**Michal Šírica** (\* 1. február 1894, Smrečany  –  † 18. júl 1970, Bratislava) bol slovenský vojak, zborový generál, česko-slovenský legionár, česko-slovenský dôstojník, dôstojník armády Slovenskej republiky. Počas Slovenského národného povstania velil II. Taktickej skupine „*Fatra*". Po vojne sa stal veliteľom *Vojenskej oblasti 4*. V roku 1946 inicioval väčšiu aktivitu česko-slovenských bezpečnostných orgánov proti banderovcom. Po nástupe komunistov k moci bol prepustený z armády, degradovaný a väznený. Rehabilitovaný bol v 60. rokoch.

Život
-----

### Mladosť a štúdiá

Michal Šírica sa narodil do rodiny Michala a Márie, rod. Červeňovej. Mal 12 súrodencov, no 8 z nich zomrelo v detskom veku. Ľudovú školu navštevoval v Smrečanoch a v rokoch 1911 – 1914 študoval v Nižšej hospodárskej škole v obci Široké (pri Prešove) s vyučovacím jazykom maďarským.

### 1. svetová vojna

Ako vojak cisárskej a kráľovskej armády bol prezentovaný 17. septembra 1914 v pešom pluku 67 v Prešove. Dňa 9. decembra bol v hodnosti slobodníka zaradený do V. pochodového práporu. Na ruský front bol odvelený 2. januára 1915, konkrétne do priestoru Piortkówa pod Lublinom a už 21. marca 1915 sa pri Smolniku, neďaleko Lupkovského priesmyku v Karpatoch dostal do ruského zajatia. V ruskom zajatí v zajateckom tábore Krasnoufimsk v Permskej gubernii pobudol až do augusta 1917. Pracoval na stavbe železnice Kazaň – Sverdlovsk.

### V česko-slovenských ozbrojených silách

#### Legionár

Dňa 6. augusta 1917 sa Šírica ako dobrovoľník prihlásil do česko-slovenského vojska na Rusi a ako Slovák bol 20. augusta v hodnosti strelníka zaradený do 12. roty 7. streleckého pluku „*Tatranského*" v Berezani. 4. marca 1918 odišiel v hodnosti slobodník vlakom do Vladivostoku. Od júna do augusta 1918 sa so svojím plukom zúčastnil bojov proti boľševikom o Spasskoje a Kaul na Sibíri. Dňa 5. októbra 1918 prišiel do česko-slovenského tábora pre Slovákov v Irkutsku.

**Funkcie a pôsobenia**

* Od 7. októbra bol ustanovený za inštruktora 4. pracovnej roty.
* Od 28. novembra 1918 prevedený do jeho 2. roty.
* Od 6. decembra 1918 bol ako inštruktor pridelený do výzvednej roty a 15. januára 1919 povýšený na šikovateľa.
* Od 28. februára do 31. mája 1919 bol veliteľom čaty výzvednej roty česko-slovenského tábora pre Slovákov.
* Dňa 1. júna 1919 bol ako poslucháč odvelený do dôstojníckej školy pre pechotu v Sljudjanke pri Bajkalskom jazere, ktorú ukončil 27. septembra 1919.
* Od 4. júla 1919, bol prevedený k 12. streleckému pluku „*M. R. Štefánika*".
* Od 5. októbra 1919 pôsobil ako veliteľ čaty 11. roty, s ktorou sa zúčastnil ochrannej služby na Sibírskej magistrále od Krasnojarska po Filimovo.
* Od decembra 1919 do mája 1920 sa podieľal na obrane 3. česko-slovenskej streleckej divízie, ktorá tvorila zadný voj (ariergard) evakuovaných česko-slovenských jednotiek zo Sibíri cez Vladivostok. Do vzniknutého česko-slovenského štátu sa vrátil 14. septembra 1920.

### Československý dôstojník

Dňa 21. októbra 1920 bol Šírica prijatý do stavu dôstojníkov z povolania česko-slovenskej armády a vrátil sa k svojmu kmeňovému pešiemu pluku 12 „*M. R. Štefánika*" v Komárne.

#### Pôsobiská

* Do 15. januára 1921 pôsobil ako dôstojník likvidačnej skupiny pluku.
* Od 16. januára do 18. marca 1921 veliteľom čaty 9. poľnej roty. Následne bol ako pobočník odvelený k *Posádkovému veliteľstvu* vo Zvolene, kde zotrval do 29. mája 1921.
* Od 30. mája do 6. decembra 1921 bol proviantným dôstojníkom I. poľného práporu pešieho pluku 12 v Parkane (dnes: Štúrovo).
* Od 7. decembra 1921 bol preložený do pešieho pluku 44 v Liberci a vo funkcii veliteľa čaty zaradený do jeho 6. poľnej roty.
* Od 1. apríla 1922 do 14. apríla 1927 velil jeho 8. guľometnej. rote.
* V apríli 1927 bol prevelený k horskému práporu 12 v Prešove ako veliteľ 4. roty, v ktorej zotrval do 30. septembra 1929.
* Medzitým od 11. júna do 24. júla 1927 bol dočasne vo funkcii veliteľa 4. roty pridelený k horskému práporu 11 v Bardejove.
* Od 1. januára do 3. marca 1928 pôsobil v rovnakej funkcii v horskom prápore 10 v Sabinove no od 30. septembra 1929 sa vrátil do Bardejova k horskému práporu 11, kde bol zaradený za veliteľa 1. roty a súčasne za predsedu hospodárskej správy práporu.
* V septembri 1930 premiestnený do pešieho pluku 14 v Prešove, kde bol zaradený na funkcie: veliteľa 1. poľnej roty, zástupcu veliteľa II. práporu a zároveň veliteľa poddôstojníckej školy.
* Od 15. mája 1931 do 14. septembra 1933 slúžil u pešieho pluku 36 v Užhorode, kde postupne prešiel funkciami ZV I. II. a III. práporu.
* Od septembra 1933 bol premiestnený do 22. pešej brigády v Prešove, kde až do 30. decembra 1937 bol pobočníkom veliteľa brigády. Od decembra 1937 trvalo pridelený do pešieho pluku 33 „*Doss Alto*" v Chebe, s ktorým sa vo februári 1938 premiestnil na Slovensko.
* Až do rozbitia Česko-Slovenska v polovici marca 1939 bol zástupcom veliteľa I. práporu v Cerovom Lieskovom a od polovice decembra 1938 v Modre.
* V čase všeobecnej mobilizácie česko-slovenskej brannej moci od 24. septembra do 15. decembra 1938 velil I. práporu pešieho pluku 33 patriacemu pod 15. divíziu „*Jánošík*" so sídlom veliteľstva v Senici nad Myjavou.

#### Absolvované kurzy

* vozatajský pre veliteľov guľometných rôt v Josefove (1922)
* pre dôstojníkov guľometných rôt pri učilišti pre pešie vojsko v Miloviciach
* ekvitačný pre dôstojníkov pechoty v Liberci (1924)
* plynový pri Olomouci (1929)
* pre veliteľov oddielov v Prahe a Miloviciach (1935)

#### Po vojne

V 1. polovici apríla 1945 sa Šírica hlásil na *Ministerstve národnej obrany*, ktoré sa v tom čase nachádzalo v Košiciach.

* Od 12. apríla 1945 do 14. júna 1945 zastával funkciu za veliteľa východných oblastí Slovenska,
* Od 15. júna do 19. októbra 1945 bol určený za dočasného veliteľa VII. zboru v Trenčíne.
* Od 20. októbra 1945 bol určený za dočasného a od 28. októbra 1945 za riadneho veliteľa *Vojenskej oblasti 4* (VO 4) v Bratislave.

Náčelníkom jeho štábu sa stal plk. Elemír Polk. V druhej polovici roka 1945 začali na severovýchodné Slovensko prenikať skupiny Ukrajinskej povstaleckej armády, tzv. banderovcov. Dopúšťali sa pritom rabovania a vrážd, na čo poukázala správa náčelníka štábu VO 4 Elemíra Polka. Samotný Širica prejavil veľkú nespokojnosť s postupom podriadených veliteľov česko-slovenských vojenských jednotiek, ktorí sa dovtedy obmedzovali len na sledovanie a evidovanie pohybu skupín.

Vo funkcii veliteľa *Vojenskej oblasti 4* v Bratislave zotrval až do 20. septembra 1950, keď bol odoslaný na nútenú dovolenku.

### V ozbrojených silách Slovenského štátu

Po vzniku Slovenského štátu bol ako splnomocnenec vlády pridelený na Veliteľstvo 17. divízie v Prešove a od 15. marca 1939 prevzal jej velenie. V tejto funkcii sa v 3. dekáde marca 1939 podieľal na obrane východného Slovenska pred maďarským agresorom.

* Od 1. apríla do 25. júna 1939 pôsobil ako inštruktor pešieho pluku 2 v Prešove. 26. júna 1939 pridelený do Posádkového veliteľstva v Žiline, ustanovený za PV a veliteľstva Výcvikového strediska. V roku 1939 nadviazal kontakt s organizátormi protifašistického hnutia: Dr. Cyrilom Daxnerom a J. Lichnerom.

* Od 1. novembra 1939 bol ustanovený za veliteľa pešieho pluku 6 v Žiline.
* Od 30. septembra 1940 sa stal prednostom Všeobecného úradu na *Vojenskej divíznej oblasti 1* (VDO 1) v Trenčíne.
* Od 26. júna 1941 do 30. januára 1942 bol zástupcom veliteľa VDO 1.
* Od 17. februára do 19. júla 1942 pôsobil vo funkcii veliteľa pešieho pluku 21 „*David*".
* Dňa 27. júla 1942 sa vrátil na Slovensko a od 21. septembra 1942 bol opätovne zástupcom veliteľa VDO 1.
* Od 10. decembra 1942 aj veliteľom pešieho pluku 2 v Trenčíne. V Trenčíne, nadviazal užšie spojenie s pplk.gšt. Jánom Golianom, budúcim veliteľom tajného *Vojenského ústredia* chystajúceho povstanie.

Od 22. marca 1944 bol ustanovený za veliteľa pešieho pluku 3 vo Zvolene a 3. mája 1944 odišiel so štábnou rotou pluku 3 do Svidníka k jednotkám Východoslovenskej armády. V júli 1944 bol hospitalizovaný vo Vojenskej nemocnici Prešov a krátko nato nastúpil na kúpeľnú liečbu v Korytnici, kde ho aj zastihlo vypuknutie Slovenského národného povstania.

### V povstaní

Bezprostredne po vypuknutí Slovenského národného povstania sa Šírica dal k dispozícii Veliteľstvu Česko-slovenskej armády na Slovensku a 3. septembra 1944 prevzal velenie posádky náhradného práporu pešieho pluku. 6 v Dolnom Kubíne.

Dňa 10. septembra 1944, keď vstúpila do platnosti nová reorganizácia povstaleckej armády na šesť taktických skupín, prevzal Šírica velenie nad II. taktickou skupinou s krycím názvom *Fatra* a veliteľstvom v meste Brezno, ktorá mala na starosti obranu východnej časti oslobodeného územia.

V blízkosti mesta bolo zriadené malé náhradné letisko Rohozná, ktoré velenie Česko-slovenskej armády na Slovensku využívalo na preberanie zhadzovanej pomoci povstaniu. Na prekvapenie Šíricu a jeho štábu tu 26. septembra krátko po polnoci začali pristávať dopravné lietadlá. A z nich začali vystupovať prví vojaci 2. česko-slovenskej paradesantnej brigády vrátane štábu a jej veliteľa plk. Vladimíra Přikryla.

Obsluha povstaleckého protitankového kanónu PAK 40 v priestore Vernár na úseku II. Taktickej skupiny. Kanón bol ukoristený počas bojov o Telgárt.
Šíricova II. Taktická skupina bolo najväčšie takticko-operačné zoskupenie. Skupina bránila 100 – 130 km dlhý frontový úsek vo východnej časti povstaleckého územia a členená bola na dva obranné podúseky: obranný úsek *Plesnivec* (veliteľ kpt. gšt. Ján Stanek) a obranný úsek *Kosatec* (kpt. Martin Kučera).

Keďže protivník na úseku II. TS nevyvíjal žiadnu aktivitu využil Šírica situáciu a jemu podriadené jednotky uskutočnili v 3. dekáde septembra 1944 úspešné protiútoky na smere Telgárt – Hranovnica a Malužiná – Kráľova Lehota.

Šíricove jednotky čelili prvému útoku generálnej ofenzívy proti povstaleckému územiu. Proti II. TS stáli formácie skupín Wittenmayer, 86. pešia divízia a pridala sa k nim aj 18. SS divízia Horst Wessel. Dňa 19. októbra 1944 zaútočili nemecké jednotky na postavenia skupiny kpt. Staneka zo smeru Hranovnica - Vernár. Nemci útočili aj zo smeru Hrabušice - Dobšinská ľadová jaskyňa. Podskupina Staneka síce bola zatlačená na čiaru Popová - Pusté Pole, no nemeckému tlaku húževnato odolávala. Odolávali aj ďalšie jednotku II: TS no postupne boli zatláčané a situácia celej Šíricovej skupiny sa stávala kritickou.

Podľa rozkazov velenia 1. ČSAS mali jednotky skupiny v dňoch 25. a 26. októbra ustúpiť údolím Hrona k Banskej Bystrici a v noci na 27. októbra mali zaujať obranné postavenia v Nízkych Tatrách. Šíricovo veliteľstvo ustúpilo do Brusna a ďalej cez hrebene Nízkych Tatier na Magurku.

Po potlačení povstania sa Šíricov zdravotný stav natoľko zhoršil, že musel byť prevezený do nemocnice v Martine, kde ho začiatkom januára 1945 zaistila pátracia skupina Ústredne štátnej bezpečnosti. Nasledovalo jeho odovzdanie *Vojenskému poľnému súdu* v Bratislave. Na základe obžaloby, ktorá obsahovala obvinenia zo zrady vypracovanej vojenskou prokuratúrou bol väznený v Bratislave. Vďaka prístupu vojenského prokurátora Karola Vladimíra Hochela nebol jeho prípad vôbec prerokovaný a 2. apríla 1945 bol prepustený, čím unikol hroziacej deportácii do Nemecka.

### Politické perzekúcie

Ďalší služobný postup Michala Šíricu zastavilo vykonštruované obvinenie, na základe ktorého bol 1. februára 1951 preložený do výslužby. Nasledovalo zbavenie vojenských hodnosti, súd a v rokoch 1954 – 1955 aj väznenie. Po prepustení z väzenia pracoval najskôr ako pracovník turistickej kancelárie „Turista" v požičovni člnkov na bratislavskej Železnej studničke. Počas rokov 1957 – 1963 v jej nocľahárni na Bratislavskom hrade. V roku 1964 bol *Vyšším vojenským súdom* v Trenčíne občiansky i právne rehabilitovaný.

Hodnostný postup
----------------

* Od 1. decembra 1914 (2. novembra 1917 v légii) - slobodník

* Od 27. novembra 1918 - čatár
* Od 5. januára 1919 - šikovateľ
* Od 8. novembra 1919 - podporučík s účinnosťou od 28. septembra 1919.

* Od 15. mája 1921 - nadporučík pechoty (s poradím od 1. januára 1920).

* Od 5. júna 1922 - kapitán pechoty (s poradím od 1. januára 1915)

* Od 23. februára 1924 - štábny kapitán pechoty (s poradím od 1. januára 1920).

* Od 1. januára 1930 - major pechoty

* Od 17. mája 1939 podplukovník pechoty
* Od 1. januára 1943 - plukovník pechoty
* Od 1. júna 1946 - brigádny generál

* Od 1. októbra 1946 - divízny generál

* Od 1. septembra 1947 - zborový generál

Vyznamenania
------------

### Česko-slovenské a slovenské

* Československý vojnový kríž 1918 (4. máj 1921)
* Česko-slovenská revolučná medaila (25. máj 1921)
* Spojenecká medaila Víťazstvo (6. december 1922)
* Pamätná medaila so štítkom (14. marec 1940)
* Za hrdinstvo 3. stupňa (14. marec 1940)
* Kríž svetovej vojny 1. stupňa (15. júl 1941)
* Za hrdinstvo 2. stupňa (17. apríl 1942)

* Pamätný odznak 1. stupňa (11. november 1943)
* Vojenný víťazný kríž III. triedy (14. marec 1944)
* Československý vojnový kríž 1939 (3. november 1945)
* Československá vojenská medaila Za zásluhy I. stupňa (7. júl 1945)
* Rad SNP I. triedy (1946)
* Československý Rad Bieleho leva „Za víťazstvo" s hviezdou II. triedy (30. október 1948)
* Rad Červenej hviezdy (1969)

### Nemecké

* Eisernes Kreuz 2. Klasse (17. jún 1942)

### Sovietske

* Za pobedu nad Germanijej v Velikoj Otečestvennoj vojne 1941-1945 gg. (1945)

### Nórske

* Rad sv. Olafa II. st. (komandérsky) (30. august 1947)

### Rumunské

* Ordinul „Steaua Romanei" cu Spade in Gradul do „Comandor" cu panglica „Virtute Militara" (20. decembra 1947)

### Poľské

* Krzyż Partyzancki, juhosl. Orden bratstva i jedinstva I.reda (3. apríl 1948)
* poľ. Komandérsky kríž „Orderu odrodzenia Polski" (24. decembra 1948)

Referencie
----------

1. ↑  ČAPLOVIČ, Miloslav. *Zborový generál Michal ŠIRICA* [online]. Vojenský historický ústav, 16.04.2018, [cit. 2023-07-14]. Dostupné online.
2. ↑  NOSKO, J.: Takto bojovala povstalecká armáda, str.: 122
3. ↑  NOSKO, Július. *Takto bojovala povstalecká armáda*. 1. vyd. Bratislava : NVK International, 1994. ISBN 80-85727-20-X. Kapitola Ústup 1. čs.armády na horské obranné postavenia v Nízky Tatrách, s. 173-191.
4. ↑  CSÉFALVAY, F. a kol.: Vojenské osobnosti Slovenska 1939-1945. kap. Hochel Karol Vladimír, str. 90-91

Literatúra
----------

* CSÉFALVAY, František a kol.. *Vojenské osobnosti dejín Slovenska 1939 – 1945*. 1. vyd. Bratislava : Vojenský historický ústav, 2013. ISBN 978-80-89523-27-6. Kapitola Michal Šírica, s. 234-235.

Autoritné údaje: * Légie 100: 105554