kontaktuje Tima, ktorý jej dá kľúče od svojho domu pri pláži a zmluvne ho prenesie na ňu.

Ukradnúc bratove akreditácie a vydávajúc sa pod bratovým menom Ben, si nájde kandidátov na jeho posledné dva dary. Tým prvým je Ezra Turner (Woody Harrelson), slepý predavač mäsa a klavirista. Tim zavolá Ezrovi a obťažuje ho v práci, aby zistil, či sa rýchlo rozhnevá. Ezra zostal pokojný a Tim sa rozhodne, že stojí za dar.

Neskôr kontaktuje Emily Posovú (Rosario Dawsonová), živnostníčka s blahoželaniami, ktorá má vrodenú srdcovú chybu a vzácnu krvnú skupinu. Trávi s ňou veľa času, trhá jej burinu na záhrade, opraví jej ojedinelú Heidelbergovu tlačiareň. Zamiluje sa do nej a rozhodne sa podarovať jej srdce, pretože jej situácia sa zhoršuje.

Jeho brat si ho nájde v Emilynom dome. Ben požiada Tima, aby mu vrátil jeho identifikačnú kartu. Tim odíde a vráti sa do motela. Naplní vaňu ľadovými kockami, aby zachoval orgány vitálne, vlezie dovnútra a spácha samovraždu tým, že vloží extrémne jedovatú medúzu do vody. Jeho priateľ Dan (Barry Pepper) je určený za vykonávateľa, aby zaistil podarovanie jeho orgánov Emily a Ezrovi. Ezra Turner dostane jeho rohovky a Emily srdce. Po čase stretá Emily Ezru na koncerte a pustia sa do reči.

Pôvodný názov
-------------

Slovo *pound* z originálneho názvu filmu *Seven Pounds* pochádza zo Shakespearovho diela *Kupec benátsky*, kde si pomstychtivý úžerník Shylock bude nárokovať jednu *libru mäsa* (*pound of flesh*) z Antoniovho tela, keď nebude schopný splatiť svoj dlh.

Referencie
----------

1. ↑  *Kupec benátsky*, Cinema Review.sk

Externé odkazy
--------------

* *Sedem životov* v Internet Movie Database (po anglicky)
* *Sedem životov* v Česko-Slovenskej filmovej databáze
Trasa Aljašského ropovodu
**Aljašský ropovod** (ang. **Trans-Alaska Pipeline System**) je strategicky významný ropovod v USA, tiahnuci sa od severného pobrežia Aljašky k južnému.

V roku 1968 boli na severe Aljašky objavené bohaté ložiská ropy. O deväť rokov neskôr už Spojené štáty uviedli do prevádzky 1 270 km dlhý ropovod, pretínajúci Aljašku od Severného ľadového oceánu (Prudhoe Bay) až k nezamŕzajúcemu prístavu Valdez na južnom pobreží Aljašky. Tu sa ropa prečerpáva do obrovských tankerov a odváža sa do rafinérií v ostatných štátoch USA. Ropovod dopravuje asi 20% celkovej spotreby v USA a jeho vybudovanie stálo 8 miliárd dolárov. Po celej svojej dĺžke sa vplyvom teplôt rozťahuje a zmršťuje až o 240 metrov. 

Aljašský ropovod
Ropa sa ťaží z hĺbky 2 700 metrov pod povrchom a jej teplota dosahuje viac ako 60°C. Táto teplota sa však nesmie prenášať do potrubia, lebo to by spôsobovalo roztápanie permafrostu a celá konštrukcia ropovodu by sa zrútila. Preto je celé potrubie izolované a na podpory sa inštalujú teplotné radiátory, ktoré teplotu vyžarujú do priestoru. Potrubie je uložené na valcoch a tak sa môže po dĺžke ľubovolne rozpínať. Dĺžková rozpínavosť sa kompenzuje bočným točením potrubia. Cena výstavby ropovodu sa ropným spoločnostiam vrátila za 2 roky.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aljašský ropovod**
**Vitalij Ivanovič Sevastianov** (rus. Виталий Иванович Севастьянов; \* 8. júl 1935, Krasnouralsk – † 5. apríl 2010, Moskva) bol ruský konštruktér a kozmonaut z lodí Sojuz. V kozme bol dvakrát v rokoch 1970 a 1973.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

V roku 1959 dokončil štúdium na Moskovskom leteckom inštitúte S. Ordžonikidzeho – fakulte stavby lietadiel a začal pracovať ako konštruktér. V roku 1965 obhájil kandidátsku prácu. V roku 1967 bol prijatý do oddielu kozmonautov. Bol v skupine adeptov pre lety na Mesiac.

### Lety do vesmíru

Do vesmíru po prvýkrát letel ako palubný inžinier v Sojuze 9 v roku 1970, spolu s ním letel Andrijan Nikolajev. Po 18 dňoch na orbite úspešne pristáli v kabíne lode na padákoch na Zemi.

Druhýkrát vzlietol roku 1975 na Sojuze 18, veliteľa mu robil Piotr Klimuk. Dva mesiace spolu strávili v orbitálnej stanici Saľut 4.

Počas oboch svojich letov strávil vo vesmíre 80 dní.. 

* Sojuz 9 (1. jún 1970 – 19. jún 1970)
* Sojuz 18 (24. máj 1975 – 26. júl 1975)

### Po letoch

Po svojich letoch dostal viacero vyznamenaní, Ciolkovského zlatú medailu od Akadémie vied ZSSR, zlatú medailu J. A. Gagarina, medaily De La Voie od Medzinárodnej leteckej federácie a mnoho ďalších. V moskovskej televízii dlho uvádzal reláciu venovanú vesmíru, vysielanú raz mesačne a rovnako dobre zvládol aj vysielanie pre verejnosť z paluby kozmických lodí. Po svojich letoch precestoval ako známa osobnosť množstvo krajín. Už po prvom lete, na jeseň roku 1974, vystúpil s prednáškou na XV. astronautickom kongrese v Amsterdame. V roku 2003 sa zúčastnil stretnutia osobností v brnianskej hvezdárni. Stal sa tiež poslancom ruskej Dumy. Bol riaditeľom (neskôr prepusteným kvôli finančne nerozumným projektom) koncernu RKK Energia. Bol ženatý, manželka sa volala Alevtina, bola redaktorkou APN v Moskve, vedel výborne po česky.

Sevastianov zomrel 5. apríla 2010.

### Referencie


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vitalij Sevasťjanov na českej Wikipédii.*

1. ↑  CODR, Milan. *Sto hvězdných kapitánů*. Praha : Práce, 1982. Kapitola Vitalij Ivanovič Sevasťjanov, s. 210.
2. ↑   *Ушел из жизни дважды Герой Советского Союза, летчик-космонавт СССР В.И. Севастьянов* [online]. Roskosmos, 2010-04-06, [cit. 2020-07-08]. Dostupné online. (po rusky)

### Literatúra

* CODR, Milan. *O kosmických dnech a nocích*. Praha : Práce, 1987. (po česky).

### Externé odkazy

* Na webe Space40
* Na webe Kosmo

Autoritné údaje: * GND: 115882114X
* ISNI: 0000 0000 8443 3129
* LCCN: n81127680
* VIAF: 40704984
* WorldCat: lccn-n81127680
Klimatické pásma na Zemi:   
Mierne pásmo (zelená), subpolárne pásmo (fialová)
**Mierne podnebné pásmo** čiže **mierna šírka** sú oblasti s miernym podnebím. Mierne šírky ležia medzi oblasťami so subtropickým podnebím a oblasťami so subpolárnym podnebím. Na severnej pologuli ležia mierne šírky medzi 40° a 60° severnej zemepisnej šírky, v Európe siaha mierne podnebie až k polárnemu kruhu. Na južnej pologuli ležia mierne šírky medzi 40° a 50° južnej zemepisnej šírky.

V miernych šírkach prebieha rýchla výmena vzduchových hmôt a tlakových útvarov. Všeobecne sú mierne šírky najviac pod vplyvom polárnej vzduchovej hmoty a prevládajúcich západných vetrov. Pre mierne pásmo je charakteristické striedanie štyroch ročných období.

Podľa Alisovovej klasifikácie podnebie je na severnej pologuli mierne podnebný pásmo obmedzené z južnej strany letnou polohou polárnej fronty a zo severnej strany zimnou polohou arktickej fronty.

Ďalej môže byť podnebie miernych šírok rozdelené na 4 typy: pevninské (kontinentálne), oceánske, západných brehov pevnín a východných brehov pevnín (monzúnové).

Biotop
------

V miernych šírkach sa vyskytujú zmiešané lesy, ihličnaté lesy a stepi, ale tiež púšte. V miernych šírkach sa pestuje: pšenica, jačmeň, raž, ovos, zemiaky, cukrová repa, vínna réva atď.

Mestá miernych šírok
--------------------

Severná pologuľa
* Londýn, Spojené kráľovstvo
* Praha, Česko (50° sz š.)
* Paríž, Francúzsko
* Moskva, Rusko
* Peking, Čína
* Montreal, Kanada
* Seattle, Washington, Spojené štáty americké
* Vancouver, Britská Kolumbia, Kanada

Južná pologuľa
* Comodoro Rivadavia, Argentína
* Punta Arenas, Čile
* Christchurch, Nový Zéland
* Hobart, Tasmánia, Austrália

Literatúra
----------

* Netopil, Rostislav, a kol. *Fyzická geografia I.* Praha : SPN, 1984. S. 124-125, 130-131.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Biologický portálAstronomický portálPortál slnečná sústavaPortál vedy o Zemi |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mírný podnebný pás na českej Wikipédii.*
**Archetyp** označuje prvotné vrodené štruktúry kolektívneho nevedomia, psychický sediment opakujúcich sa životných situácií, úloh a zážitkov človeka. Termín sa v súčasnosti rozšíril pod vplyvom prác C. G. Junga.

Archetyp podľa Junga
--------------------

Podľa Junga je archetyp apriórna, autonómna, dedičná štruktúra ľudského nevedomia bez špecifického
obsahu. Obsah nadobúda až v priebehu individuálneho života, kde sa osobná skúsenosť viaže na archetypálne formy. Treba rozlišovať medzi vlastným formálnym archetypom, ukrytým v nevedomí, a konkrétnym archetypálnym obrazom, manifestujúcim na úrovni vedomia.

Pôsobením problémovej, krízovej situácie v osobnom alebo sociálnom živote dochádza k nevedomému oživeniu a sprítomneniu príslušného archetypu. Daný proces má spontánnu, automatickú povahu. Archetypická matrica a priori formuje činnosť fantázie a tvorivého myslenia. Pomocou tejto matrice Jung vysvetľuje existenciu opakujúcich sa motívov v mýtoch a rozprávkach rôznych národov *večných* obrazov svetovej literatúry a svetového umenia.

Archetypy majú numinóznu povahu, to znamená, že človeka fascinujú, vzbudzujú bázeň a posvätnú úctu.

Archetypálne obrazy sa objavujú v snoch, halucináciách psychotických pacientov, alebo v náboženských a mytologických symboloch, postavách a dejoch.

Archaické kultúry považovali archetypy za vyššie sily spirituálneho charakteru, bohov, démonov alebo duchov.

Archetypálne obrazy ako mytologické symboly sa ako rituály a dogmy prejavujú vo všetkých náboženstvách a svetových ideológiách.

Vzhľadom na schopnosť archetypov podstatne ovplyvňovať alebo aj ovládnuť vedomé ego sa archetypy javia ako autonómne psychické mocnosti.

V náboženských, etnických a ideologických vojnách alebo davových hnutiach sa uvoľňuje deštruktívna psychická energia, viazaná na archetypy. Asimilácia archetypálnych symbolov do náboženstva alebo ideológie totiž umožňuje transformáciu psychickej energie a jej uvoľnenie na úrovni vedomia. Náboženské a magické rituály, ktoré prírodné národy uskutočňujú pred lovom alebo vojnovou výpravou, umožňujú mobilizovať ich psychickú energiu pre určité ciele.

Ľudská kultúra neutralizuje ničivý vplyv psychickej energie, viazanej na archetypy, a môže ju aj využívať pre vlastné civilizačné úsilie vytváraním harmonickych a konzistentných *duchovných* systémov,v ktorých sa archetypy objektivizujú v podobe symbolov - archetypálnych obrazov.

V dejinách ide o nájdenie vhodnej formy rituálu, ktorý by predstavoval optimálne formovanie vzťahu ľudskej kultúry k projektívnej podobe kolektívnych archetypov.

Archetypy súvisia fylogeneticky s inštinktami; archetyp je psychický náprotivok inštinktu. Archetyp a inštinkt podnecujú človeka k akcii a človek si neuvedomuje skutočné motívy svojho konania.

Najznámejšími identifikovanými archetypmi sú: persona, tieň , anima, animus, Veľká Matka, múdry starec a selbst.

Externé odkazy
--------------

*
Toto je článok o talianskom návrhárovi. O značke Giorgia Armaniho pozri *Armani.*

**Giorgio Armani** (\* 11. júl 1934, Piacenza, Taliansko) je taliansky módny návrhár, známy najmä oblečením pre mužov, čistým, prispôsobivým odevom. V roku 1971 vytvoril jeho módnu spoločnosť Armani a v roku 2001 bol vyhlásený za najúspešnejšieho talianskeho dizajnéra s ročným obratom $1,691 mld. a osobným bohatstvom $5 miliárd.

Začiatky
--------

Giorgio Armani sa narodil 11. júla 1934 v Piacenze, Taliansko. Pôvodne vyštudoval lekárstvo, ale svoju vášeň našiel vo fotografovaní. Potom pracoval v obchodnom dome La Rinascente ako dizajnér výkladov.

Módna kariéra
-------------

V rokoch 1961 až 1970, Armani pracoval ako dizajnér vo svetoznámom módnom dome Nino Cerruti, ktorý neskôr opustil, pretože si chcel vytvoriť slobodnú prácu. V roku 1974 s jeho partnerom Sergioom Galeottim založili spoločnosť Armani s oblečením pre mužov a od roku 1975 aj pre ženy. Jeho sestra Rosanna Armaniová sa pridala k ich spoločnosti; Galeotti zomrel na AIDS v roku 1985.

Armani zožal medzinárodný úspech, keď obliekal niekoľko významných Hollywoodskych hviezd, predovšetkým Richarda Gerea vo filme Americký gigolo z roku 1980. V roku 2001 ho časopis Forbes vyhlásil za najúspešnejšieho talianskeho módneho návrhára odhadujúc jeho príjem na $1,7 miliardy a o päť rokov neskôr mu dal ten istý titul odhadujúc nárast majetku na $4,1 miliardy.

Giorgio Armani vytvoril veľmi populárne vône, ktoré zahŕňajú asi 45 názvov, medzi nimi najpredávanejšie sú Acqua di Gio a Armani Code

Referencie
----------

1. ↑   *Giorgio Armani Blog* [online]. [Cit. 2008-07-11]. Dostupné online. Archivované 2007-10-20 z originálu.
2. ↑  Svetový miliardári. Forbes (5. 3. 2008)
3. ↑  Vône Giorgia Armaniho
4. ↑  Acqua di Gio cologne
5. ↑  Armani Code pre ženy

Externé odkazy
--------------

* www.giorgioarmani.com
* www.italian-fashion-designer.com Život Giorgia Armaniho
* fashion-forum.org Giorgio Armani - Biografia

Autoritné údaje: * BnF: 14654609h
* GND: 119359316
* ISNI: 0000 0000 7844 4032
* LCCN: n84092255
* NK ČR: xx0030948
* ULAN: 500016277
* VIAF: 42101520
* WorldCat: lccn-n84092255
**Cardano** je inteligentná kontaktná blockchainová platforma vytvorená IOHK a Charlesom Hoskinsonom. Platforma sa začala vyvíjať v roku 2015 a bola uvedená na trh v roku 2017. Domáca kryptomena Cardano debutovala v roku 2017 s trhovou kapitalizáciou 600 miliónov dolárov, v apríli 2021 bola kapitalizácia kryptomeny 39,8 miliárd dolárov. Cardano je jednou z desiatich najväčších kryptomien z hľadiska kapitalizácie na svete. Kryptomena Cardano sa nazýva ADA na počesť britskej matematičky Ady Lovelaceovej a prvého programátora na svete. Názov tejto platformy je po Gerolamovi Cardanovi, talianskom matematikovi, inžinierovi, filozofovi, lekárovi a astrológovi.

Platforma Cardano používa vlastný blockchain zvaný Cardano Settlement Layer (CSL). Platforma môže voliteľne obsahovať šifrované metadáta v blockchaine, čo umožňuje interakciu s vládnymi regulátormi pri súčasnom zachovaní dostatočnej miery dôvernosti vlastníkov kryptomeny. CSL tiež umožňuje spúšťať inteligentné kontrakty a aplikácie na platforme.

Ťažba
-----

Ťažba PoS je založená na analýze množstva kryptomeny namiesto počítačového závodu v hardvéri. Konsenzus sa dosiahne všeobecným hlasovaním držiteľov kryptomeny Cardana, ktorí si vyberajú vedúcich slotu na základe podielu každého, kto vlastní Cardano. Začiatkom apríla 2021 spoločnosť Input Output Global (IOG) oznámila, že sieť Cardano je teraz úplne decentralizovaná a že celá výroba blokov v sieti Cardano je teraz výhradnou zodpovednosťou prevádzkovateľov skupiny podielov.

Referencie
----------

1. ↑   *Why Cardano* [online]. why.cardano.org, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
2. ↑   *Bitcoin’s Smaller Cousins Are Leading the Crypto Rally* [online]. bloomberg.com, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
3. ↑   *The cryptocurrency disrupted by science* [online]. dailydot.com, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
4. ↑   *Cyber Currency Guide* [online]. comparebrokers.co, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
5. ↑   *Top 10 Cryptocurrencies In June 2021* [online]. forbes.com. Dostupné online.
6. ↑   *Why Cardano* [online]. why.cardano.org, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
7. ↑   *What is Ada?* [online]. cardano.org, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
8. ↑   *What’s behind the meteoric rise in obscure cryptocurrency Cardano?* [online]. moneyweek.com, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
9. ↑   *Startups push blockchain beyond cryptocurrency* [online]. asia.nikkei.com, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
10. ↑   *Cardano: a rising cryptocurrency that wants to change the world* [online]. mashable.com, [cit. 2021-07-29]. Dostupné online.
**Adaptácia** je prenos alebo premena diela z jedného druhu (žánru) na iný (napríklad románu na divadelnú hru). Adaptáciu možno vykonať elimináciou (vynechaním) časti diela, alebo naopak jeho amplifikáciou (rozšírením). Prípadne môže byť adaptované dielo spojením viacerých samostatných textov.

Divadelná adaptácia
-------------------

Divadelná adaptácia (alebo dramatizácia) sa týka najmä naratívnych obsahov (príbeh fabula), ktoré sa viac alebo menej (občas dosť málo) zachovávajú. Diskurzívna štruktúra však podlieha radikálnej premene, ku ktorej dochádza predovšetkým v dôsledku prechodu do úplne odlišného výpovedného mechanizmu (výpovedný akt). Napríklad román možno adaptovať pre divadlo, film ,rozhlas alebo televíziu. V priebehu tejto semiotickej operácie transferu sa román prenáša do dialógov (často odlišných od dialógov originálu), a predovšetkým do scénických akcií, ktoré využívajú všetky materiály divadelnej realizácie (gestá, obrazy, hudbu atď.)

Adaptácia označuje aj dramaturgickú prácu v texte, ktorý sa má inscenovať. Dovolené sú akékoľvek textové manipulácie: škrty, reorganizácia príbehu, štylistické „zjemňovania", redukcia počtu postáv alebo dejísk, dramatická koncentrácia na niekoľko silných okamihov, dopisovanie a cudzie texty, montáž a koláž cudzorodých prvkov, úprava záveru alebo samotnej fabuly vo vzťahu k režijnej koncepcii.

Adaptácia na rozdiel od divadelného prekladu alebo aktualizácie má povolenú mimoriadnu slobodu a smelo modifikuje zmysel pôvodného diela, dokonca mu dáva úplne opačný zmysel.

Adaptovať znamená úplne prepísať text, ktorý sa považuje iba za materiál. Takáto divadelná prax prispela k uvedomeniu si dôležitosti dramaturga pri príprave predstavenia. Dokonalá a definitívna adaptácia diel minulosti neexistuje.

Zdroje
------

PATRICE, P. *Divadelný slovník*. Bratislava: Divadelný ústav, 2004.ISBN 80-88987-24-5.
1. ↑  adaptácia. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 47.
Súradnice: 60°34′31″S 6°39′19″V﻿ / ﻿60,5754°S 6,6552°V﻿ / 60.5754; 6.6552

**Tunel Tunsberg** (nór. *Tunsbergtunnelen*) je cestný tunel v obci Voss v nórskom kraji Vestland. Tunel dlhý 4 080 metrov bol postavený v rokoch 2009 – 2011 s cieľom nahradiť úsek nórskej štátnej cesty 13 západne od mesta Seim. Tento úsek cesty bol plný úzkych a tesných zákrut.

Popis
-----

Diaľnica Rv 13 medzi Vossom a Granvinom je dôležitou spojnicou medzi diaľnicou E16 a štátnou cestou Rv 7 (E134) vo vnútornej časti Hordalandu. Pôvodne boli úseky cesty medzi Vossom a Granvinom strmo stúpajúce, úzke a v tesných zákrutách, čo viedlo k vyššej nehodovosti a nepriaznivým dopadom na životné prostredie.

Pôvodne sa plánovali dva kratšie tunely, medzi ktorými malo byť približne 1500 metrov cesty. Plány sa zmenili, pretože tunel Tunsberg podľa prvého plánu by bol príliš strmý (6,3 %) a nachádzal by sa v zákrute, ktorá by znemožnila predbiehanie. Riešenie s dlhým priamym tunelom bolo o 125 miliónov NOK lacnejšie a skrátilo trasu o 500 metrov. Vjazd do tunela bol v súlade s pôvodným plánom a zmena vo vnútri hory si nevyžiadala žiadne zmeny týkajúce sa vlastníkov pozemkov.

Tunel nemá žiadne oblúky a má maximálny sklon 5,07 % a bol razený v profile T8,5 (výška tunela 8,5 m). Dňa 20. decembra 2011 ho slávnostne otvorila vtedajšia ministerka dopravy a komunikácií Magnhild Meltveit Kleppa.

Referencie
----------

1. ↑   *The World's longest Tunnel Page: Tunnels in Norway* [online]. www.lotsberg.net, [cit. 2021-11-30]. Dostupné online. Archivované 2021-11-30 z originálu.
2. ↑   *Rv. 13 Voss grense-Øvre Granvin (Skjervet) - vegvesen.no* [online]. web.archive.org, 2014-05-22, [cit. 2021-11-30]. Dostupné online. Archivované 2014-05-22 z originálu.
3. ↑   *Tunsberg Tunnel. The Tunsberg Tunnel is a road tunnel in Voss Municipality in Vestland county, Norway. The 4.080-metre long tunnel was built from 2009 until 201* [online]. en.buy-com.ru, [cit. 2021-11-30]. Dostupné online. Archivované 2021-11-30 z originálu. (po anglicky)
4. ↑  KLINGENBERG, Mathias; SOLBERG, Mari Gisvold. *Lars Magnar rettet ut kommunens svingete tunnelforslag i siste øyeblikk. Sparte 125 millioner kroner* [online]. Tu.no, 2016-12-22, [cit. 2021-11-30]. Dostupné online. (po nórsky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tunel Tunsberg na českej Wikipédii.*
**A Reminiscence of Dr. Samuel Johnson** (doslovne *Spomínanie na Dr. Samuela Johnsona*, vyšlo v češtine ako *Vzpomínání na Dr. Samuela Johnsona*) je poviedka amerického spisovateľa Howarda Phillipsa Lovecrafta, napísaná v roku 1917. Prvýkrát bola publikovaná toho istého roku v septembrovom čísle *United Amateur*, pod pseudonymom Humphrey Littlewit, Esq. V slovenskom jazyku doteraz (2/2012) nevyšla.

Príbeh je akousi paródiou na Lovecraftovu fascináciu všetkým starobylým. Jeho rozprávač Humphrey Littlewit sa narodil 20. augusta 1690 – 200 rokov pred narodením Lovecrafta. Kritik Daniel Harms píše: *„Hoci sa nejedná o jeho najinšpiratívnejšie dielo, prinajmenšom ukazuje, že H. P. Lovecraft svoju neskromnú túžbu... byť starším, kultúrnym džentlmenom minulej éry, bol schopný brať s humorom."* 

Lovecraft väčšinu obsahu prevzal z biografie Dr. Samuela Johnsona od Jamesa Boswella (Boswell: Life of Samuel Johnson).

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Príbeh je rozprávaný starobylou formou jazyka ctihodným pánom Humphreyom Littlewitom. Prezrádza v ňom, že hoci sa oficiálne narodil v roku 1890 v Amerike, jeho skutočný vek je oveľa vyšší – prišiel na svet v rodinnom sídle v Devonshire, Anglicko 20. augusta 1690 a v čase rozprávania príbehu má teda 228 rokov. Krátko po narodení prišiel do Londýna, kde poznal viacero vtedajších osobností.
  
Podstatou jeho rozprávania je jeho známosť s doktorom Samuelom Johnsonom, o ktorom po prvýkrát počul v roku 1738 a osobne sa s ním stretol v roku 1763. Vtedy i následne viedli časté a priateľské rozhovory s ďalšími známymi v Literárnom klube; priateľské i napriek značne odlišným názorom. V ďalších odstavcoch stručne opisuje ďalších členov klubu a ich vzájomné vzťahy. Po doktorovej smrti sa Littlewit stal vykonávateľom jeho poslednej vôle. Poviedka nemá žiadnu zjavnú pointu a pôsobí nedokončeným dojmom.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Referencie
----------

1. 1 2  HARMS, Daniel. *The Shadow over Usenet* [online]. [Cit. 2012-02-12]. Dostupné online. Archivované 2001-06-29 z originálu. (anglicky)

Iné projekty
------------

Wikizdroje
* Spolupracuj na Wikizdrojoch Wikizdroje ponúkajú pôvodné diela od alebo o **A Reminiscence of Dr. Samuel Johnson**

Zdroje a externé odkazy
-----------------------

* LOVECRAFT, Howard Phillips. *A Reminiscence of Dr. Samuel Johnson* [online]. Miskatonic University Press, 1917, [cit. 2012-02-07]. Dostupné online. (anglicky)
* LOVECRAFT, Howard Phillips. *Hrobka*. Praha : nakladatelství Plus, 2010. ISBN 978-80-259-0051-2. Kapitola Vzpomínání na Dr. Samuela Johnsona, s. 29-35. (česky)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku A Reminiscence of Dr. Samuel Johnson na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 49°13′14″S 18°44′26″V﻿ / ﻿49,220483°S 18,740486°V﻿ / 49.220483; 18.740486
**Námestie Ľudovíta Štúra** (v minulosti *Leninovo námestie*) bolo do roku 2017 námestie v Žiline. V súčasnosti je súčasťou Ulice Antona Bernoláka a jeho územie je prevažne zastavané a zabrané obchodným domom Aupark. 

Námestie Ľudovíta Štúra sa nachádzalo medzi historickým jadrom mesta a sídelným útvarom Hliny I – IV. Základný kameň námestia bol položený 29. augusta 1958 pri stavbe Domu odborov v Žiline (1958 – 1963), ktorý projektoval Ferdinad Čapka v spolupráci s Řepom. 

Námestie bolo pomenované ako Leninovo námestie so sochou V. I. Lenina, ktorá bola po roku 1989 odstránená. Neskoršie pribudla na východnej strane budova Slovenskej sporiteľne a ako posledná budova Sociálnej poisťovne. Na západnej strane ohraničuje námestie areál Cirkevnej základnej školy Romualda Zaymusa a hotel Slovakia. Hotel bol postavený v roku 1981 a za architektonické dielo získal autorský kolektív Stanislav Toman, Otto Sedlák, Gabriela Cimmermanová cenu Dušana Jurkoviča (1981). 

Začiatkom októbra 2002 odhalili na námestí sochu Ľudovíta Štúra, ktorej autorom je akademický sochár Ladislav Berák. V apríli 2006 bola socha prevezená do depozitu DPMŽ, aby sa nepoškodila počas výstavby objektu Aupark – Shopping center. Po ukončení stavebných prác bolo plánované jej osadenie na pôvodnom mieste, čo ale autor odmietal. Socha bola 26. októbra 2012 osadená v parku na Bôriku, ktorý bol súčasne premenovaný na Park Ľudovíta Štúra.

Referencie
----------

1. ↑  INAQ Media. *V Žiline už neexistuje Námestie Ľudovíta Štúra, ulica bude oficiálne pokračovaním Bernolákovej* [online]. zilinak.sk, 2017-12-05, [cit. 2019-06-20]. Dostupné online.
2. ↑   *Štúr má stáť v Auparku* [online]. SME, 9.9.2008, [cit. 2010-03-25]. Dostupné online.
3. ↑  TASR. V Žilinskom parku na Bôriku odhalili bronzovú sochu Ľudovíta Štúra. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2012-10-26. Dostupné online [cit. 2016-05-04].

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Žilinský portál |
**Akčné umenie** je súhrnný termín pre rôzne formy intermediálneho umenia, v ktorom sa kladie dôraz na živé predvádzanie deja a priamy kontakt s divákom, vrátane možnosti jeho bezprostrednej spolupráce. Predchodcom akčného umenia boli futuristické vystúpenia, dadaistické akcie a činnosť Bauhausu, ale i akčná maľba Jacksona Pollocka.

Dejiny
------

Prvé happeningy realizoval v roku 1958 Allan Kaprow v New Yorku, v Československu Milan Knížák. Na Slovensku boli priekopníkmi umenia akcie Alex Mlynárčik, Stano Filko, Peter Bartoš a Jana Želibská. Neskôr sa mu venovali autori ako Robert Cyprich, Ján Budaj, Peter Meluzín, zoskupenie P.O.P. Vladimír Kordoš, Dezider Tóth, od polovice 80. rokov potom Michal Murin, Jozsef R. Juhász, súbor BALVAN, súbor Transmusic Comp. Blažej Baláž či Miroslav Nicz.

V 70. rokoch sa priraďuje event a performancia, na Slovensku Stano Filko, Alex Mlynárčik, Július Koller, Jana Želibská, Milan Adamčiak, Ľubomír Ďurček, Peter Meluzín, Róbert Cyprich, Peter Bartoš, Michal Kern, Vladimír Kordoš, Blažej Baláž, Michal Murin, Joszef R. Juhász, Peter Rónai, Peter Kalmus a iní.

Výstavy
-------

Akčné umenie 1965 - 1989 bolo vystavené v Slovenskej národnej galérii v roku 2001, k výstave vyšla aj obsiahla publikácia (Zora Rusinová).

Akčné umenie po roku 1989 bolo prezentované na výstave „Umenie akcie 1989-2000" v Tatranskej galérii v Poprade a Nitrianskej galérii v roku 2001, kurátorka výstavy bola Lucia Gregorová - Stachová.

Externé odkazy/zdroje
---------------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |

* Akčné umenie (piece, event, performance, happening, body-art)
Ing. **Jozef Straňák** (\* 16. jún 1961, Bratislava) je stavebný inžinier, podnikateľ, funkcionár HZDS a bývalý poslanec NR SR.

Biografia
---------

Po parlamentných voľbách v roku 1992 sa Jozef Straňák stal vedúcim kancelárie HZDS. 10. mája 1993 bol predstavenstvom HZDS zvolený za výkonného tajomníka strany. V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 kandidoval za koalíciu HZDS – RSS vo volebnom kraji Hlavné mesto SR Bratislava. Poslancom sa však stal až dodatočne, 14. decembra 1994, keď nastúpil do NR SR ako náhradník na neuplatňovaný mandát Kataríny Tóthovej, ktorá sa stala členkou nového vládneho kabinetu. Bol členom Ústavnoprávneho výboru NR SR a od decembra 1995 bol aj členom Výboru NR SR pre nezlúčitelnosť funkcií štátnych funkcionárov. Než sa stal poslancom, bol v novembri 1994 zvolený do Dozornej rady Fondu národného majetku. V komunálnych voľbách v roku 1998 sa uchádzal o post poslanca mestského zastupiteľstva v Bratislave.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-01-22]. Dostupné online. Archivované 2016-01-26 z originálu.
4. ↑
5. ↑
**Monumentalizmus** je umelecký smer, ktorého hlavné znaky sú jeho fyzický rozsah, šírka námetov a hlavne snaha mať trvalý význam. Hlavne počas renesancie bohatí páni a mocnári podporovali monumentálne umenie, ktoré sa prenieslo aj do obdobia baroka. 

Hlavnými predstaviteľmi boli:

* Leon Battista Alberti (1404 – 1472)
* Filippo Bruneleschi (1377 – 1446)
* Donato Bramante (asi 1444 – 1514)

Keby sme mali k pojmu monumentalizmus priradiť pojmy, ktoré ho najlepšie charakterizujú, boli by to pojmy ako: majestátnosť, olympská veľkoleposť, politické ambície či intelektuálna syntéza.

V rokoch 1503 až 1513 sedel na pápežskom tróne pápež Július II. Výbojný pápež a mecenáš umenia rozšíril v 15. storočí hranice Vatikánu tak, že sa rozkladali na väčšine územia stredného Talianska. 

Bol to on, kto začal podporovať tento smer vrcholnej renesancie, keď si objednal u architekta Bramanteho prestavbu Chrámu sv. Petra v Ríme. Moc cirkvi chcel demonštrovať bazilikou, ktorá by vzbudzovala bázeň i rešpekt.

Július, ktorý mal teda aj politické ambície, Bramanteho požiadal, aby mu navrhol a aj zrealizoval niečo, čo by prevýšilo všetky doposiaľ postavené monumentálne stavby na svete. Chcel pretromfnúť stavby ako aténsky Partenón alebo baziliku Konštantína. Donato Bramante sa inšpiroval chrámom vo Florencii i antickým Partenónom. 

Hlavná loď mala mať tvar gréckeho kríža s obrovskou kupolou a štyrmi menšími po bokoch. Navrhol teda prestavať Chrám sv. Petra do celkovej symetrie stelesnenej v štyroch identických priečeliach.

Bramante ale v roku 1514 zomrel a vďaka tomu sa roku 1546 do práce zapojil Michelangelo. Bazilika svätého Petra ešte nebola dokončená, keď roku 1564 aj on zomrel.

Chrám dokončili podľa jeho návrhu až roku 1590.

Ďalším, tak trochu nepriamym znakom monumentalizmu by mohol byť časový horizont realizácie stavieb tohto typu, ktorý často obsiahne aj niekoľko generácii.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Umelecký portál |