recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ludvík Černý** (\* 16. august 1920, Praha – † 12. september 2003, Praha) bol český komunistický politik a manažér, primátor hlavného mesta Prahy v čase Pražskej jari. Vyštudoval reálku a kurz Vysokej školy ekonomického inžinierstva ČVUT. Po pôsobení v rôznych ekonomických a manažérskych funkciách sa stal 29. júna 1964 primátorom Prahy. Na tejto pozícii sa mu podarilo po rokoch zanedbávania zvýšiť finančné dotácie hlavnému mestu a začať sériu veľkých investičných akcií, predovšetkým výstavbu metra. V období Pražskej jari sa výraznejšie politicky neangažoval, po začatí normalizácie však na vlastnú žiadosť z postu primátora odišiel. Do odchodu do penzie potom pracoval ako predseda Československej obchodnej komory.

Externé odkazy
--------------

* Listy hl. m. Prahy, august 2010, s. 7[nefunkčný odkaz]

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ludvík Černý na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 77707
* NK ČR: jo2003196989
* VIAF: 399144647712050765559
**Martin Spitzkopf-Urban**, **Martin Urban-Spitzkopf**, **Martin Urbans**, **Urbans Spitzkopf** (dátum narodenia a úmrtia nie je známy) bol spišskonemecký mlynár a horský vodca z Novej Lesnej, ktorý vodil klientov na horolezeckých túrach vo Vysokých Tatrách v rokoch 1860 – 1880.

Spolu s horským vodcom Jánom Stillom, Jánom Gellhoffom, staviteľom z Veľkej, a dvomi ďalšími neznámymi lovcami kamzíkov v roku 1874 vystúpil na Gerlachovský štít. Dňa 31. júla 1875 bol na Gerlachovskom štíte budapeštiansky prírodovedec *Dionýz Desző*. Vtedy ho Still údajne informoval, že Gerlach prvý zdolal Martin Spitzkopf - Urban, ktorý koncom 60-tych rokov 19. storočia vyviedol na vrchol neznámeho zákazníka. Still vyhlásil, že na Gerlachovský štít začal vodiť turistov až v roku 1872, keď ho predbehol Martin Spitzkopf - Urban. Desző reprodukoval tento rozhovor v ročenke Uhorského karpatského spolku v roku 1876. Túto informáciu prevzala väčšina autorov, ktorí sa touto históriou zaoberali. Poliaci spochybnili primát Martina Spitzkopfa - Urbana a víťazstvo prisúdili poľským botanikom.

V roku 1874 spoločne s horským vodcom Jánom Rumanom Driečnym ml. sprevádzal Móra Déchyho na Vysokú a s Térym na tretí pokus vystúpil na Pyšný štít a neskôr na *Lomnickú vežičku*. Zúčastnil sa na druhom, potvrdenom výstupe na Kežmarský štít 14. augusta 1877.

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-03-19]. Dostupné online. Archivované 2016-03-09 z originálu.

Externé odkazy
--------------

* Martin Uraban - Spitzkopf Archivované 2016-03-09 na Wayback Machine
* Výstup na Gerlach

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Martin Spitzkopf na poľskej Wikipédii.*
**Martina Balunová** (\* 30. apríl 1975, Bratislava) je slovenská diplomatka, bývalá veľvyslankyňa Slovenska vo Švédsku.

Životopis
---------

Martina Balunová absolvovala v roku 1998 Filozofickú fakultu Prešovskej univerzity. Po absolvovaní kurzu taliančiny v Taliansku začala v roku 1999 pracovať na Ministerstve zahraničných vecí ako referentka 2. teritoriálneho odboru. V rokoch 2002 až 2006 bola 3. tajomníčka na veľvyslanectve vo Viedni. Následne pracovala na ministerstve ako referentka pre V4 a ako koordinátorka v Kabinete ministra. V rokoch 2008 až 2013 bola radkyňa a zástupkyňa veľvyslanca na veľvyslanectve v Ríme. Od roku 2013 pracovala opäť na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí: v Odbore pre prípravu predsedníctva SR v Rade EÚ (2013), v roku 2014 bola vedúcou Oddelenia organizácie a logistiky tohto odboru, v rokoch 2015 až 2017 riaditeľka Odboru pre organizáciu a logistiku Sekretariátu predsedníctva SR v Rade EÚ a v roku 2017 bola koordinátorkou Sekcie európskych záležitostí.

Veľvyslankyňa Slovenska vo Švédsku
----------------------------------

Prezident Andrej Kiska ju do funkcie vymenoval 7. novembra 2015. Svoje poverovacie listiny kráľovi odovzdala 7. decembra 2017. Jej predchodcom vo Švédsku bol Jaroslav Auxt. V novembri 2022 ju vo funkcii nahradil Ľubomír Čaňo.

Referencie
----------

1. 1 2   *Veľvyslankyňa* [online]. mzv.sk, 2006-09-12, rev. 2017-11-13, [cit. 2019-07-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Prezident Slovenskej republiky* [online]. Bratislava: Kancelária prezidenta SR, [cit. 2019-07-30]. Dostupné online.
3. ↑   *Formal audiences at the Royal Palace of Stockholm* [online]. kungahuset.se, [cit. 2019-07-30]. Dostupné online.
4. ↑   *Nya ambassadörer till Sverige* [online]. regeringen.se, [cit. 2019-07-30]. Dostupné online. (švédsky)
5. ↑   *Bývalí veľvyslanci* [online]. mzv.sk, [cit. 2019-07-30]. Dostupné online.
6. ↑  TASR. Prezidentka odovzdala poverovacie listiny trom novým veľvyslancom. *teraz.sk* (Bratislava: TASR), 2022-11-22. Dostupné online [cit. 2022-11-22].

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke veľvyslanectva

| * z
* d
* u
Veľvyslanci Slovenska vo Švédsku |
| --- |
| 
* Klára Novotná (1994 – 1998)
* Teodora Chmelová (1999 – 2005)
* Alojz Mészáros (2006 – 2007)
* Peter Kmec (2007 – 2012)
* Jaroslav Auxt (2013 – 2017)
* Martina Balunová (2017 – 2022)
* Ľubomír Čaňo (2022 – súčasnosť)

 |
Pohľad na vilu z Lumbeho záhrady
**Lumbeho vila** je neskoro klasicistický objekt, ktorý sa nachádza v severozápadnej časti pražských Hradčian na ulici „U Brusnice", západným smerom od Jazdiarne Pražského hradu, severne od horného konca Jelenej priekopy neďaleko od hradčianskeho Nového sveta. Od roku 2005 ju užíval prezident ČR Václav Klaus, ktorý tu býval so svojou manželkou Liviou Klausovou. Od roku 2013 ju užíva jeho nástupca, prezident Miloš Zeman.

História
--------

Ide o miesto, ktoré kedysi slúžilo aj ako pohrebisko. Archeologickými prieskumami tu boli potvrdené hroby pochádzajúce už z 10. storočia, išlo zrejme o príslušníkov vtedajšieho kniežacieho ranostredovekého dvora.

V minulosti tu bola cisárska bažantnica a iné pomocné hospodárske budovy, ktoré tu nechal vybudovať Rudolf II. Habsburský. Súbor priliehal k blízkemu hospodárskemu dvoru, ktorý sa nachádzal v tesnej blízkosti Jazdiarne Pražského hradu.

Dom s popisným číslom 188 zakúpil v roku 1852 od Heliodora Heindla pražský politik a lekár Karel Lumbe. Na začiatku 20. storočia v ňom býval maliar Miloš Jiránek, ktorý tu tiež namaľoval niekoľko nevšedných pohľadov na neďaleký Pražský hrad. Okolité pozemky sú dodnes známe pod názvom „Lumbeho záhrady", tie patrili bratovi Karla Lumbeho, profesorovi Josefovi. Od dedičov Karla Lumbeho dom aj s pozemkami v roku 1925 odkúpil československý štát. Objekt potom dlhé roky slúžil rôznym účelom: bývali v ňom zamestnanci hradu, slúžil aj ako skladisko. V minulosti bol objekt tak veľmi schátraný, že sa uvažovalo o jeho demolácii. V 90. rokoch 20. storočia, kedy na Pražskom hrade úradoval prezident Václav Havel, bol prebudovaný na ubytovňu určenú pre oficiálne štátne návštevy.

Súčasnosť
---------

Na začiatku 21. storočia, v roku 2004 si objekt za svoje bydlisko vybral vtedajší prezident Českej republiky Václav Klaus. Český štát nechal s nákladmi 52 miliónov korún chátrajúci objekt prebudovať na reprezentatívne sídlo hlavy štátu.

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑  . Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lumbeho vila na českej Wikipédii.*
**Lykinos** (starogr. *Λυκῖνος* – *Lykinos*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v 5. stor. pred Kr.

Lykinos zo Sparty bol ovenčený vencami pravdepobne na 83. olympijských hrách v roku 448 pred Kr. za víťazstvo v behu ťažkoodencov a na 87. olympijských hrách v roku 432 pred Kr. za víťazstvo v tethrippe. Podľa iných zdrojov víťazstvo v tethrippe dosiahol už v roku 444 pred Kr. čo je ale nepravdepodobné, lebo v tom roku sa ako olympijský víťaz v tejto disciplíne najčastejšie uvádza jeho rodák Arkesilaos.

Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že v olympijskej *Altide* videl i sochu spartského Lykina. Bola dielom sochárskeho majstra Myróna z Atén. Pausanias o jeho víťazstve v tethrippe uvádza: „*Lykinos si priviedol do Olympie žriebätá, a pretože jedno z nich nebolo pripustené, zaradil žriebätá do preteku dospelých koní a zvíťazil s nimi; i venoval do Olympie dve sochy, diela Aténčana Myróna.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 566 vysvětlivky.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,2,1.
3. ↑  Oxyrhynský papyrus 222
4. ↑  *Les Geants D'Olympie*, 15
5. ↑  *Olympic Victor Monuments and Greek Athletic Art*, p. 129-30
6. ↑  William Blake Tyrrell, *The Smell of Sweat: Greek Athletics, Olympics, and Culture*, str. 85
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,2,2.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Solidus cisára Leontia
**Leontios** (\* † 705), pôvodom z Isaurie, bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 695 – 698. Jeho vláda je významná predovšetkým preto, že počas nej ovládli Arabi Kartágo, čo prakticky spečatilo osud byzantských severoafrických držav.

Leontios, ktorý sa osvedčil ako vojvodca počas vlády Konštantína IV. Pogonata a jeho syna Justiniána II. zastával pred svojim vyhlásením za cisára celý rad vysokých úradnych funkcií a roku 695 ho vymenovali za stratéga themy Hellas. V tejto funkcii sa postavil na čelo revolty proti nepopulárnemu Justiniánovmu režimu, oslabenému porážkou vo vojne s kalifom Abdulmalikom (bitka pri Sebastopole roku 693).

Revolta, organizovaná s podporou strany modrých a konštantínopolského patriarchu Kallinika, skončila úspešne a jej výsledkom bolo Justiniánovo zohavenie a poslanie do exilu. To, že cisára nepopravili, súviselo s dlhou vládou herakleiovskej dynastie v Byzancii a s ňou spojeným rešpektom, ktorý si u obyvateľstva získala. Leontiovi sa však neskôr jeho „zhovievavosť" pomstila.

Najväčším problémom, ktorému ríša v tom čase čelila, bol nový nápor arabskej expanzie, predovšetkým v severnej Afrike. Abdulmalikove oddiely tu postupne obsadili väčšinu byzantských držav vrátane Kartága, a aj keď Leontios získal pomocou loďstva kartáginsky prístav prechodne naspäť, jeho jednotky neboli natoľko silné, aby dokázali svoje pozície udržať. Kartágo sa tak dostalo roku 697 definitívne do rúk Arabov.

Porážka v Afrike viedla k pádu Leontiovho režimu. Pri návrate z ťaženia vojaci revoltovali, vyhlásili za cisára vojvodcu Tiberia Apsimara a po krátkej občianskej vojne Leontia zvrhli. Leontios potom strávil sedem rokov v kláštore, než bol na rozkaz Justinána II. ktorý sa znova zmocnil trónu, roku 705 popravený.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Leontios II.**

Externé odkazy
--------------

Leontiova biografia (po anglicky)

  


|  |
| --- |
| Leontios II.**Dynastia Herakleiovcov** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Justinián II.** | **cisár**695 – 698 | Nástupca**Tiberios III.** |
Boris Kustodiev, *Maslenica*, 1919
**Maslenica** (rus. Мaсленица, ukr. Масниця, biel. Масьленіца) je východoslovanský sviatok na hranici zimy a jari, počas týždňa pred pravoslávnym pôstnym obdobím. Pomenovanie sviatku pochádza až z 19. storočia. Má množstvo rôznych názvov, napr. Syrový týždeň (rus. Сырная седмица), posledný deň syrového týždňa - nedeľa alebo Palacinkový deň. Dnes je to posledný týždeň pred Veľkonočným 40-dňovým pôstom v pravosláví.

Charakteristika
---------------

Celý týždeň je sprevádzaný množstvom rituálov spojených s mytológiou. Pôvodne sa týkal najmä pytačiek, spoznávania rodiny nevesty a ženícha a uzavretia manželstva. Každý deň má svoj názov a tradičné povery, rituály spojené s mytológiou: pondelok – stretnutie, utorok – úskoky, streda – skromná streda, štvrtok - hýrenie alebo široký štvrtok, piatok - svokrin večer, sobota - švagrinine posiedky, nedeľa - syropust (tiež masopust, odpust, spoveď, jar, žírna nedeľa, čirka, čierna nedeľa alebo palacinkový deň).

Nedeľa - Maslenica je vyvrcholením celého syrového týždňa. Do nedele sa údajne musia zjesť všetky zásoby masla z minulého roka. V nedeľu sa blízki prosia o odpustenie dlhov a priestupkov z minulého roka, večer sa spomínajú a uctievajú mŕtvi predkovia, spália sa zvyšky sviatočného jedla z celého týždňa, dôkladne sa umyje všetok riad, vykonáva sa očistný kúpeľ, na koniec dňa je rituálne upálená veľká slamená "baba" žltej farby - Maslenica (podobne ako u západných Slovanov upálenie Moreny) a jej popol je rozptýlený po poliach.

Sviatok je spojený s tradičným jarmokom, sánkovaním, zábavou, návštevami rodiny a známych, pečením a jedením koláčov a palaciniek na všetky možné spôsoby.

Referencie
----------

1. ↑   *Cestovatel.cz - časopis o cestování* [online]. www.cestovatel.cz, [cit. 2020-01-24]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Maslenica (sviatok)**

Externé odkazy
--------------

* Archivované 2019-02-12 na Wayback Machine
Vyprážaný syr s oblohou
Suroviny na prípravu vyprážaného syru; zľava: syr, hladká múka, strúhanka a rozšľahané vajce
**Vyprážaný syr** (čes. *smažený sýr*) je obľúbené jedlo, ktoré sa pripravuje vyprážaním obaleného plátku syra typu eidam alebo ementál s hrúbkou cca 1,5 cm. Najčastejšie sa podáva so zemiakmi (hranolčekmi alebo varenými zemiakmi) so šalátom alebo červenou kapustou, a zvyčajne s tatárskou omáčkou alebo kečupom.

Príprava
--------

Vyprážaný syr sa pripravuje vyprážaním na panvici alebo vo fritéze, pred ktorým je plátok syra obalený v trojobale, podobne ako rezeň (hladká múka, mierne našľahané vajce a strúhanka). Vzhľadom na to, že syr pri vyprážaní mäkne a rozteká sa, je odporúčané obaľovací proces opakovať dvakrát alebo aj trikrát, čo zlepší pevnosť obalu a zabráni vytečeniu syra do fritézy alebo na panvicu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vyprážaný syr**
Poloha
SPZŠ pre mentálne postihnuté a zdravotne znevýhodnené deti na Žehrianskej ulici
**Lúky 8** (staršie: **Lúky VIII**) sú lokalita miestnej časti Lúky v mestskej časti Bratislava-Petržalka.

Poloha
------

Hranice Lúk 8 tvorí na severe Chorvátske rameno, na východe Dolnozemská cesta, na juhu Panónska cesta a na západe Ľubovnianska ulica (vrátane) a východná časť Humenského námestia.

Ulice
-----

Všetky ulice na Lúkach 8 vznikali v druhej polovici osemdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska, v rokoch 1984-1986.

Pôvodne názvy ulíc a ich názvy po premenovaní:

* Lunačarského ulica → Jasovská ulica
* Námestie F. E. Dzeržinského → Humenské námestie
* Ulica J. Furcevovej → Žehrianska ulica
* Cichovského ulica → Bzovícka ulica
* Drábikova ulica → Ľubovnianska ulica
* Botevova ulica → Betliarska ulica
* Ulica Zoje Kosmodemjanskej → Antolská ulica

Ulice boli pomenované po komunistických buditeľoch a revolucionároch a v roku 1991 sa premenovali na ulice s menami po stredoslovenských východoslovenských hradoch, zámkoch, kaštieľoch a obciach.

Školstvo, kultúra, obchody
--------------------------

Na sídlisku Lúky 8 bola v roku 1986/1987 otvorená základná škola na Žehrianskej ulici, ktorá vznikla preto, lebo susedná ZŠ na Turnianskej ulici nemala kapacitu.

V roku 2000 škola zanikla, spojila sa so ZŠ Turnianska, keďže bol úbytok detí a do budovy po bývalej ZŠ sa nasťahovala SPZŠ pre mentálne postihnutých a zdravotne znevýhodnené deti.

Na Bzovíckej ulici sa nachádza materská škola a Tesco. Na Humenskom námestí sa nachádza súkromná stredná škola a ešte sa na Lúkach VIII. nachádza cukráreň reštaurácie.

Tesne za hranicami Lúk 8 sa nachádza Univerzitná nemocnica Bratislava – Nemocnica svätého Cyrila a Metoda.

Referencie
----------

1. ↑   *Lúky VII-VIII - pasport* [online]. Bratislava mestská časť Petržalka. Dostupné online.
2. ↑

Zdroje
------

* 
* ?
* 

| * z
* d
* u
Časti mestskej časti Petržalka |
| --- |
| 
* **Petržalka-Sever**
	+ 1
	+ 2
* **Dvory**
	+ 1
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ Stará Petržalka
	+ Matador
* **Háje**
	+ 1
	+ 2
	+ 3
	+ Ekonomická univerzita
* **Lúky**
	+ 1
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7
	+ 8
	+ 9
	+ Stredné lúky
* **Petržalka-Západ**
	+ Zadné lúky
	+ Kapitulský dvor
	+ Kapitulské pole
	+ Kopčany
	+ Vojenský dvor
	+ Nové pole
* **Draždiak**
	+ Veľký
	+ Malý
	+ Antolská
	+ Štrkovňa
* **Petržalka-Juh**
	+ Zóna A
	+ Zóna B
	+ Zóna C
	+ Janíkovské pole
* **Pečniansky les**
	+ 1
	+ 2
	+ 3
* **Petržalka-Východ**
	+ 1
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* *Ovsište*
* *Starý háj*
* *Južné mesto*
* *Janíkov dvor*

 |  |
Súradnice: 48°49′17″S 17°52′15″V﻿ / ﻿48,82138°S 17,87094°V﻿ / 48.82138; 17.87094

**Haluzická tiesňava**, známa aj pod názvami **Prierva**, **Haluzický výmoľ**, **Sprašová súteska** je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.

Nachádza sa v intraviláne obce Haluzice v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Vznikla erozívnou činnosťou Haluzického potoka, ktorý sa v prvej fáze zarezal do málo odolných dolomitov a v neskoršej fáze prerazil k ešte menej odolnej vrstve hlinitých bridlíc. Kaňon má dnes dĺžku 1 km, hĺbku 50 m a šírku 200 m. Na prvý pohľad pôsobí neškodne, ale v skutočnosti možno sledovať unikátnu rýchlosť, s akou sa prehlbuje a rozširuje. Dodnes sa podarilo ako tak zamedziť len jeho prehlbovaniu, do šírky stále a viditeľne rastie.

Haluzická tiesňava bola za prírodnú pamiatku vyhlásená v roku 1963, rozprestiera sa na rozlohe 3,5 ha bez ochranného pásma a platí tu 4. stupeň ochrany. Stráne rokliny sú zalesnené, ale postupne sa zosúvajú a ohrozujú okolité domy a susediacu historickú pamiatku Zrúcaninu Románskeho kostolíka s hradiskom. Časť hradiskového múru sa už zosypala do rokliny. Podľa písomných záznamov Dr. Holubyho (1836 – 1923) ešte v roku 1780 bola cez roklinu lávka a pozdĺž potoka dva rady domov.

Haluzická tiesňava je ukážkovou ilustráciou riečneho pirátstva. V horizonte niekoľkých storočí dozadu bol výmoľ ešte pomerne krátky. Eróziou sa rýchlo prehlboval a predlžoval smerom dozadu. Svojím dnom nakoniec prerezal koryto iného – cez obec Haluzice pôvodne pretekajúceho – potoka.

Referencie
----------

1. ↑  Haluzická tiesňava. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Haluzická tiesňava**

Externé odkazy
--------------

* Haluzická tiesňava v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
* Poloha na turistickej mape


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Licinius**, celým menom: **Valerius Licinianus Licinius** (\* okolo 265, Dácia/Horná Mézia – † 325, Solún) bol rímsky cisár vládnuci v rokoch 308 – 324 v období tetrarchie na Východe. V roku 313 vydal spolu s Konštantínom I. tzv. Milánsky edikt.

Životopis
---------

Licinius sa narodil do roľníckej rodiny v balkánskom regióne Horná Moesia (Mézia) v dnešnom Srbsku, iné pramene uvádzajú susednú Dáciu. Svoju kariéru započal v armáde, kde dosiahol vysoký post, možno úrad prétorského prefekta. Vďaka známosti s cisárom Galériom sa stal augustom a spravoval územia na Balkáne (nikdy nebol "mladším cisárom" - ceasarom). Po Galeriovej smrti (311) vládol na Východe ako spoluvládca s Maximinom Daiom (Egypt, Sýria). Po tom, čo sa Maximian Daia pokúsil ovládnuť Malú Áziu a Trákiu (312) vypukla medzi vládcami vojna. V roku 313 Licinius ovládol celý Východ a stal sa spojencom západného cisára Konštantína, ktorý krátko pred tým ovládol celý Západ. Za ženu si vzal Konštantínovu sestru Constantiu (zasnúbení boli už od roku 310). Podobne ako Konštantín aj Licinius prejavil záujem o kresťanstvo a podľa niektorých dobových správ mal aj konvertovať. Spolu s Konštantínom vydal v roku 313 Milánsky edikt, ktorý vyhlásil náboženskú slobodu v krajine.

Prvé problémy vo vzťahoch cisárov vznikli už v roku 314 z dôvodu určenia nástupníctva. Po roku 316 nakoniec konflikty vyústili do otvorenej vojny v ktorej Licinius prehral. Konštantín získal dunajské a ilýrske provincie a jeho synovia Crispus a Konštantín II. boli menovaní za spolucisárov. Licinius si udržal Východ a jeho syn Licinius II. bol takisto prehlásený za spolucisára. Ďalšie problémy nastali po tom, čo Licinius začal verejne vystupovať proti kresťanom a prenasledovať ich. Nová vojna vypukla v roku 322 a zámienkou bol Konštantínov útok proti Gótom pôsobiacim na Liciniovom území. Kresťanský historik Eusebios z Cézarey v diele *Vita Constantini* boj medzi cisármi popisuje ako spor medzi kresťanstvom a pohanstvom. V roku 324 bol Licinius Konštantínom porazený pri Adrianopole a v bitke pri Chrysopole. Konštantín pôvodne Licinia nechal žiť a zosadený cisár sa usadil v Solúne, kde však bol o rok neskôr na Konštantínov popud zavraždený pre sprisahanie.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4  LICINIUS In:  *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Ed. Alexander P. Kazhdan. New York : Oxford University Press, 1991. 2338 s. ISBN 0-19-504652-8. S. 1225 – 1226. (po anglicky)
2. ↑  Licinius. In: SVOBODA, Ludvík. *Encyklopedie antiky*. Praha : Academia, 1973. S. 340. (po česky)
3. 1 2  Licinius In:  *Encyclopedia Britannica* [online]. [Cit. 2020-07-27]. Dostupné online. (po anglicky)
4. ↑  Licinius, Valerius Licinianus In: BUNSON, Matthew. *Encyclopedia of the Roman Empire*. 2nd Ed. New York : NY: Facts On File, 2002. ISBN 0-8160-4562-3. S. 321 – 322.
5. 1 2  LICINIUS. In:  *Historical Dictionary of Byzantium*. Ed. John R. Rosser. New York : Oxford University Press, 2001. 536 s. ISBN 978-0810839793,  0810839792. S. 246. (po anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Licinius (po česky)

Autoritné údaje: * GND: 102397287
* ISNI: 0000 0004 4941 9603
* LCCN: no2007122068
* VIAF: 305416903
* WorldCat: lccn-no2007122068
**Mikuláš I. Gorjanský** (staršie Mikuláš I. Garay/Garai) alebo **Mikuláš Gorjanský starší** († 25. júl 1386) bol uhorský palatín (1375-1385) a bratislavský župan.

Meno
----

Meno je odvodené od rodinného sídla *Gorjani/Gorjany*, po maďarsky *Gara*. V rôznych prameňoch sa uvádza pod rôznym znením, napríklad, pôvodne lat./maď. **de Gara** alebo len **Gara**, poslovenčené na **z Gorjan**, alebo pôvodne maď. **Garay**, **Garai** poslovenčené na **Garaj**.

Život
-----

Ako uhorský palatín sa po smrti Ľudovíta I. z Anjou stal radcom a milencom jeho vdovy Alžbety, ktorá nechala za uhorskú kráľovnu korunovať svoju desaťročnú dcéru Máriu a vládla v jej mene. Ľudovít prisľúbil Máriu za manželku Žigmundovi Luxemburskému, avšak Alžbeta ju pod vplyvom Mikuláša Gorjanského chcela vydať za Ľudovíta Orleánskeho. Tým spôsobili rozštiepenie uhorskej šľachty na prívržencov Žigmunda a prívržencov Alžbety a na tretí tábor, ktorý podporoval v nároku na trón Karla Malého z neapolskej vetvy Anjouovcov.

Alžbeta sa spoliehala na Karolov sľub, ktorý dal ešte Ľudovítovi I. že neohrozí práva jeho dcér na uhorský trón. Napriek tomu sa však dal Karol v roku 1385 korunovať za uhorského kráľa. Alžbeta sa mu pomstila tak, že na neho pripravila atentát, ktorý vykonal Blažej Forgáč.

Stúpenci Karla Malého 25. júla 1386 zajali Alžbetu, Máriu, Mikuláša I. Gorjanského a Blažeja Forgáča cestou na hrad Gorjany patriaci Mikulášovi I. Gorjanskému. Zatknutie sa uskutočnilo pravdepodobne na žiadosť Máriinho sedemnásťročného manžela Žigmunda Luxemburského. Mikuláša I. Gorjanského spolu s Blažejom sťali v Gorjanoch a ich hlavy poslali vdove po Karolovi Malom do mesta Neapol.

Rodina
------

* otec Andrej Gorjanský (\* asi 1340)
* matka
* manželka
	+ syn Ján Gorjanský (\* asi 1371), hlavný župan Temeša a Požegy, bán Ozory
	+ dcéra Ilona, manželka Mikuláša Séčiho z Gradu
	+ dcéra Dorota, manželka Mikuláša Frankopana, bána Chorvátska a Dalmácie
	+ dcéra Alžbeta, manželka Šimona Sečéniho
	+ syn Mikuláš, uhorský palatín, bán Chorvátska, Slavónie a Dalmácie

Pozri aj
--------

* Gorjanskí

Autoritné údaje: * PIM: PIM95652
**Mukl** (skratka z čes. *muž určen k likvidaci*) je výraz pre komunistami a nacistami uväznených politických väzňov, u ktorých sa predpokladalo, že nikdy nebudú prepustení a že majú vo väzení alebo koncentračnom tábore zomrieť. Neskôr sa toto označenie rozšírilo na všetkých politických väzňov.

V nemeckých koncentračných táboroch sa na záznam týchto väzňov v kartotéke pridávala skratka RU (z nem. Rückkehr unerwünscht, návrat nežiaduci). Mali prísnejší režim ako ostatní, nesmeli napríklad dostávať žiadne balíky z domova a dostávali stravu, ktorá sama o sebe nemohla stačiť na prežitie. Ak boli "zastrelení pri úteku" alebo pri "odopretí poslušnosti" (rozumej napríklad, že padli vysilením a nemohli už vstať), nikto sa spravidla na nič nepýtal. 

V komunistickom Československu (najmä v 50. rokoch) boli desaťtisíce muklov. Tí najprísnejšie postihnutí boli umiestňovaní na najhoršie miesta, napr. v koncentračných táboroch pri uránových baniach, a tolerovala sa u nich vysoká úmrtnosť prakticky z akýchkoľvek príčin. 

Sú evidované stovky muklov, ktorí boli priamo pred očami ostatných väzňov zavraždení, zomreli v dôsledku mučenia, bez stopy zmizli, alebo boli zastrelení na úteku (či už skutočnom alebo fingovanom), prípadne "spáchali samovraždu". Mnohí tiež zomreli vo väzení z toho dôvodu, že im bol odmietnutý prísun liekov či poskytnutie potrebnej lekárskej starostlivosti. 

Tí, čo sa dožili uvoľnenia pomerov a boli prepustení, si spravidla odniesli zo svojho väznenia doživotné zdravotné následky či už kvôli mučeniu a krutému zaobchádzaniu alebo napr. ako dôsledok práce v prostredí zvýšenej radiácie bez akýchkoľvek ochranných pomôcok alebo v dôsledku dlhodobého odopieranie potrebnej liečby. Niektorých neľudské zaobchádzanie poznamenalo tak, že zomreli krátko po prepustení.

Názov "mukl" sa používal v československom väzenstva po celú dobu socializmu, teda až do roku 1990. Bol určený kriminálnym aj politickým väzňom, ktoré boli väznení do krutých pracovných táborov aj v 70. a 80. rokoch Husákovej normalizácie, napr. do väznice Minkovice pri Liberci. Odtiaľto boli poslední politickí väzni (muklovia) prepustení až v roku 1990.

Referencie
----------

1. ↑  mukl. In: ŠALING, Samo; IVANOVÁ-ŠALINGOVÁ, Mária; MANÍKOVÁ, Zuzana. *Veľký slovník cudzích slov*. 5. revid. a dopl. vyd. Bratislava – Prešov : SAMO, 2008. 1184 s. ISBN 978-80-89123-07-0. S. 749.

Pozri aj
--------

* Svetové združenie bývalých československých politických väzňov

Externé odkazy
--------------

* Konfederácia politických väzňov Slovenska

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mukl na českej Wikipédii.*
**Aspen Institute** je medzinárodná nezisková organizácia, ktorú v roku 1950 založil chicagský podnikateľ Walter Paepcke ako **Aspen Institute of Humanistic Studies** (Aspenský inštitút humanitných štúdií). Tento think tank sa zameriava na podporu hodnotovo orientovaného vedenia ľudí a otvoreného dialógu o súčasných globálnych problémoch. Spolu s medzinárodnými partnermi organizujú pravidelné semináre a konferencie.

Inštitút sídli vo Washingtone, DC a má školiace centrá v Aspene v Colorade a neďaleko Chesapeakskej zátoky na rieke Wye v Marylande. Jeho prezidentom a výkonným riaditeľom je Walter Isaacson, v minulosti okrem iného šéfredaktor časopisu *Time* a riaditeľ CNN. Členmi správnej rady inštitútu boli napr. Madeleine Albrightová, Condoleezza Riceová, Javier Solana alebo bývalá jordánska kráľovná Núr al-Hussain. Aspen Institute je z veľkej časti financovaný americkými nadáciami, ako Carnegie Corporation, The Rockefeller Brothers Fund a Fordova nadácia, z poplatkov za semináre a jednotlivých členstiev. Správna rada každého inštitútu sa skladá z vedúcich osobností politiky, štátnej správy, podnikateľského a akademického prostredia, ktorí chcú prispieť k rozvoju otvorenej spoločnosti a demonštrovať účasťou jej hodnoty. Partnerské inštitúty pôsobia v Berlíne, Ríme, Madride, Paríži, Kyjeve, Mexico City, Tokiu, Dillí, Bukurešti, Aucklande a od júla 2012 aj v Prahe.

Aspen Institute Central Europe
------------------------------

Cieľom stredoeurópskej pobočky Aspen Institute (založená v roku 2012 ako Aspen Institute Prague o.p.s. od januára 2016 pod názvom Aspen Institute Central Europe o.p.s.) je rozvíjať medziodborovú spoluprácu, podporovať stredoeurópskych lídrov z rôznych sektorov a prispievať k analýze a riešeniu naliehavých otázok sociálneho a myšlienkového vývoja na expertnom a nestraníckom základe, a to ako v rámci Česka, tak širšieho stredoeurópskeho, európskeho a euro-atlantického prostredia v spolupráci s ostatnými Aspenskými inštitútmi. Je vydavateľom štvrťročníka Aspen Review. Výkonným riaditeľom je Milan Vašuna. Predsedom správnej rady je Ivan Hodáč, niekdajší tajomník Asociácie európskych výrobcov automobilov (ACEA). Otvorenie pobočky finančne podporil finančník Zdeněk Bakala, medzi ktorého ďalšie neziskové aktivity patrí Bakala Foundation alebo podpora Knižnice Václava Havla. Za otvorenie inštitúcie formátu Aspen Institute loboval dlhodobo minister zahraničia Karel Schwarzenberg so slovami, že spoločnosť potrebuje diskusiu s „širším nadhľadom ako od Bielych Karpát po Šumavu".

Referencie
----------

1. ↑  ČTK. Albrightová v Praze zahájila činnost prestižního Aspen Institute. *Deník.cz*, 2012-07-19. Dostupné online [cit. 2023-09-29]. (po česky)
2. ↑   *Aspen Institute CE* [online]. Aspen Institute Central Europe, [cit. 2023-09-29]. Dostupné online. (po česky)
3. ↑

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aspen Institute**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web

Autoritné údaje: * BnF: 123957735
* GND: 1090661606
* ISNI: 0000 0001 0946 2525
* LCCN: no90002476
* VIAF: 156483939
* WorldCat: lccn-no90002476
***Mateřídouška*** je časopis, mesačník určený pre školákov a predškolákov, s výučbou angličtiny, poviedkami a komiksom, ktorý vychádza nepretržite od roku 1945.

Prvé číslo *Mateřídoušky* vyšlo 19. decembra 1945. Do roku 1947 (min. do č. 6/1947) bol zodpovedným redaktorom František Hrubín, od roku 1947 (min od č. 9/47) bol zodpovedným redaktorom Dr. Miloš Holas. V rokoch 1951-1962 bol jej šéfredaktorom prekladateľ Jiří V. Svoboda.
Mateřídoušku vydáva Mladá fronta a. s. Časopis je určený pre deti mladšieho školského veku, predovšetkým od 7 do 12 rokov. Obsahuje komiksy, vtipy, príbehy a zaujímavé články na rôzne témy. Pri časopise sú občas priložené aj darčeky. Vychádza každý mesiac za cenu 34 Kč, s darčekom 44 Kč.

Externé odkazy
--------------

* Informácie o časopise na webe vydavateľstva Mladá fronta
* Obálka Mateřídoušky s J. V. Stalinom na obálke (december 1949)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mateřídouška (časopis) na českej Wikipédii.*
**Mahulena Bočanová** (\* 18. marec 1967, Praha) je česká herečka. Je dcérou architekta Jana Bočana.

Život
-----

Vyštudovala Pražské konzervatórium, odbor hudobno-dramatický. Popri škole nastúpila v Národnom divadle do hier *Vassa Železnovová* a *Rozbitý džbán*, o dva roky neskôr do Činoherného klubu v hrách *Ivanov*, *Obsluhoval jsem anglického krále*, *Žebrácká opera*, *Pitvora*, *Dům*, *Lesoduch*. Po revolúcii odišla na Cyprus, po niekoľkých rokoch sa vrátila a účinkovala v hre režiséra Krobota *Sex noci svatojánské*. V súčasnej dobe vystupuje v Činohernom klube v hre *Dámský krejčí*.

Pravidelne vystupuje tiež v súkromnom divadelnom súbore Háta, kde hrala v predstaveniach *Prolhaná Ketty*, *Láska, sex a žárlivost*, *Klíče na neděli*, *Rozmarný duch*, *To byl teda silvestr!*. Teraz hrá v divadelných hrách *Světáci*, *Vztahy na úrovni*, *Do ložnice vstupujte jednotlivě!*, *Hvězdné manýry* a v najnovšej komédii *Zamilovaný Sukničkář*.

Televízia a film
----------------

Na televíznych obrazovkách sa objavila v seriáli *Chalupáři*, ďalej vo filme *Bohoušův syn*, alebo v seriáloch *Pan Tau, Lucie, postrach ulice, Návštěvníci, O nejchytřejší princezně, Jak se princ učil řemeslu, O princi, který měl o kolečko víc, Golet v údolí, Kouzelný měšec, Tábor padlých žen alebo Post coitum*. Objavila sa tiež v retro seriáli *Vyprávěj, Mazalové, Všechny moje lásky, Stopy života, Ordinace v růžové zahradě 2.*

Do povedomia najmä českých televíznych divákov sa zapísala aj svojim účinkovaním v relácii Českej televízie *StarDance...když hvězdy tančí* (ako účinkujúca v roku 2006 a ako porotkyňa v roku 2007).

Od januára 2008 je hlasom zvukovej grafiky Českého rozhlasu 1 – Rádiožurnálu.

Filmografia (výber)
-------------------

### 1975

* seriál *Chalupáři*

### 1983

* *Lucie, postrach ulice* – Lída z Osvaldovej partie
* *...a zase ta Lucie!* – Lída z Osvaldovej partie

### 1984

* *Výbuch bude v pět* – Bíba

### 1987

* *O nejchytřejší princezně* – najmúdrejšia princezná
* *O podezíravém králi* – kráľovná Charlotta
* *Podivná nevěsta* – Serpencia

### 1996

* *Kouzelný měšec* – Bludimíra (réžia Václav Vorlíček)

### 2004

* *Post coitum* – Messalina (réžia Juraj Jakubisko)

### 2008

* *Kozí příběh* – Máca (réžia Jan Tománek)

### 2012

* *Kozí příběh se sýrem* – Máca (réžia Jan Tománek)

### 2009 – 2013

* seriál *Vyprávěj* – Milada

Referencie
----------

1. ↑   *Archivovaná kópia* [online]. [Cit. 2016-12-08]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mahulena Bočanová**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky
* Mahulena Bočanová v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Mahulena Bočanová v Kinoboxe (*Kinobox.cz*)
* Mahulena Bočanová vo Filmovej databáze
* Mahulena Bočanová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Slávne mamičky – Mahulena Bočanová
* Lesk a bieda odlišnosti Mahuleny Bočanovej

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mahulena Bočanová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 29943
* GND: 106230229X
* ISNI: 0000 0000 5647 5284
* NK ČR: jo2002111731
* VIAF: 84139897
*Slovo barbakán môže znamenať aj strieľňa alebo otvor v múre na odtok vody.*
Barbakán v Krakove
**Barbakán** (z latinského *barbecana,* slovensky aj *predbránie*) je neskorogotický pevnostný prvok zabezpečujúci bránu mesta alebo hradu. Staval sa nad bránami miest, hradov, pevností a podobne. Chránil bránu pred delostreľbou a zároveň umožňoval bezpečný prístup obrancom brány nad jeho priestormi. Barbakány majú zväčša masívne múry, výnimočne sú aj s vežou. Stavali sa najmä v stredoveku, posledné klasické barbakány vznikli v 16. storočí.

Na Slovensku sa s ním môžeme stretnúť na Spišskom hrade či v Banskej Bystrici, kde je súčasťou mestského hradu. Z miest mal barbakány napríklad Bardejov. Pri českých hradoch je barbakán veľmi vzácny - použitý bol napr. na Pražskom hrade, Helfštýne či Pernštejne.

Pozri aj
--------

* Barbakán (Krakov)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Barbakán**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Barbakán na českej Wikipédii.*

1. ↑   *Barbakán* [online]. Encyclopaedia Beliana, [cit. 2023-08-07]. Dostupné online.
**Max Cavalera** (celým menom **Massimiliano Antonio Cavalera**; \* 4. august 1969, Belo Horizonte, Brazília) je americký hudobník brazílskeho pôvodu.

So svojím bratom Igorom Cavalerom založil skupinu Sepultura s ktorou hral až do roku 1996. Po vydaní albmu *Roots* a smrti jeho nevlastného syna z kapely odišiel. Chvíľu sa venoval svojmu projektu Nailbomb a hneď potom založil skupinu Soulfly. V oboch kapelách hral na gitaru a spieval. Nedávno so Soulfly vydal piaty album z názvom *Dark Ages*.

Na začiatku 90. rokov sa presťahoval do Arizony v USA za svojou manželkou a Gloriou a teraz je občanom USA.

Detstvo prežil v brazílskom veľkomeste Belo Horizonte. Po smrti svojho otca musel pracovať aby uživil svoju matku a mladšieho brata. Po svojom prvom rockovom koncerte kapely Queen sa Max a jeho brat rozhodli založit kapelu. Max sa začal učiť na gitaru a jeho brat Igor na bicie. Keď bolo Maxovi 14 rokov a Igorovi 13 rokov, založili spolu skupinu Sepultura. V roku 1984 vyšlo ich demo *Bestival Devastation* a v roku 1986 prvý album *Morbid Visions*.

Nazývajú ho „Bob Marley metalu".

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑

Externé odkazy
--------------

* Autobiografia Archivované 2007-06-06 na Wayback Machine
* Oficiálna stránka kapely Soulfly

Autoritné údaje: * BnF: 16909237m
* GND: 134888413
* ISNI: 0000 0000 8397 3764
* LCCN: n2003078503
* NK ČR: xx0087031
* VIAF: 79837534
* WorldCat: lccn-n2003078503
**Ram Jam** bola americká rocková skupina aktívna v 70. rokoch. Najviac známa je vďaka svojmu hitu „Black Betty" z roku 1977. Členmi skupiny boli Bill Bartlett (gitara), Pete Charles (bicie), Myke Scavone (hlavný spev) a Howie Arthur Blauvelt (basová gitara). Tiež Jimmy Santoro cestoval so skupinou na podporu ich debutového albumu. Bertlett bol predtým sólovým gitaristom skupiny The Lemon Pipers.

Howie Blauvelt zomrel v roku 1993 a Pete Charles zomrel v roku 2002. Scavone pokračuje v skladní a nahrávaní hudby so skupinou The Doughboys.

Diskografia
-----------

* *Ram Jam* (1977) USA #34
* *Portrait of the Artist as a Young Ram* (1978)
* *The Very Best of Ram Jam* (1990)
* *Thank You Mam* (1994)

Referencie
----------

1. ↑   *Howie Blauvelt (1949-1993)* [online]. FindAGrave.com, [cit. 2012-12-24]. Dostupné online.
2. ↑  Thedeadrockstarsclub.com - accessed April 2009

Externé odkazy
--------------

* Ram Jam na Allmusic

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ram Jam na anglickej Wikipédii.*
**Gwendoline Christie** (angl. Gwendoline Tracey Philippa Christie; \* 28. október 1978, Worthing, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka, známa z televízneho seriálu *Game of Thrones*.

Detstvo a mladosť
-----------------

Christiová sa narodila v Worthingu v západnom Sussexe. Má dvoch starších nevlastných bratov. Jej matka bola ženou v domácnosti a jej otec pracoval v oblasti predaja a marketingu. Ako dieťa sa venovala gymnastike a o herectvo sa začala zaujímať až po zranení chrbtice. V roku 2005 ukončila štúdium v Drama Centre London.

Kariéra
-------

V rokoch 2002 až 2008 sa nechala Christieová nafotografovať fotografkou Polly Borland, z čoho vznikla séria fotografii s názvom Bunny. 

Stvárnila kráľovnú v Shakespearovej inscenácii *Cymbeline*, kde hrala spoločne s Tomom Hiddlestonom. V roku 2009 si zahrala jednu z vedľajších úloh vo filme *Imaginarium Dr. Parnassa*.

V júli 2011, bola Christieová obsadená ako bojovníčka Brienne z Tarthu, v druhej sérii televízneho seriálu HBO, *Game of Thrones*. Za svoj herecký výkon v televíznom seriály, získala Christieová niekoľko nominácii na televízne ocenenia. 

Objavila sa v jednej z vedľajších úloh v televíznom seriály *Wizards vs. Aliens*. V roku 2015 Christieová nahradila herečku Lily Rabe, vo štvrtom pokračovaní filmovej série The Hunger Games. V rovnakom roku, si zahrala aj vo filme *Star Wars: Sila sa prebúdza* ako admirálka Phasma. Jej herecký výkon a dizajn postavy získali pozitívne recenzie. Rolu si Christieová zopakovala aj v ďalšom pokračovaní, *Star Wars: Poslední Jediovia*. Neskôr si túto úlohu zopakovala aj pre tri epizódy animovaného seriálu *Star Wars Resistance*. 

V roku 2018 si zahrala po boku Stevea Carella, Diane Kruger a Leslie Mann vo filme *Vitajte v Marwene*. V januári 2021 bola obsadená ako Lucifer, v televíznom seriály *Sandman*.

Súkromný život
--------------

Christieová je vysoká 190 cm. Kvôli svojej výške, bola často šikovaná v detstve. Od roku 2013 je jej partnerom módny návrhár Giles Deacon.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gwendoline Christieová**

Externé odkazy
--------------

* Gwendoline Christieová v Internet Movie Database (po anglicky)
* Gwendoline Christieová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Gwendline Christie na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 177058760
* GND: 1151841552
* ISNI: 0000 0004 6429 0123
* LCCN: no2014024506
* NK ČR: xx0250274
* VIAF: 306391718
* WorldCat: lccn-no2014024506
Atický červenofigúrový kylix zobrazujúci sprievod mužských párov (zrejme na slávnosti Apatúria); tondo kylixu zobrazuje mladíka nalievajúceho víno s oinochoé do Dionýsovho kantharosu, cca 480 pred Kr.
**Apatouria** alebo **Apatúria** (starogr. *Ἀπατούρια*) bola starogrécka slávnosť oslavujúca zápis detí, efébov a vydatých žien do fratrií.

Apatúria bol trojdňový sviatok, ktorý sa každoročne konal v celej Iónii (podľa Herodota okrem Efezu a Kolofónu) od 19. do 21. resp. 26. až 28. atického mesiaca Pyanepsión (október – november) v Aténach, kde vznikol (zrejme predstavoval slávnosť „spoločného vzťahu"). Počas tohto sviatku boli prijímaní noví členovia do fratrií a prinášané obete.

V prvý deň sviatku, ktorý sa nazýval *Dorpia* („Večera"), sa konali večerné hostiny na mieste stretnutia fratrií alebo v súkromných domoch členov. Na druhý deň, zvanom *Anarrhysis* („Obeť"), obetovali voly na verejné náklady Diovi Fratriovi a Athéne Fratrii.

V posledný deň, ktorý nazývali *Kúreótis* („Deň mladých") boli deti (aj adoptované ), mladí muži (deti a efébov zapísali do fratrií ich otcov) a mladomanželky zapisované do fratrií (mladé ženy tým nezískali občianstvo, ale len uznanie legitímneho nároku svojich detí mužského pohlavia na prvorodené právo slobodných aténskych mužov.). V tento deň boli rodovým ochrancom obetované jahňatá a kozy, otcovia alebo poručníci pred zápisom zložili prísahu, že sú legitímni (zápis do fratrie bol sprevádzaný obetou zvanou *Meion*, o ktorej sa vie len málo) a efébom ostrihali vlasy (ešte skôr efébi odetí v čiernom rúchu obetovali Heraklovi víno).

Dórskou obdobou Apatúrie bol sviatok Apellai.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Niall W. Slater. *Spectator Politics*. Philadelphia : University of Pennsylvania Press, 2002. ISBN 978-08-1223-652-1. S. 233.
2. 1 2 3  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 366.
3. ↑  Herodotos, *História*, 1,147.
4. 1 2  Christian Roy. *Traditional Festivals*. New York : Bloomsbury Publishing USA, 2005. ISBN 978-18-5109-689-3. S. 13.
5. ↑   *Diderot: velká všeobecná encyklopedie*. Praha : Diderot, 2000. ISBN 978-80-9027-233-0. S. 389.
6. ↑   *Encyclopaedia Britannica*. New York : Encyclopaedia Britannica, 1973. ISBN 978-08-5229-173-3. S. 105.
7. ↑  George Grote. *A History of Greece*. London : Routledge, 2013. ISBN 978-11-3459-378-1. S. 911.
8. 1 2  Christian Roy. *Traditional Festivals*. New York : Bloomsbury Publishing USA, 2005. ISBN 978-18-5109-689-3. S. 14.
9. ↑  Isaeus. *The Speeches of Isaeus*. Cambridge : Cambridge University Press, 2013. ISBN 978-11-0805-936-7. S. 358.
10. ↑  Alan H. Sommerstein, Andrew James Bayliss. *Oath and State in Ancient Greece*. Berlin : Walter de Gruyter, 2012. ISBN 978-31-1028-538-3. S. 18.
**Majstrovstvá Európy družstiev juniorov v bridži 2007** sa konali v talianskom meste Jesolo od 11. júla do 21. júla 2007.

Súťažilo sa v troch kategóriách - juniori, školáci a dievčatá. Slovensko štartovalo iba v kategórii juniorov.

Boli to druhé ME, na ktorých sa zúčastnilo i družstvo Slovenska. Počet štartujúcich družstiev bol 22. Hralo sa systémom každý s každým, zápasy sa hrali na 20 rozdaní.

Zostava slovenského družstva
----------------------------

Ľuboš Kianica a Lukáš Sidor vľavo a vpravo v zápase proti Škótsku
* Ľuboš Kianica
* Robert Lukoťka
* Lukáš Sidor
* Ján Tomčáni
* Eduard Velecký - nehrajúci kapitán

Výkonnostný cieľ
----------------

Nehrajúci kapitán stanovil tento výkonnostný cieľ: *Na ME 2004 Slovensko skončilo na poslednom mieste s priemerným ziskom 5,5 VP na zápas. Cieľom pre tohoročné ME je získať aspoň 11 VP na zápas, zisk menej ako 10 bude pokladaný za sklamanie, viac než 13 by bolo veľkým úspechom.*

Tento výkonnostný cieľ sa nepodarilo naplniť. Po veľmi dobrom začiatku súťaže, keď Slovensko v prvých troch zápasoch vyhralo dva, prišli vysoké prehry a Slovensko skončilo znova na poslednom mieste. Oproti vystúpeniu v roku 2004 sa napriek tomu výrazne zlepšilo, dosiahli priemer 8,15 VP na zápas, čo je takmer o 50% viac, než na ME v Prahe.

Výsledky slovenského družstva
-----------------------------

| Súper | Imp | VP |
| --- | --- | --- |
| Švédsko | 37:45 | 13,5:15,5 |
| Grécko | 45:32 | 18:12 |
| Lotyšsko | 56:53 | 16:14 |
| Škótsko | 28:85 | 4:25 |
| Nemecko | 6:52 | 6:24 |
| Rusko | 28:70 | 6:24 |
| Belgicko | 50:49 | 15:15 |
| Česko | 28:42 | 12:18 |
| Chorvátsko | 69:57 | 16,5:13 |
| Turecko | 48:42 | 16:14 |
| Rumunsko | 20:68 | 5:25 |
| Portugalsko | 38:62 | 10:20 |
| Taliansko | 17:78 | 3:25 |
| Francúzsko | 15:78 | 3:25 |
| Holandsko | 23:113 | 0:25 |
| Poľsko | 21:110 | 0:25 |
| Anglicko | 1:107 | 0:25 |
| Rakúsko | 38:73 | 8:22 |
| Nórsko | 20:98 | 1:25 |
| Dánsko | 8:61 | 5:25 |
| Maďarsko | 43:52 | 13:17 |

Víťazi jednotlivých kategórií
-----------------------------

### Juniori

1. Holandsko
2. Taliansko
3. Poľsko

22 štartujúcich družstiev.

### Školáci

1. Poľsko
2. Bulharsko
3. Francúzsko

16 štartujúcich družstiev.

### Dievčatá

1. Poľsko
2. Holandsko
3. Švédsko

12 štartujúcich družstiev.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka ME v angličtine Archivované 2007-06-21 na Archive.today
* Postrehy nehrajúceho kapitána
JUDr. **Jozef Baláži** (aj Balázsy) (\* 2. november 1919, Bratislava – † 30. máj 1998, Bratislava) bol slovenský futbalista a futbalový tréner. Študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a na doktora práv bol promovaný v roku 1949.

Športová kariéra: 1932-1954
---------------------------

Všestranne disponovaný športovec – študent a neskôr doktor práv dosiahol viacero čiastkových úspechov v šprintérskych disciplínach, stolnom tenise a v basketbale. Dominantným športom na celý život sa stal futbal.
Hral za bratislavské kluby ŠK Mestské závody, 1. ČsŠK Bratislava, P.T.E. Bratislava, ŠK VAS Bratislava, OAP Bratislava, ŠK Bratislava a NV Bratislava. V československej lige vybojoval v rokoch 1949-1951 tri majstrovské tituly so Slovanom Bratislava, vtedy pod názvom Sokol Národné výbory Bratislava. Získal i jeden titul v lige Slovenského štátu OAP Bratislava (Oddiel armádnych pretekárov), v roku 1943. Reprezentácia ČSR: za A-mužstvo hral v troch zápasoch (1947), za reprezentačné B-mužstvo nastúpil v siedmich zápasoch. A-mužstvo Slovenského štátu reprezentoval v dvoch zápasoch (1943). 
V roku 1937 nastúpil v jednom zápase ako jediný Slovák za ČSR dorasteneckú reprezentáciu v Budapešti.
V lige odohral Jozef Baláži 217 zápasov, dal 72 gólov. Za celú bohatú futbalovú kariéru bol vylúčený len jedenkrát.

Futbalovú prezývku „Balšan" JUDr. J. Balážimu „ušil" tréner Leopold Šťastný, pretože pohybmi pripomínal vtedajšieho čs. rekordéra v chôdzi. 

JUDr. Jozef Baláži bol mimoriadne nadaný športovec, ktorý takmer denne bojoval na troch športoviskách.

Trénerská kariéra: 1955-1995
----------------------------

Po ukončení aktívnej športovej činnosti pokračoval 40 rokov ako úspešný tréner futbalu. Trénoval Slovan Bratislava „A", dorast „A" a žiakov, Slovan Viedeň a v Rapide Bratislava žiakov. S dorastom „A" Slovana vybojoval titul majstra ČSSR v roku 1961. Hráči, ktorých trénoval s hrdosťou spomínajú na odborné a ľudské kvality JUDr. J. Balážiho.

Za úspešnú reprezentáciu bol ocenený titulom majster športu. Za dlhoročnú príkladnú hráčsku činnosť mu v roku 1997 udelil Slovenský futbalový zväz Cenu fair play MUDr. Ivana Chodáka.

Referencie
----------

1. ↑   *Absolventi - Jozef Balázsy* [online]. Bratislava: Univerzita Komenského, [cit. 2023-10-03]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* KŠIŇAN, Jozef a MRÁZ, Igor. 90 belasých rokov: Slovan: tituly, úspechy, prehry, vzostupy fanúšikovia. Bratislava: ŠK Slovan, [2009]. 287 s. ISBN 978-80-970651-5-7.
* KŠIŇAN, Jozef a MRÁZ, Igor. 80 belasých rokov 1919-1999. Bratislava: Slovan Športmedia, [1999]. 30 s. ISBN 80-968154-3-1.
* MAGDA, Eugen. Základný kameň slovenského futbalu. [S.l.]: OZ Futbalová litera, 2009. 262 s. ISBN 978-80-970134-5-5.
* MRÁZ, Igor. Najlepší v kopačkách SR. Kresby Jozef Hrušovský. Bratislava: Šport Press, 2000. 235 s. ISBN 80-85742-15-2.
* ŠEFČÍK, Josef. Králové ligového trůnu: zemí Koruny české, Československa, České republiky a Slovenské ligy (1939-1945): 1912-2004. Praha: Riopress, 2004. 225 s. Edice fotbalové historie. ISBN 80-86221-83-0.

Externé odkazy
--------------

* EU FOOTBALL INFO
* National Football Teams