recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ing. **Sigmund Keil** (\* 25. jún 1887, Švedlár – † 26. jún 1946, Bratislava) bol strojný inžinier, priemyselník a podnikateľ nemeckého pôvodu a politik Karpatonemeckej strany.

V dvadsiatych rokoch 20. storočia sa politicky angažoval v Spišskej nemeckej strane. S ňou sa v roku 1929 rozišiel pre jej prílišnú promaďarskú orientáciu. Následne v rodnej obci založil pobočku Karpatonemeckej strany.

V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia za Karpatonemeckú stranu, ktorá kandidovala spoločne so Sudetonemeckou stranou. Kandidoval v rámci národnostne zmiešaného XI. volebného kraja. V senáte zasadal v technicko-dopravnom a iniciatívnom výbore a bol aj náhradníkom v inkompatibilnom výbore. Dobové pramene uvádzajú, že v tomto období pôsobil ako riaditeľ továrne v rodnom Švedlári. V závere roku 1938 prestúpil do klubu nemeckých národno-socialistických senátorov. Mandát si udržal do zániku činnosti senátu. Od jesene 1938 bol krajským vedúcim DP v kraji Dolný Spiš, od januára 1939 pôsobil vo funkcii inšpektora DP.

Vo voľbách do Slovenského snemu v roku 1938 sa dostal na jednotnú kandidátku HSĽS. Politicky aktívny zostal aj po vzniku Slovenského štátu. Po smrti poslanca Gejzu Reháka 29. marca 1940 bol povolaný za poslanca Snemu Slovenskej republiky. V Slovenskom sneme zasadal až do zániku jeho činnosti v roku 1945. Na jeseň 1944 sa spolupodieľal na organizovaní Heimatschutzu na Dolnom Spiši. Po obnovení Česko-Slovenska bol vydaný štátnym orgánom, súdený Národným súdom v Bratislave. Za svoju činnosť odsúdený na trest smrti. Rozsudok bol vykonaný 22. júna 1946.

Referencie
----------

1. ↑   Rozbíjač ČSR, býv. posl. Keil pred NS. *Národná obroda*, 1946-06-19, roč. II, čís. 140, s. 2.
2. ↑   *Register - menný* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-11-07]. Dostupné online.
3. 1 2  MICHAL SCHVARC – MARTIN PEKÁR. *Situačné správy prešovského konzulátu Veľkonemeckej ríše k vybraným udalostiam vojnových rokov* [online]. [Cit. 2022-11-07]. Dostupné online.
4. ↑   *Tesnopisecká správa o 30. zasadnutí snemu Slovenskej republiky v Bratislave v piatok 29. marca 1940* [online]. Spoločná česko-slovenská digitálna parlamentná knižnica, [cit. 2022-11-07]. Dostupné online.
Boulevard Davout
**Boulevard Davout** je bulvár v 20. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Louisa Nicolasa Davouta (1770 – 1823), maršala Francúzska.

Dejiny
------

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.

Koncom februára 2009 boli začaté prípravné práce na predĺžení električkovej linky T3, ktorá povedie stredom bulváru. Linka bude uvedená do prevádzky v roku 2012.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boulevard Davout**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Boulevard Davout na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Boulevards des Maréchaux v Paríži |
| --- |
| 
* Soult
* Poniatowski
* Général-Jean-Simon
* Masséna
* Kellermann
* Jourdan
* Brune
* Lefebvre
* Victor
* Général-Martial-Valin
* Murat
* Suchet
* Lannes
* Amiral-Bruix
* Gouvion-Saint-Cyr
* Berthier
* Bessières
* Ney
* Macdonald
* Sérurier
* Mortier
* Davout

 |
**Stanica Jedlová** je železničná križovatka uprostred lesov Lužických hôr, na železničných tratiach **080** (Bakov nad Jizerou – Česká Lípa – Jedlová) a **081** (Děčín-Jedlová-Rumburk). Leží na katastrálnom území Jedlová na adrese Jedlová 17 v obci Jiřetín pod Jedlovou v nadmorskej výške 544 m n. m. v okrese Děčín. V niekoľkokilometrovom okolí neleží žiadna dedina ani osada.

História
--------

Prvý vlak do stanice Jedlová prišiel dňa 16. januára 1869. Jej výstavba bola veľmi náročná, vyžadovala ako odstrel skál, tak zarovnanie jám, pretože v okolí stanice Jedlová nebýval rovný priestor. Tesne pred stanicou v smere na Děčín musela byť pre trať prerazená pieskovcová skala v dĺžke 560 m, miestami až do hĺbky 15 metrov. Pri Svore bolo potrebné postaviť až 15 metrov vysoké násypy. Súčasníci vo vtedajšej dobe radili trate Českej severnej dráhy čo do obtiažnosti hneď za alpské trate Semmering a Brenner. Podľa vzoru železničných budov na železnici cez Semmering bola tiež odvodená podoba výpravných budov, vystavaných z režného tehlového muriva, ktoré miestami vypĺňalo priehradové konštrukcie, s charakteristickými nástupnými prístreškami v podobe otvorenej verandy.

Vlaky
-----

Zo stanice odchádzajú osobné vlaky *Jedlová – Česká Lípa – Doksy*, jazdiace v dvojhodinových intervaloch. Ďalej tu zastavujú osobné vlaky linky U8 *Děčín – Česká Kamenice – Jedlová – Rumburk*, jazdiace v rovnakých intervaloch, v niektorých obdobiach pracovných dní poprekladané na hodinový interval. Každé dve hodiny v stanici zastavujú aj rýchliky linky D22 *Kolín – Mladá Boleslav – Česká Lípa – Jedlová – Rumburk (– Šluknov)*.

Turistika
---------

V budove stanice funguje staničná reštaurácia. Stanica často slúži ako východiskový či cieľový bod rôznych výletov po Lužických horách. Za budovou stanice je turistický rázcestník trás KČT – červenej, žltej a zelenej (E10).

Pohľad z jedlovskej stanice na horu Jedlová

Referencie
----------

1. 1 2 3  JANOŠKA, Martin. Po kolejích k vodopádům Lužických hor. *iDnes*, 13. dubna 2007. Dostupné online [cit. 2016-07-08].
2. ↑   *Mapa Lužické hory č.14*. Praha : Trasa, 2010, 6.vydanie. ISBN 978-80-7324-289-3.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jedlová (stanica)**

Externé odkazy
--------------

* Fotografie z rozhľadne a stanice Jedlová Archivované 2007-03-02 na Wayback Machine
* České dráhy a.s.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Jedlová (nádraží) na českej Wikipédii.*
HMS
**Emile Berliner** (\* 20. máj 1851, Hannover, Nemecko – † 3. august, 1929, Washington D.C. USA) bol americký vynálezca nemeckého pôvodu, známy vynálezom gramofónu.

Životopis
---------

Narodil sa v nemeckom Hannoveri. Ako devätnásťročný vycestoval do USA, kde pracoval ako fyzik. O šesť rokov neskôr predal svoj patent na mikrofón *Bell Telephone Company*. Jeho návrh gramofónu odkúpila spoločnosť *Victor Talking Machine Company*. Gramofón bol zdokonalením prístroja fonograf.

Založil spoločnosť *Deutsche Grammophon* a britskú *Gramophone Co. Ltd*. ktorá začala gramofóny predávať aj v Európe. Slávna značka *HMS* (*His master's voice*), ktorú spropagoval na základe jednej kresby Francisa Barrauda, kde pes počúva v starom fonografe hlas svojho pána, sa tiež viaže k jeho menu. Išlo o vynikajúci obchodný ťah zdôrazňujúci kvalitu prenášaného zvukového záznamu.

Berlinger ako prvý zachytil hlas do zinkovej platne. Neskôr zo zinkového podkladu prešiel na oceľový a z tohto prelisovával drážky so záznamom do tvrdej gumy – vinylu. 
Hľadal ten najvhodnejší základný materiál na výrobu gramoplatní a nakoniec prišiel na šelak, čo je prírodná živica z Thajska. Šelak bol lacný a pred vynájdením nových umelých hmôt bol veľmi vhodný na sériovú výrobu gramoplatní.

Menej sa vie o jeho záujme o celkom odlišné odvetvie a tým bolo lietanie, presnejšie, vertikálne lietanie. So svojim synom Henrym zostrojili helikoptéru, ktorú predviedli pred zástupcami amerického námorníctva a médii dňa 24. februára 1924. Tento let bol uznaný za prvý kontrolovaný let helikoptéry. Ich stroj, ktorý je vystavený v College Park Aviation Museum, uletel vtedy vo výške 4,5 metra vyše 40 metrov a dosiahol rýchlosť cca 60 km/h.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Emile Berliner**

Externé odkazy
--------------

* 
* Archivované 2008-10-20 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * BnF: 140019473
* GND: 116136146
* ISNI: 0000 0000 8235 9869
* LCCN: n84804050
* NK ČR: ntk2017962911
* VIAF: 54892311
* WorldCat: lccn-n84804050
**prof. Dr. Ladislav Fodor** (pôv. Majerhofer) (\* 25. jún 1855, Skalica  –  † 17. august 1924, Šopron, Maďarsko) bol slovenský matematik a pedagóg.

Rodina
------

* otec: Ján Majerhofer - lekár
* matka: Františka rod. Fodorová

Život
-----

Ladislav Fodor sa narodil v Skalici. Priezvisko Fodor (po svojej matke) používal od r. 1882. Po stredoškolských štúdiách v Bratislave v období 1873–1878 študoval rok na budapeštianskej, potom na viedenskej technike, ale čoskoro ustúpil od svojho pôvodného zámeru stať sa inžinierom a zameriaval sa na štúdium matematiky, najmä deskriptívnej geometrie. V r. 1878–1887 bol profesorom vyššieho gymnázia v Banskej Bystrici, od r. 1887 až do svojej smrti profesorom deskriptívnej geometrie na Banskej a lesníckej akadémii (neskôr vysokej škole) v Banskej Štiavnici, resp. v Šoproni. V r. 1883 získal na univerzite v Kluži doktorát. Dve funkčné obdobia, v r. 1904–1906 a 1910–1912 zastával i funkciu rektora a mal zásluhy aj na transformácii akadémie na vysokú školu. Zomrel 17. augusta 1924 v Šoproni.

Práca
-----

S jeho osobou sa spája plný rozvoj výuky deskriptívnej geometrie na akadémii ako aj začiatky prednášania grafostatiky a priestorovej analytickej geometrie ako samostatných predmetov. Okrem niekoľkých vedeckých štúdií bol autorom celého radu stredoškolských a vysokoškolských učebníc geometrie a najmä deskriptívnej geometrie. Prvé z nich napísal ešte ako stredoškolský profesor (so spoluautorom A. Wagnerom). Svojimi učebnicami sa zaradil medzi najvýznamnejších priekopníkov výuky deskriptívnej geometrie v Uhorsku. Jeho práce, z ktorých niektoré mali šesť až desať obnovených, prepracovaných vydaní, sa používali v Maďarsku dlho aj po jeho smrti a boli hlavnými pomôckami výuky tohto predmetu cez tri štvrte storočia.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 868; pokrstený ako Ladislaus Joannes Majerhoffer

Autoritné údaje: * PIM: PIM54649
**Maude Apatowová** (angl. Maude Apatow; \* 15. december 1997, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka známa z televízneho seriálu *Eufória*.

Detstvo
-------

Maude Apatowová je dcérou herečky Leslie Mannovej a režiséra, producenta a scenáristu Judda Apatowa. Rodina jej otca je židovského pôvodu, zatiaľ čo jej prababička z matkinej strany bola fínskeho pôvodu. Má mladšiu sestru Iris Apatowovú, ktorá je tiež herečkou. 

Apatowová so svojou matkou (Leslie Mannová), otcom (Judd Apatow) a sestrou (Iris Apatowová).
Navštevovala Crossroads School, súkromnú školu v Santa Monice v Kalifornii. Na strednej škole sa Apatowová objavila v muzikáloch ako *Cabaret* a *Into the Woods*. Študovala divadlo na Northwestern University v Evanstone v Illinois, ale po druhom ročníku prerušila štúdium.

Kariéra
-------

Apatowová začala ako detská herečka, a začala hrať vo veku sedem rokov. Svoju prvú filmovú rolu mala v komediálnom filme svojho otca Judda Apatowa z roku 2005, *40 rokov panic*, aj keď jej scény boli nakoniec z filmu vystrihnuté. Potom sa objavila vo filme *Nabúchaná* z roku 2007, ktorý tiež napísal, produkoval a režíroval jej otec. Vo filme si spoločne zahrala aj s jej sestrou Iris. Vo filme bola ich filmovou matkou ich skutočná matka - Leslie Mannová. Apatowová si svoju rolu z filmu *Nabúchaná* zopakovala v pokračovaní spin-offu *Štyridsiatka na krku* z roku 2012.

V roku 2016 si zahrala po boku Molly Shannonovej a Jesseho Plemonsa vo filme *My ostatní*.

Režisér Sam Levinson obsadil Apatowovú do televízneho seriálu *Eufória*, ktorý mal premiéru v roku 2019. Jej televíznu rolu, Lexi Howard, napísal režisér Levinson špeciálne pre Apatowovú. V roku 2020 si zahrala v komediálnom dramatickom filme svojho otca *Kráľ Staten Islandu*, kde stvárnila sestru herca Petea Davidsona.

Apatowová debutovala v newyorskom divadle Off-Broadway v roku 2023 v divadelnej inscenácii *Little Shop of Horrors*. Plánovalo sa, že inscenácia bude od februára do apríla, bola však predĺžená o ďalšie štyri týždne až do konca apríla. Neskôr bolo oznámené, že Apatowová sa pripojí k West End Theatre v muzikáli *Cabaret*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Maude Apatowová**

Externé odkazy
--------------

* Maude Apatowová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Maude Apatowová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Maude Apatow na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1223122883
* ISNI: 0000 0000 4679 2139
* LCCN: no2007120160
* VIAF: 51478461
* WorldCat: lccn-no2007120160
**Ohm** je jednotkou elektrického odporu podľa medzinárodnej sústavy SI.
Označuje sa Ω (veľké grécke písmeno omega). Jednotka je pomenovaná podľa nemeckého fyzika 
Georga Simona Ohma, objaviteľa zákonitosti medzi elektrickým napätím, elektrickým prúdom a elektrickým odporom, ktorý dnes nazývame Ohmov zákon.

Vodič má odpor jeden ohm, ak po priložení napätia jedného voltu, vodičom preteká elektrický prúd jedného ampéra.

{\displaystyle [R]\_{\rm {SI}}=\Omega ={\frac {\mathrm {V} }{\mathrm {A} }}={\frac {\mathrm {kg} \cdot \mathrm {m} ^{2}}{\mathrm {s} ^{3}\cdot \mathrm {A} ^{2}}}}

Obrátená hodnota elektrického odporu, sa nazýva elektrická vodivosť *G*, a je meraná v jednotkách siemens (S).

{\displaystyle [G]\_{\rm {SI}}={\frac {1}{\Omega }}={\rm {S}}}

Pozri aj
--------

* Ohmov zákon
* siemens - jednotka elektrickej vodivosti

  


| * z
* d
* u
Jednotky SI |
| --- |
| Základné | 
* meter
* kilogram
* sekunda
* ampér
* kelvin
* kandela
* mol

 |
| Doplnkové | 
* radián
* steradián

 |
| Odvodené | 
* hertz
* stupeň Celzia
* newton
* joule
* watt
* pascal
* coulomb
* volt
* ohm
* siemens
* farad
* weber
* tesla
* henry
* lúmen
* lux
* becquerel
* gray
* sievert
* katal

 |
.40 S&W
**.40 S&W** *(10x22mm Smith & Wesson)* je pištoľový náboj ktorý bol vyvinutý spoločne dvoma slávnymi americkými zbrojovkami Winchester Repeating Arms Company a Smith & Wesson. Používa strelu o priemere 10,16 mm (0,4 palca) a jeho hmotnosť sa pohybuje v rozmedzí od 135 do 200 grainov a používa tlak 33 000 psi (230 MPa).

Dejiny
------

Náboj .40 S&W bol predstavený 17. januára 1990 spolu s novým modelom pištole Smith & Wesson Model 4006 (ale bol k dispozícii o niekoľko mesiacov skôr ako pištoľ). Náboj .40 S&W sa vyvinul z náboja 10 mm Auto, ktorý bol používaný FBI, ale ukázalo sa, že je príliš silný pre niektorých agentov a v rýchlej streľbe nedostatočne presný.

Vzhľadom na to, že náboj .40 S&W mal približne rovnakú dĺžku ako náboj 9 mm Luger, tak mnoho pištolí pre náboj 9 mm Luger mohlo byť vyrábaných aj pre tento nový kaliber.

Výkon
-----

Náboj .40 S&W je výkonnejší ako 9mm Luger pri zachovaní presnosti a výkonnejší ako niektoré laborácia náboja .45 ACP. Jeho úsťová energia závisí na konkrétnej laborácii.

Špecifikácia
------------

.40 S&W
* Priemerná hmotnosť strely: 150 grainov
* Priemerná úsťová rýchlosť: 340 m/s
* Priemerná úsťová energia: 550 J

* Priemer strely: .40" (10,16 mm)
* Celková dĺžka náboja: 1.135" (28,83 mm)

* Typ zápalky: malá pištoľová

Synonymá názvu
--------------

.40 S&W v porovnaní s inými nábojmi (3. sprava)
* .40
* .40 cal
* .40 S&W
* .40 Auto
* .40 Short & Wimpy alebo Short & Weak
* 10 mm Kurz
* 10mm S&w
* SAA 6325
* EB 380A
* (10 x 21)

Referencie
----------

1. ↑

Pozri aj
--------

* Zoznam nábojov do ručných zbraní
* Zoznam nábojov do pušiek
* Typy striel
* Palná zbraň

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **.40 S&W**

Externé odkazy
--------------

* Fotografie rôznych variant tohto náboja Archivované 2009-03-12 na Wayback Machine
* Archivované 2012-03-03 na Wayback Machine Schéma preletu projektilu balistickou želatínou (po anglicky)
**Captain Morgan** je rum, ktorý od roku 1944 vyrába firma The Captain Morgan Rum Company. Ikonou tohto rumu je kapitán Henry Morgan (1635 - 1688), ktorý bol dobrodruhom, moreplavcom, rodeným vodcom, sirom, ale tiež jamajským guvernérom.

Zloženie
--------

Hlavnou surovinou je melasa, tmavý lepkavý odpadný produkt, ktorý vzniká pri výrobe trstinového cukru, z ktorého sa vyrábajú tie najsilnejšie rumy. Pre dosiahnutie jemnejšej chuti sa teda do tohto nápoja primiešavajú bylinky, ovocie a korenie.

Druhy
-----

### Predávané na Slovensku

* Original Spiced Gold (35 až 37,5 % alkoholu)
* Black Spiced (40 % alkoholu)
* Black Label (40% alkoholu)
* Private Stock (40 % alkoholu)
* White Rum (37,5% alkoholu)
* Private Stock (40 % alkoholu)
* Sherry Oak Finish (35 % alkoholu)
* 1671 (35 % alkoholu)
* Parrot Bay Coconut (21 % alkoholu)
* Parrot Bay Mango (20 % alkoholu)
* Tattoo (35 % alkoholu)

### Predávané len v Kanade

* White Rum
* Gold Rum
* Deluxe

### Ostatné

* Original Spiced
* Dark Rum
* Parrot Bay
* Lime Bite
* Silver Spiced
* Tattoo
* 100 Proof
* Deluxe Dark
* Deluxe Deluxe Dark

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky Captain Morgan (po anglicky)
Prof. Ing. **Anton Turecký**, DrSc. člen korešpondent SAV (\* 10. august 1902, Slovenská Ľupča – † 9. jún 1959, Bratislava) bol slovenský stavebný inžinier a vysokoškolský profesor.

Rodina
------

* otec: Viliam Turecký
* matka: Vilma rod. Lakomčíková

Životopis
---------

Ľudovú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, 1920 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1920-1926 študoval na odbore inžinierskeho staviteľstva VUT v Brne, 1926 Ing. 

Spoluzakladateľ a prednášajúci na SVŠT v Bratislave. Priekopník stavebnej mechaniky na Slovensku, odborník v stavebnej statike stavieb, tvorca iteračnej metódy postupného rozvádzania uzlových pootočení. Autor monografií, prvých slovenských vysokoškolských učebných textov o stavebnej mechanike a vyučovacích pomôcok. Štúdie publikoval v odborných časopisoch. Prispel k tvorbe slovenskej odbornej terminológie.

Dielo
-----

* *Stavebná mechanika 1-3.*, Bratislava r. 1943-1951
* *State zo stavebnej mechaniky 2.*, Bratislava r. 1955
* *Určenie polohy neutrálnej osi pravouhlého prierezu namáhaného mimostredným tlakom*, Technický obzor slov. 3, 1939, s.
* *Združený a poschodový rám: Metóda postupného rozvádzania uzlových pootočení*, Bratislava

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Profil Archivované 2008-03-04 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * NK ČR: mzk2004258582
* SNK: 175750
* VIAF: 84595444
**Alexej Stanislavovič Jelisejev** (rus. Алексей Станиславович Елисеев; \* 13. júl 1934, Žizdra) je bývalý sovietsky kozmonaut.

Životopis
---------

Po ukončení 10. triedy sa prihlásil na Baumannovu vysokú technickú školu. Matka bola chemička, stala sa doktorkou vied a k učeniu ho cieľavedomo viedla. Na vysokej škole sa venoval hlavne teórii automatického riadenia a potom rozvoju kozmickej techniky. Získal titul majster športu, bol šampiónom ZSSR v šerme. Zaujímal sa o maliarstvo a rád navštevoval výstavy.

Medzi kozmonautov sa dostal neskoro, ale veľmi rýchlo zvládol prípravné etapy a na začiatku roku 1969 už odštartoval z Bajkonuru v lodi Sojuz 5 na obežnú dráhu Zeme. Partnermi mu boli kozmonauti Volynov a Chrunov. Na obežnej dráhe prešli do lode Sojuz 4 (prvý prestup posádok vo vesmíre na svete) a s ňou sa vrátil na Zem. Ešte v tom istom roku štartoval do vesmíru po druhýkrát, bolo to v Sojuze 8 so Šatalovom, na obežnej dráhe leteli spoločne so Sojuzom 6 a Sojuzom 7 (prvý hromadný let troch kozmických lodí). A za necelé dva roky bol v Sojuze 10 so Šatalovom a Rukavišnikovom, pripojili sa k novej orbitálnej stanici Saľut 1. Pri všetkých letoch bol vo funkcii palubného inžiniera-technika. Neskôr sa stal doktorom technických vied, bol riaditeľom programu Sojuz-Apollo za sovietsku stranu. V roku 2007 sa zúčastnil XX. Medzinárodného planetárneho kongresu v Škótsku.

Lety do vesmíru
---------------

* Sojuz 4, 14. január 1969 - 17. január 1969, skupinový let s loďou Sojuz 5, posádka: Šatalov, Chrunov, Jelisejev - poslední dvaja prestúpili z lode Sojuz 5
* Sojuz 8, 13. október 1969 - 18. október 1969, posádka Šatalov, Jelisejev
* Sojuz 10, 23. apríl 1971 - 25. apríl 1971, posádka Šatalov, Jelisejev, Rukavišnikov

Referencie
----------

1. ↑  VÍTEK, Antonín; LÁLA, Petr. *Malá encyklopedie kosmonautiky*. Praha : Mladá fronta, 1982. Kapitola Kosmonauti-specialisté SSSR, s. 355.
2. ↑  CODR, Milan. *O kosmických dnech a nocích*. Praha : Práce, 1987. Kapitola První spojení, s. 8.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Alexej Stanislavovič Jelisejev**

Externé odkazy
--------------

* Alexej Jelisejev na webu Kosmo
* Alexej Jelisejev na webu SPACE 40
* Osobní stránka na webu MEK

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alexej Jelisejev na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1041833393
* ISNI: 0000 0000 2337 4460
* LCCN: n81037403
* VIAF: 57932197
* WorldCat: lccn-n81037403
**Sievert** (skratka **Sv**) je jednotkou dávkového ekvivalentu ionizujúceho žiarenia. Je pomenovaná po Rolfovi Sievertovi, priekopníkovi radiačnej ochrany. 

Jeden Sievert je taká absorbovaná dávka žiarenia, ktorá pri akomkoľvek type ionizujúceho žiarenia vyvolá v organickej látke rovnaký biologický účinok. Jednotkou je **J/kg** a vypočíta sa ako *D × Q*, kde *D* je dávka (Gy) a *Q* je akostný faktor, rôzny pre rôzne organické látky a jednotlivé druhy ionizujúceho žiarenia. Dávkový ekvivalent sa používa na vyjadrenie relatívnej biologickej účinnosti žiarenia pre človeka.

Jeden Sievert je označenie biologického ekvivalentu dávky röntgenového žiarenia o veľkosti 1 Gray pre človeka. Staršou jednotkou dávkového ekvivalentu bol *rem*, pričom 1 rem = 0,01 Sv

Hodnoty koeficientu Q
---------------------

* Fotóny, akákoľvek energia: Q = 1
* Elektróny mezóny, akákoľvek energia: Q = 1
* Neutróny
	+ energia < 10 k eV : Q = 5
	+ 10 keV < energia < 100 keV : Q = 10
	+ 100 keV < energia < 2 MeV : Q = 20
	+ 2 MeV < energia < 20 MeV : Q = 10
	+ energia > 20 MeV : Q = 5
* Protóny, energia > 2 MeV : Q = 5
* Alfa častica a iné väčšie jadrá : Q = 20

  


| * z
* d
* u
Jednotky SI |
| --- |
| Základné | 
* meter
* kilogram
* sekunda
* ampér
* kelvin
* kandela
* mol

 |
| Doplnkové | 
* radián
* steradián

 |
| Odvodené | 
* hertz
* stupeň Celzia
* newton
* joule
* watt
* pascal
* coulomb
* volt
* ohm
* siemens
* farad
* weber
* tesla
* henry
* lúmen
* lux
* becquerel
* gray
* sievert
* katal

 |
**Georgij Michajlovič Grečko** (rus. Георгий Михайлович Гречко; \* 25. máj 1931, Leningrad – † 8. apríl 2017, Moskva) bol sovietsky kozmonaut, ktorý sa zúčastnil viacerých vesmírnych letov a dlhodobých pobytov na staniciach Saľut 4, Saľut 6 a Saľut 7.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

V čase vojny ho rodičia poslali k babičke do Černigova. Postupne absolvoval rôzne školy cez strednú až k fakulte mechaniky a začal pracovať v konštrukčnej kancelárii Sergeja Pavloviča Koroľova. Ten ho odporučil na výcvik kozmonautov a v roku 1966 sa medzi nich dostal. Hneď na začiatku výcviku sa však zranil a tak sa ďalej venoval hlavne štúdiu. Obhájil diplomovú prácu s témou cesty na Mesiac a po uzdravení a lekárskych testoch sa do výcviku vrátil. Bol určený za náhradníka letu Sojuzu 9 v roku 1970. V roku 1975 už do vesmíru letel.

### Lety do vesmíru

Prvý let na Sojuze 17 absolvoval s kozmonautom Gubarevom na stanicu Saľut 4. Štartovali z Bajkonuru. NA orbite strávili mesiac.

O dva roky neskôr letel na Sojuze 26 s Romanenkom na orbitálnu stanicu Saľut 6. Tam sa okrem iných stretli s česko-slovenským kozmonautom Vladimírom Remekom. Grečko sa na Zem vrátil v lodi Sojuz 27 po troch mesiacoch strávených vo vesmíre, čo bol vtedy svetový rekord.

O osem rokov neskôr letel na osem dní so Sojuzom T-14 na stanicu Saľut 7. 

* Sojuz 17,(10. január 1975 – 9. február 1975)
* Sojuz 26, Sojuz 27 (10. december 1977 – 16. marec 1978)
* Sojuz T-14 (17. september 1985 – 25. september 1985)

### Po letoch

V rámci výcviku sa zúčastnil niekoľkých expedícií do Pamíru a na Sibír, pretože tam získané znalosti boli využité pri snímkovaní zadaných oblastí z vesmíru a ďalším výskumným úlohám. V roku 1978 bol pozvaný aj do Česko-Slovenska, kde o. i. 27. apríla získal Zlatú hviezdu hrdinu ČSSR. Bol dvojníkom pre sovietsko-indickú posádku. V roku 1984 obhájil dizertáciu o optických výskumoch zemskej atmosféry a získal titul doktora fyzikálno-matematických vied. Bol ženatý a mal dve deti. Zomrel vo veku 85 rokov dňa 8. apríla 2017 v Moskve.

Zdroje
------

### Literatúra

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

* Milan Codr. *O kosmických dnech a nocích*. [s.l.] : Práce, 1987.

Externé odkazy
--------------

* Biografia v Malej encyklopédii kozmonautiky (po česky)
* Biografia na stránkach Space40 (po česky)

Autoritné údaje: * GND: 1051679109
* ISNI: 0000 0000 6980 0218
* LCCN: n84035302
* SNK: 162032
* VIAF: 286215437
* WorldCat: lccn-n84035302



1. ↑   *Yulia Vopseva | VK* [online]. m.vk.com, [cit. 2022-09-23]. Dostupné online.
**Alexandr Sergejevič Ivančenkov** (rus. Александр Сергеевич Иванченков; \* 28. september 1940, Ivantejevka) je bývalý ruský konštruktér a kozmonaut. V roku 1978 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz 29 so 79-dňovým pobytom v orbitálnej stanici Saľut 6 a v roku 1982 na lete Sojuzu T-6 s pobytom v orbitálnej stanici Saľut 7.

Životopis
---------

Narodil sa v Ivantejevke pri Moskve. Otec mu zahynul v roku 1942 počas vojny a o päť rokov neskôr mu zomrela matka. Vychovávali ho babička s tetou. Učil sa veľmi dobre, obľuboval zemepis. Keď končil základnú školu s výborným prospechom, rozhodol sa pre kozmonautiku. Dostal sa neskôr na moskovský letecký inštitút, fakultu stavby lietadiel. Po ukončení štúdia nastúpil do Koroľovovej konštrukčnej kancelárie a po čase sa sám prihlásil do Hviezdneho mestečka. Nasledoval výcvik, lekárske kontroly, teoretická príprava. Jeho meno sa objavilo verejne prvýkrát v zozname sovietskych podporných posádok pripravujúcich program Sojuz-Apollo.

Lety do vesmíru
---------------

V roku 1978 v kozmickej lodi Sojuz 29, spoločne s Kovaľonkom, odštartovali z Bajkonuru na obežnú dráhu Zeme k orbitálnej stanici Saľut 6 k päťmesačnému pobytu. To bol v tej dobe svetový rekord. Počas tejto doby sa stretli s dvoma ďalšími medzinárodnými posádkami zo Sojuzu 30 a Sojuzu 31 v rámci programu Interkozmos a vyhotovili vyše 3 000 fotografií Zeme.

Štyri roky po tomto lete vyletel zo Zeme druhýkrát, v lodi Sojuz T-6 na vtedy novú stanicu Saľut 7. Išlo o podstatne kratší let, na 8 dní, zato so zvláštnym zložením. Na palube s ním letel Vladimir Džanibekov a Francúz Jean-Loup Chrétien, teda prvá sovietsko-francúzska expedícia. Po bezpečnom návrate na Zem boli druhý deň prijatí a vyznamenaní v Kremli aj na francúzskom veľvyslanectve a o pár dní aj v Paríži.

V roku 1992 sa tu všetci účastníci stretli opäť na kongrese Medzinárodnej astronautickej federácie. V tíme kozmonautov bol Ivančenkov od 27. marca 1973 do 3. novembra 1993, teda 20 rokov.

* Sojuz 29 (15. jún 1978 – 2. november 1978)
* Sojuz T-6 (24. jún 1982 – 2. júl 1982)

Zdroje
------

* VÍTEK, Antonín; LÁLA, Petr. *Malá encyklopedie kosmonautiky*. Praha: Mladá fronta, 1982. Kapitola Kosmonauti-specialisté SSSR, s. 355.
* CODR, Milan. *O kosmických dnech a nocích*. Praha: Práce, 1987. Kapitola Druhá základní, s. 96.
* CODR, Milan. *Sto hvězdných kapitánů*. Praha: Práce, 1982. Kapitola Alexandr Sergejevič Ivančenkov, s. 99.

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Charles Gordon Fullerton** (\* 11. október 1936, Rochester, New York, USA – † 21. august, 2013, Lancaster, Kalifornia) bol americký kozmonaut z programu MOL a letov s raketoplánmi (Shuttle Mission).

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole nasledovalo vysokoškolské štúdium. Na kalifornskom technologickom inštitúte (California Institute of Technology) ukončil štúdium v roku 1967 s diplomom strojného inžiniera. Potom absolvoval letecký výcvik na základni Edwards Air Force Base (USAF, Aerospace Research Pilot School, Edwards AFB). V roku 1966 bol vybraný pre program MOL a v roku 1969 sa dostal do siedmej skupiny amerických kozmonautov v NASA. V tom čase už podplukovník amerického vojenského letectva Charles Fullerton bol ženatý (manželka Marie Jeannete) a mal dve deti, dcéru Molly a syna Andrewa.

### Lety do vesmíru

Ako 106. človek, odštartoval plukovník USAF Fullerton do vesmíru na palube raketoplánu Columbia na jar roku 1983. Bol to tretí testovací let STS-3 so štartom na myse Canaveral, na programe boli testy manipulátora RMS. Veliteľom lode bol kozmonaut Jack Lousma, leteli iba dvaja.

Po druhýkrát letel v raketopláne Challenger o 3,5 roku neskôr už ako veliteľ letu. V sedemčlennej posádke boli okrom neho plukovník Roy Bridges, Dr. Karl Henize, Dr. Franklin Musgrave, Dr. Anthony England, Dr. Loren Acton a Dr. John-David Bartoe. Počas letu vypustili a neskôr zase zachytili malú družicu PDP. Hlavným a splneným cieľom, bolo vyniesť ďalšiu časť laboratória Spacelab.

Vo vesmíre počas svojich dvoch letov strávil 15 dní. 

* STS-3 Columbia ( 22. marec 1982 – 30. marec 1982)
* STS-51-F Challenger (29. júl 1985 – 6. august 1985)

### Po letoch

V rôznych riadiacich funkciách zotrval až do roku 2007 v NASA v Houstone, a na základni Edwards.

Literatúra
----------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Charles Gordon Fullerton**

Externé odkazy
--------------

* (po česky) Fullerton, Ch.G. v Malej encyklopédii kozmonautiky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 2694 1336
* LCCN: n82138649
* VIAF: 45655143
* WorldCat: lccn-n82138649
Horský hrebeň Tatier s mnohými rázsochami pri pohľade z lietadla.
Hrebeň Veľkej Fatry
**Hrebeň** je geomorfologické označenie pretiahnutej vyvýšeniny s ostrou, často skalnatou vrcholovou časťou a výraznou chrbátnicou. 

Hrebeň môže spájať cez sedlo či sedlá dva alebo viac vrcholov, alebo môže byť tvorený pomerne rovným vrcholovým pásmom, za ktorého koncami výška prudšie klesá. Ostrejšie skalnaté hrebene často vznikajú erozívnymi silami ako napríklad ľadovcovou činnosťou, kedy ľadovec obrúsi dve strany pohoria, čím vznikajú po oboch stranách údolia a medzi nimi zvláštny druh horského hrebeňa v podobe arety.

Mnohé hrebene sú pomerne oblé a pozvoľné, vo všeobecnom názvosloví je termín hrebeň približným synonymom slova chrbát, v odbornej terminológii sa chrbát používa častejšie pre oblejšie hrebene.

Hrebene, podobne ako údolia, sú často využívané k doprave či turistike (hrebeňovky Vysokých alebo Západných Tatier), pretože po ich dĺžke je menšie prevýšenie než pri ceste naprieč hrebeňmi a údoliami. Hrebeňové cesty naviac mnohokrát poskytujú atraktívne výhľady do krajiny.

Referencie
----------

1. ↑  Machová, Z. *Stručný slovník morfografických termínov* [online]. Bratislava: Katedra fyzickej geografie a geoekológie PriF UK, Univerzita Komenského v Bratislave, rev. 2011-01-27, [cit. 2016-10-12]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* dolina
* pohorie

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hřeben (geomorfologie) na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Lancashire League** bol názov dvoch samostatných futbalových súťaží pre kluby so sídlom v severnom Anglicku.

Lancashire League (1889 až 1903)
--------------------------------

Pôvodná Lancashire League bola založená v roku 1889 a bola založená kvôli úspechu futbalovej ligy, ktorá bola založená len rok predtým. Hlavnými ťahúňmi pri formovaní ligy boli funkcionári futbalového klubu Bury, ktorí mali ambíciu založiť regionálnu súťaž, ktorá by bola pre nich a ďalšie kluby odrazovým mostíkom k získaniu miesta vo futbalovej lige.

Hoci väčšina klubov sa nachádzala v grófstve Lancashire, liga nakoniec prijala niekoľko klubov zo susedného Cheshire. Okrem toho zo vzdialenejšej oblasti bol dve sezóny členom ligy ajWorkington z Cumberlandu.

  

Lancashire League mala veľa členských klubov, ktoré sa napokon pridali k futbalovej lige. Patrili medzi ne Accrington Stanley, Blackpool, Bury, Crewe Alexandra, Liverpool, Nelson, New Brighton Tower, Southport Central a Stockport County .

### Víťazi

| Sezóna | Víťaz |
| --- | --- |
| 1889–90 | Higher Walton |
| 1890–91 | Bury |
| 1891–92 | Bury |
| 1892–93 | Liverpool |
| 1893–94 | Blackpool |
| 1894–95 | Fairfield |
| 1895–96 | Nelson |
| 1896–97 | Chorley |
| 1897–98 | New Brighton Tower |
| 1898–99 | Chorley |
| 1899–1900 | Stockport County |
| 1900-01 | Stalybridge Rovers |
| 1901-02 | Darwen |
| 1902-03 | Southport Central |

 

1. ↑   *England - Lancashire League* [online]. www.rsssf.org, [cit. 2023-11-02]. Dostupné online.
**William Benjamin Lenoir** (\* 14. marec 1939, Miami – † 28. august 2010, Albuquerque) bol americký astronaut z programov Skylab a letov s raketoplánmi STS.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval technologický inštitút v Massachusetts (Massachusetts Institute of Technology) roku 1961 a získal titul inžiniera elektrotechniky. V roku 1965 získal v rovnakom odbore doktorát. O dva roky neskôr, v roku 1967, bol vybraný do šiestej skupiny amerických astronautov. Po výcviku bol zaradený do záložných posádok Skylab 3 a Skylab 4. Po ukončení programu sa preškolil na lety s raketoplánmi. Bol ženatý a má dve deti.

### Let do vesmíru

Do vesmíru sa dostal iba raz, na jeseň roku 1982 na palube raketoplánu Columbia a stal sa tak 114 kozmonautom Zeme. Columbia pri svojom piatom lete, tentoraz päťdennom so štartom na floridskom myse Canaveral mala na svojej palube štvorčlennú posádku v zložení Vance Brand, Robert Overmyer, dr. Joseph Allen a dr. William Lenoir. Počas letu vypustili družice SBC-3 a Anik C1 a v poriadku pristáli na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii.

* STS-5 Columbia (11. november 1982 – 16. november 1982)

### Po letoch

V roku 1989 pracoval v administratíve NASA. Od roku 1993 bol viceprezidentom firmy Booz, Allen & Hamilton, Inc. Applied Systems Div. Bethesda.

Literatúra
----------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982. (po česky)

Externé odkazy
--------------

* Nekrológ na SME.sk
* (po česky) William Lenoir v encyklopédii SPACE-40
**Hydrogénperoxosíran draselný** (KHSO5, staršie aj **hydrogénpersíran draselný**) je chemická zlúčenina široko používaná ako oxidačné činidlo. Ide o kyslú draselnú soľ kyseliny peroxomonosírovej (triviálny názov Caroova kyselina, odtiaľ aj triviálny názov peroxomonosíranov "karoáty").

Hydrogénperoxosíran draselný, spolu s hydrogénsíranom draselným a síranom draselným je súčasťou *trojitej soli* so vzorcom 2 KHSO5•KHSO4•K2SO4. Štandardný elektródový potenciál tejto zlúčeniny je +1,44 V s poloreakciou (redukciou) na hydrogénsíran.

HSO5− + 2 H+ + 2 e- → HSO4− + H2O
V tejto forme je karoát pomerne stabilný a komerčne dostupný napríklad od firiem Evonik (predtým Degussa) pod značkou *Caroat* a DuPont pod značkou *Oxone*; tieto značky sa stávajú súčasťou štandardného chemického slovníka. 

Ilustratívna ohľadom oxidatívnej sily tejto soli v organickej chémii je oxidácia akridínových derivátov na zodpovedajúce akridín-N-oxidy.

Oxiduje tiež sulfidy na sulfóny so spotrebou dvoch ekvivalentov karoátu. S jedným ekvivalentom možno pohodlne a s dobrými výťažkami oxidovať sulfid na zodpovedajúci sulfoxid, nakoľko oxidácia sulfidu na sulfoxid prebieha rýchlejšia než oxidácia sulfoxidu na sulfón.

Okrem aplikácii ako oxidačné činidlo v laboratóriu a priemysle sa používa peroxomonosíran draselný aj ako účinná látka rôznych biocídov, konkrétne dezinfekčných látok; využitie tak nachádza jednak v „bezchlórovej dezinfekcii" bazénovej vody a ako účinná látka dezinfekčných prípravkov s širokým spektrom účinnosti a aplikačnými možnosťami (dezinfekcia povrchov a inštalácii v zdravotníctve, chove zvierat, sociálnych zariadeniach, v podnikoch výroby potravín atď.)

Referencie
----------

1. ↑  Thomas W. Bell, Young-Moon Cho, Albert Firestone, Karin Healy, Jia Liu, Richard Ludwig, and Scott D. Rothenberger. 9-n-Butyl-1,2,3,4,5,6,7,8-Octahydroacridin-4-ol. [s.l.] : [s.n.], 1993
2. ↑  James R. McCarthy, Donald P. Matthews, and John P. Paolini. Reaction of Sulfoxides with Diethylaminosulfur Trifluoride. [s.l.] : [s.n.], 1998
3. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2012-07-21]. Dostupné online. Archivované 2012-04-09 z originálu.
4. ↑

Externé odkazy
--------------

* Potassium Monopersulfate – Article on precious metal extraction from distribútor Green Controll

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Hydrogenperoxosíran draselný na českej Wikipédii.*
**Donald Herold Peterson** (\* 22. október 1933, Winona, Mississippi, USA – † 27. máj 2018) bol americký kozmonaut z programu MOL a letov s raketoplánmi.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole sa rozhodol pre armádu. Vyštudoval Vojenskú akadémiu Spojených štátov vo West Pointe a potom technologický inštitút vojenského letectva (USAF Institute of Technology), odbor nukleárna fyzika. Tu získal titul inžiniera. Neskôr si vzdelanie doplnil na USAF Test Pilot School. Bol vybraný pre vojenský program MOL a neskôr (1969) už v hodnosti plukovníka amerického vojenského letectva preradený do tímu kozmonautov s cieľom letov na raketoplánoch. Používal prezývku Don. Je ženatý a má tri deti.

### Lety do vesmíru

V apríli 1983 sa stal 117. kozmonautom Zeme, keď raketoplán Challenger s Donom na palube odštartoval z Kennedyho vesmírneho strediska na myse Canaveral na päťdennú misiu STS-6. V štvorčlennej posádke s ním boli: Paul Weitz, Karol Bobko a Franklin Musgrave. Počas letu vypustili družicu TDRS. Pristáli na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii.

* STS-6 Challenger ( 4. apríl 1983 – 9. apríl 1983)

### Po lete

Vo svojich šesťdesiatich rokoch sa stal prezidentom spoločnosti Aerospace Operations Consultants, Inc. Seabrook, v Texase a bol ním do roku 1999. V roku 2001 sa zapojil do spoločenského programu Kennedyho vesmírneho strediska na Floride nazvaného *„Dine with an Astronaut"* (Navečerajte sa s astronautom).

Referencie
----------

1. ↑  Tomáš Přibyl. *KOSMOS - NEWS č. 25 - Večeře s kosmonautem* [online]. [Cit. 2008-03-07]. Dostupné online. Archivované 2008-02-14 z originálu. (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Donald Herold Peterson**

Zdroje
------

* Milan Codr. *Sto hvězdných kapitánů*. [s.l.] : Práce, 1982.
* STS-6 v Malej encyklopédii kozmonautiky (po česky)
* Donald Peterson v encyklopédii SPACE-40 (po česky)
**Vladimír Alexejevič Soloviov** (rus. Владимир Алексеевич Соловьёв; \* 11. november 1946, Moskva) je bývalý ruský kozmonaut zo Sojuzov a orbitálnych staníc, neskorší riaditeľ Strediska letov.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Odmalička mal rád všetko okolo techniky. Po základnej a strednej škole sa dostal na vysokú technickú školu a po ukončení zamieril do Koroľovovej konštrukčnej kancelárie. Spolupracoval na príprave množstva kozmických letov, v riadiacom stredisku letov pôsobil ako odborník pre raketové motory. Potom v roku 1978 podpísal žiadosť o prijatie do tímu kozmonautov, podrobil sa výcviku, niekoľkokrát bol v záložnej posádke jednotlivých misií. 

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát sa dostal do vesmíru vo februári 1984 na palube lode Sojuz T-10. Trojicu kozmonautov v zložení Leonid Kizim, Oleg Aťkov a palubný inžinier Vladimir Soloviov odštartovala z kozmodrómu Bajkonur a stala sa 3. základnou posádkou orbitálnej stanice Saľut 7. Strávili tam 236 dní, počas pobytu prijali množstvo nákladných lodí Progress a Sojuz s posádkami, absolvovali množstvo aj rekordne dlhých výstupov do voľného priestoru, na Zem sa vrátili s loďou Sojuz T-11.

Aj druhý pobyt vo vesmíre bol dlhodobý, tentokrát bol členom prvej stálej posádky na stanici Mir spoločne s Leonidom Kizimom. Aj tam prijali niekoľko zásobovacích lodí typu Progress. Ich misia bola ojedinelá tým, že od Miru odleteli k stanici Saľut 7 toho času bez posádky na svojej lodi Sojuz T-15 a na Saľute zostali pracovať celý mesiac ako jej posledná posádka pred zánikom. Odtiaľ zas preleteli aj s množstvom demontovaných prístrojov naspäť na Mir, odtiaľ po ďalšom mesiaci práce odleteli na Zem. Pristáli s kabínou na padákoch na území Kazašskej SSR. 

Celkovo strávil vo vesmíre 361 dní, je registrovaný ako 136 kozmonaut Zeme. 

* Sojuz T-10, Saľut 7 , Sojuz T-11 (8. február 1984 – 2. október 1984)
* Sojuz T-15, Mir, Saľut 7 (13. marec 1986 – 16. júl 1986)

### Po letoch

V roku 1997 bol riaditeľom Strediska pre riadenie kozmických letov v Koroľove blízko Moskvy. V roku 2005 vystupoval na verejnosti ako viceprezident spoločnosti RKK Energia a ruský šéf Medzinárodnej vesmírnej stanice.

Zdroje
------

### Literatúra

* Milan Codr. *O kosmických dnech a nocích*. [s.l.] : Práce, 1987.

Externé odkazy
--------------

* Biografia v Malej encyklopédii kozmonautiky (po česky)
* Biografia na stránkach Space40 (po česky)

Autoritné údaje: * abART: 146998
Most Salginatobel
Most Rossgraben v Hinterfultigene
Most cez rieku Arve pri Vessy
**Robert Maillart** (\* 6. február 1872, Bern, Švajčiarsko – † 5. apríl 1940, Ženeva) bol švajčiarsky stavebný inžinier a podnikateľ. S využitím železobetónu ako nového stavebného materiálu vytvoril začiatkom 20. storočia veľa oblúkových betónových mostov a veľkorozponových bezprievlakových hríbových stropov, ktoré udávali ďalší smer vo vývoji inžinierskych konštrukcií.

Životopis
---------

V roku 1889 maturoval na gymnáziu v rodnom meste. Potom začal štúdium stavebného inžinierstva na Polytechnike v Zürichu, dnešné ETH Zürich, ktoré v roku 1894 úspešne ukončil.

Jeho prvá pracovná zastávka bola v inžinierskej kancelárii *Pümpin & Herzog* v Berne, následne bol v rokoch 1897 až 1899 zamestnaný na stavebnom úrade mesta Zürich. Od roku 1899 do 1902 pracoval v projektantskej kancelárii *Froté & Westermann*, ktorá bola špecialistom na železobetónové konštrukcie a navrhla okrem iného aj most v Zuoz. 

V roku 1902 založil Robert Maillart s partnermi stavebnú firmu *Maillart & Cie* a postavil okrem iného Tavanaský most cez rieku Inn. V pozemnom staviteľstve vyvinul bezprievlakový hríbový strop, na ktorý v roku 1908 získal patent. Vďaka tomu dostal veľké množstvo zákaziek na skladové a priemyselné objekty v Švajčiarsku a po celej Európe. Maillarta prekvapila v roku 1914 prvá svetová vojna, ktorá vypukla práve počas jeho pracovnej cesty v Rige. Až koncom roka 1918 sa mohol vrátiť späť do Švajčiarska, kde ale medzičasom prestal existovať akýkoľvek stavebný priemysel.

Začiatkom nasledujúceho roka založil projektantskú kanceláriu, ktorá je činná pod rovnakým menom až dodnes. Po ťažkých začiatkoch navrhol od roku 1925 množstvo mostov vo Švajčiarsku, čo mu umožnilo založenie pobočiek v Berne a Zürichu.

Maillartove mosty, ako najvýraznejší odkaz jeho projektantského diela, sa vyznačujú vynikajúcim architektonickým stvárnením, zreteľne rešpektujúcim okolité prírodné prostredie a sú charakteristické dôrazným zohľadnením a optimálnym využitím železobetónových nosných elementov. Tieto mosty boli okrem iného navrhované tak, aby bola podporná konštrukcia oblúku počas výstavby čo najľahšia. Spomedzi Maillartových technicky a esteticky skvostných mostov sa najslávnejším stal 90 metrov dlhý oblúkový most Salginatobel v Schiers z roku 1930. Tento most bol neskôr americkým spolkom inžinierov vyhlásený za „Svetový monument".

V roku 1937 sa stal čestným členom Royal Institute of British Architects a o tri roky neskôr vo veku 68 rokov Maillart zomrel v Ženeve.

Literatúra
----------

* Gesellschaft für Ingenieurbaukunst *Robert Maillart – Betonvirtuose.* vdf Hochschulverlag AG (ETH Zürich), Zürich 1998, ISBN 3-7281-2632-2

Film
----

* *Maillarts Brücken*, Nemecko 2001, Réžia: Heinz Emigholz, vydané na DVD – ISBN 978-3-937045-78-8

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Robert Maillart**

Externé odkazy
--------------

* Robert Maillart

Autoritné údaje: * abART: 137157
* BnF: 13602279x
* GND: 118730266
* ISNI: 0000 0000 6676 4899
* LCCN: n50037896
* ULAN: 500021960
* VIAF: 35251528
* WorldCat: lccn-n50037896
**Jouleov-Braytonov cyklus** alebo **Jouleov-Braytonov obeh** je ideálny tepelný obeh pozostávajúci z vratných zmien. 

Jouleov-Braytonov cyklus je modifikáciou Ericssonovho-Braytonovho cyklu s cieľom zvýšiť jeho účinnosti. Popisuje prácu turbíny, kde prívod a odvod tepla sa uskutočňuje pri konštantnom tlaku ale:

* kompresia je izoentropická
* využíva sa úplná regenerácia tepla (odchádzajúci plyn ohrieva vstupujúci plyn)

Takýto model nie je možné v praxi dosiahnuť, pretože vyžaduje protiprúdový výmenník tepla s nekonečne veľkou výmennou plochou, a nulovým teplotným spádom medzi ohrievanou a ohrievajúcou látkou. 
Prakticky sa dá tomuto cyklu priblížiť viacstupňovou kompresiou s medzichladením a viacstupňovou expanziou s prihrievaním.

Diagram Jouleovho-Braytonovho cyklu
-----------------------------------

Znázornenie Jouleovho-Braytonovho cyklu v *p-V* diagrame. Červenou šípkou je naznačená regenerácia tepla.
Jednotlivé fázy Jouleovho-Braytonovho cyklu znázorňuje diagram vyjadrujúci závislosť tlaku od objemu (*p-V diagram*). Zanesením všetkých štyroch fáz cyklu do jedného diagramu získame oblasť ohraničenú dvomi adiabatami a dvoma izobarami. Obsah tejto oblasti zodpovedá práci vykonanej strojom 

{\displaystyle A\equiv Q\_{p}+Q\_{p}'-Q\_{o}-Q\_{o}'\,\!}
* krivka medzi bodmi 1 a 2 – izoentropická kompresia
* krivka medzi bodmi 2 a 3 – izobarický prívod tepla
* krivka medzi bodmi 3 a 4 – izoentropická expanzia
* krivka medzi bodmi 4 a 1 – izobarický odvod tepla

V diagrame je pre porovnanie naznačený aj Ericssonov-Braytonov cyklus a smer regenerácie tepla. Teoreticky platí **Q\_p' = Q\_o'**

Učinnosť Ericssonovho-Braytonovho cyklu
---------------------------------------

Za vyššie popísaných podmienok účinnosť Ericssonovho-Braytonovho cyklu závisí iba:

* od teplôt v stave 1,2 a 3,4

{\displaystyle \eta =1-{\frac {T\_{1,2}}{T\_{3,4}}}\,\!}
je teda rovnaká ako účinnosť Carnotovho cyklu

Referencie
----------

* Trnka J. Urban J.: Spaľovacie motory. Alfa Bratislava, 1992.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálChemický portál |
Volos
**Volos** (novogr. Βόλος) je mesto v Tesálii v strednom Grécku, na brehu Egejského mora. Je hlavným mestom prefektúry Magnesia, leží 320 km severne od Atén na úpätí hory Pelion pri Pagasetickom zálive a je najvýznamnejším prístavom Thessalie. Končí tu lokálna železnica z Larissy, v neoklasicistickej budove stanice sídli železničné múzeum. Žije tu 85 000 obyvateľov, s predmestiami okolo 145 000.

V staroveku tu stálo mesto *Iolkos*, známe z povesti o Iasónovi (turistickou atrakciou je replika jeho lode Argó). Po osmanskej nadvláde sa stalo v roku 1881 súčasťou Grécka a začal jeho rast.  
 
Mesto je významným obchodným prístavom, hlavným zamestnávateľom je kovospracujúci firma *Metka*. Sídli tu Thessalská univerzita. Pre turistov je Volos východiskovým miestom na ostrovy Skiathos a Skopelos. Typickým miestnym produktom je tsipouro, pálenka z hrozna.

Mesto bolo mnohokrát postihnuté zemetrasením, posledné veľmi silné bolo v roku 1955. V meste sa narodil taliansky maliar Giorgio de Chirico, z neďalekej dediny Agria pochádza hudobný skladateľ Vangelis. Na miestnom štadióne *Panthessaliko* sa hrali zápasy futbalového turnaja na olympiáde v roku 2004.

Partnerské mestá
----------------

* CHI  Antofagasta, Čile
* GEO  Batumi, Gruzínsko
* FRA  Le Mans, Francúzsko
* BUL  Pleven, Bulharsko
* RUS  Rostov na Done, Rusko
* SRB  Smederevo, Srbsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Volos (Grécko)**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Visit Greece Archivované 2012-06-03 na Wayback Machine
* Discover Peli Archivované 2015-05-15 na Wayback Machine

Zdoj
----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Volos na českej Wikipédii.*