recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bičovanie väzňov, Delaware, 1907
**Bičovanie** bol trest, široko používaný od staroveku až do dnešných čias. Bolo zamýšľané ako trest, ktorý neznamená zmrzačenie (nenávratné poškodenie tela). To však neznamenalo, že to bol trest menej nepríjemný, pretože bičom človek mohol dostať veľké množstvo rán, ktoré boli hlboké a krvavé.

V staroveku židia odsudzovali k bičovaniu za trest pri porušení obradných predpisov či za zločin proti mravnosti. Odsúdený mohol dostať maximálne 40 rán, pričom trest nebol považovaný za spoločensky potupný a ponižujúci. Bičovanie bolo vykonávané v synagóge. Počas bičovania boli trestanému predčítané texty zo Starého zákona. Samotný priebeh vždy sledoval sudca, bičovaný ležal na zemi na bruchu. Židia používali palicu či prút, neskôr aj bič. Ten sa časom rozdelil na tri remene, preto odsúdenec dostával maximálne trinásť rán.

Bičovanie sa tiež realizovalo v rôznych formách, novými nástrojmi akými bol bič s deviatimi strapcami (anglicky *cat o' nine tails*) alebo tradičný bič. Ďalšie formy boli potom takzvané plané (zrejme v zmysle zlé) biče, ktoré mali na konci veľké ostré predmety.

Aj podľa rímskeho práva bolo na začiatku nášho letopočtu možné človeka odsúdiť maximálne k 40 ranám bičom.

Bičovanie je používané v niektorých krajinách aj v súčasnosti, konkrétne v Bruneji, Malajzii, Singapure, Tanzánii, Zimbabwe a mnohých islamských krajinách. V Singapure je možno udeliť trest bičovania napríklad za nelegálne grafiti. Maximálny počet rán je 36, odsúdený si však môže vymeniť jednu ranu za jeden rok vo väzení. Pri výkone trestu je odsúdený pripútaný na lavici, leží na bruchu. Ako nástroj je používaná palica, ktorou sa kat musí trafiť medzi dva vodiace plechy; tie sú po každej rane posunuté, aby ďalšia rana mierila na inú časť chrbta. Na výkon dohliada lekár, ktorý môže exekúciu v prípade zdravotných problémov odsúdeného prerušiť; odsúdený musí byť počas výkonu trestu pri vedomí. Rany nespôsobujú pretrhnutie pokožky, vyvolajú iba podliatiny, ktoré sa liečia od niekoľkých mesiacov do cca pol roka.

Bičovanie je tiež jedna z foriem trestu používaných podľa islamského práva šaría za trestné činy ako smilstvo, užívanie alkoholu alebo za ohováranie, ale tiež je široko obľúbený ako voľný trest pre rad iných priestupkov. Podľa islamského práva boli nevernice pôvodne len bičované - kameňovanie prevzali moslimovia od Židov. V Sudáne bolo ešte na začiatku 21. storočia bežné bičovať ženy za porušenie mravnostných deliktov štyridsiatimi ranami (napr. za nosenie nohavíc). Na dvanásť mesiacov väzenia a tristo päťdesiat rán bičom za nelegálne prechovávanie niekoľkých fliaš vína bolo možné odsúdiť mužského vinníka v nábožensky rigidnej Saudskej Arábii.

Bičovanie sa tiež používa pri jednej z foriem sadomasochistickej sexuálnej praktiky - spankingu.

Súvisiace články
----------------

* Knuta
* Korbáče

Externé odkazy
--------------

* Bičovanie ženy v Sudáne

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bičování na českej Wikipédii.*
Erupcia vulkánu Mayon na Filipínach
**Vulkanológia** je veda, ktorá sa zaoberá vznikom a stavbou vulkánov, javmi ktoré prebiehajú pri sopečnej erupcii a v neposlednom rade aj zložením a vlastnosťami vulkanických produktov (ako sú láva, pyroklasty, utuhnuté sopečné horniny, pemza, atď.). Vedci, ktorí sa zaoberá vulkanológiou sa nazývajú **vulkanológovia**.

Vulkanologický výskum v sebe zahŕňa jednak prácu v teréne, ako aj laboratórne skúmanie vzoriek (využitím chemických, kryštalografických a iných metód).

Jedna oblasť záujmu vulkanológov sa zameriava na samotné procesy pri vulkanickej erupcii, opis vlastností a zloženia rôznych vulkanických produktov, kým druhá, nemenej dôležitá oblasť, ktorej sa venujú vulkanológovia, je predpovedanie budúcich vulkanických erupcií. Aj keď sa erupcia sopky nedá stanoviť na konkrétny dátum a čas, napriek tomu je to veľká pomoc pri predchádzaní katastrofám a obetiam na ľudských životoch.

Vznik a morfológia vulkánov
---------------------------

*Bližšie informácie v článkoch: Sopka a Sopečná činnosť*
Vulkanická činnosť je spôsobená výstupom roztavenej magmy na zemský povrch. Každý vulkán sa obvykle skladá z tzv. magmatického rezervoáru, ktorá sa nachádza pod sopkou a predstavuje zásobáreň magmy. Táto vystupuje prívodnými komínmi a vylieva sa cez hlavný, alebo vedľajšie (parazitické) krátery na povrch, kde sa nazýva láva. Charakter sopečných erupcií je ovplyvnený zložením magmy a môže byť viac, alebo menej explozívny. Sprievodné znaky erupcie sú emisie plynov, pár a popola, menšie zememtrasenia a pyroklastické prúdy.

Tektonické prostredia vulkánov
------------------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Platňová tektonika*
Vulkanická činnosť je spätá s pohybom litosféry po plastickej časti plášťa - astenosfére a vyskytuje sa v nasledovných prostrediach:

* **divergentné okraje tektonických platní** - prevažne bazaltový vulkanizmus oceánskych chrbátov a kontinentálnych riftov
* **konvergentné okraje tektonických platní** - bazaltovo - andezitovo - ryolitový vulkanizmus subdukčných zón vulkánov ostrovných oblúkov a sopečných pohorí (pozri aj Ohnivý kruh)
* **horúce škvrny** - ostatný vulkanizmus (Havajské ostrovy, Island, Réunion)

Významní vulkanológovia
-----------------------

Vo svete
* Manželia Maurice a Katia Krafftovci
* Haroun Tazieff

Na Slovensku
* Vlastimil Konečný, Jaroslav Lexa

Literatúra
----------

* KONEČNÝ, Vlastimil; HURAIOVÁ, Monika. Vulkanológia. Prvé. vyd. Bratislava : Univerzita Komenského v Bratislave, Prírodovedecká fakulta, 2020. 337 s. ISBN 978-80-223-4920-8.

Pozri aj
--------

* Sopečná činnosť
* Zoznam sopiek


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |
**Zákon negácie negácie** je jeden zo základných zákonov materialistickej dialektiky, podľa ktorého vývoj prebieha ako neustála negácia existujúcich kvalít, a to tým spôsobom, že určitá negovaná kvalita je znovu negovaná a vývoj tak takmer opakuje podstatné stránky pôvodnej kvality na vyššej úrovni.

Predstavuje výraz opakovateľnosti v procese vývoja. Každá jedna vec, jav, proces obsahuje v sebe moment svojho vzniku, zániku a zároveň vytvára predpoklad pre vznik novej veci na kvalitatívne vyššej úrovni. Mechanizmus tohto zákona má podobu špirály t. j. východiskový bod, negácia východiska a negácia negácie (vznik, zánik, vznik nového). Nekonečné vznikanie novej jedných kvalitatívnych vzťahov a zánik iných vystupuje ako negácia starého novým, ako riešenie jedných protirečení a vznik druhých. Tento fakt pramení z protirečivosti predmetov a vecí. Negácia je teda moment kontinuity a súvislosti vývoja. Negácia starého je súčasne potvrdením nového prechodom k vyššej fáze vývoja. Nové tým, že vystupuje namiesto starého, zachovávajúc v ňom ale cenné, pozitívne, vystupuje ako kvalitatívne vyšší útvar. (nemusia to byť čisto len osobné kvality, ale aj zmena spoločnosti, kultúry atď.).

Konkrétne formy zdanlivého návratu k starému sú v procese zákona negácie negácie veľmi rôznorodé. Jedným z prejavov je biogenetický zákon, podľa ktorého organizmus počas svojho zárodočného vývoja reprodukoval v skrátenej forme cestu k vývoju druhu.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Zákon klesajúceho dopytu a rastúcej ponuky** je ekonomický zákon, podľa ktorého s rastúcou cenou - za inak nezmenených podmienok - klesá dopytované množstvo a rastie ponúkané množstvo statku, alebo inými slovami, že funkcia dopytu je klesajúca a funkcia ponuky je rastúca.

Čím je cena na trhu vyššia, tým viac výrobcov prichádza na trh a chce svoj tovar predať (čiže rastie ponúkané množstvo). Dopytované množstvo však v tomto prípade klesá, lebo kupujúci nemá záujem kupovať rovnako veľké množstvo tovaru, ak sa cena zvýši. Keď je cena tovaru nízka, klesá aj ponúkané množstvo tovaru, dopytované množstvo stúpa.

Je potrebné rozlišovať medzi pojmami dopytované množstvo (jeho zmena sa na krivke dopytu prejavuje posunom po krivke) a dopyt (jeho zmena sa prejavuje posunom krivky dopytu). Dopytované množstvo závisí od ceny daného statku. Dopyt vyjadruje vzťah medzi cenou statku a dopytovaným množstvom. Analogicky je potrebné rozlišovať medzi pojmami ponúkané množstvo a ponuka.

V ekonomickej teórii sa uvádza viacero prípadov, u ktorých tento zákon zdanlivo neplatí, napr. sa niektoré tovary kupujú len vtedy, ak majú vysokú cenu, pretože inak sa ľudia nazdávajú, že sú bezcenné (spravidla luxusné tovary a pod.). V tomto prípade však nie je dodržaná podmienka "za inak nezmenených podmienok" (ceteris paribus), keďže kupujúci subjektívne hodnotí daný tovar rôzne pri rôznej cene (pri vysokej cene tovar považuje za luxusný, pri nízkej za "obyčajný", ako keby šlo o dva odlišné výrobky).
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Biččú
**Provincia Biččú**  (jap. 備中国 – Biččú no kuni) bola stará japonská provincia na západe ostrova Honšú, na ktorej území sa dnes rozkladá západná časť prefektúry Okajama. Provincia hraničila s provinciami Hóki, Mimasaka, Bizen a Bingo.

Starobylé hlavné mesto a kláštor bol postavený v okolí mesta Soja. Po väčšiu časť obdobia Muromači bol v provincii dominantný klan Hosokawa, ktorý sídlil na Šikoku a dovoľovať provincii určitý stupeň nezávislosti. V období Sengoku bojovalo o nadvládu nad provinciou niekoľko ďalších klanov. V dobe svojej smrti bojoval o provinciu Nobunaga Oda s Terumotom Morim, čo viedlo k rozdeleniu provincie. Po roku 1600 bola provincia rozdelená medzi rôzne han (panstvá) včítane množstva hradov. Časom boli provincie reorganizované do prefektúr a dominantným mestom sa stal prístav Kurašiki.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Bitchū Province na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |
**Lygdamis** (starogr. *Λύγδαμις* – *Lygdamis*) bol v roku 648 pred Kr. víťaz olympijských hier v pankratiu.

V Olympii na 33. hrách zaviedli ako poslednú atletickú disciplínu pankration, ktorý bol kombináciou zápasenia a boxu. Prvým olympijským víťazom v pankratiu sa stal Lygdamis zo Syrakúz. Lygdamis bol podľa antického autora Eusebia z Kaisareie taký statný chlap, že mu stačilo 600 dĺžok jeho chodidla (600 stôp) na vymeranie celého okruhu bežeckej dráhy v Olympii.

Olympijské víťazstvo Lygdamida zaznamenal aj Pausanias: „*V ôsmej olympiáde po tejto (r. 648 pred Kr.) prijali ku hrám zápasníkov v pankratiu a pretekárske kone. Zvíťazil kôň krannónskeho Krauxida, a tých, ktorí sa dostavili k pankratiu, premohol syrakúzsky Lygdamis. Tento muž má náhrobok pri syrakúzskych lomoch. To či sa Lygdamis vyrovnal veľkosťou tébskemu Heraklovi, neviem, ale Syrakúzania to hovoria.*"

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Luigi Moretti; Maria Elisa Garcia Barraco; Ilaria Soda. *Luigi Moretti e il catalogo degli Olympionikai : testimonianze epigrafiche, letterarie, papirologiche e numismatiche sui vincitori degli agoni olimpici panellenici (Ellade e Magna Grecia: 776 a.C. - 393 d.C)*. Roma : Arbor sapientiae, 2014. ISBN 978-88-97805-32-8. S. 33 (51).
3. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 147.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 290.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Šachovnica** je štvorcová plocha rozdelená na 64 rovnakých štvorcových polí striedavo svetlých a tmavých. Používa sa pri šachu.

**Rady** sú na šachovnici označené číslicami 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8. **Stĺpce** sú označené písmenami a, b, c, d, e, f, g, h. Každé pole sa teda dá označiť kombináciou číslice a písmena(napr. f3). Stĺpce **a-**, **b-** a **c-** tvoria **dámske krídlo**, stĺpce **f-**, **g-** a **h-** tvoria **kráľovské krídlo**.
Ďalej máme na šachovnici **diagonály**. sú to polia vedľa seba v uhlopriečnom smere.
Mimoriadne dôležité z hľadiska šachu je **centrum**(stred) **šachovnice.**
Rozoznávame dva druhy centier:

* **malé centrum** tvoria polia d4, d5, e4, e5.
* **veľké centrum** tvorí štvorec s vrcholmi c3-c6-f3-f6.

 diagonála

 malé centrum

 veľké centrum

Šachovnica musí byť postavená tak, aby pravé, dolné pole bolo svetlé. U hráča, ktorý hrá s bielymi kameňmi je to pole h1, u hráča, ktorý má čierne kamene, je to pole a8.

Pojem "šachovnica" sa používa aj v súťažiach družstiev, kde sú hráči družstva zoradení obvykle podľa výkonnosti. Potom sa používa spojenie *1. šachovnica, 2. šachovnica... 5. šachovnica...*

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Šachovnica**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šachovnica**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Lampos** (starogr. *Λάμπος* – *Lampos*) bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 304 pred Kr.

Lampos z macedónskeho mesta Filippoi bol na 119. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon sa v Olympii zaviedol na 25. hrách v roku 680 pred Kr.

Olympijské víťazstvo Lampa zaznamenal cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v areále Olympie videl jeho sochu. Sám autor o tom píše: „*Vedľa Euantha stojí socha chovateľa koní a voz, na ktorý vstupuje akési dievča. Muž sa menuje Lampos a jeho vlasťou bolo najmladšie z miest v Macedónii nazvané po zakladateľovi Filippovi, synovi Amynta."*

Dievča, ktoré nastupovalo do voza bola pravdepodobne *neokrídlená* bohyňa Niké (bohyňa víťazstva).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Zinon Papakonstantinou, *Sport in the Cultures of the Ancient World*, str. 102
2. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,10.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 567 vysvětlivky.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 44°45′S 19°42′V﻿ / ﻿44,75°S 19,7°V﻿ / 44.75; 19.7

**Šabac** (srb. Шабац) je mesto v západnom Srbsku. Nachádza sa na hranici centrálneho Srbska a Vojvodiny, (na rieke Save), v historickom regióne Mačva, ktorého je ekonomickým i kultúrnym centrom. Je tiež strediskom Mačvianského obvodu.

Mesto je napojené na železničnú sieť, prechádza cez neho niekoľko kľúčových ciest a neďaleko sa nachádza aj diaľnica Záhreb – Belehrad. Významný je tiež miestny prístav. Priemysel je orientovaný prevažne na potravinárstvo (zastúpené sú však ale aj ďalšie odvetvia, napr. drevovýroba, či stavebníctvo), pretože okolitá pôda je veľmi úrodná. Po roku 1990 však Šabac ako jedno z priemyselne najvyspelejších miest ťažko strádal; najprv ekonomickou krízou, neskôr medzinárodnými sankciami a nakoniec bombardovaním. Uzavreté boli početné závody.

V stredoveku bol Šabac známy ako významná pevnosť na južnom okraji Uhorska, kde často prebiehali strety medzi Turkami a rakúskymi vojskami.

V roku 2011 žilo v Šabaci 52 822 obyvateľov. V obci Šabac (okolie mesta) potom niečo vyše sto tisíc ľudí.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šabac**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šabac na českej Wikipédii.*
**Bitka o Argandáb** alebo **bitka o Arghandáb** (podľa označenia povstalcov **Operácia IBRAT**) bola bitka o okres Argandáb ležiaci neďaleko juhoafganského mesta Kandahár sa odohrala 18. a 19. júna 2008. Boj o kontrolu nad oblasťou zviedli afganskí povstalci z hnutia Taliban a koaličné vojská vedené kanadským kontingentom podporované afganskou armádou. Išlo už o druhý pokus povstalcov o ovládnutie oblasti za menej ako rok.

Pozadie
-------

13. júna 2008 sa podarilo povstalcom pri útoku na väznicu Sarposa (Sar Póšán(?)) v meste Kandahár oslobodiť 800 – 900 väzňov, pričom podľa odhadov zhruba tretina mala väzby na povstalcov. Koaličné vojská ihneď spustili operáciu za cieľom zadržania utečencov, no aj napriek niekoľkým úspechom sa väčšine hľadaných osôb podarilo uniknúť.

Po oslobodení väzňov pokračovali povstalci v útokoch. Boje boli hlásené z osemnástich okolitých miest. Podľa informácií rozviedky zhruba 500 povstalcov sa presunulo do okresu Argandáb vzdialeného 15 km severne od mesta Kandahár, kde sa pravdepodobne pripravovali na ďalšie útoky. Panovali dokonca obavy, že povstalci by mohli plánovať útok na samotné mesto Kandahár, ktoré je druhým najväčším mestom v Afganistane. Koaličné vojská zhadzovali v oblasti letáky vyzývajúce civilistov, aby neopúšťali svoje domovy. 16. júna koaličné a afganské vojská vykonali päťhodinový prieskum oblasti, no nenašli žiadne známky povstaleckej aktivity.

Aj napriek týmto správam požiadalo kanadské velenie ešte v ten istý deň o vyslanie posíl. 17. júna bolo do oblasti bojov premiestnených 700 afganských vojakov z Kábulu. Toto rozhodnutie sa ukázalo byť správne, keďže aj napriek informáciám od prieskumných jednotiek začali z oblasti utekať civilisti a došlo k prvým ozbrojeným stretom s povstalcami.

Prípravy
--------

Útokmi na dopravnú infraštruktúru sa povstalci snažili obmedziť mobilitu spojeneckých vojsk. Bolo zničených niekoľko mostov v okolí Kandaháru a na niektorých dopravných trasách boli umiestnené míny. Ďalším krokom bolo presunutie potrebných zásob na pripravené pozície. Následne sa talibanský veliteľ Mulla Ahmedullah rozhodol počkať na útok spojencov.

Taktiež kanadské vojská posilňovali svoje pozície. Bola posilnená ochrana kľúčových miest v Kandaháre, medzi nimi elektráreň, väznica Sarposa, sídlo guvernéra, ako aj základňa ich rekonštrukčného tímu.

Boj
---

18. júna spustili spojenecké vojská útok na predpokladané postavenia povstalcov, no stretli sa len so slabým odporom. Väčšina povstalcov sa pravdepodobne z oblasti stiahla bez boja. Nasledujúci deň brigádny generál Denis Thompson potvrdil, že oblasť bola vyčistená, no zároveň varoval pred možným návratom povstalcov.

Referencie
----------

* New York Times
* Daily Telegraph
* Fox News
* CTVN
* BBC
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Zima* pozri *Zima (rozlišovacia stránka)*.
V mnohých častiach sveta je toto ročné obdobie spojené so snehom
Les v zime vo Vihorlatských vrchoch
Typický zimný šport - lyžovanie
Animácia zmien snehovej pokrývky v priebehu roka
**Zima** je jedno z ročných období v miernom teplotnom pásme nasledujúce po jeseni a predchádzajúce jari. Má najkratšie dni a najnižšie priemerné teploty. V oblastiach vzdialenejších od rovníka sa v zime často vyskytuje sneh.

Astronomicky začína zimným slnovratom (okolo 21. decembra na Severnej pologuli a 21. júna na Južnej pologuli), a končí jarnou rovnodennosťou (okolo 21. marca na Severnej pologuli a 21. septembra na Južnej pologuli).

V meteorológii sa podľa konvencie počíta ako celé mesiace december, január a február na Severnej pologuli a jún, júl a august na Južnej pologuli.

Príčiny zimy
------------

Striedanie ročných období je spôsobené odklonom zemskej osi od roviny ekliptiky (o 23°27'). Pologuľa, na ktorej je zima, je odvrátená od Slnka, dopadá na ňu menej slnečného žiarenia a pod väčším uhlom. To v princípe vedie k nižším teplotám.

Meteorologické prejavy zimy
---------------------------

V oblastiach vyšších zemepisných šírok sa v zime vyskytuje sneh a mráz.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Zima**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |

| * z
* d
* u
Obdobia |
| --- |
| Mierne | 
* Jar
* Leto
* Jeseň
* Zima

 |
| Tropické | 
* Obdobie sucha
* Obdobie dažďov

 |
*Kosatínský viklan*
**Kosatínský viklan** je veľký kamenný blok, ktorý sa nachádza neďaleko obce Boudy na Písecku a prírodnej pamiatky Malý Kosatín. Viklan leží na vrchole prirodzeného kamenného radu v lese na kopci Malý Kosatín (500 m n. m.). Horný žulový balvan je vysoký 1,1 metra s pôdorysom 2,6 x 2,1 metra a spodného balvanu sa dotýka iba malou plochou a pri dotyku sa pohybuje. Miestni ľudia ho kedysi nazývali *„hejbací kámen"*.

História
--------

V okolí viklana, v prvej polovici 20. storočia, robil archeologický prieskum známy český archeológ Bedřich Dubský. Boli tu nájdené stopy z obdobia staršej doby železnej. Z rovnakého obdobia ako neďaleké, asi 100 m východne vzdialené, mohyly z halštatského obdobia.

Turizmus
--------

Vikan je prístupný po neudržiavanej ceste medzi obcami Pohoří a Boudy neďaleko Alšovej náučnej stezky vedúcej z Mirotíc do Čimelíc.

Referencie
----------

1. ↑   *Kosatínský viklan* [online]. [Cit. 2016-10-22]. Dostupné online. (po česky)

Pozri aj
--------

* Kývavec
* Halštatská doba

Externé odkazy
--------------

* Tajemná místa plná síly
* Na stránke Hrady.cz

Súradnice: 49°26′55.3″S 14°1′24.4″V﻿ / ﻿49,448694°S 14,023444°V﻿ / 49.448694; 14.023444
**Indulona** je slovenská značka krémov na ruky, neskôr aj ďalšej kozmetiky. Značku v súčasnosti (2023) vlastní grécka skupina *Sarantis*. História značky siaha do roku 1948, vznikla v slovenskom Hlohovci, kde sa vyrába podnes. Vyrobí sa približne šesť miliónov kusov za rok.

Názov
-----

Názov krému Indulona je inšpirovaný slovom industrializácia, pretože v období, kedy vznikla, bola v povojnovom Česko-Slovensku industrializácia častou témou. Indulona bola vyvinutá pre ľudí vo vzrastajúcej výrobe, kvôli ochrane pred vysychaním a podráždením pokožky. Ešte v päťdesiatych rokoch nemal ochranný hydratačný a vyživovací krém žiadne meno a ľudovo sa mu hovorilo „zázračný krém". Počnúc rokom 1964 sa vyrábal pod označením „A/64".

Referencie
----------

1. ↑  NOSEK, Michal. *Indulona a zubní pasta Parexyl patří nově Řekům* [online]. e15.cz, 2018-01-15, [cit. 2023-05-09]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  ZEMEN, Brigita. *Indulona. Šedesát let stálicí české kosmetiky* [online]. e15.cz, 2016-11-15, [cit. 2023-05-09]. Dostupné online. (po česky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Indulona na českej Wikipédii.*
**Lykaithos** (starogr. *Λύκαιθος* – *Lykaithos*) je v gréckej mytológii syn spartského kráľa Hippokoóna.

Lykaithos bol syn Hippokoóna z Amyklaie, ktorý mal okrem neho ešte ďalších jedenásť synov, Doryklea, Skaia, Enarofora, Euteicha, Boukola, Tebra, Hippothoa, Euryta, Hippokorysta, Alkinoa a Alkóna. Jeho otec Hippokoón sa stal kráľom Sparty, keď svojho brata Tyndarea vyhnal z krajiny.

Jedného dňa prišiel do Sparty hrdina Hérakles s bratrancom Oiónom a pri dome Hippokoóna ich napadol strážny pes, ktorého Oiónos v sebaobrane zabil. Lykaithos so svojimi bratmi stáli obďaleč a keď to uvideli, na Oióna a Hérakla zaútočili. V tejto bitke potom Oiónos zomrel a zranený Hérakles bol nútený ustúpiť. Héraklova pomsta ale nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Héraklov brat Ifikles, Hérakles Hippokoóna a všetkých jeho synov pobil a Tyndareós sa mohol vrátiť do Sparty a ujať sa vlády.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 3,10,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 464.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,4.
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,3.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 13,5,5.
**Lykios** (starogr. *Λύκιος* – *Lykios*) bol grécky sochár v 1. storočí.

Sochár Lykios, syn Ktésidéma z Atén, tvoril v Ríme za vlády rímskeho cisára Augusta. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy, ale svedectvom tvorby tohto sochára je v Ríme (v centrálnej oblasti Corsa) objavený podstavec zo sochy s jeho signatúrou:

|  |  |
| --- | --- |
| *Λύκιος Κτησιδήμου Ἀ̣θ̣ηναῖος ἐποί̣ε̣ι̣.*  | preklad: *Lykios syn Ktésidémov z Atén zhotovil.* |

- text v starogréčtine
Bodka umiestnená pod písmenom (napr. *ἐποί̣ε̣ι̣.* – *epoịẹị.*) označuje, že nie celkom čitateľné kvôli poškodeniu či vymazaniu, ale jeho identifikácia je pomerne istá.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Lykios 2*
2. 1 2  Paul Rehak. *Imperium and Cosmos*. Madison : Univ of Wisconsin Press, 2009. ISBN 978-02-9922-013-6. S. 22.
3. ↑  Inscriptiones Italy, incl. Magna Graecia, *IGUR IV 1573*
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 268.
**Lykios** (starogr. *Λύκιος* – *Lykios*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Lykios, syn a žiak sochára Myróna, pochádzal z Eleuthery. Svoje diela, zhotovené najmä z bronzu, tvoril v Aténach približne v druhej polovici 5. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy (len niekoľko podstavcov zo sôch s jeho signatúrou) ale Pausanias, ktorý v 2. storočí precestoval veľkú časť Grécka, si ešte mohol obzrieť niekoľko jeho diel a písať o nich.

Medzi tieto diela patril napr. bronzový chlapec s perirrhantérionom (χαλκοῦν παῖδα, ὃς τὸ περιῤῥαντήριον ἔχει - Paus. I, 23, 7), ktorého videl na aténskej Akropole alebo niekoľko votívnych darov od Apollónčanov v Olympii, o ktorých zaznamenal: „*Vedľa takzvaného Hippodameia je polkruhový podstavec z kameňa, na ktorom sú tieto sochy: Zeus, Thetis a Hémera, prosiaca Dia za svoje deti. To je teda uprostred podstavca. Synovia sami potom v podobe bojujúcich stoja vedľa, totiž každý z jedného konca podstavca, Achilleus a Memnón. Práve tak stoja proti sebe Grék a Negrék, Odyseus proti Helenovi, pretože títo najviac vynikli vynaliezavosťou vo svojom vojsku; proti Menelaovi zo starej nevraživosti Alexandros (Paris), proti Diomédovi Aineias a proti Telamónovmu Aiantovi Déifobos. Sú to diela Lykia, syna Myrónovho, a venovali ich Apollónčania od Iónskeho mora. Pri nohách Dia je starými písmenami napísané toto štvorveršie:*

*Z Apollónie vzácny sme dar, ktorej vlasatý Foibos*
*od mora Iónskeho pred vekmi základy dal.*
*Tí, ktorí abantský kraj zabrali, s pomocou božou*
*z thronijskej koristi dali na toto tu, desiaty diel.* *"*
Rímsky polyhistor Plínius Starší ho zaradil medzi bronziarov a jeho tvorbu datoval do čias 90. olympiády (t. j. do roku 420 pred Kr.).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, *Lykios 1*
2. 1 2  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 368.
3. ↑  Inscriptiones Attica, *Raubitschek, DAA 135*
4. ↑  Inscriptiones Attica, *SEG 30:26*
5. ↑  Inscriptiones Attica, *Raubitschek, DAA 138*
6. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 69.
7. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 412.
8. ↑  Plínius, *Naturalis Historia*, 34,50.
**Karol Rayger** (známy aj ako Med.Dr. **Karol Rayger** sen.) (\* 22. september 1641, Bratislava - † 14. január 1707, tamže) bol slovenský lekár, prírodovedec a amatérsky entomológ. Bol členom vedeckej spoločnosti Academia Leopoldina (= Academia naturae curiosorum), ktorá bola založená vo Viedni v roku 1652.

Biografia
---------

Narodil sa v Bratislave, kde získal základné i stredné vzdelanie. Od roku 1659 študoval filozofiu v Altdorfe, teológiu vo Wittenbergu a potom začína študovať medicínu, v štúdiu ktorej pokračuje v Leidene, Paríži a neskôr v Montpellier, kde sa venoval tiež štúdiu botaniky. Doktorát medicíny získal v roku 1667 v Štrasburgu.

Po skončení svojich štúdií vykonal študijnú cestu po Taliansku a po svojom návrate sa usadil v roku 1668 v Bratislave. Tu sa venuje hlavne svojej lekárskej praxi. Cisár Leopold I. ho menoval dvorným lekárom a protomedikom v Uhorsku. Zriadil botanickú záhradu, kde pestoval hlavne liečivé rastliny. V tomto období napísal väčší počet lekárskych pojednaní, ktoré zverejňoval v zborníkoch spoločnosti *Academia Leopoldina*. Z medicínskeho hľadiska je známy ako autor dodnes používanej pľúcnej skúšky novonarodených detí, ktorú ako prvý v Uhorsku navrhol na dôkaz živo alebo mŕtvo narodeného plodu. Tiež ako prvý lekár v Uhorsku opísal influenzu. Zomrel roku 1707 v Bratislave.

Entomologické aktivity
----------------------

Z entomologického hľadiska majú význam hlavne dve jeho práce z roku 1694, ktoré vyšli v Miscellanea curiosa medicophysica Academiae Naturae Curiosum Decuria III. Annus II. obs. 21. a 22. Obe tieto práce pojednávajú o rojení mravcov a kobyliek nad Bratislavou a jej okolím. Tieto práce patria vôbec k prvým entomologickým prácam na území Slovenska.

Bibliografia
------------

* Rayger, C.: 1694, De formicis volantibus. Miscellanea curiosa medicophysica Academiae Naturae Curiosum Decuria III. Annus II. obs. 21.
* Rayger, C.: 1694, De locustis volantibus. Miscellanea curiosa medicophysica Academiae Naturae Curiosum Decuria III. Annus II. obs. 22.

Zdroje informácií o autorovi
----------------------------

* Tibenský, J.; Hrochova, M. & Mauerová, M.: 1977, Bibliografia prírodných, lekárskych a technických vied na Slovensku do roku 1850. I. Matica Slovenská, Martin, p. 543 - 546.
* Koleška, Z.: 1990, Seznam biografii čs. entomologů. 12. [Popp, O. - Rippl, J.]. Zprávy Čs. spol. entomol. ČSAV, 26, 413 - 452, Taf. 27 - 29, p. 438.
* Okáli, I.; Országh, I.; Matoušek, B. & Hrabovec, I.: 1996, *Slovník slovenských zoológov a zoológov so vzťahmi k územiu Slovenska*. Stimul, Bratislava: 1 - 137, p. 99.
* Groll, E. K. [ed.]: 2006, Entomologen der Welt (Biographien, Sammlungsverbleib). Datenbank 2. Version, DEI im ZALF e. V.: „Rayger, Carl": (internet).
**Kosmas** (asi 1045, Zdice – † 21. október 1125) bol prvý známy český kronikár, autor Kosmovej kroniky (*Chronica Boemorum*). 

V rokoch 1120 až 1125 bol dekanom pražskej kapituly pri katedrále svätého Víta, Václava a Vojtecha. Takmer všetky dnes známe informácie o Kosmovi pochádzajú z jeho kroniky, kde sa niekoľkokrát zmienil o sebe a svojich príbuzných. Na svoju dobu sa dožil vysokého veku, asi 80 rokov.

Vzdelanie a kariéra
-------------------

Kosmova kronika česká
O jeho pôvode sa vie len málo a prakticky všetky o ňom známe informácie pochádzajú z jeho textov. Je pravdepodobné, že pochádzal zo Zdic pri Beroune z rodiny duchovného a nadviazal na otcovu kariéru. Po absolvovaní pražskej katedrálnej školy študoval v škole pri katedrále sv. Lamberta v Lutychu, ktorá patrila k najlepším v Európe. Je možné, že si Kosmas následne zvyšoval vedomosti i na iných európskych školách.

Do Čiech sa vrátil až začiatkom 90. rokov 11. storočia a stal sa členom pražskej kapituly. V rokoch 1091/1092 bol zrejme členom výpravy pražského biskupa Kosmasa a olomouckého biskupa Ondreja za cisárom Henrichom IV. do Mantovy a v roku 1094 sa zúčastnil ich vysvätenia mohučským arcibiskupom. Po návrate sa zaradil do skupiny kňazskej inteligencie v krajine, ktorá tvorila svojbytnú skupinu s vlastnou kultúrou a tvorila protipól konkurenčnej, najmä nemeckej skupine kňazov. 

11. októbra 1099 získal Kosmas v Ostrihome kňazské vysvätenie a pravdepodobne už v roku 1110 pôsobil ako dekan pražskej kapituly.

Rodina
------

Z kroniky je známe meno Kosmovej ženy a syna; o žene Božetěche sa zmieňuje v súvislosti s jej úmrtím 23. januára 1117, syn Henrich je spomenutý v roku 1123, kedy bol členom výpravy do Jeruzalema. Opätovne sa syn spomína už ako kanonik a po roku 1148 i pražský prepošt. Rok predtým (1147) sa s Henrichom Zdíkom (s ktorým býva nesprávne stotožňovaný) zúčastnil krížovej výpravy proti Prusom.

Bibliografia
------------

* Kosmas: *Kosmova kronika česká.* přel. Hrdina, Karel, Bláhová Marie. Svoboda, Praha 1975. 261 s.
* Dušan Třeštík: *Kosmas.* Melantrich, Praha 1972. 210 s.
* Oldřich Králík: *Kosmova kronika a předchozí tradice.* Vyšehrad, Praha 1976. 269 s.
* Jana Nechutová: *Latinská literatura českého středověku do roku 1400.* Praha : Vyšehrad, 2000. 365 s. ISBN 80-7021-305-1.
* Jana Nechutová: *Středověká latina.* MU, Brno 1995. 114 s. ISBN 80-210-1059-2.
* Dušan Šlosar, Radoslav Večerka: *Spisovný jazyk v dějinách české společnosti.* SPN, Praha 1979. 142 s.
* Josef Sadílek: *Kosmovy staré pověsti ve světle dobových pramenů.* Petrklíč, Český Těšín 1997. 158 s. ISBN 80-85243-88-1.
* Martin Wihoda: *Morava v době knížecí 906–1197.* Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2010. 464 s. ISBN 978-80-7106-563-0.

Pozri aj
--------

* Kosmova kronika

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kosmas na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 51825
* BnF: 124737398
* GND: 118522353
* ISNI: 0000 0001 0902 5018
* LCCN: nr95031511
* NK ČR: jk01061961
* VIAF: 54247588
* WorldCat: lccn-nr95031511
**Karol Rapoš** (\* 2. november 1876, Modra – † 22. október 1947, Bratislava) bol publicista, historik, pedagóg. Pseudonym: Vrchdolinský

Rodina
------

* otec Karol Rapoš
* matka Rozália rod. Hajíčková
* manželka Augusta rod. Bogyayová

Životopis
---------

Karol Rapoš študoval na učiteľskom ústave v Modre, 1920 vykonal skúšku zo slovenského jazyka na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, 1925 odbornú pre meštianske školy v Banskej Bystrici. Príslušník generácie národných učiteľov, po roku 1918 organizátor slovenského školstva, venoval sa aj publicistike a regionálnej histórii. Učiteľ, riaditeľ meštianskej školy a školský inšpektor v Brezne a v Piešťanoch. Spoluautor učebnice dejepisu, zemepisu a miestopisu Slovenska. Autor monografií, rozprávok, dramatických diel, pedagogických, historických a národopisných článkov. Prekladal z češtiny. Režíroval ochotnícke predstavenia v Banskej Bystrici a v Brezne. Člen a funkcionár kultúrnych a osvetových spoločností.

Pamiatky
--------

* časť korešpondencie v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* *Karol Kuzmány*; Brezno 1926
* *Dejiny cirkvi evanjelickej a.v. breznianskej*; Liptovský Mikuláš 1938
* *Sprievodca turistov po Horehroní (okres brezniansky)*; Rimavská Sobota 1926
* *Cesta po vlasti a po svete*; Praha 1936 (s P. Dejmekom)
* *Dejepis pre meštianske školy*; Praha-Prešov 1936

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Karol Rosenbaum** (\* 7. február 1920, Lednické Rovne – † 5. marec 2001, Stupava) bol slovenský literárny vedec a literárny historik.

Život
-----

Narodil sa v Lednických Rovniach 7. februára 1920. Študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Neskôr pôsobil ako stredoškolský profesor v Trenčíne a Martine. Venoval sa najmä literatúre 19. a 20. storočia, vzťahom slovenskej literatúry a inonárodným literatúram a sporadicky aj literárnej kritike. Pracoval v Matici slovenskej a neskôr v Slovenskej akadémii vied v Bratislave. Prednášal aj na Karlovej univerzite v Prahe. V rokoch 1973 až 1990 zastával funkciu podpredsedu Matice slovenskej. Výrazne sa podieľal na knihe *Encyklopédia slovenských spisovateľov*, ktorá vyšla v dvoch zväzkoch. Bol riadnym členom - akademikom Slovenskej akadémie vied.

Dielo
-----

* *Priestorom slovenskej literatúry* 1970
* *Poézia slovenského národného obrodenia* 1970
* *Pamäť literatúry* 1978
* *Slovník slovenskej literatúry* 1979
* *Encyklopédia slovenských spisovateľov* I-II 1984
* *Literárne reflexie* 1986
* *Vzťahy slovenskej a českej literatúry 19. a 20. storočia*

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * abART: 32626
* BnF: 12023641t
* GND: 11888347X
* ISNI: 0000 0001 0915 1997
* LCCN: n50048369
* NK ČR: jn20000604692
* SNK: 164981
* VIAF: 294965587
* WorldCat: lccn-n50048369
**Karol Nižňanský** (\* 4. november 1919, Vrbové – † 25. jún 1984, New Rochelle, USA) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, misionár.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal vo Svätom Benediku. 31. júla 1937 zložil prvé rehoľné sľuby. Teológiu študoval vo Svätom Benediku a v Svätom Kríži nad Hronom (1943 – 1947). Za kňaza bol vysvätený 29. júna 1947. V roku 1948 odišiel do Indie. Pôsobil v mestách Šillong, Bandel Church a v Kalkate. Vďaka finančnej pomoci amerických Slovákov postavil a opravil viacero kostolov, škôl, saleziánskych budov a vypomáhal v sirotincoch.

Pre zdravotné ťažkosti bol prinútený liečiť sa v USA, odkiaľ mu už nedovolili vrátiť sa do Indie. Veľmi aktívne udržiaval styky so slovenskými krajanmi a krajanskými spolkami a organizáciami v USA.

Ocenenie
--------

* V roku 1965 mu osobne poďakoval za pomoc ľudu vtedajší predseda indickej vlády Lal Bahadúr Šastrí.

Literatúra
----------

* CHRAPPA, Štefan, *Skutočný človek.* Svätý Jur: Limerick. 187. s. ISBN 978-80-970157-4-9.
* NIŽŇANSKÝ, Karol, SDB. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 991.

Externé odkazy
--------------

* Slovenský misionár v Indii

Autoritné údaje: * GND: 1021087815
* VIAF: 232564497
**Karol Otočka** (iný zápis priezviska: **Otocska**, **Ótócska**; maď. *Ótócska Károly*; \* 9. február 1840, Trnava – † pred rokom 1910) bol uhorský právnik (advokát), redaktor a publicista.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine hospodárskeho úradníka Antona Otočku a jeho manželky Kláry rod. Frankovej. Absolvoval gymnázium v Trnave a následne študoval právo na univerzite vo Viedni a v Budapešti. Pôsobil ako advokátsky koncipient a potom ako advokát s vlastnou praxou v Bratislave. Angažoval sa v stavovských organizáciách a v katolíckych klerikálnych spolkoch – bol predsedom advokátskej komory a členom vedeckého oddelenia Spoločnosti svätého Štefana. Prispieval do odborného právnického časopisu *Jogtudományi Közlöny* („Právnický časopis") a cirkevného politického denníka *Magyar Állam* („Maďarský štát") a v rokoch 1875 – 1880 redigoval časopis *Recht*.

Diela
-----

* *Die Jesuitenfrage in Pressburg im Jahre 1873* (Bratislava [s. a.])
* *Szent Vincze egyletek* (Bratislava [s. a.])

Referencie
----------

1. 1 2  OTOČKA, Karol. In  *Slovenský biografický slovník*. Zväzok IV M – Q. Martin : Matica slovenská, 1990. 562 s. ISBN 80-7090-070-9. S. 359.
2. ↑  Ótócska Károly [online]. In Szinnyei, József (ed.). *Magyar írók élete és munkái*. X. kötet. Budapest : Hornyánszky Viktor Kiadása, 1905 [cit. 2018-03-27], o. 1-2. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike
Súradnice: 48°54′15″S 13°57′58″V﻿ / ﻿48,90417°S 13,96611°V﻿ / 48.90417; 13.96611

**Spálenec** (nem. *Brenntenberg*) je osada v okrese Prachatice, 6 km juhovýchodovýchodne od Volarov. Nachádza sa v širokom údolí Blanice na severe Želnavskej hornatiny v nadmorskej výške 840 m. Značnú časť katastra zaberá Národná prírodná pamiatka Blanice.

Dejiny
------

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1720. Obživou obyvateľov rozptýlenej horskej dediny bolo drevárstvo, pastierstvo, ľanárstvo a domácke remeslá. V rokoch 1886 - 1889 sa odtiaľ 50 osôb vysťahovalo do Štajerska. V roku 1910 tam stálo 99 domov s 546 obyvateľmi (všetci nemeckej národnosti). V rokoch 1918 - 1919 bola pozdĺž Blanice vystavaná úzkorozchodná Arnoštovská lesná železnica a v Spálenci bolo prekladisko. Po vysídlení Nemcov zostalo veľa domov neobývaných (v roku 1950 tam žilo iba 47 obyvateľov) a postupne došlo k ich demolácii.

Súčasnosť
---------

V súčasnosti tam stojí 19 roztrúsených domov a obnovená kaplnka.

Referencie
----------

1. ↑  KOZÁK, Roman. *Zmizelé Čechy - Volarsko*. Praha : Paseka, 2006. ISBN 80-7185-748-3. Kapitola Okolí Volar, s. 44-45.

Externé odkazy
--------------

* Spálenec na webe Zaniklé obce
* Neoficiálne stránky o Spálenci

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Spálenec na českej Wikipédii.*
Spytihněv II. vo svätovítskej apokalypse
**Spytihněv II.** (\* 1031, Olomouc – † 28. január 1061, Hradec nad Moravicí) bolo české knieža (od r. 1055), najstarší syn kniežaťa Břetislava I. a Judity zo Schweinfurtu.

Od mladosti bol správcom olomouckého údelu a po smrti svojho otca v r. 1055 sa stal českým kniežaťom. Jeho údajne prvým štátnickým činom (podľa Kosmasa) bolo vyhnanie Nemcov z Čiech. Tvrdenie je však pravdivé iba čiastočne, pretože sám povolal nemeckých mníchov do Sázavského kláštora, keď predtým odtiaľ vyhnal slovanských rehoľníkov.

Jeho pomer k matke a mladším súrodencom bol nepriateľský. V r. 1056 tiahol do Olomouca, kde sídlil jeho mladší brat Vratislav so svojou matkou. Tí pred ním utiekli do Uhorska a Spytihněv obsadil celú Moravu.

Spytihněv nadviazal dobré vzťahy s pápežskou kúriou a pápež Mikuláš II. mu údajne za ročný poplatok 100 hrivien striebra dovolil, aby pri slávnostných príležitostiach mohol nosiť biskupskú mitru. 

V r. 1057 založil Spytihněv kolegiálny chrám v Litoměřiciach a v r. 1060 začal z rozsiahlou prestavbou chrámu sv. Víta na Pražskom hrade, kde bol po svojej smrti pochovaný.

Rodinné pomery
--------------

Spytihněv II. bol otcom jedného syna Svatobora (\*?, † 23. február 1086) a neznámej dcéry, ktoré mal so svojou manželkou Idou Wettinskou. Svatobor sa r. 1085 stal aquilejským patriarchom.

Genealógia
----------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oldřich† 9. november 1034 |  | Božena?† po 1052 |  | Henrich Nordgavský† 18. september 1017 |  | Gerberga(z Grabfeldu)?† po 1036 |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |
|  | Břetislav I.† 10. január 1055 |  | Judita zo Schweinfurtu† po 1052 |  |
|  |  |  |
|  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Ida Wettinská† po 1061OO  ? | **Spytihněv II.** \* 1031† 28. janurá 1061 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Svatobor (Fridrich) †. 23. február 1086  | dcéra |

Panovnícke pomery
-----------------

  


|  |
| --- |
| Spytihněv II.**Přemyslovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Břetislav I.** | **České knieža**1055 – 1061 | Nástupca**Vratislav II.** |

Autoritné údaje: * GND: 1026190657
* VIAF: 265575166
Zadný spojler na vozidle Porsche 911 GT3
**Spojler** je prvok na niektorých automobiloch, ktorý má podobu výbežku z karosérie alebo prídavného prvku a slúži spravidla na zmenu prúdenia vzduchu okolo vozidla (potom sa volá aj **aerodynamický stabilizátor**) alebo má prípadne len dizajnové účely. Ak má podobu "predsunutej dosky", najmä dosky obtekanej vzduchom z oboch strán, nazýva sa aj **prítlačné krídlo** či **krídlo**. Niekedy sa prítlačné krídla nepovažujú za podmnožinu spojlerov, ale za samostatný termín existujúci popri spojleroch.

Najmä prítlačné krídla majú spravidla za účel zvýšenie prítlaku automobilu k vozovke, čo zlepšuje stabilitu a ovládateľnosť vozidla vo vyšších rýchlostiach.

Na vozidlách sú najznámejšie predovšetkým zadné spojlery (alebo zadné krídla) montované v zadnej časti vozidla (buď na odtrhovej hrane strechy alebo veka batožinového priestoru). Existujú však aj predné spojlery, ktoré majú za úlohu znižovať tlak vzduchu pod vozidlom. Predné spojlery bývajú menej nápadné a zvyčajne bývajú súčasťou predného nárazníka.

Ako každý aerodynamický prvok, aj spojlery podliehajú fyzikálnym zákonom dynamiky - každé krídlo musí mať presne určenú geometriu rovnako ako je to aj pri lietadlách.

Materiály
---------

Akrylonitrilbutadiénstyrén - väčšina výrobcov originálnych doplnkov vyrába spojlery z liateho plastu ABS s rôznymi prímesami, ktoré spolu tvoria lacný, plastický, ale krehký materiál. Krehká stavba je hlavnou nevýhodou plastových variantov.

Sklolaminát - používa sa na výrobu automobilových dielov pre nízke náklady na výrobný proces. Sklolaminátové spojlery sa skladajú zo sklolaminátovej výplne upevnenej syntetickým dechtom. Laminát je dostatočne trvanlivý a funkčný, ale je nerentabilný pre sériovú výrobu.

Kremík - v počiatkoch veľa autodielov bolo vyrábaných z kremík-organických polymérov. Hlavnou výhodou tohto materiálu je fenomenálna plastickosť. Kremík má veľmi vysokú tepelnú charakteristiku a zaisťuje dlhú životnosť výrobku.

karbónový kompozit (karbón, uhlík) - je to najmladší materiál na trhu s autopríslušenstvom. Karbón je ľahký, odolný, ale veľmi drahý materiál. Na rozdiel od bežného sklolaminátu tuhnutie spojovacej živice sa koná v tlakovej komore pri vysokých teplotách.

Iné použitie
------------

Ťahač Mercedes-Benz Actros so spojlerom umiestneným na streche kabíny
Ťažké nákladné automobily ako sú ťahače, môžu mať spojler na streche kabíny, aby sa pretiahla výška, keď je kabína nižšia ako je náves, čo vytvára veľmi neaerodynamický efekt. Na ťahačoch sa spojlery používajú predovšetkým na úsporu paliva a nie na zlepšenie ovládateľnosti.

Pozri aj
--------

* Tuning
* Ťahač
* Aerodynamika
Súradnice: 49°08′14″S 18°46′49″V﻿ / ﻿49,1371°S 18,7804°V﻿ / 49.1371; 18.7804

**Turská dolina** je dolina v Lúčanskej Fatre pri obci Turie. Je dlhá približne 8 km a preteká ňou Turiansky potok.

Poloha
------

Nachádza sa v centrálnej oblasti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Dolina leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a na katastrálnom území obce Turie.

Začína sa na hornom konci obce Turie a pokračuje juhovýchodným smerom na úpätie vrchu Krížava (1 457 m n. m.). Na severovýchode dolinu vymedzuje hrebeň, vedúci vrchom Mikušová (778 m n. m.), Dolná roveň (950,4 m n. m.), Horná roveň (997 m n. m.) a Skalnatá (1 126 m n. m.) na Minčol (1 363,9 m n. m.), pokračuje hlavným hrebeňom Lúčanskej Fatry cez Dlhú lúku (1 305 m n. m.) a Zázrivú (1 394 m n. m.) na Krížavu. Odtiaľ hranica údolia pokračuje bočným hrebeňom cez Skalku (1 308 m n. m.), Kobylie (1 066 m n. m.) a Ostrú (947 m n. m.) na Čipčie (920 m n. m.). Krajinársky dolina ústi do Žilinskej kotliny, resp. jej podcelku Rajecká kotlina už v oblasti zástavby obce Turie, v nadmorskej výške okolo 480 m n. m.

Dolinou vedie asfaltová cesta až na rázcestie Sačné v nadmorskej výške 1 030 m n. m. a do bočných dolín z nej odbočujú lesné cesty. Nad lokalitu Spoj troch dolín ňou vedie značený chodník na Minčol (1 364 m n. m.). Horská cesta umožňuje prístup až na Martinské hole, čo využívajú horskí cyklisti. V oblasti sú významné pramene pitnej vody. Ústie doliny zdobia skalné útvary „Síčeskala", o niečo vyššie sa nachádza aj Domov sociálnych služieb a niekoľko rekreačných chát. Cenným územím je *prales Skalnatá*, ktorý sa zachoval v severovýchodnej časti doliny na ploche 41 hektárov. Okrem statných bukov a jedlí sa tu vyskytujú bresty, smreky a javory.

Galéria
-------

* Horný koniec a ústie dolinyHorný koniec a ústie doliny
* Pohľad od kaplnkyPohľad od kaplnky
* DSS TurieDSS Turie

Referencie
----------

1. 1 2   *Názvy vrchov, dolín, priesmykov a sediel* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-03-27]. Dostupné online.
2. 1 2 3  *Malá Fatra - Vrátna, Letná turistická mapa 1:50 000*, Vojenský kartografický ústav, š. p. Harmanec, 2000
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-03-27]. Dostupné online.
4. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-03-27]. Dostupné online.
5. ↑  Reportáž na stránke Rádiovíkendu

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Turská dolina**

Externé odkazy
--------------

* Cyklotrasa Turskou dolinou
* Poloha na turistickej mape

Autoritné údaje: * SNK: 92005