recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Presklená pavlač v BratislavePresklená pavlač v Bratislave
**Pavlač** je pozdĺžna horizontálna domová komunikácia (otvorená alebo presklená). 

Obyčajne je vyložená pred priečelie bytového domu a sú z nej prístupné bytové alebo nebytové priestory. Nadväzuje na jedno alebo viac schodísk, pričom znižuje ich potrebný počet v bytovom dome. Pavlač sa v našich podmienkach zvyčajne využíva v bariérových domoch, nakoľko chodbou orientovanou do strany, kde je intenzívnejšia aktivita (premávka, výroba), možno dosiahnuť orientáciu bytov žiadaným smerom (napríklad do vnútrobloku). 

Pavlačový systém bol typický pre architektúru veľkých miest na území Rakúsko-Uhorska (Viedeň, Budapešť, Bratislava, Brno, ...). Následne bol populárny aj pre architektúru nemeckej školy Bauhaus - súbor 5 obytných domov s pavlačovým systémom postavený v rokoch 1929-1930 v nemeckom meste Dessau-Törten je dokonca zapísaný na zozname UNESCO. Tento konštrukčný systém má však aj v súčasnosti svojich stúpencov v architektonických kruhoch. 

Výhodou je možnosť využívať vo väčšej miere prirodzené vetranie, ako aj zvýšiť presvetlenie bytov pomocou svetlíkov. Vďaka umiestňovaniu chodby spravidla severnou stranou dochádza tiež k eliminácii bytov so zlou orientáciou, ktoré bývajú práve z tohto dôvodu vedené v projektoch s iným konštrukčným systémom ako apartmány, nakoľko nespĺňajú požadovanú normu pre svetlotechniku. Nevýhodou býva tepelná delta medzi exteriérom a interiérom, ktorá je však v moderných projektoch riešená zádverím vo vstupnej hale. 

Ako domová komunikácia, podľa STN 73 4301 pavlač nesmie byť užšia ako 1100 mm a musí umožniť prepravu predmetov s rozmermi 1800 mm x 600 mm x 1800 mm do všetkých bytov. Podchodná výška musí byť najmenej 2100 mm.

Použitá literatúra
------------------

* Dulla, M. a kol.: *Majstri architektúry*. Perfekt 2005, Bratislava, str. 83.
* Antal, J. Ryška, J. Zahálka, J.: *Obytné budovy*. Alfa 1992, Bratislava, str.203, 204.
* STN 73 4301 *Budovy na bývanie*, Slovenský ústav technickej normalizácie 2005, str.10
Čínske muškety s luntovou zámkou z obdobia dynastie Ming (1368 – 1644)
**Luntová zámka** alebo **tlejaková zámka** je najstarší typ zámky na palných zbraniach. Začala sa používať v 15. storočí v arkebúzach a mušketách. Technológia bola prenesená do Ázie (India, Čína a Japonsko), kde sa udržala až do konca 19. storočia. V európskych armádach sa udržala do roku 1720, kedy bola uplne nahradená kresadlovou zámkou.

Princíp
-------

Na vrchu hlavne bola *panvička* – priehlbinka spojená kanálikom s vnútrom hlavne, neskôr chránená krytom. Pušný prach sa nasypal do hlavne, tu sa utesnil a doplnil strelou a menšia časť sa nasypala do panvičky. Nad panvičku bola na páčke tvaru písmena „S" upevnená zápalná šnúra nazývaná *lunta*, čo bol v podstate tlejúci povrazec napustený octanom hlinitým.

Prvé luntové zámky nemali spúšťový mechanizmus. Pušný prach sa zapaľoval pritiahnutím spodnej časti páčky pridržiavajúcej luntu. To priblížilo tlejúcu luntu k panvičke, pušný prach sa vznietil a cez kanálik sa zapálila prachová náplň v hlavni. Neskoršie konštrukcie luntovej zámky už mali spúšťovú páku, ktorú udržiavalo v základnej polohe pero.

Výhody a nevýhody
-----------------

Pred vynálezom luntovej zámky sa strelec musel tesne pred výstrelom sústrediť na ručné zapálenie pušného prachu v panvičke, čo zamestnalo jeho ruky a zároveň tak nemohol mieriť. To negatívne ovplyvňovalo jeho schopnosť trafiť sa do cieľa, v porovnaní s lukostrelcami boli teda mušketieri pomalí a neefektívni. Luntová zámka uvoľnila strelcovi ruky, umožňujúc mu mieriť a strieľať súčasne, neskoršie typy zbraní s touto zámkou mali aj mieridlá.

Luntová zámka je lacná a jednoduchá, vďaka čomu sa zbrane s touto konštrukciou objavovali ešte v 19. storočí (mimo Európy a Severnej Ameriky).

Zbrane s touto zámkou mali množstvo nevýhod:

* zapálenie lunty chvíľu trvalo, v prípade náhleho prepadnutia boli teda strelci s týmito puškami prakticky vyradení z boja,
* pušný prach bol za mokrého počasia zvlhnutý a dal sa len veľmi ťažko zapáliť,
* horiaca zápalná šnúra v noci prezrádzala pozíciu strelca,
* aj charakteristický zápach pálenej zápalnej šnúry priťahoval pozornosť nepriateľa.

Pozri aj
--------

* Koliesková zámka
* Kresadlová zámka
* Perkusná zámka

Externé odkazy
--------------

* Popis rôznych typov zámok
* Popis luntovej zámky s animáciou (po anglicky)
**Ostrolistec čínsky** (*Cunninghamia lanceolata*) 
 *Cunninghamia lanceolata* 
**Ostrolistec čínsky** (*Cunninghamia lanceolata*) je vždyzelený ihličnatý strom z čeľade cyprusovité (*Cupressaceae*). Je jediným žijúcim druhom rodu ostrolistec (*Cunninghamia*). Bol opísaný aj druh *Cunninghamia konishii* ktorý ale môže byť len odrodou *Cunninghamia lanceolata* alebo totožným druhom.

Výskyt
------

Strom sa vyskytuje od južnej Číny po severný Vietnam.

Opis
----

Má plytké zakorenenie, najvyššie jedince dorastajú nad 50 m. Ihličie je šupinaté, trojuholníkové, strom kvitne v júli, šišky dozrievajú v októbri až novembri.

Využitie
--------

Poskytuje ľahké, trvanlivé, svetlé, voňavé drevo, veľmi dôležité v čínskom hospodárstve, využívané v stavebníctve, nábytkárstve. Strom sa vo svete pestuje aj na dekoračné účely.

Referencie
----------

1. ↑  IUCN Red List of Threatened Species

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ostrolistec čínsky**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Ostrolistec čínsky**
**Nemecký špic veľký** je varieta nemeckého špica. Nemecký špic sa vyskytuje v piatich variantoch – malý, stredný, veľký, vlčí (keeshond) a trpasličí. Jednou z variet je aj nemecký špic veľký (Deutscher Großspitz). Tento variant špica sa od ostatných vcelku odlišuje len výškou v kohútiku, ktorá sa pohybuje v priemere od 40 cm do 46 cm, statné psy môžu dosiahnuť veľkosť 49 cm. Deutscher Großspitz sa vyskytuje v mnohých farebných variantoch – v čiernej, čokoládovej, krémovej, bielej a oranžovej.

Povaha a držanie
----------------

Nemecký špic veľký sa povahou príliš neodlišuje od ostatných variet, možno len faktom, že sa hodí aj na stráženie domu viac ako špice trpasličie, alebo malé. Čo sa týka držania špicov, hodí sa aj do rodinného domu aj do bytu. Je silne fixovaný na svoju rodinu. Väčšie a stredné špice potrebujú trochu viac pohybu ako špice malé a trpasličie, no tieto potreby sa výborne pokryjú dennými prechádzkami. Špice sa výborne hodia do rodín s deťmi. Voči cudzím ľudom je nedôverčivý.

Znášanlivosť s inými zvieratami
-------------------------------

Špice (veľké, stredné, malé, trpasličie, vlčie) sa ťažšie znesú s inými psami v jednej domácnosti, pokiaľ sa nepoznajú od mala ako šteňatá. Preto môže váš špic veľmi trpieť, keď si zadovážite do bytu nového psíka, a nebudete sa mu venovať toľko ako predtým – pes môže trpieť žiarlivosťou, môže sa cítiť nedocenený. Výnimkami nebýva ani agresívne správanie voči cudzím psom. Čo sa týka iných zvierat, ako napríklad mačky, drobné hlodavce alebo iné zvieratá, špice s nimi nemávajú problém – absencia loveckého pudu ich robí výbornými spoločníkmi, ktorých len tak niečo nerozruší. Vďaka týmto vlastnostiam sa špic hodí okrem iného aj ako výborný strážca domu, či bytu.

Starostlivosť
-------------

Všetky variety špicov (ale najmä malé a trpasličie) vyžadujú starostlivosť o srsť – kefovanie. Srsť u špicov veľých je však menej husto nasadená ako u špicov malých a trpasličích, preto je jej česanie menej obťažné. Špica by ste mali česať každý deň-dva, aby srsť nesplstnatela. Intervaly česania v zime môžu byť dlhšie ako v časoch výmeny srsti na jar a na jeseň.

Deutscher Großspitz, ako aj Mitel spitz (stredný špic) a všetky iné variety tohoto plemena sú psy milé, verné a oddané. Ich dlhovekosť, všestrannosť, prispôsobivosť a absencia loveckého pudu ich robia nenahraditeľnými spoločníkmi.
Antický štadión v Nemei
**Nemejské hry** (od starogr. *Νέμεα* – *Nemea*) boli starogrécke súťaže usporadúvané na počesť boha Dia v Nemei.

Nemejské hry sa konali na počesť boha Dia v argolidskej Nemei, na posvätnom okrsku Dia. Podľa tradície hry založil Herakles potom ako zabil nemejského leva, alebo Adrastos, aby pripomínali smrť Ofelta. Samotná Nemea bola podľa mýtov nazvaná po *Nemey*, dcéry riečneho boha Asópa.

V druhom storočí navštívil Nemeu a jej okolie grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias a pútavo to opísal: „*Z Kleón do Argu vedú dve cesty: jedna je kratšia a vhodná pre dobrých chodcov, druhá smerom na takzvaný Trétos je úzka, zovretá horami, ale aj tak vhodnejšia pre vozy. V týchto horách ešte i dnes ukazujú jaskyňu leva (nemejského leva) a mesto Nemea je odtiaľ vzdialené pätnásť stádii (2,775 km). V nej je pozoruhodný chrám Dia Nemejského, aj napriek tomu, že už dnes je jeho strecha zrútená a nenachádza sa v ňom ani jeho socha. Okolo chrámu je cyprusový háj a v ňom bol vraj do trávy odložený malý Ofeltes svojou pestúnkou a usmrtený hadom. Argejčania v Nemei obetujú Diovi a volia kňazov Nemejského Dia a ešte pripájajú k zimnej nemejskej slávnosti aj preteky ťažkoodencov..."*

Nemejské hry sa ako celogrécke po prvý raz konali v roku 573 pred Kr. a od tých čias potom každý nepárny rok olympijského štvorročia vždy začiatkom leta. Je neznáme kto bol ich reorganizátorom. Hry riadil zbor hodnostárov, ktorí sa volali podľa olympijských hellanodikovia (helénski sudcovia). Hry sa pôvodne obmedzovali na atletické a jazdecké disciplíny, pričom ich rozsah bol o niečo nižší ako v Olympii, ale počet disciplín pre dorastencov mali vyšší. V helénskom období sa ich program rozšíril o dramatické a hudobné súťaže. Štadión, na ktorom súťažili, ležal v údolí pod lesnatým vrchom. Dnes je z neho odkrytý vstupný tunel, časť svahov pre divákov a bežecká trať. Víťaz nemejských hier bol v starších časoch ovenčený zelerovým vencom, v neskorších dubovou ratolesťou z Diovho stromu. Hoci boli nemejské hry čo do významu za olympijskými, návštevnosť divákov a popredných pretekárov bola vysoká. Na čas ich trvania sa tiež vyhlasovala *ekecheira* (posvätný mier), ktorá sa vsťahovala na celé jej okolie i na cestu učastníkov.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 364.
2. 1 2 3 4 5  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 134.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 2,15,3.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 154.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 26.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
* Ofeltes
Súradnice: 48°34′S 21°08′V﻿ / ﻿48,56°S 21,13°V﻿ / 48.56; 21.13

**Košická rovina** je geomorfologický podcelok Košickej kotliny. Leží južne a juhozápadne od Košíc.

Polohopis
---------

**Hierarchia**
*Alpsko-himalájska sústava* → *Karpaty* → *Západné Karpaty* → *Vnútorné Západné Karpaty* → *Lučensko-košická zníženina* → *Košická kotlina* → ***Košická rovina***
\*\*\*
Územie zaberá rovinatú, málo zvlnenú časť kotliny v povodí riek Hornád a Bodva s Idou. Na západe susedí s podcelkami Slovenského krasu, Dolný vrch, Turnianska kotlina, Zádielska planina a Jasovská planina, severne nadväzuje Medzevská pahorkatina a na území Košíc aj Hornádske predhorie, podcelok Čiernej hory. Východným smerom pokračuje Košická kotlina Toryskou pahorkatinou a na juhu sa z krajiny dvíha Abovská pahorkatina.

Chránené územia
---------------

Košická rovina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti, no krajina je i vďaka rozsiahlemu komplexu železiarňam či intenzívnej poľnohospodárskej činnosti, značne poznačená. Zachovaných prírodných území je minimum a jediným chráneným územím sú Perínske rybníky.

Doprava
-------

Táto časť Košickej kotliny patrí medzi dopravne najvýznamnejšie oblasti regiónu. V Košiciach sa križujú komunikácie zo severu (od Prešova), z východu (od Michaloviec), z juhu (od Miškovca) i zo západu (od Rožňavy). Južnou časťou vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Rožňava – Košice), na juhovýchode potom európska cesta 71 v koridore cesty I/68 a rýchlostnej cesty R4. Zo západného smeru vedie rovinatým územím aj železničná trať Zvolen – Košice, južným smerom železničná trať Košice – Hidasnémeti. Špecifickú úlohu zohráva širokorozchodná železničná trať Užhorod – Haniska, ktorá je využívaná na zásobovaní železiarní. Vo východnej časti sa nachádza medzinárodné letisko Košice.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-03-23]. Dostupné online.
2. 1 2   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2019-02-20]. Dostupné online.
**Rondel** (franc. rondeau) je báseň s viazaným veršom a rýmom.

Formálna kompozícia rondelu
---------------------------

Je zložená z troch slôh s refrénom:

1. Sloha má 5 veršov
2. Sloha má 3 verše
3. Sloha má 5 veršov

Alebo

1. sloha 4 verše
2. sloha 2 verše
3. sloha 4 verše

Na konci druhej a tretej slohy je refrén, ktorý obsahuje prvé slovo 1. verša alebo prvé slová 1.verša. Refrén sa nazýva inak aj „klauzula". Druh rýmu je: AABBAA/+klauzula/AABBA/+klauzula/.

Rondel bol veľmi populárny v 16. a 17. storočí. Dodnes sa udržal i keď zriedkavo.

Je ešte jeden druh a to rondel zdvojený. Má spoločné dva znaky s rondelom:

* Je vystavaný z dvoch rýmov
* Končí sa refrénom, ktorý zahŕňa prvé slová prvého verša

V ostatnom sa úplne líšia. Skladá sa zo 6-tich 4-veršových slôh so striedavým rýmom, každý z veršov prvej strofy sa stáva postupne v poradí vždy štvrtým veršom 4 nasledovných slôh. Šiesta sloha má 4 úplne nové verše, po ktorých nasleduje refrén, ktorý sa nerýmuje. Jeho refrén sa tiež inak nazýva klauzula. Je to akési zvolanie, ktoré má zdôrazňovať najdôležitejšiu myšlienku básne, ktorej základom sú prvé slová prvého veršu.

Historické korene rondelu a jeho vývoj
--------------------------------------

Rondel vznikal v 13.storočí v Európe v prostredí trubadúrskeho umenia. Rondel bol sprevádzaný hudbou. Obvykle to bola lutna. Stavba básne sa teda prispôsobila hudobnému rytmu, ktorý bol schopný daný nástroj vylúdiť. Prvýkrát skomponoval a napísal rondel Adam de la Halle.

V 14. storočí básnik a skladateľ Guillaume de Machaut skomponoval asi 30 rondelov a prezentoval ich. Básne patria do lyrickej poézie, obvykle vyjadrujú subjektívne emócie kurtoáznej lásky v prostredí šľachtických a kráľovských dvorov.

V 15. storočí burgundskí poeti a skladatelia Guillaume Dufay a Gilles Binchois napísali veľa rondelov. Najznámejšími sa stali jednoduché melódie rondelov "De plus en plus" (slov. Čím ďalej tým viac) od Binchoisa a "Par le regart de vos beaux yeulx" od Dufayho. Vrchol rondelu sa datuje do tvorby van Ghizeghema na konci obdobia vlády vojvodu Burgundského. Koniec 15. storočia zavrhol stredoveké ustálené formy a prevzal poetické formy talianskej renesancie. Rondel prežil bezo zmien svojej formy dvesto rokov a bol prostriedkom umeleckého sebavyjadrenia trubadúrov, stredovekých poetov a hudobných skladateľov.

Referencie
----------

1. ↑  Teória literatúry, prednášky, doc. PaedDr. René Bílik, CSc. mim. prof.pdfweb.truni.sk,

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rondeau(poésie) na francúzskej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Rondel - báseň (rondeau) definícia z Encyclopaedie Britannica
* Dictionnaire Larousse - heslo rondeau


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Literárny portálFrancúzsky portál |
Rušeň EMD DDA40X zozadu
**EMD DDA40X** je diesel-elektrický rušeň s výkonom 6 600 koní (4,92 MW), postavený divíziou EMD spoločnosti General Motors v La Grange pre Union Pacific Railroad. Používa dva dieselové motory (každý s výkonom 3 300 koní (2,46 MW)) a je najvýkonnejším dieselovým rušňom aký bol kedy postavený, hoci v súčasnosti rušne GE AC6000CW, EMD SD90MAC a DF8DJ dosahujú podobné výkony. Je tiež najdlhším dieselovým rušňom aký bol kedy postavený.

Rušeň bol používaný pri ťahaní ťažkých nákladných vlakov cez pohoria, kde predtým niektoré vlaky ťahalo aj osem rušňov.

História
--------

V roku 1969 začala spoločnosť Union Pacific vyraďovať svoje rušne GTEL kvôli potrebe ekonomickejších rušňov. Celkovo bolo vyrobených 47 rušňov medzi júnom 1969 a septembrom 1971. Tieto rušne boli očíslované od 6900 do 6946, pričom rušeň s číslom 6936 je stále v prevádzke.

Rušne DDA40X sú dlhé 30 metrov. Ich rámy boli vyrobené spoločnosťou John Mohr Company, pretože dĺžka rámu prekračovala vtedajšie možnosti závodu EMD. Koncept dvoch pohonných jednotiek v jednom rušni nebol ničím novým. Rušne EMD E-unit boli jednými z populárnych dvojmotorových rušňov a spoločnosť Baldwin tiež vyrobila (ale nepredala) rušeň so štyrmi motormi.

Písmeno "X" v označení znamenalo *Experimental*, pretože rušne DDA40X sa používali na testovanie nových technológií, ktoré sa mali používať v budúcnosti.

Union Pacific začal vyraďovať rušne DDA40X v roku 1984 kvôli rastu cien údržby, a do konca roku 1986 boli všetky rušne vyradené. Avšak rušen s číslom 6936 je stále v prevádzke a to väčšinou na výletné účely.

Literatúra
----------

* Hayden, Bob (Ed.). *Model Railroader Cyclopedia-Volume 2: Diesel Locomotives*. [s.l.] : Kalmbach Books, 1980. ISBN 0-89024-547-9.
* Union Pacific Railroad Locomotive Department (1979). Locomotive Diagram Book. Union Pacific Railroad Company.
* Union Pacific Railroad Locomotive Department (1994). Locomotive Diagram Book. Union Pacific Railroad Company.
* Strack, Don. *Union Pacific's DDA40X Centennial Locomotives* [online]. utahrails.net, 11. máj 2005. Dostupné online. .

Referencie
----------

1. ↑   *Utah Rails DDA40X* [online]. utahrails.net. Dostupné online.
2. ↑   *Centennials* [online]. steamlocomotive.com. [www.steamlocomotive.com/centennials/ Dostupné online.]

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **EMD DDA40X**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku EMD DDA40X na anglickej Wikipédii.*
Toto je zoznam integrálov (primitívnych funkcií) exponenciálnych funkcií.

{\displaystyle \int e^{cx}\;dx={\frac {1}{c}}e^{cx}}
{\displaystyle \int a^{cx}\;dx={\frac {1}{c\ln a}}a^{cx}\qquad {\mbox{(pro }}a>0,{\mbox{ }}a\neq 1{\mbox{)}}}
{\displaystyle \int xe^{cx}\;dx={\frac {e^{cx}}{c^{2}}}(cx-1)}
{\displaystyle \int x^{2}e^{cx}\;dx=e^{cx}\left({\frac {x^{2}}{c}}-{\frac {2x}{c^{2}}}+{\frac {2}{c^{3}}}\right)}
{\displaystyle \int x^{n}e^{cx}\;dx={\frac {1}{c}}x^{n}e^{cx}-{\frac {n}{c}}\int x^{n-1}e^{cx}dx}
{\displaystyle \int {\frac {e^{cx}\;dx}{x}}=\ln |x|+\sum \_{i=1}^{\infty }{\frac {(cx)^{i}}{i\cdot i!}}}
{\displaystyle \int {\frac {e^{cx}\;dx}{x^{n}}}={\frac {1}{n-1}}\left(-{\frac {e^{cx}}{x^{n-1}}}+c\int {\frac {e^{cx}}{x^{n-1}}}\,dx\right)\qquad {\mbox{(pro }}n\neq 1{\mbox{)}}}
{\displaystyle \int e^{cx}\ln x\;dx={\frac {1}{c}}e^{cx}\ln |x|-\operatorname {Ei} \,(cx)}
{\displaystyle \int e^{cx}\sin bx\;dx={\frac {e^{cx}}{c^{2}+b^{2}}}(c\sin bx-b\cos bx)}
{\displaystyle \int e^{cx}\cos bx\;dx={\frac {e^{cx}}{c^{2}+b^{2}}}(c\cos bx+b\sin bx)}
{\displaystyle \int e^{cx}\sin ^{n}x\;dx={\frac {e^{cx}\sin ^{n-1}x}{c^{2}+n^{2}}}(c\sin x-n\cos x)+{\frac {n(n-1)}{c^{2}+n^{2}}}\int e^{cx}\sin ^{n-2}x\;dx}
{\displaystyle \int e^{cx}\cos ^{n}x\;dx={\frac {e^{cx}\cos ^{n-1}x}{c^{2}+n^{2}}}(c\cos x+n\sin x)+{\frac {n(n-1)}{c^{2}+n^{2}}}\int e^{cx}\cos ^{n-2}x\;dx}
{\displaystyle \int xe^{cx^{2}}\;dx={\frac {1}{2c}}\;e^{cx^{2}}}
{\displaystyle \int {1 \over \sigma {\sqrt {2\pi }}}\,e^{-{(x-\mu )^{2}/2\sigma ^{2}}}\;dx={\frac {1}{2\sigma }}(1+{\mbox{erf}}\,{\frac {x-\mu }{\sigma {\sqrt {2}}}})}
{\displaystyle \int e^{x^{2}}\,dx=e^{x^{2}}\left(\sum \_{j=0}^{n-1}c\_{2j}\,{\frac {1}{x^{2j+1}}}\right)+(2n-1)c\_{2n-2}\int {\frac {e^{x^{2}}}{x^{2n}}}\;dx\quad {\mbox{plati pro }}n>0,}
kde {\displaystyle c\_{2j}={\frac {1\cdot 3\cdot 5\cdots (2j-1)}{2^{j+1}}}={\frac {2j\,!}{j!\,2^{2j+1}}}\ .}
{\displaystyle \int \_{-\infty }^{\infty }e^{-ax^{2}}\,dx={\sqrt {\pi \over a}}} (Gaussov integrál)
{\displaystyle \int \_{0}^{\infty }x^{2n}e^{-{x^{2}}/{a^{2}}}\,dx={\sqrt {\pi }}{(2n)! \over {n!}}{\left({\frac {a}{2}}\right)}^{2n+1}}
{\displaystyle \int \_{0}^{2\pi }e^{x\cos \theta }d\theta =2\pi I\_{0}(x)} ({\displaystyle I\_{0}} je modifikovaná Besselova funkcia prvého druhu)
{\displaystyle \int \_{0}^{2\pi }e^{x\cos \theta +y\sin \theta }d\theta =2\pi I\_{0}\left({\sqrt {x^{2}+y^{2}}}\right)}
**Mahdi Elmandjra** (\* 13. marec 1933, Rabat, Maroko – † 13. jún 2014, Rabat) bol marocký ekonóm, sociológ, futurológ, prognostik a kulturológ.

Vzdelanie
---------

V rokoch 1944 až 1948 navštevoval Lycée Lyautey v Casablanke. V rokoch 1948 až 1950 študoval na Putney School vo Vermonte v USA a 1950 až 1954 na Cornell University v meste Ithaca v New Yorku. V rokoch 1954 až 1957 študoval na London School of Economics a na University of London v Londýne, kde získal titul PhD.

Futurologické aktivity
----------------------

Bol spoluautorom správy Rímskemu klubu z roku 1979 s názvom *Žiadne limity pre učenie* (No Limits to Learning). Bol členom Rímskeho klubu. V rokoch 1977 až 1981 bol prezidentom medzinárodnej futurologickej organizácie *World Futures Studies Federation*. Vykonával funkciu prezidenta futurologickej organizácie *Futuribles International*. Bol zakladateľom a prezidentom *Moroccan Association of Future Studies*.

Dielo
-----

* *The League of Arab States* (1957)
* *Nehru and the Modern World* (1968)
* *No Limits to Learning. Bridging the Human Gap. A Report to the Club of Rome* (spoluautor) (1979)
* *Zukunft chance Lernen. Bericht fur die achtziger Jahre* (spoluautor) (1979)
* *Africa 2000* (1980)
* *The New Age of Culture and Communication* (1981)
* *Communications, Information and Development* (1985)

Externé odkazy
--------------

* elmandjra.org

Autoritné údaje: * BnF: 119016927
* GND: 12390966X
* ISNI: 0000 0001 0927 7194
* LCCN: n83311872
* VIAF: 97018254
* WorldCat: lccn-n83311872
Súradnice: 49°52′9″S 18°16′51″V﻿ / ﻿49,86917°S 18,28083°V﻿ / 49.86917; 18.28083

**Ostravice** alebo **Ostravica** (po česky *Ostravice*, po poľsky *Ostrawica*, nem. Ostrawitza) je rieka v Česku, v okresoch Frýdek-Místek a Ostrava v Moravsko-sliezskom kraji. Má 65,1 km a svojím tokom tvorí sčasti historickú zemskú hranicu Moravy a Sliezska. Meno rieka získala podľa svojho prudkého (ostrého) toku.

Priebeh toku
------------

Prameň Černé Ostravice v Beskydách
Rieka vzniká sútokom Čiernej a Bielej Ostravice nad obcou Staré Hamry v Moravsko-sliezskych Beskydách. *Černá Ostravice* pramení na južnom svahu Smrkoviny, západne od osady Bílý Kříž, *Bílá Ostravice* pramení na úbočí Čartáku, západne od Bumbálky. 

Krátko po vzniku rieky prehradzuje jej tok Vodná nádrž Šance, ktorá je zásobárňou pitnej vody pre Ostravsko. Preteká obcami Ostravice, Frýdlant nad Ostravicí, Paskov, mestom Frýdek-Místek a Ostrava, kde sa vlieva ako pravostranný prítok do rieky Odra.

Externé odkazy
--------------

* Vodácke informácie
* rieka na beskydy.cz

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ostravice (rieka)**
*Peisistratos a jeho rodina na mieste obety*, ilustrácia: John Flaxman (1755–1826)
**Peisistratos** (starogr.  *Πεισίστρατος* – *Peisistratos*, lat. *Peisistratus*) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)

Kráľ Nestor bol otcom dvoch dcér, Peisidiky a Polykasty a synov, Echefróna, Antilocha, Stratia, Aréta, Persea, Thrasyméda a Peisistrata, ktorý bol z jeho synov najmladší. )

Grécky básnik Homér sa o Peisistratovi, synovi Nestora, zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď išiel Télemachos hľadať svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.

Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Peisistratos a celá ich rodina. Echefrón s bratom Stratiom chytili jalovicu za rohy a priviedli ju na obetné miesto. Arétos priniesol vodu a v košíku jačmeň a Nestor začal vykonávať predpísaný obrad s modlitbami. Keď potom Thrasymédes zrazil jalovicu ostrou bronzovou sekerou, Peisistratos jej prerezal hrdlo a Perseus podložil misu pod jej vytekajúcu tmavočervenú krv. Počas obety zaznel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.

Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, Polykasté ho okúpala a po kúpeli mu natrela telo olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť. Keď sa už Télemachos vydal na cestu, sprevádzal ho až do Sparty Peisistratos.

Podľa historika Herodota, aténskeho tyrana Peisistrata pomenoval jeho otec Hippokrates po Peisistratovi, synovi Nestora.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 1,9,9.
2. 1 2  Homér, *Odysea*, 3,447.
3. ↑  Homér, *Odysea*, 3,404-416.
4. 1 2 3  Homér, *Odysea*, 3,430-478.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 442-443.
6. ↑  Homér, *Odysea*, 3,464.
7. ↑  Homér, *Odysea*, 3,478.
8. ↑  Herodotos, *História*, 5,65.
**Marcus Antistius Labeo** (zomrel okolo roku 10 po Kr.) bol rímsky právnik a autor právnickej literatúry.

Narodil sa ako syn iného popredného právnika, Pacuvia Antistia Labeona, ktorý bol ako presvedčený republikán zabitý počas občianskej vojny v bitke pri Filipách (42 pred Kr.). Labeo patril k plebejskému stavu, napriek tomu sa dal na verejnú kariéru a čoskoro dosiahol úrad prétora. Jeho otvorená antipatia voči novému cisárskemu režimu a neomalený spôsob, ktorým svoje sympatie dával z času na čas najavo v senáte znamenali vážnu prekážku v jeho politickej dráhe. Cisár Augustus dal nakoniec prednosť vo výbere konzula Labeonovmu veľkému rivalovi, Ateiovi Capitonovi, oddanému prívržencovi režimu. Keď bola táto istá funkcia ponúknutá nasledujúci rok aj Labeonovi, odmietol ju.

Po sklamaní, ktoré mu priniesla verejná činnosť, sa utiahol do súkromia a venoval sa naplno už len právnej vede. Jeho učiteľom bol slávny právnik Trebatius Testa, sám žiak veľkého Marca Tullia Cicerona. K znalosti práva Labeo pridal ďalšie odbory: dialektiku, filológiu a znalosť starožitností, ktorými by rozšíril výklad a aplikáciu práva.
Labeo sa stal bibliou právnikov nasledujúcich období. Jeho výroky sa opakovane vyskytujú u Gaia, Ulpiana a Iulia Paula. Mnohé dokonca prežili až do dôb zákonníka cisára Justiniána (*Codex Iustinianus*). Labeo je považovaný za zakladateľa Proculovej školy práva (jeho rival Capito založil zasa Sabinskú školu práva), aj keď nie je presne zrejmé, v čom sa dve strany od seba odlišovali.

Dielo
-----

Najdôležitejšie Labeonovo dielo, *Libri posteriores* (t. j. knihy vydané po Labeonovej smrti), obsahujú systematický výklad zvykového práva. Dielo *Libri ad Edictum* (Knihy k ediktom) podávajú komentár k ediktom vydávaným prétormi a edilmi. Osem kníh *Probabilium* (Dokázateľná látka) je zbierkou axiomatických právnych výrokov.

Referencie
----------

1. ↑  Tac. Ann. III 75
2. ↑  Gell. XIII 10
3. ↑  Pompon. Dig. I 2

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * GND: 118778315
* ISNI: 0000 0003 9007 7636
* LCCN: n86113064
* VIAF: 97149066524765601209
* WorldCat: lccn-n86113064
**Lunetic** je česká hudobná skupina. Jej členmi sú Václav Jelínek, David Škach, Martin Kocián a Aleš Lehký. Skupina sa preslávila predovšetkým na konci 90. rokov 20. storočia.

Kapelu založili v roku 1995 Martin Kocián a Aleš Lehký. Keď členovia vymýšľali názov pre skupinu, napadlo ich anglické *Lunatic* (blázni, šialenci). Aby ho trochu počeštili, zmenili toto slovo na Lunetic.

V roku 1998 prišiel veľký zlom, keď si ich všimol producent Stano Šimor. Lunetic začali spievať po česky, napísali hit "*Mama*" a začali moderovať televíznu hitparádu ESO.

Hit "*Mama*" sa rýchlo uchytil a skupina Lunetic sa dostala na predné priečky českých hitparád. Táto obľuba trvala v rokoch 1998 - 2000, kedy kapela získala tretie miesto na Českom slávikovi.

Skupina sa rozpadla v roku 2003. Po rozpade sa ešte snažil uchytiť Václav Jelínek, keď vydal rockovo ladený album *Pod vodou*. Vlastné CD tiež vydal Martin Kocián.

Členovia Lunetic sa dali znovu dohromady v roku 2008. Vydali nový album so všetkými svojimi najväčšími hitmi a DVD so všetkými videoklipmi. K tejto príležitosti usporiadali dva koncerty - v Prahe a v Liberci.

V roku 2011 vydali zatiaľ posledný album Na vlnách, ktorý je celý autorský. Producentom je Václav Jelínek.

Diskografia
-----------

* *Cik-cak* (1998)
* *Nohama na zemi* (1999)
* *Časoprostor* (2000)
* *Na přání* (2002)
* *Kapky příběhů* (2007, výber starších hitov)
* *Best of* (2008 – 20 najväčších hitov + 23 videoklipov)
* *Na vlnách* (2012 vlastná tvorba a vydavateľstvo)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lunetic na českej Wikipédii.*
**HMS A1** je britská ponorka triedy A, ktoré boli prvými ponorkami skonštruovanými v Spojenom kráľovstve. Bola prvou z triedy A ponoriek a jediná ktorá mala jeden torpédomet.

A1 bola dvakrát potopená, v roku 1904 sa na nej stala prvá nehoda v histórii ponoriek, pri tejto nehode zahynula celá posádka. Po tejto nehode bola vylovená a znova sa potopila v roku 1911, tentoraz sa v nej nenachádzala posádka. Vrak bol objavený v roku 1989 a dnes je na zozname chránených vrakov.

Vznik a vývoj
-------------

Pôvodne vychádzali z amerického typu Holland, ktorý v britskom loďstve zaviedli roku 1901. A1 predstavovala mierne predĺžený typ Holland, ale od A2 sa začínala séria oveľa väčších ponoriek. Boli zároveň prvými ponorkami vybavenými kužeľovitou vežou, ktorá bola jej najväčším vylepšením, uľahčujúcou plavbu na rozbúrenom mori. Spočiatku mali len jeden torpédomet, ale od A5 pribudol na prove ešte jeden. Tieto ponorky mali kombinovaný pohon zložený z benzínového a elektrického motora, ale A13 neskôr vybavili dieselovým motorom. Túto triedu stavali v lodenici Vickers. Umožnila britskému loďstvu zdokonaliť ponorkovú doktrínu a získať operačné skúsenosti. V rokoch 1902 – 1905 postavili 13 týchto ponoriek, niektoré z nich zotrvali v službe aj počas prvej svetovej vojny v rokoch 1914 – 1918, ale len v úlohe civilných plavidiel.

Potopenie, vylovenie, strata a objavenie
----------------------------------------

1904 ilustrácia potopenia ponorky
A1 bola nešťastne potopená 18. marca 1904 pri cvičnom útoku na HMS Juno nárazom do pravej časti veže loďou SS Berwick Castle, ktorá bola na ceste z Southamptonu do Hamburgu. Potopila sa iba do hĺbky 12 m ale voda zaplavila palubu a celá posádka sa utopila. Následkom tejto nehody sa celá britská ponorková flotila vybavila vodotesným uzáverom v spodnej časti veže ponoriek.   

18. apríla 1904 bola vylovená, opravená a zaradená znovu do aktívnej služby. Nasledoval výbuch benzínu v auguste 1910. Následkom tejto nehody bola prevelená ako testovacia ponorka. O rok neskôr sa stratila keď bola bez ľudskej posádky riadená automatickým pilotom. Aj keď bolo miesto jej potopenia známe všetky pokusy o nájdenie vraku zlyhali. V roku 1989 vrak objavil miestny rybár asi 5 míľ od Bracklesham Bay. Pri potopení bola iba čiastočne zaplavená, čo spôsobilo jej neustály pohyb v miestnych vodných prúdoch. 26. novembra 1998 bol vrak zapísaný do zoznamu chránených vrakov.

Pozri aj
--------

* Ponorka

Zdroj
-----

* Chris Marshall, 1995, Veľká encyklopédia lodí, ISBN 80-7181-068-1

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku HMS A1 na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Nie Chaj-šeng** (\* 8. september 1964) (čín. 聂海胜, trad. 聂海胜), pchin-jin: *Niè Hǎishèng*) je od roku 1998 čínsky kozmonaut. Absolvoval dva pilotované lety (Šen-čou 6 a Šen-čou 10) a v súčasnosti je čínskym kozmonautom s najdlhšie stráveným časom vo vesmíre.

Život
-----

Nie Chaj-šeng pochádza z malej dediny neďaleko mesta Jang-tang z okresu Cao-jang v provincii Chu-pej. V štrnástich rokoch, po smrti otca, odišiel zo školy živiť rodinu. Vrátil sa až na naliehanie učiteľov.  V rokoch 1983-1987 študoval vojenskú vysokú leteckú školu. Po štúdiu slúžil vo vojenskom letectve.

Kozmonaut
---------

V októbri 1995 začal medzi čínskymi vojenskými pilotmi výber do oddielu kozmonautov. Medzi kozmonautov bol zaradený v januári 1998. Pri prvom čínskom pilotovanom kozmickom lete (2003, Šen-čou 5) bol druhým náhradníkom.

Roku 2005 bol menovaný za člena posádky lode Šen-čou 6, druhého čínskeho letu, veliteľom lode bol Fej Ťün-lung Fej. Loď odštartovala 12. októbra 2005 o 3:00 UTC.
Po splnení letového programu pristáli kozmonauti v návratovom module 16. októbra 2005 o 20:33 UTC. Orbitálny modul zostal na obežnej dráhe s očakávanou životnosťou pol roka, zanikol v atmosfére Zeme 1. apríla 2008.

Roku 2008 bol zaradený do záložnej posádky letu Šen-čou 7. Bol náhradníkom pilota Ťin Chaj-pchinga. V roku 2012 bol náhradníkom veliteľa letu Šen-čou 9.

Svojho druhého pilotovaného letu sa Nie Chaj-šeng dočkal v júni 2013, tentokrát ako veliteľ lode Šen-čou 10, ktorá sa spojila s kozmickou stanicou Tchien-kung 1. Letu sa spolu s ním zúčastnila druhá čínska kozmonautka Wang Ja-pching a kozmonaut Čang Siao-kuang. Let trval takmer 15 dní a Nie Chaj-šeng sa po ňom stal čínskym kozmonautom s najdlhším celkovým pobytom vo vesmíre.

Lety do vesmíru
---------------

* Šen-čou 6 (12. október 2005 - 16. október 2005)
* Šen-čou 10 (11. jún 2013 - 26. jún 2013)

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Космическая энциклопедия ASTROnote* [online]. [Cit. 2009-03-28]. Kapitola Fei Junlong. Dostupné online. (po rusky)
2. 1 2   HOLUB, Aleš. *MEK. Malá encyklopédia kozmonautiky* [online]. REV. 2005-10-17, [cit. 2009-03-30]. Kapitola Shenzhou-6. Dostupné online. (po česky)
3. ↑  VÍTEK, Antonín, a kol. *SPACE 40* [online]. [Cit. 2009-03-30]. Kapitola 2005-040E - SZ-6 - orbitálny modul. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nie Chaj-šeng na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
**Propozičná frazéma** je frazémy, ktoré majú podobu hotových viet. Sú vytvárané kombináciami autosémantických, synsémantických komponentov a na ich výstavbe sa môžu podieľať aj samotné kolokácie. F. Čermák rozlišuje propozičné frazémy a tzv. polypropozičné frazémy, ktoré člení na monosubjektové (viazané na jedného hovoriaceho) a intersubjektové (minimálne dve propozície, ktoré sa vzťahujú tiež aspoň na dvoch hovoriacich). Patria sem spojenia synsémantík (*To tak!, Že by?*), autosémantík (*Samochvála smrdí. Dílo chválí mistra. Jaképak řeči!*), ich kombinácie (*Tím to hasne! Tys tomu dal!*). Polypropozičné monosubjektové: *Jak si kdo ustele, tak si lehne. Vrána k vráně sedá, rovný rovného si hledá;* polypropozičné intersubjektové: A: *Děkuji.* B: *Není zač/Rádo se stalo*. A: *Jak se vede*? B: *Děkuji, ujde to*. K propozičným frazémam patria aj tzv. citátové frazémy, resp. okrídlené frazémy.

Literatúra
----------

* J. Filipec – F. Čermák, 1985.

*Článok pôvodne čerpal z diela ĎURČO, Peter (ed.). Frazeologická terminológia (1995) uverejneného na webe Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.*
**Rondônia** je spolkový štát v Brazílii. Leží na juhozápade jej územia, pri hranici s Bolíviou. Jeho hlavným mestom je Pôrto Velho.

Dejiny
------

Rondônia je pomenovaná po Cândidovi Rondonovi, brazílskom prieskumníkovi, ktorý túto oblasť objavoval na začiatku 20. storočia. Územie sa oddelilo od Mato Grossa v roku 1943 pod názvom *Guaporé*, ako súčasť plánu vtedajšieho prezidenta Brazílie, Getulia Vargasa na zlepšenie osídlenia pohraničných oblastí. V 60. a 70. rokoch nastal rozvoj ťažby dreva, zakladanie fariem a kávových plantáží. Od roku 1982 je Rondônia štátom, ktorý je zároveň z celej federácie najmladší.

Charakter štátu
---------------

Štát hraničí na juhu s Bolíviou, na severe so štátom Amazonas, na východe so štátom Mato Grosso a na západe má ešte krátku hranicu so štátom Acre. Takmer celé jeho územie pokrývajú tropické lesy, na juhu sa nachádza náhorná plošina Chapada dos Parecis. Z nej vytekajú rieky, ktoré vtekajú do veľtoku Rio Madeira, ktorý sa neskôr vlieva do Amazonky. Obyvatelia sú Brazílčania, v pralesoch však dodnes ešte žijú domorodí indiáni. Rondônia je veľkým exportérom dreva, kávy a dobytka. Komunikácie sú zlé; železnica neexistuje a cestná sieť je extrémne riedka.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rondônia na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Rondonia Web

Referencie
----------

1. ↑  Censo 2010: população do Brasil é de 190.732.694 pessoas

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rondonia na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Administratívne členenie Brazílie |
| --- |
| Členské štáty | 
* Acre
* Alagoas
* Amapá
* Amazonas
* Bahia
* Ceará
* Espírito Santo
* Goiás
* Maranhão
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Minas Gerais
* Pará
* Paraíba
* Paraná
* Pernambuco
* Piauí
* Rio de Janeiro
* Rio Grande do Norte
* Rio Grande do Sul
* Rondônia
* Roraima
* Santa Catarina
* São Paulo
* Sergipe
* Tocantins

 |
| Federálny dištrikt | 
* Distrito Federal (mesto Brazília)

 |
**Angström** (značka **Å**) je stará dĺžková miera, používaná najmä v spektroskopii. Nepatrí do Medzinárodnej sústavy jednotiek SI. Jeden Å je rovný 10−10 m, čiže 0,1 (alebo 10−1) nm.

Angström je staršia jednotka, ale v spektroskopickej literatúre, najmä v katalógoch spektier, sa z praktických dôvodov používa naďalej, lebo všetky vlnové dĺžky viditeľného svetla možno pomocou Å vyjadriť celým číslom, kým pri ich vyjadrení v nm treba použiť desatinnú čiarku. (Napr. najjasnejšia koronálna čiara Fe XIV je 5 303 Å = 530,3 nm a pod). Aj tak sa v súčasnosti odporúča nahrádzať angström nanometrom (10−9 m).

Meno dostala po švédskom fyzikovi a astronómovi Andersovi Jonasovi Ångströmovi.

Referencie
----------

1. ↑  PAULIČKA, Ivan (a kol.). *Všeobecný encyklopedický slovník A-F*. [s.l.] : Ottovo nakladatelství, s.r.o. 2005. ISBN 80-7181-618-3.

  

Encyklopédia astronómie
*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Matematický portálFyzikálny portál |
**RNDr. Vladislav Pašek** (\* 22. august 1926, Aš, Česko - † 7. november 1954,
Praha, Česko) bol pôvodom český zoológ a lesnícky entomológ.

Narodil sa v roku 1926 v Aši v západných Čechách. Študoval na gymnáziu v Českých Budějoviciach, kde jeho štúdium prerušila nacistická okupácia. Po oslobodení v roku 1945 dodatočne zložil maturitu a v roku 1946 začína študovať na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Svoje štúdium úspešne ukončil a vo februári roku 1952 bol promovaný za doktora prírodných vied. Študoval popri zamestnaní, a preto od roku 1949 pôsobil aj ako vedecký pracovník Výskumného ústavu lesného hospodárstva v Banskej Štiavnici. Pracoval v aplikovanej entomológii. Zaoberal sa najmä voškami z hľadiska morfológie, systematiky a ekológie. Bol výborný odborník aj na lesnícku biocenológiu. Opísal niekoľko dovtedy neznámych druhov vošiek v Česko-Slovensku. Venoval sa ochrane lesov z hľadiska vplyvov makroedafónu. Pomohol lesníckej praxi v boji proti pilatkám, mníške, voškám a chrústom. Je autorom obsiahlej monografie o lesných voškách. Počas svojho života napísal celkove asi 16 vedeckých štúdií a odborných článkov. 

Zomrel veľmi mladý 7. novembra 1954 v Prahe. 

Jeho zbierka hmyzu (chrobáky z územia Slovenska - Žitný ostrov, okolie Banskej Štiavnice) sa nachádza v Poľovníckom múzeu vo (Svätom Antone). Je uložená v 26 entomologických krabiciach.

Bibliografia
------------

* Pašek, V.: 1953, Nové medovnice z Československa I. Zool. a ent. listy, 2, p. 28 - 34.
* Pašek, V.: 1953, Československé vošky čeľade *Lachnidae* *(Faunistický prehľad)*. Biologický sborník SAV.
* Pašek, V.: 1954, Vošky našich lesných drevín (HOMOPTREA - APHIDOIDEA). Nakladateľstvo SAV, Bratislava, 323 pp.

Zdroje
------

* Anonym: 1955, [Pašek, V.]. Ročenka Čes. spol. Ent. 52, p. 224.
* Patočka, J.: 1955, [Pašek, V.]. Vest. Českoslov. Zool. Spol. 19, p. 97 - 98.
* Patočka, J.: 1955, [Pašek, V.]. Zool. Ent. Listy, 4, p. 104 - 106.
* Smetana, O.: 1969, Entomologická bibliografie Československa 1951 - 1960. Akademia, Praha, 75, 76, 126, 142, 175, 207, 287.
* Koleška, Z.: 1989, Seznam biografii čs. entomologů. 11. [Padera, A. - Pomekáč, M.]. Zprávy Čs. spol. entomol. ČSAV, 25, p. 365 - 412, Tab. 25 - 26, p. 378 - 380 + portrét.
* Okáli, I.; Országh, I.; Matoušek, B. & Hrabovec, I.: 1996, *Slovník slovenských zoológov a zoológov so vzťahmi k územiu Slovenska*. Stimul, Bratislava: 1 - 137, p. 91.

Autoritné údaje: * GND: 127156992
* ISNI: 0000 0000 6325 6522
* NK ČR: jk01091853
* SNK: 148557
* VIAF: 83852435
Súradnice: 41°44′47″S 23°23′49″V﻿ / ﻿41,746384°S 23,396841°V﻿ / 41.746384; 23.396841

**Vlahinski preval** (bulh. Влахински превал) je horské sedlo v pohorí Pirin v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

Opis
----

Vlahinski preval sa nachádza v nadmorskej výške 2 488 m n. m. medzi vrchmi Hvojnati vrăh (bulh. Хвойнати връх) na severe a Malăk Vihren (bulh. Малък Вихрен) na juhu v hlavnom hrebeni Severného Pirinu, najväčšieho a najvyššieho z troch podcelkov pohoria Pirin. Sedlo je dlhé niekoľko stoviek metrov s nevýraznou deniveláciou. Hrebeň je v tejto časti veľmi členitý, na niektorých miestach strmý s množstvom kamenných blokád, husto zarastený kosodrevinou a jalovcom. Tvorí hranicu medzi niekoľkými karmi, ktorými sú Vlachinski cirkus (bulh. Влахински циркус) a Georgijski cirkus (bulh. Георгийски циркус) na západ a Bănderiški cirkus (bulh. Бъндеришки циркус) na východ od sedla.

Turizmus
--------

Vlahinski preval je východzím bodom pre výstupy na vrchy *Hvojnati vrăh* a *Malăk Vihren*, ako aj pre zostupy do ľadovcových kotlov *Vlachinski cirkus*, *Georgijski cirkus* a *Bănderiški cirkus*. Najľahšie je Vlahinski preval dostupný po trase od horskej chaty Vichren. Sedlo je z dôvodu členitosti terénu, hustoty porastu a skalistého rázu pomerne obtiažne schodné.

Galéria
-------

* Pohľad na centrálnu časť sedla Vlahinski prevalPohľad na centrálnu časť sedla *Vlahinski preval*
* Pohľad na Malăk Vihren (napravo) Vlahinski preval (naľavo)Pohľad na *Malăk Vihren* (napravo) *Vlahinski preval* (naľavo)

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  KIRADŽIEV, Svetlin. Enciklopedičen geografski rečnik na Bălgarija. Sofia : Iztok-Zapad. 2013. 628 s. ISBN 6191521421. S. 339. (po bulharsky)
2. 1 2 3 4 5  bg-tourinfo.com
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  GUŠEV, Angel; GUŠEVA, Kalina. Pirin. Po bila i vărhove. Sofia : Univerzitetsko izdatelstvo "Sv. Kliment Ohridski". 2015. 240 s. ISBN 9789540738963. S. 68 – 69. (po bulharsky)
4. 1 2  GUŠEV, Angel; GUŠEVA, Kalina. Pirin. Iľustrovana enciklopedija. Sofia : Univerzitetsko izdatelstvo "Sv. Kliment Ohridski". 2012. 236 s. ISBN 9789540730509. S. 176. (bulharsky)
5. ↑  NIKOLOV, Vasil; JORDANOVA, Marina; BOTEVA, Ivanka. Planinite v Bălgarija. Sofia : Izdatelstvo na Bălgarska akademija na naukite "Prof. Marin Drinov". 2018. 434 s. ISBN 9789543229468. S. 308. (po bulharsky)
Súradnice: 45°30′10″S 7°18′36″V﻿ / ﻿45,502778°S 7,31°V﻿ / 45.502778; 7.31

**Národný park Gran Paradiso** (tal. *Parco nazionale del Gran Paradiso*) je taliansky národný park založený v roku 1922. Ide o historicky prvý národný park v Taliansku. Leží na severozápade krajiny, v regiónoch Valle d’Aosta a Piemont. Má rozlohu 710 km².

Leží v Grajských Alpách a je pomenovaný po vrchu Gran Paradiso, ktorý je súčasťou parku. Do parku ústia tri údolia: *Val di Rhemes*, *Val Savarenche* a *Val di Cogne*. V údolí sa nachádzajú obce, ktoré môžu byť vhodným miestom pre výlety do okolia. Hlavné informačné centrum leží v obci *Cogne*. Zalesnených je len okolo 10 % plochy parku. Rastú tu javory, lipy, duby, borovice, gaštany a smreky. Ďalšie časti územia tvoria pasienky, alpínske lúky, nachádza sa tu tiež 57 ľadovcov. Z fauny tu žijú napríklad kozorožce horské, kamzíky, orly.

Referencie
----------

1. ↑  Taliansko. Baedeker 2009, str. 178.
2. ↑  Taliansko, sever. Freytag a Berndt 2007, str. 36.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národný park Gran Paradiso**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Národní park Gran Paradiso na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Národné parky v Taliansku |
| --- |
| 
* Abruzzo, Lazio a Molise
* Alta Murgia
* Appennino Lucano – Val d’Agri – Lagonegrese
* Appennino Tosco-Emiliano
* Arcipelago di la Maddalena
* Toskánske ostrovy
* Asinara
* Aspromonte
* Cilento, Vallo di Diano a Alburni
* Cinque Terre
* Circeo
* Dolomiti Bellunesi
* Foreste Casentinesi, Monte Falterona a Campigna
* Gargano
* Golfo di Orosei a Gennargentu
* Gran Paradiso
* Gran Sasso a Monti della Laga
* Majella
* Monti Sibillini
* Pollino
* Sila
* Stelvio
* Val Grande
* Vezuv

 |
**Marcus Aemilius Lepidus** (90 pred Kr. – 13 pred Kr.) bol patricijský rímsky politik z rodiny *Lepidus* z rodu *Aemilius*. Spolu s neskorším cisárom Augustom a Marcom Antoniom vládli v období druhého triumvirátu. Okrem funkcie triumvira bol tiež dvakrát zvolený rímskym konzulom v roku 46 pred Kr. a 42 pred Kr. Bol syn Marca Aemilia Lepida, ktorý sa preslávil svojimi povstaniami proti rímskemu senátu a proti republike, čo v konečnom dôsledku viedlo k jeho smrti vo vyhnanstve na Sardínii.

Triumvir Marcus Aemilius Lepidus bol jedným z najväčších prívržencov Caesara. Svoju kariéru začal v roku 49 pred Kr. ako prétor, kedy dozeral na chod Ríma miesto Caesara, ktorý pochodoval proti Pompeiovi do Hispánie. Okamžite po porážke Pompeia na východe v roku 46 pred Kr. bol Lepidus za svoje zásluhy zvolený druhým rímskym konzulom (prvý sa stal Caesar). Vo februári roku 44 pred Kr. zvolil senát Caesara doživotným diktátorom a ten menoval Lepida za svojho zástupcu. Ich priateľstvo trvalo až do Caesarovej vraždy senátormi v čele s Brutom, ku ktorému došlo 15. marca 44 pred Kr.

Po Caesarovej vražde sa Lepidus spojil s Marcom Antoniom, aby pomstili smrť svojho diktátora. Spoločne s Caesarovým prasynovcom a jeho nástupcom Octavianom vytvorili v októbri roku 43 pred Kr. v Bologni (predtým Bononia) druhý triumvirát, ktorý bol oficiálne nazvaný *Triumviri Rei Publicae Constituendae Consulari Potestate*, ktorý sa dá voľne preložiť ako vláda troch mužov na nastolenie poriadku v republike. Na rozdiel od prvého triumvirátu bol tento oficiálne vyhlásený a čiastočne paralyzoval moc senátu skrz moc konzulov, čím došlo k úplnému zaniknutiu rímskej republiky. Práve hneď prvým konzulom po vytvorení triumvirátu sa stal po druhýkrát Marcus Aemilius Lepidus.

V roku 38 pred Kr. bola zmluva o vláde troch triumvirov predĺžená o ďalších päť rokov až do roku 33 pred Kr. Počas bitky pri Filippoch v Macedónsku, v ktorej bol porazený spoločník Bruta a Cassia, zostal Lepidus v Ríme a medzičasom prevzal vládu nad západnými provinciami Hispánie a Afriky. Tým bol neoficiálne odsunutý zo správy rímskej ríše k obyčajným administratívnym záležitostiam. Po bitke u Filipp sa snažil oddeliť sa od stále prehĺbujúcich sporov medzi Octavianom a Marcom Antoniom. Avšak v roku 36 pred Kr. sa Lepidus pokúsil zmocniť sa Octavianových víťazných légií, čím mu dal príležitosť, ktorú Octavianus nutne potreboval. Lepidus bol obvinený zo snahy o štátny prevrat a bol vylúčený z triumvirátu. Zároveň bol zbavený všetkých funkcií až na **Pontifex Maximus**, ktorý mu zabezpečil titul najvyššieho veľkňaza až do smrti. Po udalostiach v Ríme odišiel do exilu na juh Talianska do Circeii (dnešné Circello), kde zomrel v roku 13 pred Kr. už za vlády cisára Augusta.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Marcus Aemilius Lepidus (člen triumvirátu)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Marcus Aemilius Lepidus (triumvir) na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12415734s
* GND: 119080419
* ISNI: 0000 0000 7822 1453
* LCCN: n91121825
* NK ČR: js20020117026
* VIAF: 11492581
* WorldCat: lccn-n91121825