| Seeteufel |
| --- |
|
| Nieje obrázok. |
| Základná charakteristika |
| Štát | RuskoRusko |
| Druh |  |
| Staviteľ | fabrika Herzog-Leuchtenberg v Petrohrade |
|
| Dátum spustenia na vodu | 31.10.1855 |
| Dátum prevzatia námorníctvom | 27.5.1856 |
|
| Dĺžka | 16,32 m |
| Šírka | 3,45 m |
| Výška | 3,92 m |
|
|
| Posádka | 9 mužov |
| Hlavná výzbroj | míny |
|
| Pohon a pohyb |
| Pohon | ručný  |
|
| Maximálny ponor | 47 m |
| Maximálna doba ponoru | 9 hodín |
|
|
|

**Seeteufel**, známy tiež ako **Le Diable de Marin**, slovensky **Morský diabol** bola druhá ponorka, ktorú navrhol a skonštruoval Nemec Wilhelm Bauer v roku 1855.

Po porážke Šlezvicka-Holštajnska v prvej šlezvickej vojne prestal byť o Bauerov vynález záujem. Svoju ponorku sa neúspešne pokúšal ponúknuť Francúzom i Rakúšanom, Briti ho údajne o jeho nápady okradli. Nakoniec uspel v cárskom Rusku, kde postavil nástupcu Brandtauchera, známeho ako Seeteufel.

Konštrukcia
-----------

Seeteufel sa Bauerovej prvej ponorke Brandtaucher podobal. Plavidlo malo typickú vežovú nadstavbu v prednej časti a rovnako bolo poháňané ľudskou silou. Ponorka mala navyše dve manévrovacie lodné skrutky, zariadenie na regeneráciu vzduchu a bola dvakrát väčšia ako pôvodný Brandtaucher. Údajne mala dokonca i prechodovú komoru, ktorá umožňovala mužovi s potápačským výstrojom plavidlo opustiť a vrátiť sa späť.

Ponorka bola dokončená koncom októbra 1855, no prvú oficiálnu skúšobnú plavbu absolvovala až koncom mája 1856. Príčinou bolo okrem technických a organizačných problémov i neochota pravoslávnej cirkvi ponorku vysvätiť; v tom čase jej prischol i názov Morský diabol.

Služba
------

Počas testov v Petrohradskom prístave podnikol Bauer s ponorkou viac ako 130 úspešných ponorov. Zisťoval pri nich plavebné vlastnosti lode, spotrebu kyslíka, dokonca skúšal pod hladinou fotografovať. Počas korunovácie ruského cára Alexandra II. v roku 1856 vzal na palubu lode hudobné kvarteto; ich hru bolo údajne dobre počuť aj na hladine.
  
Tento koncert bol však začiatkom konca Bauerovej ponorky. Medzi dôstojníkmi ruského námorníctva mal odporcov, ktorí na neho podali udanie, že pod vodou sa hral Košútov revolučný pochod. Jeden z nich, Bauerov zástupca poručík Fedorovič (ktorého sa Bauer opakovane neúspešne pokúšal odvolať), nakoniec s ponorkou stroskotal. Pri 134. plavbe 2. októbra 1856, kedy mal Seeteufel pred očami vojenskej komisie potopiť plachetnicu, Fedorovič s ponorkou narazil na dno a uviazol s ňou vo vodných riasách. Po vypusteni záťaže sa predná časť ponorky zdvihla nad hladinu a posádka mohla plavidlo opustiť. Otvoreným vstupom sa však do ponorky nahrnula voda a tá definitívne klesla na dno.

Dozvuky
-------

Bauer po stroskotaní Seeteufel-a ešte navrhol ďalšiu ponorku, tentokrát už s motorom, no k jej realizácii už nezískal podporu a krátko potom Rusko definitívne opustil.

Referencie
----------

1. 1 2 3  NOVÁK, Jan. Dramatické zrození ponorek. *21.století Speciál*, september 2005.
2. ↑  LUND, Neil. *Some early submarines*. Alberta Ship Model Society, december 2004, [cit. 2010-03-21]. (po anglicky)
3. ↑  CHANT, Chris. [s.l.] : REBO Productions CZ, 2009. ISBN 978-80-255-0073-6. Kapitola Brandtaucher (1851), s. 37. (český preklad)
4. ↑  WICHMANN. *Die Anfänge des deutschen U-Boot-Baus* [online]. UBOOTGeschichte.de, 25.5.2009, rev. 2009-06-07, [cit. 2010-03-21]. Dostupné online. Archivované 2016-03-06 z originálu. (nem)

| * z
* d
* u
Ponorky |
| --- |
| Prvé pokusy | 
* návrh Williama Bourna (1578)
* Drebbelova ponorka (1620)
* Mersenne a Fournier (1630 – 40)
* Rotterdamská loď (de Son, 1653)
* Borelliho koncept (1680)
* Papinov „Urinator" (1690)
* Nathaniel Symons (1729)
* John Day († 1774)
* Turtle (1775)
* Nautilus (1800)
* WaterBug (1833)
* Brandtaucher (1850)
* Seeteufel (1855)
* Ictineo I (1859)
* Pioneer (1861)
* Alligator (1862)
* Ictineo II (1865)

 |