recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Titulný list dvojtýždenníka Nástup.
**Nástup** bol časopis, ktorý vychádzal na Slovensku od roku 1939.

Celý názov a podnázov časopisu bol Nástup : mladej slovenskej autonomistickej generácie, neskôr Časopis mladej slovenskej generácie.

Bol to radikálny dvojtýždenník mladej ľudáckej generácie, ktorý s dôrazom nastoľoval základné otázky politického, hospodárskeho (priemysel, obchod, peňažníctvo, poľnohospodárstvo) aj kultúrneho života. Hodnotovo bol najbližšie vtedajšej Hlinkovej ľudovej strane HSĽS. Uvádzal orientované príspevky o zahraničných Slovákoch. Mal rubriku Študentské aktuality (akademické ale aj stredoškolské), Časové obrázky, Poznámky - s krátkymi útočnými príspevkami a uverejňoval aj recenzie kníh. 

S radikalizmom Nástupu niektorí činitelia neboli spokojní. Mal aj vybielené miesta. Svoje postoje si Nástup bránil (pozri List priateľom Nástupu in Nástup, roč. VIII, 1940, č. 7, s. 106-108), časopis bol zakázaný výmerom Prezídia Policajného riaditeľstva v Bratislave, zákaz bol neskôr odvolaný.

Viac o časopise:
Časopis Nástup ako faktor slovenskej politiky v 30. rokoch 20. storočia / Juraj Kríž. In: Verbum historiae : vedecký časopis Katedry histórie Pedagogickej fakulty UK v Bratislave Bratislava : Katedra histórie Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského č. 2 (2014), s. 43-76.

Redaktor a vydavateľ
--------------------

* majiteľ, vydavateľ a zodpovedný redaktor : Ján Ďurčanský
* redaktor redaktorský kruh : Andrej Zummer
* redaktorský kruh : Jozef Ambruš, Jozef Cieker, Fero Galan, Arved Grébert, Štefan Horváth, Ferd.Jurkovič, Jozef Kirschbaum, Jozef Kosorin, Jožo Paučo

Periodicita
-----------

* začal vychádzať v apríli 1933
* 1933 - roč. I. - 16 čísiel - 196 s.
* 1934 - roč. II. - 11 čísiel - 126 s.
* 1935 - roč. III. - 24 čísiel - 272 s.
* 1936 - roč. IV. - 24 čísiel - 264 s.
* 1937 - roč. V. - 24 čísiel - 252 s.
* 1938 - roč. VI. - 10 čísiel - 112 s.
* 1939 - roč. VII. - 24 čísiel - 296 s.
* 1940 - roč. VIII. - 20 č. - 264 s. - vychádzal do 20. októbra 1940

Časopis v elektronickej podobe
------------------------------

* Nástup - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroje
------

* NÁSTUP. In *Bibliografia periodík na Slovensku v rokoch 1939 - 1944*. Zost. Michal Fedor. Martin : Matica slovenská, 1969. 550 s.
* NÁSTUP. In: *Bibliografia slovenských a inorečových novín a časopisov z rokov 1919 - 1938*. Zost. Kipsová et al. Martin : Matica slovenská, 1968. 1074 s.

* Časopis Nástup ako faktor slovenskej politiky v 30. rokoch 20. storočia / Juraj Kríž. In: Verbum historiae : vedecký internetový časopis Katedry histórie Pedagogickej fakulty UK v Bratislave Bratislava : Katedra histórie Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského č. 2 (2014), s. 43-76.
**Stavebný materiál** alebo **stavivo** je látka s vhodnými vlastnosťami, ktorá sa používa v stavebníctve na výstavbu. Ich význam má v stavebníctve z hľadiska výstavby, veľmi dôležitú úlohu. Predstavuje v podstate materiálovú základňu, bez ktorej by sa nezaobišli.

Rozdelenie
----------

Podľa pôvodu : 
prírodné, umelé

Podľa chemickej povahy : 
organické, anorganické, kombinované

Podľa účelu použitia  : 
nosné, nenosné, ochranné, prevádzkové, inštalačné, izolačné

Podľa spracovania :
prírodné neupravené suroviny,
druhotné suroviny,
polotovary,
kompozitné materiály,
umelé priemyselné výrobky,
doplnkové hotové výrobky

Použitie
--------

Používajú sa v stavebníctve, hutníctve, chemickom priemysle a drevárskom priemysle

Fyzikálne a chemické vlastnosti stavebných materiálov
-----------------------------------------------------

* Vonkajší vzhľad
* Štruktúra
* Presnosť výrobných rozmerov
* Hmotnosť
* Objemová hmotnosť
* Hustota
* Hutnosť
* Pórovitosť
* Zrnitosť
* Medzerovitosť
* Vlhkosť
* Nasiakavosť
* Vodotesnosť
* Trvanlivosť
* Akustická vodivosť
* Pevnosť
* Pružnosť
* Odlonosť proti vysokým teplotám
* Tepelná vodivosť
Ichváni
**Ichváni** alebo **ichwáni** boli príslušníci radikálneho nábožensko-vojenského hnutia, ktoré sa nazýva po arabsky al-ichwán (príp. al-achwán) - bratia, bratstvo, a ktoré bolo rozšírené medzi beduínmi začiatkom 20. storočia na Arabskom polostrove.

Hnutie viedol Ibn Saúda. Požadoval, aby beduíni zmenili tradičný spôsob života. Zakladal poľnohospodárske usadlosti (hidžar), kde si kočovníci osvojovali islamskú náuku a získavali vojenský výcvik. Vláda pre usadlíkov stavala mešity a školy, dodávala osivo a náradie, posielala učiteľov, ktorí hlásali puritánsky islam v súlade s učením Muhammada bin Abd al-Wahhába (wahhábizmus).

Najväčšiu aktivitu prejavili v rokoch 1912 - 1930. V rokoch 1924 - 1925 Ibn Saúd s ich pomocou rozšíril svoje územie, dobyl Hidžáz s Mekkou a Medinou a vyhlásil sa za kráľa.

Vzbura
------

V rokoch 1928 - 1929 sa oddiely vzbúrili proti rastúcej kontrole štátu. Ibn Saúd ich s pomocou britskej armády porazil a zo zvyškov oddelov vytvoril Národnú gardu.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑  ichváni. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 2010. 686 s. ISBN 978-80-970350-0-6. Zväzok 6. (His – Im).

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ikhwan na anglickej Wikipédii.*
Rozdelenie Rakúsko-Uhorsko na národné štáty po 1. svetovej vojne
**Národný štát** je štát (do veľkej miery) jedného národa, prípadne aj dvoch tesne spojených národov. Politické hranice takého štátu sa prevažne zhodujú s etnickými hranicami a jeho právny systém je značne ovplyvnený zvykmi daného národa. 

Národné štáty sú hlavne štáty, ktoré vznikli v Európe v novoveku a v moderných dejinách. Takmer všetky dnešné európske štáty vznikli ako národné štáty. V súčasnosti v dôsledku internacionalizácie prevláda tendencia nahradiť národné štáty štátmi budovanými na občianskom princípe.

Príklady vzniku národných štátov
--------------------------------

### Západná Európa

Vývoj v západnej Európe prebiehal rôzne. Francúzsky národ je do značnej miery produktom dlhodobej existencie svojho štátu (čiastočné pofrancúzštenie bretóncov a podobne). Pre Švajčiarsko (ak tu vôbec o národe možno hovoriť) to platí obdobne, ale z toho dôvodu, že ide o dlhodobý multietnický štát (politický národ). Nemecký a taliansky národ je zas pôvodne etnický (jazykový), až neskôr vznikol národný štát. O (jednom) španielskom národe zas možno (aj v dôsledku dlhej moslimskej okupácie polostrova) hovoriť najskôr od 18. storočia, v ústave sa španielsky národ spomína až v roku 1812. 

### Národné štáty na troskách Osmanskej ríše

Na Balkáne a nepriamo aj v rakúskej monarchii národné štáty v dôsledku tureckej okupácie od 16. storočia ani vzniknúť nemohli. Až na troskách Osmanskej ríše vzniklo 6 štátov: V období rokov 1804 až 1830 Srbsko a Grécko, v rokoch 1856 až 1861 Rumunsko, v rokoch 1876 až 1878 Bulharsko a v roku 1913 Albánsko. (Šiestym štátom bola Čierna Hora, ktorá si zachovala určitú samostatnosť po celý čas osmanskej nadvlády.) Vznik štátov bol sprevádzaný vojnami s Tureckom a aj medzi sebou navzájom, preto hranice nikdy nenadobudli definitívnu podobu a odvtedy sa o Balkáne hovorieva ako o sude s pušným prachom.

### Národné štáty na troskách Rakúsko-Uhorska

V záverečnej fáze 1. svetovej vojny spojenci až do jari 1918 váhali, či uprednostniť zachovanie Rakúsko-Uhorska alebo vytvorenie samostatných štátov na jeho mieste. V 14. bodoch prezidenta Wilsona z 8. januára 1918 sa ešte uvažoval len o etnických autonómiách v rámci Monarchie. V prospech vytvorenia národných štátov rozhodlo okrem iného: 

* Neželané posilnenie Nemecka podpísaním brest-litovského mieru a Ruskom 3. marca 1918 a colnou úniou medzi Nemeckom a Rakúsko-Uhorskom 14. mája 1918, ktorá predznamenala budúcu hospodársku integráciu oboch krajín
* Neúspech separátnych mierových rozhovorov medzi Rakúsko-Uhorskom a Francúzskom 12. apríla 1918 (tzv. Sixtova aféra)
* Lobovanie zástupcov nerakúskych a nemaďarských národov v západných štátoch, účasť česko-slovenských légií vo vojne, presadenie princípu samourčovacieho práva národov a podobne.
**Idaios** (starogr. *Ἰδαῖος*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 3. stor. pred Kr.

Idaios z líbijskej Kyrény, nazývaný aj Nikator, bol na 126. olympijských hrách v roku 276 pred Kr. korunovaný olivovým vencom (zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku) za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. Idaiovým menom preto od tej chvíle nazývali 126. olympiádu, ktorej dátum, ako aj ostatných olympiád, používali pri datovaní.

Olympiádou Idaia datoval napr. staroveký autor Pausanias začiatok vlády syrakúzskeho tyrana Hieróna I.: „*Dosiahol vládu v druhom roku sto dvadsiatej šiestej olympiády, v ktorej v stadiu zvíťazil kyrénsky Idaios."*

Meno olympionika Idaia uvádza aj historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,12,2.
3. 1 2  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 363.
4. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Brat
islava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
6. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**reCAPTCHA** je projekt implementácie systému CAPTCHA pre pomoc pri digitalizácii kníh. V prvom kroku reCAPTCHA vezme slovo zo skupiny naskenovaných slov, ktoré OCR nedokáže rozpoznať. Neskôr ho predloží človeku na rozpoznanie (podobným spôsobom ako CAPTCHA).

Ako to pracuje
--------------

Na overenie toho, či človek rozpoznal slová správne, sa zobrazujú naraz dve slová. Jedno slovo je známe a druhé pochádza zo skupiny nerozpoznaných slov. Ak užívatelia vložia jedno slovo správne, je predpoklad, že aj druhé slovo by malo byť vložené správne. Užívateľovi nie je známe, ktoré z dvoch zobrazených slov je známe a ktoré nie. Napriek tomuto opatreniu je ešte každé slovo overené viackrát, aby sa tým potvrdila jeho správnosť.

Nevýhody
--------

Najväčšou nevýhodou je, že kým CAPTCHA testy sa vykonávajú lokálne, reCAPTCHA testy si vyžadujú prenos dát z centrálneho servera projektu reCAPTCHA, ktorý je jediným zdrojom nerozpoznaných slov. Projekt reCAPTCHA poskytuje zásuvné moduly ako voľne dostupnú službu pre registrovaných užívateľov. Výnimkou sú iba veľké organizácie, ktoré vyžadujú prenosy veľkého objemu dát alebo špeciálne služby - tieto musia za službu platiť.

Externé odkazy
--------------

* Projekt reCAPTCHA
**Ida Kelarová**, rod. *Bittová* (\* 10. február 1956, Bruntál) je česká speváčka, muzikantka a zbormajsterka. Sestra speváčky a herečky Ivy Bittovej.

Pochádza z rómskej moravskej hudobnej rodiny. Jej otec Koloman Bitto bol známy rómsky muzikant. Detstvo prežila vo Vrbně pod Pradědem, Prešove a v Horních Salibách. Študovala ĽSÚ v Opave a Janáčkove konzervatórium v Brne (študovala hru na klavír a violončelo). V rokoch 1975 – 1982 pôsobila ako herečka a speváčka v Divadle Na provázku v Brne. V roku 1982 sa presťahovala za manželom do Walesu. V roku 1985 odišla do Dánska, kde začala koncertovať a učiť rómske piesne. Neskôr pôsobila v Nórsku a opäť vo Walese. V roku 1995 sa vrátila do Česka. V Bystrém na Českomoravskej vysočine založila Medzinárodnú školu pre ľudský hlas. Organizuje medzinárodné workshopy, multietnické projekty, rómsky festival Gypsy Celebration Hartmanice a v rôznych krajinách zakladá spevácke zbory s repertoárom rómskych piesní Apsora. V roku 1999 vytvorila spolu so svojím terajším partnerom Desideriom Duždom skupinu Romano Rat (Rómska krv), s ktorou koncertuje po celom svete. 
Za hudbu k filmu Zpráva o putování studentů Petra a Jakuba bola v roku 2001 nominovaná na Českého leva.

Diskografia
-----------

* 1997: Ida Kelarová a hosté (Iva Bittová, Stella Chiweshe, Věra Bílá, Trio Bogura, Nasrin Pourhosseini, Equidad Bares)
* 1997: Staré cigánske piesne (v spolupráci s Věrou Bílou)
* 1999: Ida Kelarová a Romano rat Gypsy Blood (1999)
* 2000: Dadoro
* 2002: Staré slzy

Externé odkazy
--------------

* 

Autoritné údaje: * GND: 1061254259
* ISNI: 0000 0000 5567 2171
* LCCN: no00062303
* NK ČR: xx0010206
* VIAF: 6407149108480668780004
* WorldCat: lccn-no00062303
**Androkles** alebo **Androklés** (starogr.  *Ἀνδροκλῆς* – *Androkles*/iný prepis: *Androklés*) bol syn a nástupca messénskeho kráľa Finta (pravdepodobne mýtický) v 8. stor. pred Kr.

Po smrti messénskeho kráľa Finta sa panovníkmi Messénie stali jeho synovia Androkles a Antiochos. Počas ich vlády sa v Messénii odohral nepríjemný incident medzi Messénčanom Polycharom, víťazom olympijských hier a Sparťanom Euaifnom. Polychares poveril Euaifna strážením svojich kráv, ale ziskuchtivý Euaifnos mu kravy predal a navyše mu po následnom spoločnom spore zabil aj syna. Keď sa potom Polychares v Sparte spravodlivosti nedovolal, v hneve zabil niekoľko Sparťanov.

Tento jeho čin ale neostal bez následkov. Sparťania ihneď vyslali do Messénie vyslancov, ktorí ich požiadali, aby im Polychara vydali. Messénčania im však odkázali, že sa o tom ešte musia poradiť. Názory messénskych kráľov sa o riešení tejto nepríjemnej udalosti líšili. Kým Androkles presvedčený o vine Polychara naliehal, aby ho Sparťanom okamžite vydali, Antiochos váhal. Keď sa nevedeli dohodnúť, zástancovia Androkla a Antiocha sa pustili do vzájomného boja. Antiochos ale po krátkom boji Androkla a jeho prívržencov pobil a teraz už ako jediný kráľ Messénie, poslal do Sparty správu, že je pripravený predložiť vec súdu. Ale Sparťania už neodpovedali, boli pripravení pre tento a aj pre predchádzajúci incident, keď bol Messénčanmi zavraždený ich kráľ Téleklos, viesť proti Messénii vojnu. Počas niekoľkomesačných vojenských príprav však Antiochos zomrel a útoku Sparty musel čeliť až jeho následník, syn Eufaes.

Referencie
----------

1. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,4.
2. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,6.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,7.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,4,8.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,6.
7. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,1.
8. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,7.
9. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 4,5,8.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
Rebríky v rokline Tomášovská Belá
**Tomášovská Belá** je úžina v severovýchodnej časti Slovenského raja na toku Bieleho potoka

Tomášovská Belá vedie po toku Bieleho potoka od vodnej nádrže Klauzy 9 kilometrov dlhým mierne svahovitým údolím k ústiu potoka do Hornádu. Na úžinu sa napája Sokolia dolina a dnes uzatvorená časť rokliny Kyseľ. Prechod Tomášovskou Belou je možný po zelenej turistickej značke zabezpečenej horizontálnymi rebríkmi a stúpačkami nad potokom, v širších miestach po ceste okolo potoka.

Pozri aj
--------

* Biely potok
* Slovenský raj
* Sokolia dolina

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tomášovská Belá**

Súradnice: 48° 55′ 31.62″ s.š. 20° 25′ 29.4″ v.d.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tomášovská Belá na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------

* Článok: Tomášovská Belá spája severnú a južnú časť Slovenského raja

| * z
* d
* u
Slovenský raj |
| --- |
| Rokliny | 
* Kláštorská roklina
* Kyseľ - bývalý
* Malý Kyseľ
* Piecky
* Prielom Hornádu
* Sokolia dolina
* Suchá Belá
* Tomášovská Belá
* Veľký Kyseľ
* Veľký Sokol
* Zejmarská roklina

 | Tomášovská Belá v Slovenskom raji |
| Miesta | 
* Čingov
* Kláštorisko
* Klauzy
* Letanovský mlyn
* Podlesok

 |
| Vodné toky | 
* Biely potok
* Hornád
* Kyseľ
* Veľká Biela voda

 |
*Zvestovanie Zachariášovi*. Fragment ruskej ikony *Sťatie svätého Jána Krstiteľa* zo 17. stor. Danilov kláštor, Moskva
Rogier van der Weyden, *Narodenie Jána Krstiteľa*, 1455 - 1460, olej na dreve, Berlínske štátne múzeá, Berlín
Svätý **Zachariáš** (hebr. *Boh si spomenul*‎) je biblická postava, otec svätého Jána Krstiteľa.

Hoci je meno Zachariáš v Biblii veľmi frekventované - vyskytuje sa tam vyše dvadsať Zachariášov - v Novom zákone sa týmto menom označuje iba jediný muž. V Lukášovom evanjeliu bol Zachariáš potomkom Abijáša, ktorý bol zasa potomkom Mojžišovho brata Árona. Bol manželom Alžbety, ktorá tiež pochádzala z Áronovho rodu. Prvá kapitola tohto evanjelia je takmer celá venovaná jeho účinkovaniu. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | 5 Za judského kráľa Herodesa žil kňaz Zachariáš z týždennej kňazskej triedy Abiovej; jeho manželka bola z dcér Áronových a volala sa Alžbeta. 6 Obaja boli spravodliví pred Bohom, žijúc bez úhony podľa všetkých prikázaní a ustanovení Pánových. | "|
| – (Lk 1:5-6) |

Zachariáš bol kňazom v jeruzalemskom chráme a spravodlivým mužom. Obaja s manželkou boli už starí a syn Ján sa im narodil vo veku, keď už bolo nepravdepodobné, že budú mať deti.

Počas služby v jeruzalemskom chráme sa mu zjavil archanjel Gabriel, ktorý mu oznámil, že jeho manželka porodí syna. Zachariáš požiadal Gabriela o nejaké znamenie. Pretože neuveril, archanjel ho až do synovho narodenia urobil nemým. Hlas sa mu vrátil až v deň Jánovej obriezky, kedy napísaním na tabuľku potvrdil manželkino prianie, aby sa ich syn volal Ján. Hneď nato Zachariáš velebil Boha a v chválospeve sa prihovára synovi, že bude prorokom: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „ | A ty, dieťatko, budeš sa volať prorokom Najvyššieho, lebo pôjdeš pred tvárou Pánovou, aby si Mu pripravoval cestu. | "|
| – (Lk 1:76) |

Dramaticky vyznieva koniec jeho života. Podľa legendy ho zabil sám kráľ Herodes priamo v jeruzalemskom chráme, keď odmietol kráľovi prezradiť kde nájde Jána Krstiteľa. Jeho vyliata krv sa premenila na kameň. Alžbeta ho údajne prežila o štyridsať dní.

Ostatky svätého Zachariáša sa v roku 415 dostali do Konštantínopolu, kde mu bol zasvätený chrám. V Lateránskej bazilike sú uložené časti Zachariášovej hlavy.

Rímskokatolícka cirkev ho považuje za svätého a spolu s jeho manželkou ho oslavuje 5. novembra.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zachariáš (otec Jána Krstiteľa)**

Zdroje
------

* Sl. Ravik, *O světcích a patronech*, Levné knihy KMa, Praha, 2006, ISBN 80-7309-343-X
* R. P. Nettelhorst, *100 postáv z Biblie*, Slovart, Bratislava, 2008, ISBN 978-80-8085-619-9
**Antipatros** (starogr. *Αντίπατρος* – *Antipatros*) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 388 pred Kr.

Antipatros, syn Kleinopatra z Milétu, zvíťazil v boxe dorastencov na 98. olympijských hrách. V Olympii sa box (pygmé) dorastencov zaviedol na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy.

Socha olympionika Antipatra stála kedysi v olympijskej Altide. Ešte v druhom storočí si ju mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o tom zaznamenal: *„Vedľa sochy Thrasybúla stojí Éliďan Timosthenes, ktorý si odniesol víťazstvo za beh na stadion medzi chlapcami, a milétsky Antipatros, syn Kleinopatrov, ktorý premohol chlapcov - pästných zápasníkov. Syrakúzania, prinášajúci do Olympie obetné dary od Dionysia, sa pokúsili podplatiť Antipatrovho otca, aby prehlásil, že syn pochádza zo Syrakúz. Antipatros si ale ani trochu necenil dary tyrana, sám sa prehlásil za Miléťana a nechal na sochu uviesť milétsky pôvod, a to, že prvý z Iónov venoval do Olympie sochu. Antipatrovu sochu vytvoril Polykleitos... "*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Stephen G. Miller, *Arete: Greek Sports from Ancient Sources*, 183
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,2,6.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 431-432.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Georg Friedrich Bernhard Riemann** [vyslovuj „Ríman"] (\* 17. september 1826, Breselenz, Nemecko – † 20. júl 1866, Selasca, Taliansko) bol nemecký matematik, ktorý významne prispel do analýzy a diferenciálnej geometrie, pričom niektoré jeho príspevky umožnili cestu neskoršiemu rozvoju všeobecnej relativity. 

Jeho meno sa spája s : zeta funkciou, Riemannovým integrálom, Riemannovou lemou, Riemannovým priestorom, Riemannovou vetou o konformnom zobrazení, Riemannovými-Hilbertovými problémami, Riemannovými plochami, Riemannovou-Rochovou vetou, Riemannovou komplexnou guľou a Cauchyho-Riemannovými rovnicami.

Životopis
---------

Narodil sa v Breselenzi, dedine neďaleko Dannenbergu v Hannoverskom kráľovstve v dnešnom Nemecku. Jeho otec Friedrich Bernhard Riemann bol luteránsky farár v Breselenzi. Bernhard bol druhým zo šiestich detí.

V roku 1840 odišiel do Hannoveru, aby žil so svojou starou matkou a navštevoval lýceum. Po smrti starej matky v roku 1842 chodil na Johanneum v Lüneburgu. V roku 1846 začal študovať filológiu a teológiu na univerzite v Göttingene. Navštevoval prednášky Gaussa o metóde najmenších štvorcov. V roku 1847 mu jeho otec dovolil prestať študovať teológiu a začať študovať matematiku.

V roku 1847 sa presťahoval do Berlína, kde vyučovali Jacobi, Dirichlet a Steiner. Zostal v Berlíne dva roky a v roku 1849 sa vrátil do Göttingenu.

Riemann mal svoju prvú prednášku v roku 1854, ktorou nielen že založil odbor Riemannovskej geometrie, ale aj pripravil cestu Einsteinovej všeobecnej relativite. Bol povýšený na čestného profesora na univerzite v Göttingene v roku 1857 a v roku 1859 sa stal radovým profesorom po Dirichletovej smrti.

V roku 1862 sa oženil s Elise Kochovou.

Zomrel na tuberkulózu na svojej tretej ceste do Talianska v Selasce.

Externé odkazy
--------------

* The Mathematical Papers of Georg Friedrich Bernhard Riemann
* Všetky Riemannove práce (nemecky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Georg Friedrich Bernhard Riemann**

Autoritné údaje: * BnF: 13746681j
* GND: 118600869
* ISNI: 0000 0001 0865 3450
* LCCN: n81005064
* NK ČR: kup20010000082831
* VIAF: 5111664
* WorldCat: lccn-n81005064
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Antiochia/Antiochea/Antiocheia* pozri *Antiochia (rozlišovacia stránka)*.
Poloha *Antiochie*
Opevnenie *Antiochie* na hore Silpius, 12. storočie
**Antiochia** (iné názvy: **Antiocheia**, **Antiochea**, **Antiochia nad Orontom** – starogr. Ἀντιόχεια ἡ ἐπὶ Ὀρόντου - *Antiocheia hé epi Orontou*, lat. **Antiochia ad Orontem**; **Veľká Antiochia** – starogr. Ἀντιόχεια ἡ Μεγάλη - *Antiocheia hé megalé*; **Sýrska Antiochia**; prídavné a obyvateľské meno pozri v článku Antiochia (rozlišovacia stránka)) pri dnešnom tureckom meste Antakya, bolo staroveké mesto v dnešnom Turecku.

Mesto založil roku 300 pred Kr. Seleukos I. Níkátor, ktorý z neho urobil sídlo Seleukovcov. Roku 64 pred Kr. sa Antiochia stala hlavným mestom rímskej provincie Sýria. Až do neskorej antiky zostala Antiochia jedným z najdôležitejších a najväčších miest Rímskej ríše, neskôr po Konštantínopoli druhým najväčším mestom Byzantskej ríše. 

Bola tu založená jedna z prvých kresťanských obcí, dokonca práve tu boli podľa Skutkov apoštolov kresťania prvýkrát označení týmto menom. Pôsobil tu Pavol z Tarsu, význam antiochijského biskupa sa prejavuje tým, že Antiochia patrí medzi päť patriarchátov starovekej cirkvi. V 5. storočí sa tento patriarchát stal strediskom sýrskej monofyzitskej cirkvi. Po sérii prírodných katastrof a po dobytí vojskami perzských Sásánovcov roku 540 mesto očividne stratilo. Z východnej byzantskej metropoly zostali iba trosky, všetko obyvateľstvo, ktoré prežilo hrôzy drancovania, perzskí vojaci odvliekli. 

Čoskoro nato sa Antiochia znovu vrátila pod byzantskú nadvládu a znovu sa stala prosperujúcim mestom. V roku 613 ju znovu dobyli Peržania, v roku 638 natrvalo Arabi. Počas veľkej byzantskej ofenzívy sa roku 969 dostala Antiochia znova do rúk kresťanov. V polovici 11. storočia sa mestu darilo celkom dlho brániť pred seldžuckými Turkami, no do ich rúk padlo roku 1085. 

Roku 1097 Antiochiu počas prvej križiackej výpravy obliehali križiaci. Po osemmesačnom obliehaní bola dobytá a stala sa centrom jedného z križiackych štátov, Antiochijského kniežatstva. Ako vládca sa tu presadil normanský vodca Bohemund Tarentský. Roku 1137 uznal antiochijský vládca lénnu závislosť svojho kniežatstva od Byzancie. Roku 1149 dobyl seldžucký vládca Núr ad-Dín väčšinu antiochiských dŕžav s výnimkou samotného mesta. Knieža Raimund z Poitiers s väčšinou svojich bojovníkov padol. Ovdovená kňažná Konstancia sa vydala roku 1153 za bezvýznamného a nemajetného francúzskeho šľachtica Renauda z Châtillonu, ktorý prišiel do Orientu s účastníkmi druhej križiackej výpravy. Svoju vládu udržali križiaci v meste zhruba do roku 1268.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antiochia**

Externé odkazy
--------------

* Perseus Encyclopedia of Classical Sites
* Mozaiky z Antiochie
* Website des Vereins Antikes Antiochia e.V.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Antiochie na českej Wikipédii.*
Schematický diagram zobrazujúci hodnoty delta-v k viacerým miestam, napr. Zem, Mesiac, Slnko, Mars a ich obežné dráhy. Hodnoty sú uvedené v km/s, červené šípky označujú možnosť zníženia rýchlosti pomocou brzdenia o vyššie vrstvy atmosféry.
**Delta-v** (Δv) označuje v astrodynamike zmenu rýchlosti. Táto skalárna hodnota vyjadruje úsilie, ktoré je nutné vyvinúť na vykonanie daného orbitálneho manévru, napríklad prechod na inú obežnú dráhu.

Výpočty
-------

Výpočet potrebnej delta-v: 

{\displaystyle \Delta {v}=\int \_{t\_{0}}^{t\_{1}}{\frac {|T|}{m}}\,dt}
T je okamžitý ťah
{\displaystyle m} je okamžitá hmotnosť
Pri zanedbaní atmosferického trenia a keď bude ťah považovaný za konštantný, bude rovnica zjednodušená:

{\displaystyle \Delta {v}=\int \_{t\_{0}}^{t\_{1}}{|a|}\,dt=|{v}\_{1}-{v}\_{0}|}
čo je obyčajný rozdiel rýchlostí.

V prípade rakiet je zanedbané trenie vplyvom atmosféry aj atmosférický tlak, pôsobiaci na plyny vystupujúce z trysky a preto sa pri výpočtoch používajú parametre motora (ťah, I sp) vo vákuu. Potrebná delta-v sa potom počíta podľa Ciolkovského rovnice:

{\displaystyle \Delta v\ =v\_{e}\times \ln {\frac {m\_{0}}{m\_{1}}}}

Ak výtokovú rýchlosť vyjadríme zo Špecifického impulzu 

{\displaystyle v\_{\text{e}}=g\_{0}\times I\_{\text{sp}},}
* {\displaystyle I\_{\text{sp}}} - špecifický impulz v sekundách
* {\displaystyle g\_{0}} je gravitačné zrýchlenie, 9.80665 m/s2

**Delta-v** ( Δv ) teda môžeme zapísať

{\displaystyle \Delta v=g\_{0}\times I\_{\text{sp}}\times \ln {\bigl (}C{\bigl )}}

* {\displaystyle I\_{\text{sp}}} - špecifický impulz v sekundách [s]
* {\displaystyle C}- Ciolkovského číslo C=m0/m1

{\displaystyle \Delta v=I\_{\text{sp}}\times \ln {\bigl (}C{\bigl )}}

* {\displaystyle I\_{\text{sp}}} - špecifický impulz v Newton sekundách na kg [ N. s / kg ]

Z definície vyplýva, že čím je hodnota delta-v menšia, tým jednoduchšie sa daný manéver vykoná.

Príklady
--------

Pre vynesenie nákladu na nízku obežnú dráhu je teoreticky potrebná hodnota delta-v približne 8 km/s. Vzhľadom na prítomnosť atmosféry a tomu, že po časť letu musí raketa prekonávať gravitačné zrýchlenie, je potrebné pridať ďalšie asi 2 km/s. Pre prechod z nízkej na geostacionárnu dráhu je potrebná delta-v 3,8 km/s. V praxi sa však používa prechodová dráha, na ktorú je družica navedená posledným stupňom nosnej rakety a delta-v je tu 2,5 km/s. Družica po dosiahnutí apogea spustí vlastný motor, ktorý ju urýchli o ďalších 1,6 km/s a zrovná tak jej dráhu z eliptickej na kruhovú (pozri Hohmannova prechodová dráha )

Pozri aj
--------

* Hohmannova prechodová dráha

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Delta-v na anglickej Wikipédii.*

Referencie
----------

1. ↑   *Basics of Space Flight: Rocket Propulsion vzťah 1.24* [online]. www.braeunig.us, [cit. 2019-01-25]. Dostupné online.
  



|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Fyzikálny portálAstronomický portálKozmonautický portál |
Malachovský potok pretekajúci banskobystrickou mestskou časťou Radvaň
**Malachovský potok** je potok na hornom Pohroní, v západnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hrona a má dĺžku 10,8 km. Na hornom toku preteká dolinou Ortúty a obcou Malachov.

*Prameň:* v Kremnických vrchoch na východnom svahu Velestúra (1 254,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 220 m n. m.

*Smer toku:* od prameňa najprv na východoseverovýchod, potom sa stáča na juhovýchod, následne tečie na východ a napokon k ústiu na severovýchod

Výdatnosť: nad Malachovom na meracom prahu štandardne 12 – 15 l/s. V Malachove v vplyvom početných prameňov aj dvojnásobok.

*Geomorfologické celky:* 1. Kremnické vrchy, podcelok Flochovský chrbát, časť Malachovské predhorie, 2. Zvolenská kotlina

*Prítoky:* sprava dva prítoky zo severných svahov Košiarov (1 049,7 m n. m.), zľava prítok „Uhlištia" z južného úpätia Suchého vrchu (800,4 m n. m.)

*Ústie:* do Hrona na území mesta Banská Bystrica v nadmorskej výške okolo 317 m n. m.

*Obce:* osada Ortúty, Malachov a mesto Banská Bystrica.

Zaujímavé vodné stavby
----------------------

V areáli bývalých Rudných baní vedie potok tunelom.

V lokalite Ortúty, pri horárni sa nachádza pozostatok malej vodnej elektrárne, ktorá slúžila na osvetlenie horárne pred elektrifikáciou. Je viditeľná hať, oceľový tlakový privádzač na pravom brehu a nosná konštrukcia stroja. V roku 2000 boli ešte viditeľné pozostatky malého domčeka strojovne a privádzačom tieklo malé množstvo vody.

Medzi lokalitami „Pod Krížom" a „Pod Skalkou" je murovaná protipovodňová prehrádzka.

V lokalite „Pod Skalkou" je merací betónový prah, používaný zhruba do 90tych rokov. Vodoznak a záznamové zariadenie sa nezachovali.

Niekoľko metrov nad bývalým JRD je vybudovaná odberná stanica vody pre zavlažovanie lyžiarskeho strediska, s lávkou pre vydry. V súčasnosti sa nevyužíva.

Pod obcou Malachov, blízko záhradkárskej osady, sú viditeľné pozostatky „Teremovho mlyna". Viditeľný je náhon a časť odpadového kanála v súkromnej záhrade.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-09-12]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-09-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Bystrice po Slatinu) |
| --- |
| 
* Badínsky potok
* Borový potok
* Grand
* Hronsecký potok
* Jasenica
* Kopanický potok
* Kováčovský potok
* Lukavica
* Malachovský potok
* Peťovský potok
* Platina
* Rakytovský potok
* Sielnický potok
* **Slatina**
* **Tajovský potok**
* Vlčí potok
* Vlkanovský potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Hrona (3. časť) a (5. časť)
Vodné toky v povodí Slatiny
Vodné toky v povodí Tajovského potoka
 |
**Girls Aloud** je britská dievčenská skupina, ktorá vznikla v show talentov ITV1 *Popstars: The Rivals* v roku 2002. Skupinu tvoria Cheryl Cole (alias Tweedy), Nadine Coyle, Sarah Harding, Nicola Roberts a Kimberley Walsh. Ich pieseň Here we go sa stala tématickou zvučkou seriálu Totally Spies- Špiónky.

Tvorba
------

Po trojročnej prestávke sa vrátili na scénu koncom roka 2012 so singlom *Something New*, ktorý sa stal aj oficiálnou pesničkou charitatívneho galavečera *Children in need*. Ďalej nahrali aj ďalší song *Beautiful Cause You Love Me*, ktorý tiež vyšiel v roku 2012.

Diskografia
-----------

* 2003 – *Sound of the Underground*
* 2004 – *What Will The Neighbours Say?*
* 2005 – *Chemistry*
* 2006 – *Sound of Girls Aloud - Greatest Hits*
* 2007 – *Tangled Up*
* 2008 – *Out of Control*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Girls Aloud**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka skupiny
* Girls Aloud na Myspace

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Girls Aloud na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Girls Aloud na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Andropompos** (starogr.  *Ἀνδρόπομπος* – *Andropompos*, lat. *Andropompus*) je v gréckej mytológii syn Bóra, otec aténskeho kráľa Melantha.

Andropompos, potomok Nestora, bol otcom Melantha, kráľa messénskeho mesta Pylos, ktorý neodolal útoku Dórov a odišiel do Atén, kde ho neskôr po zásluhách pri obrane mesta po útoku Boióťanov zvolili za kráľa.

Antický autor Pausanias uvádza, že Andropompos zabil posledného tébskeho kráľa Xantha, keď sa v boji uchýlil ku ľsti. Podľa Polyaina ho však zabil jeho syn Melanthos vo vojne medzi Tébanmi a Aténčanmi o hraničné mesto *Melaenai*. Obe strany sa dohodli, že boj rozhodne vzájomný súboj ich kráľov. Potom ako králi zaujali bojové postavenie, Melanthos zvolal: "Tak to je nespravodlivé, veď ja som sám!", a keď sa Xanthos vzápätí otočil pozrieť, že kto za ním stoji, Melanthos sa chopil príležitosti a zasiahol ho oštepom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Eusebios, *Kronika* 2,185.
2. 1 2  Pausanias,*Periégésis tés Hellados*, 2,18,8.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 253.
4. ↑  Pausanias,*Periégésis tés Hellados*, 9,15,6.
5. ↑  Polyainos,*Strategemata*, 1,19.

Pozri aj
--------

* Zoznam kráľov Messénie
Bruder Klaus Kapelle
**Bruder Klaus Kapelle** je poľná kaplnka pri mestečku Mechernich-Wachendorf. Bola vysvätená poludnajšou sviatočnou bohoslužbou v sobotu 19. mája 2007. Jej autorom je švajčiarsky architekt Peter Zumthor. Zasvätená je svätému Mikulášovi z Flü, prezývaného v regióne „Bruder Klaus" (brat Mikuláš, svätorečený 1947, patrón Švajčiarska žijúci na tomto území v 15. storočí).

Kaplnka stojí vo voľnej krajine, doslova v poli. Provokuje svojou formou aj materiálom. Z diaľky pôsobí ako odmietavý monolit, v ktorom by málokto hľadal kaplnku. Pri približovaní sa objekt mení na sústavu za sebou nasledujúcich pravidelných aj nepravidelných kubusov zodpovedajúcich jej pôdorysu v tvare nepravidelného päťuholníka. Zo severovýchodu upúta pozorovateľa ako dvíhajúci štíhly kváder.

Z vonka minimalistická kaplnka vo farbe červené okru pripomína skôr betónové silo. Dvanásť metrov vysoký drsný monolit bol vytvorený z pohľadového betónu. Vrstvy betónu evokujú rast a ich škáry vstupujú do dialógu s líniou horizontu. Ešte heterogénnejšie pôsobí nerovnomerná piesková farebnosť spôsobená postupným vysychaním betónu. Korešponduje s farebnou škálou kameňov, ktoré v hojnej miere pokrývajú okolitú zem. Že ide o sakrálnu stavbu prezrádza iba kríž umiestený nad trojuholníkovým vstupom, ktorý bol vykrojený do mohutného telesa. Do povrchu vnútorných stien sa premietla štruktúra debnenia 112 smrekových kmeňov. Tie dali vo vnútri vznik jedinej miestnosti slúžiacej k bohoslužbám. Celý priestor sa postupne zužuje a na vrchu je zakončený priezorom otvoreným k nebi.

Na stavbe pracovali ľudia z okolia a čo v najväčšej miere boli používané staré a osvedčené miestne pracovné postupy. Každých 24 hodín pribudla jedna polmetrová betónová vrstva. Po vytvrdnutí betónu boli smrekové kmene zapálené a ponechané pozvoľna vyhorieť. Vnútorné steny sú začiernené ohňom, ktorý tu tlel po celé dva týždne. Keď oheň vyhasol, ostal po kmeňoch len ich negatívny odtlačok v betóne. Do otvoroch po tyčiach, ktoré spojovali debnenie, sú z vnútornej strany nasadené sklenené banky fúkané tradičným spôsobom. Výsledkom je magická čierna dutina. Pri vstupe do dverí na návštevníka padne zo šera úzkosť, ale počas pár krokov po podlahe z liateho olova sa obavy rozplynú a kdesi v hornej časti sa objaví svetlo dopadajúce z výšky 12 metrov. Vnútorné vybavenie je rovnako jednoduché – prostá drevená lavica a voľne na štíhlom podstavci umiestená bronzová hlava ženy od sochára Hansa Josphsohna.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Bruder Klaus Kapelle**
*Andromaché sa lúči s Hektorom*, Johann Heinrich Wilhelm Tischbein (1751 – 1829)
**Andromaché** alebo **Andromacha** alebo **Andromache** (starogr. Ἀνδρομάχη – *Andromaché*, latinsky]*Andromacha*, *Andromache*) je v gréckej mytológii dcéra tébskeho kráľa Éetióna. Je známa ako manželka Hektora, hrdinu trójskej vojny a vrchného veliteľa trójskych vojsk.

Bola vzorom ušľachtilosti a vznešenosti, rovnako tak aj manželskej lásky a oddanosti. Hektorovi porodila syna Astyanaxa. Ich pokojný život však skončil v okamihu, keď sa na pobreží Tróje vylodilo achájske vojsko a začala desaťročná vojna o dobytie mesta. Hektor sa postavil do čela vojska Trójanov a Andromaché sa neprestávala strachovať o jeho život. Počas vojny utrpela hrozné straty na životoch svojich blízkych: prišla o otca a sedem bratov, ktorí zahynuli rukami achájskeho hrdinu Achillea. Matku jej zabila bohyňa Artemis.

Andromachine čierne predtuchy sa nakoniec vyplnili – Hektor v hrdinskom boji pri obrane mesta padol v súboji s Achilleom a krátko nato padla aj Trója. Hektor však zostal v pamäti ľudí ako vzor hrdinského bojovníka. Obeťou vojny sa stal aj ich malý syn Astyanax, ktorého nejaký vojak (niekedy sa uvádza, že to bol Odyseus) vytrhol z matkinho náručia a zhodil ho z hradieb.

Andromaché sa po skaze Tróje stala vojnovou korisťou. Achilleov syn Neoptolemos ju najprv zneuctil a potom ju odviedol do Fthie ako svoju otrokyňu. Andromaché mu vraj neskôr porodila niekoľko detí. Keď ju Neoptolemos prepustil z otroctva, vydala sa za Hektorovho brata Helena, ktorý bol tiež otrokom Neoptolema. Jeden ich syn sa volal Pergamos, s ním Andromaché odišla do Malej Ázie, kde Pergamos založil mesto, ktorému dal svoje meno Pergamon.

Andromaché si lásku k prvému manželovi navždy uchovala v srdci. Na jeho pamiatku a počesť dala vybudovať pamätník. Zomrela smutná, ďaleko od svojej rodnej vlasti a od rozvalín Tróje, kde zomreli jej najdrahší.

Odraz v umení
-------------

* Zachoval sa veľký počet starovekých vázových malieb znázorňujúcich Andromachu, najznámejšia je Andromacha s malým Astyanaxom pochádzajúca z 5. stor. pred Kr. dnes je uložená v Britskom múzeu, alebo *Hektorove lúčenie s Andromachou* z rovnakej doby, táto je uložená vo Würzburskom múzeu.*Andromaché sa lúči s Hektorom*, červenofigúrový krátér, cca 370 – 360 pred Kr.
* V Homérových básňach je Andromaché takisto prítomná, najmä v šiestom speve Iliady.
* Poetka Sapfó z ostrova Lesbos ju zväčnila v diele *Svadba Hektora a Andromachy*.
* Známe sú tragédie *Andromaché* a *Trójanky* od Euripida.
* Jean Racine vytvoril tragédiu *Andromaché* v polovici 17. storočia.
* Opera André Grétryho *Andromaché*, libreto Louis-Guillaume Pitra podľa Racinovej tragédie, 1780

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Andromaché na českej Wikipédii.*
Súradnice: 18°01′00″J 174°19′30″Z﻿ / ﻿18,01667°J 174,32500°Z﻿ / -18.01667; -174.32500

**Fonualei** je menší ostrovček, nachádzajúci sa v Pacifiku v súostroví Tonga, neďaleko skupiny ostrovov Vava'u. Ostrov je neobývaný, jeho šírka je približne 2 km a predstavuje vrchol podmorského stratovulkánu. Fonualei objavil španielsky moreplavec Francisco Antonio Mourelle v februári roku 1781.

Vrchol ostrova tvoria dva krátery s aktívnymi fumarolami. Oba krátery majú okraje na juhovýchodnej strane značne poškodené novými lávovými prúdmi z posledných erupcií, rozširujúcimi sa až k pobrežiu. Na rozdiel od väčšiny okolitých vulkánov súostrovia, ktoré sú tvorené prevažne andezitmi až bazaltami, vo vulkanizme Fonualei prevládajú dacity.

Od objavenia ostrova Európanmi bolo zaznamenaných niekoľko erupcií, z nich najhoršia sa odohrala v lete roku 1846, keď objem eruptovaných sopečných produktov presiahol 50 km³, vulkanický popol erupcie zničil vegetáciu na 56 km vzdialenom ostrove Vava'u a popolový spád zaznamenali aj lode vo vzdialenosti až 950 km. Posledná erupcia sa odohrala v lete 1957.

Externé odkazy
--------------

* www.volcano.si.edu – ostrov Fonualei na Global Volcanism Program (po anglicky)
Wolfsschanze v súčasnosti
**Wolfsschanze** (slov. Vlčia hradba / Vlčí obranný val; nesprávny preklad *Vlčí brloh*) je označenie komplexu budov a bunkrov, nachádzajúceho sa blízko mesta Kętrzyn vo vtedajšom Východnom Prusku (dnes v Poľsku), slúžiaceho ako jeden z hlavných stanov Adolfa Hitlera počas druhej svetovej vojny. Bol miestom posledného pokusu o atentát na Hitlera. Komplex sa nachádzal v husto zalesnenej oblasti a pozostával z niekoľkých bunkrov a opevnených budov, obklopených niekoľkými prstencami zákopov obohnaných ostnatým drôtom. Súčasťou komplexu Wolfsschanze bolo aj letisko.

Wolfsschanze bol daný do užívania v roku 1941 a poslední nemeckí vojaci ho opustili 25. januára 1945 z dôvodu postupu Červenej armády. Nemeckí vojaci komplex čiastočne zničili, nakoľko Hitler ho považoval za príliš hodnotný na to, aby sa dostal do rúk sovietskym vojskám. V súčasnosti je Wolfsschanze celoročne otvorené múzeum.

Referencie
----------

1. ↑  Čierna, M.; Géze, E.; Juríková, M.; Menke, E.: *Nemecko-slovenský slovník*, Bratislava 1986, str. 598 (e Schanze - *voj.* hradba, násyp, val)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Wolfsschanze**

Súradnice: 54°04′46″S 21°29′37″V﻿ / ﻿54,07944°S 21,49361°V﻿ / 54.07944; 21.49361
Drevené kocky
Kamenná stavebnica Anchor
Kovová stavebnica Merkur
Základné diely stavebnice LEGO a jej verzie pre najmenšie deti - Duplo
**Stavebnica** je súprava predpripravených dielov (kociek, výliskov, súčiastok, modulov a pod.), umožňujúca stavbu jednej alebo viacerých rozličných konštrukcií. Hotové predpripravené diely umožňujú sústrediť sa na stavbu komplexných konštrukcií bez nutnosti venovať čas príprave, výrobe, prípadne nákupu jednotlivých dielov. 

Stavebnica môže byť cielená ako detská hračka, školská učebná pomôcka, prípadne ako hobby. Účelom stavebnice je rozvoj motorických schopností, predstavivosti, fantázie a v prípade výukových a experimentálnych stavebníc aj osvojenie si vedomostí a zručností z určitej oblasti príťažlivou formou.

Delenie mechanických stavebníc
------------------------------

* podľa spôsobu spájania dielov
	+ bez pevného spojenia: detské kocky, kameninová stavebnica Anchor,
	+ rozpájateľné zámkové spoje: LEGO
	+ skrutkové spoje: Merkur
	+ lepené spoje: papierové modely – vystrihovačky, plastikové modely
* podľa prevládajúceho materiálu
	+ drevo, kov, kameň, plast

Experimentálne stavebnice
-------------------------

Experimentálne stavebnice sú špecializované stavebnice, umožňujúce realizáciu vedecko-technických pokusov (experimentov). Medzi oblasti, najčastejšie pokrývané experimentálnymi stavebnicami patria: chémia, fyzika, elektrotechnika, robotika, optika. Využívajú sa hlavne pri výuke na školách ako učebné pomôcky, mnohé sú tiež dostupné ako technické hračky, napr. elektronické stavebnice.

Pozri aj
--------

* Kocky
* Modelárstvo
* Elektronická stavebnica

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Stavebnica**
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Lavaux** [vyslov: lavo] je vinárska oblasť rozkladajúce sa vo švajčiarskom kantóne Vaud, na severnom pobreží Ženevského jazera. 

Vinárska oblasť je približne vymedzená mestom Lausanne na západe a hradom Chillon na východe a ich plocha presahuje výmeru 800 hektárov. Terasovité polia na slnečných južných svahoch tu začali vznikať v 12. storočí, kedy bola táto oblasť pod kontrolou benediktínskych a cisterciánskych kláštorov, avšak víno sa tu pestovalo už v období starovekého Ríma. 

Od roku 2007 sú tunajšie terasovito upravené svahy zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO.

Ochranné označenie pôvodu
-------------------------

Tunajšie vína sú zahrnuté do programu *Appellations d'origine contrôlée* (AOC, ochranného označenia pôvodu tovaru vo Francúzsku a Švajčiarsku) s registrovanými označeniami Lutry, Villette, Epesse, Calamine Grand Cru, Dézaley Grand Cru, St-Saphorin, Chardonne a Vevey-Montreux. Pestujú sa tu okrem iného odrody Chardonnay, Rulandské biele, Gamay a Rulandské modré. AOC je vymedzené na území 10 obcí (Bourg-en-Lavaux, Chardonne, Chexbres, Corseaux, Corsier-sur-Vevey, Jongny, Lutry, Puidoux, Rivaz, Saint-Saphorin).

Fotogaléria
-----------

* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. ↑   *Lavaux, vingobles en terrasses* [online]. www.vignerons-lavaux.ch, [cit. 2017-12-22]. Dostupné online. (francúzsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lavaux**

Externé odkazy
--------------

* www.lavaux.ch – Un patrimoine vaudois

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Lavaux na českej Wikipédii.*

  


| * z
* d
* u
Švajčiarske pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Benediktínsky kláštor svätého Jána v Müstair
* Kláštor St. Gallen
* Tri hrady v Bellinzone
* Aletschgletscher
* Monte San Giorgio
* Lavaux
* Rhétska dráha
* Glarner Hauptüberschiebung
* La Chaux-de-Fonds/Le Locle
* Prehistorické kolové obydlia v Alpách
* Práce Le Corbusiera
* Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy

 | Švajčiarsko |
**Rubikon** (tal. *Rubicone*) je rieka na Apeninskom polostrove v severnom Taliansku (Emilia-Romagna). Je dlhá približne 80 km.

Priebeh toku
------------

Pramení cca 40 km severovýchodne od Florencie strednej nadmorskej výške pohoria Apeniny. Rieka ústi do Jadranského mora severne od mesta Rimini.

Dejiny
------

Rímske právo zakazovalo ktorémukoľvek generálovi prekročiť rieku so stálym vojskom. Rieka bola považovaná za hranicu medzi rímskou provinciou Predalpská Galia a Itáliou. Zákon tak chránil republiku pred vnútornou vojenskou hrozbou.

Keď Gaius Iulius Caesar v roku 49 pred Kr. rieku prekročil, tento zákon porušil, čím nevyhnutne vyvolal ozbrojený konflikt — občiansku vojnu. Podľa rímskeho historika Suetonia tu preniesol slávnu frázu *„Kocky sú hodené"* (Alea iacta est). Tento výraz znamená jasné a stručné označenie stavu či situácie, keď nemožno cúvnuť či vziať rozhodnutie späť; v podobnom zmysle sa používa aj slovné spojenie *prekročiť Rubikon*.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rubikon**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Rubikon na českej Wikipédii.*
Prierez vežou americkej bojovej lode Iowa s delami kalibru 406 mm
**Delová veža** je zariadenie, ktoré chráni svoju posádku a mechanizmus delostreleckého systému a zároveň umožňuje kanónu zamierenie a streľbu v rôznych smeroch. Veža môže svoju posádku chrániť proti zásahu v bitke a nepriaznivému počasiu.

Veža je obvykle otočná zbraňová platforma. Jej využitie je široké. Môže byť použitá v pevnostiach, fortifikačných štruktúrach, ako je pobrežné delostrelectvo, pri obrnených vozidiel, tankov, bojových lodí či lietadiel.

Veže môžu byť vyzbrojené jedným či viacerými guľometmi, kanónmi, veľkokalibrovými delami či vypúšťacím zariadením riadených striel. Ovládané môžu byť priamo svojou posádkou, alebo diaľkovo a obvykle sú chránené pancierom. Existujú aj veže, ktoré sa nachádzajú na vrchu iných veží.

Delová veža lode USS *Monitor*
Dánska vežová loď Rolf Krake
Schéma rozmiestnenia delových veží v bojových lodiach HMS Dreadnought

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Delová veža**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dělová věž na českej Wikipédii.*