recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lykomédes** (starogr. *Λυκομήδης* – *Lykomédes*, iný prepis: *Lykomédés*) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v roku 36 pred Kr.

Lykomédes, syn Aristodéma z Élidy, si na 186. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v jazdeckých pretekoch a so svojimi vynikajúcimi koňmi triumfoval aj v pretekoch na vozoch s dvojzáprahom (v synóride) na pýtických hrach v Delfách. Dostihy (kelés) zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Krauxidas z Krannónu.

Olympijské i pýtické víťazstvo Lykoméda uvádzajú nápisy na podstavcoch *IvO 217* a *IvO 216* (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) jeho nezachovaných sôch, archeológmi objavené v areále Olympie. Prvý podstavec, hlásajúci jeho olympijské víťazstvo, našli južne od Diovho chrámu a druhý v západnej stene byzantského chrámu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Inscriptiones Graecae, *IvO 217*
2. 1 2 3  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 99.
3. ↑  Inscriptiones Graecae, *IvO 216*
4. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
5. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
6. ↑  *American journal of archaeology*, str. 225

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Iónsky lydion, 2. polovica 6. stor. pred Kr. Gela (Sicília)
**Lydion** (starogr. *Λύδιον* – *lydion*) je typ starogréckej keramickej nádoby.

Lydion, malá keramická guľatá (i v tvare disku) nádobka bez úch, na vyššej nôžke valcovitého alebo kónického tvaru, s vyšším širokým nalievacím hrdlom, slúžila na uchovávanie vonných (parfumovaných) olejov a mastí. Lydion bol obľúbený najmä vo východnej časti starovekého gréckeho sveta. Už názov tejto nádoby napovedá, že jej tvar má pôvod v Lýdii (bol najtypickejším príkladom miestnej keramiky), v krajine, ktorá v staroveku vyrábala parfumované oleje (masti) a ľanové tkaniny známe po celom stredomorskom svete.

V Lýdii, ktorá mala úzku kultúrnu symbiózu so susednou Ióniou, sa lydion začal vyrábať na začiatku 6. storočia pred Kr. Jeho tvar má určité znaky frýgskeho vplyvu, ale nôžka je typicky lýdska. Keďže sa v ňom vyvážali vonné oleje a masti, stal sa čoskoro vyrábaným i v gréckom svete. Lydion bol všeobecne jednoducho zdobený, najčastejšie pruhovanými vzormi (telo nádoby nádoby zdobili často úzke hnedé pruhy a hrdlo a nôžku širšie tmavočerveno-hnedé). V Aténach sa lydion vyrábal zriedka, figurálne zdobený ešte zriedkavejšie.

Tvary
-----

* Atický lydion, cca 550 pred Kr.*Atický lydion, cca 550 pred Kr.*
* Terakotový lydion z Lýdie, 6. stor. pred Kr.Terakotový lydion z Lýdie, 6. stor. pred Kr.
* Terakotový lydion z Lýdie, 6. stor. pred Kr.Terakotový lydion z Lýdie, 6. stor. pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Wolfgang Schiering. *Die griechischen Tongefässe. Gestalt, Bestimmung und Formenwandel*. Berlin : Berlin Mann, 1983. ISBN 3-7861-1325-4. S. 151.
2. 1 2   Ritual, *Lydion*
3. 1 2   The Lydian Treasure, *Lydion*
4. ↑  Altan Cilingiroglu. *Anadolu Demir Caglari. 3*. Ankara : British Institute of Archaeology at Ankara, 1994. ISBN 978-19-1209-069-3. S. 113.
5. ↑  Çetin Anlağan, Tanju Anlağan, Robert Bragner. *Sadberk Hanim Museum*. İstanbul : The Museum, 1995. ISBN 978-97-5954-577-2. S. 43.
6. ↑  Ekrem Akurgal, Léo Hilber. *The Art and architecture of Turkey*. İstanbul : Rizzoli, 1980. ISBN 978-08-4780-273-9. S. 25.
7. ↑  Wolfgang Schiering. *Die griechischen Tongefässe*. Berlin : Mann, 1983. ISBN 978-37-8611-325-6. S. 151.

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Lykourgos** (iné názvy: **Lykurgos, Lykúrgos, Lykurg**, (starogr. *Λυκοργος* – *Lykourgos/iný prepis Lykúrgos*, lat. *Lucurgus, Lycurgus*) je v gréckej mytológii syn Alea z Arkádie a Neairy, dcéry Perea.

Lykourgos syn a nástupca Alea, kráľa v arkádskej Tegee bol pravnuk slávneho Arkada, po ktorom bola pomenovaná Arkádia, krajina v strede Peloponézskeho polostrova. Po jeho otcovi Aleovi zase pomenovali arkádske mesto Alea. Jeho rodičia mali okrem neho aj synov Amfidama a Kéfea a dcéru Augé.

Antický autor Pausanias uvádza, že Lykourgos sa po nástupe na trón tvrdo vysporiadal s odpocami, ktorých vodcom bol kráľ Aréithoos z Boiótie. Podľa Homéra, Lykourgos zabil Aréithoa po nečakanom útoku v úzkom priesmyku, kde vojsko slávneho Aréithoa nemohlo využiť svoju početnú prevahu. Lykourgos mu potom zvliekol brnenie, ktoré v starobe daroval Ereuthaliónovi. Lykourgos sa oženil s Kleofylou, alebo s Eurynomou, s ktorou splodil synov, Ankaia, Epocha, Amfidamanta a Iasa.

Aréithoos, ako to uvádza Homér, bojoval proti Lykourgovi železným kyjom, podľa toho sa tieto mytologické postavy zaraďujú do doby najstarších nálezov železa v Grécku. (14. stor. pred Kr.)

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Apollodoros, *Kronika*, 3,9,1.
2. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,4,1-4.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 74.
4. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,4,1.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,23,1.
6. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,4,8.
7. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 8,4,10.
8. ↑  Homér, *Iliada*, 7,136-150.
9. ↑  Apollodoros, *Kronika*, 3,9,2.
10. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 277.
**Lykos** (starogr. *Λύκος* – *Lykos*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Argyfie.

Lykos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Lykos si bral za manželku Agaué, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Lykourgos** (iné názvy: **Lykurgos, Lykúrgos, Lykurg**, gr. Lykourgos/iný prepis:Lykúrgos) bol kráľ Sparty zvolený v kráľovskej línii Eurypontovcov. Vládol od roku 219 pred Kr. do roku cca 210 pred Kr. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Agiovcov bol Agesipolis III. (vládol 219 – cca 215 pred Kr.)

Lykurgos bol eformi zvolený za kráľa v nepokojných časoch histórie Sparty. Jeho predchodca Eukleidas zomrel v roku 222 pred Kr. pri obrane Sparty v bitke pri Sellasii, kde Sparťania utrpeli drvivú porážku. Macedónsky kráľ Antigonos Dósón a vodca achájskeho spolku Arátos vstúpili ako prví dobyvatelia na jej pôdu a Spartu donútili vstúpiť do helénskeho spolku.

Smrť Antigona Dósóna v roku 221 pred Kr. však obnovila nádej Sparty na samostatnosť a spolu s aitólskym spolkom a Elidou napadli macedónskeho spojenca achájsky spolok. Počas nasledujúcej spojeneckej vojny, ktorá trvala od roku 220 do 217 pred Kr. v roku 219 pred Kr. novozvolení efori v Sparte zvolili za kráľov Lykurga v kráľovskej línii Eurypontovcov a Agesipola z kráľovskéj rodiny Agiovcov.

Nie je známe prečo bol eformi Lykurgos vybraný za panovníka miesto ďalších členov rodiny Eurypontovcov. V tejto rodine Eudamidov syn Archidamos zanechal dvoch synov, ktorých mu porodila Hippomedontova dcéra a tento Hippomedón, syn Agésilaa, vnuk Eudamida, ežte žil. Boli tu aj ďalší členovia tejto rozvetvenej rodiny, ale boli ponechaní stranou. Preto podľa antických historikov Lykurgos nemal nárok na korunu. Titus Livius píše, že podplatil eforov, keď každému z nich zaplatil jeden talent a čoskoro bol vyhlásený za potomka Herakla a tým sa stal aj jeho právoplatným dedičom trónu.

V roku 217 pred Kr. macedónsky kráľ Filip V. vo vojne zvíťazil. Messéniu pripojil k helénskemu spolku, Elidu si podrobil a s Aitóliou uzavrel mier. Dôvodom rýchleho ukončenia vojny bola snaha Filipa posilniť severné hranice s Ilýriou a rozšíriť macedónsky vplyv na jej územie. Sparta si tým zachovala samostatnosť.

Lykurgos si v Sparte v tomto období upevnil moc a okolo roku 215 pred Kr. po nejasných udalostiach zosadil svojho mladého spolukráľa Agesipola a ujal sa samostatnej vlády. Podľa historikov vládol tvrdo a zaradil sa medzi tyranov na spartskom tróne posledného obdobia dejín monarchie v Sparte. Následníkom Lykurga sa stal okolo roku 210 pred Kr. jeho syn Pelops.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Polybios. *Dějiny II*. Praha : Arista, 2009. ISBN 978-80-86410-60-9. S. 136.

Zdroje
------

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ликург (царь Спарты) na ruskej Wikipédii.*

  


|  |
| --- |
| Lykourgos**Eurypontovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Eukleidas** | **kráľ**219 pred Kr. – 210 pred Kr. | Nástupca**Pelops** |
*Šialený Lykourgos napadol svoju manželku*, detail červenofigúrového kalyx-kratéra, cca 350-340 pred Kr.
**Lykourgos** (iné názvy: **Lykurgos, Lykúrgos, Lykurg**, (starogr. *Λυκοῦργος* – *Lykourgos/iný prepis Lykúrgos*, lat. *Lucurgus, Lycurgus*) bol trácky kráľ, priateľ boha Dionýza.

Lykourgos spočiatku boha Dionýza uctieval, ale neskôr Dionýza a aj jeho ctiteľov prestal uznávať. Vo všetkom videl Dionýzov vinič a z neho vyrobené víno, ktoré Dionyzos a jeho ctitelia nadmerne užívali. Keď raz prišiel Dionýzos so svojím sprievodom bakchantiek do Trácie, Lykourgos ich prenasledoval, niektoré bakchantky zabil a boh Dionýzos sa zachránil v mori (pomohla mu bohyňa Thetys).

Dionýzos preto Lykourga potrestal šialenstvom, kráľ potom zabil vlastného syna a odsekol si vlastné nohy, presvedčený o tom, že odtína révové vetvy. V jeho kráľovstve sa následne rozšíril mor a neúroda, pričom veštba hlásala, že pokiaľ kráľ nezomrie, krajina bude trpieť. Keď to už ľud ďalej nehodlal znášať, odvliekli Lykurga na horu, kde ho dali roztrhať koňmi.

Zdroj
-----

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
**Ša'ul Amor** (\* 21. decembra 1940 Boujad, Maroko - † 2. októbra 2004) bol izraelský politik, poslanec Knesetu za stranu Likud a alianciu Likud - Geser - Comet a neúspešný kandidát z prezidentských volieb v roku 1998.

Biografia
---------

Narodil sa v meste Boujad v Maroku. V roku 1956 presídlil do Izraela. Vyštudoval inštitút sociálnej práce v Haife. Slúžil v izraelskej armáde, kde dosiahol hodnosť desiatnika (Rav Tura'i). Pracoval ako sociálny pracovník. Hovoril hebrejsky, francúzsky a arabsky.

Politická dráha
---------------

Pôsobil ako starosta mesta Migdal ha-Emek. Publikoval články so sociálnou tematikou.

V izraelskom parlamente zasadol prvýkrát po voľbách v roku 1988, v ktorých kandidoval za stranu Likud. Bol členom výboru práce a sociálnych vecí, výboru pre vzdelávanie a kultúru a finančného výboru. Mandát obhájil vo voľbách v roku 1992, opäť za Likud. Zasadol opäť ako člen do výboru práce a sociálnych vecí, výboru pre vzdelávanie a kultúru a finančného výboru. Predsedal Podvýboru pre bezpečnosť práce. Opätovne bol zvolený aj vo voľbách v roku 1996, tentoraz za Likud-Geser-Comet. Tá sa neskôr rozpadla a Amor prešiel do samostatného klubu Likudu. Zasadal v parlamentnom výbore práce a sociálnych vecí, výboru pre štátnu kontrolu a finančnom výbore. V roku 1998 kandidoval za Likud v prezidentských voľbách proti súčasnému prezidentovi Ezer Weizman. Ten však už v prvom kole volieb získal väčšinu hlasov (63 proti 49) a Amor tak neuspel.

Vo voľbách v roku 1999 kandidoval za Likud, ale nebol zvolený.

Referencie
----------

1. 1 2 3   *Ša'ul Amor* [online].. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Previous Presidential Elections* [online].. Dostupné online. (anglicky)

Externé odkazy
--------------

* Kneset – Ša'ul Amor (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ša'ul Amor na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * VIAF: 2868149368793185980005
**Šafran** (*Crocus* L.) alebo skôr ľudovo **krókus** je rod rastlín z čeľade kosatcovité (*Iridaceae*).

Systematika (po latinsky)
-------------------------

1. podrod Crocus

A. časť Crocus
séria Kotschyani 
*Crocus autranii*
*Crocus gilanicus*
*Crocus karduchorum*
*Crocus kotschyanus*
*Crocus ochroleucus*
*Crocus scharojanii*
*Crocus vallicola*
séria Longiflori
*Crocus serotinus* subsp. *clusii*
*Crocus goulimyi*
*Crocus longiflorus*
*Crocus medius*
*Crocus niveus*
*Crocus serotinus*
séria Scardici 
*Crocus pelistericus*
*Crocus scardicus*
séria Verni
*Crocus vernus* subsp. *vernus*
*Crocus vernus* subsp. *albiflorus*
*Crocus baytopiorum*
*Crocus etruscus*
*Crocus kosaninii*
*Crocus tommasinianus*
*Crocus vernus* (Šafran jarný)
séria Versicolores 
*Crocus cambessedesii*
*Crocus corsicus*
*Crocus imperati*
*Crocus malyi*
*Crocus minimus*
*Crocus versicolor*
séria Crocus 
*Crocus asumaniae*
*Crocus cartwrightianus*
*Crocus sativus* (Šafran siaty)
*Crocus hadriaticus*
*Crocus mathewii*
*Crocus moabiticus*
*Crocus oreocreticus*
*Crocus pallasii*
*Crocus thomasii*
B. časť Nudiscapus
séria Aleppici 
*Crocus aleppicus*
*Crocus boulosii*
*Crocus veneris*
*Crocus saris*
séria Biflori 
*Crocus adanensis*
*Crocus aerius*
*Crocus almehensis*
*Crocus biflorus*
*Crocus caspius*
*Crocus chrysanthus*
*Crocus cyprius*
*Crocus danfordiae*
*Crocus hartmannianus*
*Crocus kerndorffiorum*
*Crocus leichtlinii*
*Crocus paschei*
*Crocus pestalozzae*
*Crocus wattiorum*
séria Carpetani 
*Crocus carpetanus*
*Crocus nevadensis*
séria Flavi 
*Crocus antalyensis*
*Crocus candidus*
*Crocus flavus*
*Crocus graveolens*
*Crocus hyemalis*
*Crocus olivieri*
*Crocus vitellinus*
séria Intertexti 
*Crocus fleischeri*
séria Laevigatae 
*Crocus boryi*
*Crocus laevigatus*
*Crocus tournefortii*
séria Orientales 
*Crocus alatavicus*
*Crocus korolkowii*
*Crocus michelsonii*
séria Reticulati
*Crocus abantensis*
*Crocus ancyrensis*
*Crocus angustifolius*
*Crocus cancellatus*
*Crocus cvijicii*
*Crocus dalmaticus*
*Crocus gargaricus*
*Crocus hermoneus*
*Crocus reticulatus*
*Crocus robertianus*
*Crocus rujanensis*
*Crocus sieberi*
*Crocus sieheanus*
séria Speciosi 
*Crocus speciosus*
*Crocus pulchellus*
2. podrod Crociris 

*Crocus banaticus*

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhyWikislovník
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Šafran**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Šafran**
* Spolupracuj na Wikislovníku Wikislovník ponúka heslo ****Šafran****

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Šafrán na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Súradnice: 48°10′07″S 17°39′28″V﻿ / ﻿48,1686111°S 17,6577778°V﻿ / 48.1686111; 17.6577778

**Park pri ihrisku** je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.

Nachádza sa v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1983 na rozlohe 2,6582 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: *Ochrana parkovej plochy, ktorá je vhodným zázemím pre športový areál a poskytuje možnosti pre krátkodobú rekreáciu občanov a výchovné využitie. Vznik parku pravdepodobne súvisí s výstavbou blízkej kúrie v 2. polovici 19. storočia.*

Referencie
----------

1. ↑  Park pri ihrisku. In:  *Zoznam osobitne chránených častí prírody SR* [online]. Banská Bystrica: Štátna ochrana prírody SR. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Park pri ihrisku v Zozname osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Park pri ihrisku na českej Wikipédii.*
**Vedenie ľudí** je schopnosť, pomocou ktorej jednotlivec presvedčuje druhých, aby sa snažili dosiahnuť stanovené ciele. Čiže vedenie je súčasťou riadenia. Vedenie sa tiež dá definovať ako proces, pomocou ktorého jeden jedinec sa snaží ovplyvniť iných jedincov. 

V rámci vedenia, pomocou ktorého vedúci vplývajú na ľudí, sú dôležité predovšetkým tieto okruhy otázok, ktorých sa funkcia dotýka:

* prístupy k vymedzeniu efektívneho vedenia a vedúceho - pozri teórie vedenia, štýl vedenia
* motivácia - pozri motivačná teória, motivácia
* komunikácia - pozri komunikácia

Právomoc
--------

Nevyhnutným predpokladom vedenia je moc či právomoc (angl. power). Moc je schopnosť jednotlivcov alebo skupín meniť alebo ovplyvňovať názory alebo správanie ľudí. Existujú rôzne základy moci, ktoré môžu mať pôvod v legitímnej moci, odbornosti, dôvere, možnosti odmeňovania a podobne. Jedným z typov moci je právomoc, ktorá je právo vyplývajúce z funkčného miesta v organizačnej štruktúre, teda právo osoby, ktorá ho zastáva, robiť rozhodnutia a na základe toho ovplyvňovať podriadených. Často sa opisuje ako schopnosť vnútiť svoju vôľu ostatným. Existuje šesť rôznych pohľadov na moc:

* 1. odmeňovanie – vychádza z vlády konkrétnej osoby nad zdrojmi
* 2. donucovanie – zdrojom tohto druhu moci je možnosť trestať či odmeňovať, možnosť ohrozovať či používať určitú pozíciu na prinútenie druhých, aby vykonali nejakú činnosť
* 3. legitimita – je to moc, ktorá sa realizuje v súlade s pravidlami platnými pre danú organizáciu, a to na základe oprávnenia vydaného príslušnou organizáciou
* 4. referent – tento druh moci je závislý od osobnej charizmy alebo osobnej príťažlivosti jednotlivca
* 5. expert – je to moc pochádzajúca z vedomostí, založená na uznávaní odborných vedomostí druhého
* 6. informácie – ide o informácie o súvislostiach, ktoré napomáhajú predpovedať budúce správanie či budúce udalosti

Aby mohol jednotlivec ovplyvňovať iných, musí byť sám do istej miery ovplyvňovaný. Vedúci musí byť ovplyvňovaný podradenými. Rozširovanie právomocí podriadených nadobúda na popularite. Logicky sa ukazuje, že s rastom účasti podriadených na moci, schopnosť vedúcich vykonávať moc vlastne vzrastá. 

Rozširovanie právomocí je poskytovanie takých práv a zodpovednosti zamestnancom na všetkých úrovniach, ktoré im umožňujú rozhodovať na základe svojho vlastného uváženia. Ľudia, ktorým právomoci boli rozšírené, veria, že rozhodujú o tom, ako sa bude ich práca robiť.
Logo bývalého Festivalparku
**Park 360** (predtým **Festivalpark**) je multifunkčný areál s plochou 40 hektárov ležiaci na ploche bývalého vojenského letiska v Hradci Králové. Základnú časť areálu pojme až 40 tisíc návštevníkov, 20 tisíc stanov a má viac ako 10 tisíc parkovacích miest. V prípade potreby je možné kapacitu zväčšiť až trojnásobne. Vďaka rozsiahlemu priestoru, sieti asfaltových komunikácií, radu rôzne rozmiestnených stavieb, ale aj množstvo urastených stromov je možné areál využiť pre indoorové aj outdoorové akcie. V Parku 360 sa pravidelne organizujú festivaly Hip Hop Kemp a Rock for People.

Súčasť Parku 360
----------------

V časti areálu je nová Adrenalinzóna s unikátnym paintballovým ihriskom a ďalším športovým vyžitím ako slackline, lukostreľba, skákacie topánky, trampolína motorové skateboardy.
Súčasťou Parku 360 je od septembra 2011 aj autodróm CzechRing – 3. najväčší autodróm v Česku s jedinečným mimoúrovňovým krížením. Chod autodrómu zaisťuje automobilový pretekár Karel Pohner.
Ďalšou atrakciou areálu je motokárová dráha, ktorá je v prevádzke od jari do jesene.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Park 360 na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°09′24″S 17°09′34″V﻿ / ﻿48,156742°S 17,159357°V﻿ / 48.156742; 17.159357

Závojová fontána v parku
**Park Andreja Hlinku** (pôvodný názov *Park Karola Šmidkeho*) je mestský park v Bratislave v mestskej časti Ružinov na sídlisku Trávniky. 

Jeho autorom je architekt Ferdinand Milučký. Má tvar úzkeho dlhého pásu pozdĺž Ružinovskej ulice, z druhej strany ho vymedzuje Ľanová ulica.

Komponovaný je na pozdĺžnu os, jeho centrálny bod je Závojová fontána, ktorú navrhol Jozef Vachálek s architektom Ferdinandom Milučkým. V kruhovom bazéne sú dva vysoké oceľové piliere, ktoré podopierajú dva roztvárajúce sa oblúky, z ktorých steká voda a tvorí vodný závoj.

V bazéne je ostrov v tvare kruhu, prístupný cez stupienok, ktorý môže slúžiť pre umelecké produkcie. Plocha fontány je znížená oproti okoliu stupňami.

V parku autor vytvoril vyvýšeniny, zvlnenia, zárezy, spevnené oblúkovými betónovými stienkami, ktoré chránia aj oddychové sedenia. Na západnej strane je Vejárová fontána, ktorú s architektom Ferdinandom Milučkým vytvoril Ladislav Mandíček a Júlia Kunovská. Bazén má tvar polkruhu, na pilieri je kovová plastika oblúkového tvaru, zložená zo štyroch spojených polprstencov, voda striekajúca z oblúkov vytvára vejár.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5   *Park Andreja Hlinku* [online]. Ružinovské echo. Dostupné online.
**Dezider Rakšány** (\* 9. júl 1906, Banská Štiavnica – † 30. december 1981, Žiar nad Hronom) bol slovenský diplomat, prekladateľ a právnik.

Rodina
------

* otec Samuel Rakšány
* matka Mária Ľudmila rod. Gracová
* manželka Anna Katarína rod. Rakšányová

Životopis
---------

Študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave, na štátnom reálnom gymnáziu v Banskej Štiavnici, 1923 – 1925 na Carnotovom lýceu v Dijone, 1926 – 1931 právo na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Roku 1925 bakalár filozofie, 1931 JUDr. V roku 1931 – 1936 okresný sudca v Banskej Bystrici, Leviciach, Martine a v Komárne, 1936 – 1939 hlavný ministerský komisár Kancelárie prezidenta republiky v Prahe, 1939 – 1944 vedúci právneho oddelenia Ministerstva zahraničných vecí Slovenského štátu v Bratislave. Ministerský vyslanec v Bruseli a v Luxemburgu, referent na Ministerstve zahraničných vecí v Prahe. V roku 1943 – 1944 účastník ilegálneho protifašistického odboja. Autor článkov v regionálnych časopisoch a v právnickej tlači. Od 50. rokov registrovaný prekladateľ v Univerzitnej knižnici a v Štátnej vedeckej knižnici v Banskej Bystrici, prekladal archiválie z oblasti baníctva, mineralógie a geológie. Prekladal z ruštiny, nemčiny, francúzštiny, angličtiny a latinčiny. V rokoch 1950 – 1951 delegát Medzispojeneckého reparačného úradu v Bruseli.

Ocenenie
--------

* Roku 1950 vyznamenaný veľkokrížom veľkovojvodského Radu Dubovej koruny v Luxemburgu
* 1964 pamätnou medailou 20. výročia SNP
* 1968 pamätnou plaketou pri príležitosti 50. výročia vzniku ČSR

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 6 - evanjelická farnosť; pokrstený ako Dezsö Samu János Raksányi
**Jednotka 731** bol krycí názov Jednotky biologického a chemického výskumu Japonskej cisárskej armády počas 2. čínsko-japonskej vojny (1937 – 1945) a 2. svetovej vojny. Predmet pokusov tejto jednotky bolo na území Japonska až 10 000 osôb. 95% obetí boli Kórejčania a Číňania nielen z radov vojakov, ale aj civilov, 5% tvorili obyvatelia kolónií Japonského impéria (Juhovýchodná Ázia a Tichomorské ostrovy) a malý počet vojnových zajatcov z radov Spojencov.

V špeciálnom projekte na území Číny s označením "Maruti" sa vybrali osoby tak, aby skupina zahŕňala čo najširšie spektrum populácie (vrátane detí a ťarchavých žien). Následne ich nakazili rozličnými chorobami a podrobili vivisekcii z dôvodu, že sa vedci obávali zmien na orgánoch po smrti osôb. Niektorým sa zmrazili končatiny a následne rozmrazili, aby mohli vedci študovať proces neliečenej sneti a hnitia, iným amputované končatiny boli transplantované na opačný koniec tela. Ľudí priviazali o kôl a použili ako cieľ na testovanie biologických, chemických a výbušných bômb.
Odhaduje sa, že blchy nakazené morom, zamorené oblečenie a biologické bomby boli príčinou smrti asi 400 tisíc čínskych civilov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Unit 731 na anglickej Wikipédii.*
O rovnomennom obvode pozri *Colmar (obvod).*
Súradnice: 48°04′54″S 07°21′20″V﻿ / ﻿48,08167°S 7,35556°V﻿ / 48.08167; 7.35556

**Colmar** je mesto v departemente Haut-Rhin v regióne Grand Est na východe Francúzska.

Demografia
----------

* Rozloha: 66,57 km²
* Obyvatelia: 65,136
* Región: Grand Est
* Departement: Haut-Rhin

Geografia
---------

Colmar sa nachádza 64 km južne-juhovýchodne od Štrasburgu, mestom preteká rieka Lauch, ktorá je prepojená s riekou Rýn. Neďaleko sa nachádza pohorie Vogézy. Na juh od mesta sa nachádza mesto Mulhouse, na východ nemecká hranica a mesto Freiburg im Breisgau.

Dejiny
------

Centrum mesta
Colmar (po latinsky *Columbarium*) bol založený v 9. storočí. V roku 1226 dostal postavenie slobodného mesta v rímskonemeckej ríši. Počas tridsaťročnej vojny mesto ovládali dva roky švédske vojská. V roku 1697 ho dobyl francúzsky kráľ Ľudovít XIV.

Kultúra
-------

V centre mesta sa nachádzajú staršie budovy, väčšie množstvo stavieb v nemeckom gotickom štýle a v ranom renesančnom štýle. Nachádza sa tu množstvo starých kostolov, medzi ne patrí *Kostol Saint-Martin* 
(13. storočie), jeden z najväčších a najzaujímavejších. Miestny umelec a jeden z najdôležitejších nemeckých maliarov obdobia neskorej gotiky Martin Schongauer tu namaľoval v 15. storočí dielo *Madonna ruží* v kostole rádu dominikánov.

V múzeu *Unterlinden* sa nachádza dielo renesančného maliara Matthiasa Grünewalda *Isenheimský oltár*.

Ďalšie kultúrne miesta sú *Bartholdi múzeum*, kde sú vystavené diela slávneho umelca a sochára Frederica Bartholdiho. V meste sa nachádza múzeum hračiek a prírodovedné múzeum.

V meste sa každý júl koná medzinárodný hudobný festival.

Ekonomika
---------

* elektromechanický priemysel
* výroba elektronických súčiastok
* farmaceutický priemysel

Osobnosti mesta
---------------

* Martin Schongauer (\* 1450 – † 1491), nemecký medirytec a maliar
* Jean Rapp (\* 1771 – † 1821), francúzsky napoleonský generál
* Frédéric Auguste Bartholdi (\* 1834 – † 1904), francúzsky sochár a architekt, autor Sochy Slobody
* Pierre Moerlen (\* 1952 – † 2005), francúzsky bubeník a perkusionista, člen skupiny Gong

Partnerské mestá
----------------

* Spojené kráľovstvo  Abingdon, Spojené kráľovstvo, 1978
* Rakúsko  Eisenstadt, Rakúsko, 1984
* Maďarsko  Győr, Maďarsko, 1993
* Italy  Lucca, Taliansko, 1962
* USA  Princeton, USA, 1987
* Nemecko  Schongau, Bavorsko, Nemecko, 1962
* Belgicko  Sint-Niklaas, Belgicko, 1962

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Colmar**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka
* Colmar pre návštevníkov
***Muži v čiernom*** (orig. *Men in Black*) je americká akčná komédia založená na rovnomennom komikse od Malibu Comics / Marvel Comics. Film natočil režisér Barry Sonnenfeld v roku 1997. V hlavných úlohách sa predstavili Tommy Lee Jones a Will Smith. Film získal cenu Oscar za najlepšie masky.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Film rozpráva príbeh agenta K, ktorý je členom tajnej nadštátnej agentúry Muži v čiernom (Men In Black, MIB), ktorej hlavným cieľom je eliminovať ilegálnych mimozemských imigrantov. Agenti majú za úlohu zatýkať mimozemšťanov, ktorí sa snažia usadiť na Zemi, pre také zásahy majú špeciálny neutralyzér, ktorým môžu vymazať ľuďom krátke aktuálne spomienky, aby aj naďalej zostali v utajení.

Partner agenta K, agent D odchádza do dôchodku a je mu vymazaná pamäť. Veliteľ agentúry agent Zed potom nachádza nového regrúta. Je ním policajt James Darrell Edwards III, ktorého potom agent K zaúča. Z Edwardsa sa tak stane agent J.

Potom spoločne čelia doteraz nejvážnejšiemu ilegálnemu preniknutiu mimozemšťanov, ktoré ohrozuje celú planétu.

 Opis zápletky alebo rozuzlenia príbehu sa tu končí.

Obsadenie
---------

* Tommy Lee Jones ako Agent K / Kevin Brown
* Will Smith ako Agent J / James Darrell Edwards III
* Linda Fiorentinová ako Dr. Laurel Weaverová
* Vincent D'Onofrio ako Edgar
* Rip Torn ako Veliteľ Zed
* Tony Shalhoub ako Jack Jeebs
* Siobhan Fallonová Hoganová ako Beatrice
* Richard Hamilton ako Agent D

Príjem
------

Film bol nasadený v USA v 3 020 kinách. Za prvý víkend zarobil 51 miliónov amerických dolárov. Celkovo v USA zarobil $250 690 000, v ostatných krajinách potom $338 700 000. Celkovo teda $589 390 000.

Na DVD bol film vydaný v októbri 1997. Ešte v roku 2012 sa v USA predalo 76 000 kusov DVD. To bolo spôsobené nasadením filmu *Muži v čiernom 3* do kín.

Referencie
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Muži v černém (film) na českej Wikipédii.*
**Pedro Páez** (\* 1564, Olmeda de la Cebolla (dnešné Olmeda de las Fuentes), Španielsko - † 20. máj 1622, Gorgora (dnes Gondar) , Etiópia) bol španielsky jezuita, misionár a cestovateľ v službách Portugalska. Ako prvý Európan videl a popísal Modrý Níl (1618).

Život
-----

Pedro Páez sa narodil v Olmeda de la Cebolla neďaleko Madridu. V roku 1582 vstúpil do spoločnosti Ježišovej. Duchovne sa vzdelával v Coimbre a vyplával zo Španielska do najmenšieho indického štátu Goa. Odtiaľ v roku 1589 odišiel, ako misionár do Etiópie. Do Etiópie odišiel v spoločnosti ďalšieho jezuitu, ktorým bol Antoni de Montserrat. Na tejto ceste boli zajatý arabským pirátmi, ktorí ich predali Turkom do otroctva. V otroctve strávili sedem rokov, predovšetkým v Sanaa v Jemene, ale aj na svahoch Hadramaut a v púšti Rub al-Khali. Počas týchto rokov v otroctve Páez študuje arabčinu. Ich situácia sa zhoršovala. Niekoľko mesiacov strávil na tureckej galére. Po niekoľkých mesiacoch na galére sa vrátili do prístavu Mocha, kde sa stal pravdepodobne prvým Európanom, ktorý ochutnal nápoj s názvom káva.

V roku 1595 boli zachránený a v roku 1595 sa vrátili do Goi. Tam aj Antoni de Montserrat zomrel. V roku 1596 pokračoval cez Egypt na svojej ceste do Etiópie. Do Massawy v dnešnom štáte Eritrea dorazil v roku 1603. Kým čakal na prijatie negusom Za-Dengelom študoval Páez amharčinu. Vedomosti amharčiny a znalosť etiópskych zvykov zapôsobili na Za-Dengela, tak silno, že sa rozhodol previesť Etiópsku ortodoxnú cirkev ku katolicizmu.

Pred svojou smrťou v roku 1622 ešte stihol konvertovať ku katolicizmu Sysenyosa I, ktorý vládol v Etiópii ako cisár medzi rokmi 1606 - 1632.

Zdroj
-----

* Pedro Páez - biografia
* Čiastočne použité, ako zdroj články na anglickej a francúzskej wikipédii.

Autoritné údaje: * BnF: 12044074s
* GND: 121143619
* ISNI: 0000 0000 8108 1463
* LCCN: nb99191625
* VIAF: 29552133
* WorldCat: lccn-nb99191625
**Dezider Nágel** (\* 25. apríl 1913, Dolný Hričov – † 17. jún 1981, Partizánske) bol pedagóg, hudobný skladateľ, dirigent.

Rodina
------

* otec Jozef Nágel
* matka Gizela rod. Vrbová
* prvá manželka Viera, rod. Predmerská
* deti Želmíra, Branislav, Miroslav
* druhá manželka Mária rod. Straňáková

Životopis
---------

V rokoch 1926-1934 študoval na reálnom gymnáziu v Banskej Štiavnici, skladbu a dirigovanie na Hudobnodramatickej akadémii v Bratislave a súčasne hudobnú vedu na FFUK v Bratislave. Učiteľ hudby, v roku 1952-1959 prof. hudby na Pedagogickej škole v Banskej Bystrici a od roku 1959 dirigent Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici. Významný organizátor ochotníckeho hudobného života a dirigent viacerých speváckych súborov a orchestrov. Dirigent speváckeho zboru Hron v Banskej Bystrici (1949). Tajomník stredoslovenskej pobočky Zväzu slov. skladateľov v Banskej Bystrici. Inštruktor pre hudobno-spevácke súbory ĽUT v Stredoslovenskom kraji. Písal odborné články o práci spevokolov do časopisov, založil a redigoval časopis Hudba, spev, tanec (1949-1950). Činný aj skladateľsky, autor vyše 50 piesní a menších skladieb, upravil vyše 100 ľudových piesní pre zbory, napísal metodické príručky pre spevácke zbory. 
V 60. rokoch bol pedagógom na ĽŠU v Brusne a v Partizánskom.

Literatúra
----------

* Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0065402
* SNK: 149615
* VIAF: 85725846
**Ľvovsko-varšavská škola** je skupina poľských logikov a filozofov (Lukasiewicz, Kotarbiňski, Ajdukiewicz, S. Lešnewski, Leon Chwistek, Tarski, Jan Salamucha, Bocheňski a i.), ktorí pracovali v období medzi prvou svetovou vojnou a druhou svetovou vojnou vo Varšave, Ľvove a Krakove.

Zakladateľom ľvovsko-varšavskej školy je Kazimierz Twardowski.

Filozoficky je vo ľvovsko-varšavskej škole zastúpení materializmus, novotomizmus, pozitivizmus a i.

Pre väčšinu predstaviteľov tejto školy je charakteristické:

* odmietanie iracionalizmu, spresnenie hlavných ideí a princípov tradičného racionalizmu pomocou aparátu matematickej logiky;
* snaha o presný výskum logiky vedeckych postupov;
* záujem o logickú sémantiku.

Predstavitelia
--------------

* Kazimierz Ajdukiewicz
* Józef Maria Bocheński
* Tadeusz Kotarbiński
* Jan Łukasiewicz
* Alfred Tarski
* Kazimierz Twardowski
* Leon Chwistek
* Jan Salamucha
* Stanisław Leśniewski
* J. Slupecki
* W. Sobociňski
* M. Weisberg

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
DinoPark Bratislava
**DinoPark Bratislava** je zábavný park určený pre verejnosť, ktorý sa rozprestiera na ploche troch hektárov a zobrazuje modely dinosaurov v ich prirodzenom prostredí. DinoPark, jedinečná expozícia modelov druhohorných plazov je súčasťou ZOO Bratislava od roku 2004. Park sa nachádza približne v strede bratislavskej ZOO. 

V lesnom prostredí je umiestnených takmer 50 modelov dinosaurov v životnej veľkosti, ktoré sú ozvučené a niektoré z nich aj robotické. Modely sú vytvorené na základe aktuálnych vedeckých poznatkov a nájdených fosílií. Pohyblivé - robotické modely sú riadené počítačom a niektoré zvládajú až 8 pohybov. Celý komplex je synchronizovaný centrálnym počítačom. Dinosaury stoja po oboch stranách pozdĺž lesnej cesty. Pri každom z modelov je umiestnený popis so základnými údajmi. Medzi najzaujímavejšie patria Allosaurus, Diplodocus, alebo Tyrannosaurus rex. Celkovo sa v DinoParku nachádza viac než 20 scén zasadených do prostredia pripomínajúceho druhohornú prírodu. 

Súčasťou expozície je detské paleontologické ihrisko s ukrytou kostrou pravekého tvora, náučný chodník a 3D kino s panoramatickým filmom FinoDino a DinaMina, pripraveným špeciálne pre DinoPark. V štýle druhohôr je upravená taktiež predajňa suvenírov DinoShop, občerstvenie DinoCafé s DinoZmrzlinou i DinoGril. 

Od 1. mája 2006 je v DinoParku umiestnená 200 mil. rokov stará druhohorná rastlina Wolémia.

Externé odkazy
--------------

* DinoPark Bratislava

Súradnice: 48°09′47″S 17°04′18″V﻿ / ﻿48,163178°S 17,071595°V﻿ / 48.163178; 17.071595
**Gramnegatívne fakultatívne anaeróbne tyčinky** (iné názvy: **gramnegatívne fakultatívne anaeróbne paličky**, **fakultatívne anaeróbne gramnegatívne tyčinky/paličky**) je v tradičných deleniach baktérií jedna zo základných skupín (t.j. "skupín", "sekcií" či "častí") pravých baktérií. Používala sa napr. v 8. vydaní Bergey's Manual of Determinative Bacteriology (1974). Ako naznačuje už samotný názov, do tejto skupiny patria gramnegatívne baktérie, ktoré sú fakultatívne anaeróbne a majú tvar paličky (tyčinky). Z pohľadu súčasných systémov baktérií sem patrí najmä:

* časť proteobaktérií (Proteobacteria), konkrétne najmä čeľade Enterobacteriaceae, Vibrionaceae a Pasteurellaceae a rody Chromobacterium a Zymomonas,
* a okrem toho rody Flavobacterium a Streptobacillus.

Zdroje
------

1. ↑  bakterie. In: Malá československá encyklopedie 1, S. 323-324
2. ↑  baktérie. In: Encyclopaedia Beliana
3. ↑  POST GRADUATE DIPLOMA COURSE IN MICROBIAL BIOTECHNOLOGY - STUDY MATERIALS - PAPER I 
FUNDAMENTALS OF MICROBIOLOGY , S. 10
**Labsko-klejnárská niva** je geomorfologický okrsok v severozápadnej časti Čáslavskej kotliny, ležiaci v okresoch Kolín a Kutná Hora.

Poloha a sídla
--------------

Územie okrsku sa nachádza medzi mestami Kolín (na severozápade), Týnec nad Labem (na severovýchode) a Kutná Hora (na juhu), ktoré do okrsku čiastočne zasahujú. Z východu je k stredu okrsku ešte vtesnaná obec Starý Kolín.

Charakteristika územia
----------------------

Je to široká náplavová rovina na sútoku Labe a Klejnárky, holocénna fluviálna akumulačná rovina pri Labe medzi Železnými horami a Kolínom (široká až 2km) a pri dolnej Klejnárke (široká až 2,5km). Pri Labe sú ostrovčeky viatych pieskov, opustené korytá bývalých meandrov a zákrut. Je tu aluviálna biota a zatopené jamy po ťažbe piesku. Okrsok obsahuje chránené územia Kolínské tůně a Na hornické (časť).

Geomorfologické členenie
------------------------

Okrsok Labsko-klejnárská niva (podľa značenia Jaromíra Demka VIB-3B-3) patrí do celku Středolabská tabule a podcelku Čáslavská kotlina.

Podrobnejšie členenie Balatku a Kalvodu, ktorí triedia na úrovni podokrskov a častí, okrsok Labsko-klejnárská niva nepozná, uvádza iba 2 iné okrsky Čáslavskej kotliny: Ronovská kotlina a Žehušická kotlina (jej podokrsok Starokolínská rovina zhruba zodpovedá územiu Labsko-klejnárskej nivy.

Niva susedí s ďalšími okrskami Středolabskej tabule (Žehušická kotlina na juhovýchode, Ronovská tabule na juhu, Kolínská tabule na západe, Poděbradská rovina a Ovčárská pahorkatina na severozápade) a s celkami Východolabská tabule na severe a Železné hory na severovýchode.

Kompletné geomorfologické členenie celej Středolabskej tabule uvádza nasledujúca tabuľka:


| Geomorfologické členenie Středolabskej tabule  |
| --- |
| **ČESKÁ VYSOČINA** • **Česká tabule** • Středočeská tabule |
| NYMBURSKÁKOTLINA | Sadská rovina |
| Milovická tabule |
| Poděbradská rovina |
| Ovčárská pahorkatina | Oškobrh (285 m) |
| Středolabská niva |
| ČÁSLAVSKÁKOTLINA | Žehušická kotlina |
| Ronovská tabule | U Písku (341 m) |
| Labsko-klejnárská niva |
| MĚLNICKÁKOTLINA | Lužecká rovina |
| Staroboleslavská rovina |
| Všetatská pahorkatina |
| Labsko-vltavská niva |
| Vojkovická rovina | Dřínov (247 m) |
| Kostelecká rovina |
| Čelákovická pahorkatina |
| MRLINSKÁTABULE | Královéměstecká tabule |
| Rožďalovická tabule | Ostrá hůrka (278 m) |
| ČESKOBRODSKÁTABULE | Kojetická pahorkatina |
| Čakovická tabule |
| Bylanská pahorkatina |
| Kouřimská tabule | Dílce (366 m) |
| Kolínská tabule |
| **PROVINCIA** • **Subprovincia** • Oblasť / **Celok** / **PODCELOK** • **Okrsok** • Vrchol |

Referencie
----------

1. ↑  Labská-klejnárská niva na Mapy.cz
2. 1 2  DEMEK, Jaromír; MACKOVČIN, Peter, a kolektív. *Zeměpisný lexikon ČR: Hory a nížiny*. 2. vyd. Brno : AOPK ČR, 2006. 582 s. ISBN 80-86064-99-9.
3. ↑  BALATKA, Břetislav; KALVODA, Jan. *Geomorfologické členění reliéfu Čech*. Praha : Kartografie Praha, 2006. ISBN 80-7011-913-6.

Externé odkazy
--------------

* Geomorfologická mapa na Mapy.nature.cz (J. Demek et al. 2006)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Labsko-klejnárská niva na českej Wikipédii.*
**Andický potok** je krátky potok na strednom Liptove, v juhozápadnej časti územia mesta Liptovský Mikuláš. Je ľavostranným prítokom Váhu, má dĺžku 3,2 km a je tokom III. rádu.

Prameň
------

Tečie v Liptovskej kotline, pramení v geomorfologickej časti Galovianske háje v lokalite Záhorovisko, západne od Bodíc, v nadmorskej výške približne 640 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie sprvu severoseverozápadným smerom, následne sa stáča smerom na sever a esovito sa ohýba. Preteká východným okrajom intravilánu Andíc, sprava priberá krátky jarok z lokality V boku a podteká štátnu cestu I/18. Ďalej tečie lokalitou Bôrovie a zároveň vytvára západnú katastrálnu hranicu mesta. Napokon podteká diaľnicu D1 i železničnú trať Žilina – Košice a na okraji katastrálneho území mesta Liptovský Mikuláš, západne od Palúdzky, ústi v nadmorskej výške 565,3 m n. m. do vodnej nádrže Liptovská Mara.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v medzipovodí Liptovskej Mary |
| --- |
| 
* Andický potok
* Annin potok
* Benický jarok
* Beňušovský potok
* Borovský potok
* Črmník
* Črvník
* Dúbravka
* Chabenec
* ***Jalovčanka***
* ***Kvačianka***
* Lazištiansky potok
* Mošnica
* **Palúdžanka**
* Petruška
* Prosiečanka
* Sestrč
* Stará voda
* Škufa
* Vitáliš

 |
**Karol Hadai** (staršie Karol Hadaly, predikát hist. „Hadaly de Hada"; \* 1743, Kolárovo – † 19. júl 1834, Pešť) bol uhorský matematik.

Život
-----

Narodil sa v roku 1743 v Kolárove. Bol príslušníkom jezuitského rádu, študoval na Trnavskej univerzite, kde získal doktorát filozofie aj práva. Prednášal matematické predmety spočiatku na svojej materskej univerzite, po jej presťahovaní do Budína na kráľovských akadémiách v Trnave, Rábe (Győr), Päťkostolí (Pécs) a Bratislave. V rokoch 1810–1831 bol profesorom matematiky na peštianskej univerzite, prednášal aj na tamojšom Institutum geometricum. Bol uznávaným odborníkom v oblasti hydrotechniky a vodného staviteľstva, za zásluhy a publikácie v tejto oblasti sa stal členom zahraničných učených spoločností (Jena, Göttingen) a nositeľom viacerých vyznamenaní. Napísal niekoľko učebníc hydrotechniky, staviteľstva, ale aj algebry, geometrie a mechaniky – niektoré z nich vyšli až v 7 vydaniach. Knižnú prácu vydal aj o problematike rovnomerného delenia kružnice a uhlov. Zomrel 19. júla 1834 v Pešťi.

Dielo
-----

* *Elementa hydrotechnica* - Bratislava, 1783
* *Ars delineandi, coloribusque localibus adumbrandi cadem* - Győr, 1784
* *Anfangsgründe der Mathematik* - Bratislava, 1791
* *Mechanica solidorum* - Budapešť, 1808

Odkazy
------

1. ↑  HADAI, Karol. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok III G – H. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2007. 739 s. ISBN 978-80-89023-96-7. S. 280-281.

* *Nagy Iván : Magyarország családai*
* Kempelen Béla : Magyar nemes családok
* Szinnyei József: *Magyar írók élete és munkái.*
* Magyar életrajzi lexikon

Externé odkazy
--------------

* Matematický ústav SAV – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok. Vzhľadom na to, že tento zdroj ešte nemá vyriešené autorské práva podľa licencie CC-BY-SA 3.0, nie je zatiaľ vhodné preberať články označené touto šablónou.

Autoritné údaje: * GND: 1055116036
* ISNI: 0000 0004 3658 6891
* LCCN: nb2019023176
* PIM: PIM57033
* VIAF: 310508790
* WorldCat: lccn-nb2019023176
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Írska*United Kingdom of Great Britain and Ireland***

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← Kráľovstvo Veľkej Británie ← Írske kráľovstvo | **1801 – 1922** | Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska → Írsky slobodný štát → |

|  |  |
| --- | --- |
| Vlajka štátuvlajka | Štátny znakznak |

 |
| **Hymna:** *God Save the King/Queen (Boh ochraňuj kráľa/kráľovnú)* |
| **Geografia**

|  |
| --- |
| Mapa štátu |

 |
| Hlavné mesto | Londýn |
| Rozloha | 315,093 km² km²  |
| **Obyvateľstvo** |
| Počet obyvateľov | 1801: 16 000 0001911: 45,370,530  |
| Jazyky | angličtina, škótčina, írčina, walesština, škótska gaelčina |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | konštitučná monarchia |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Kráľovstvo Veľkej Británie | Kráľovstvo Veľkej Británie |
| Írske kráľovstvo | Írske kráľovstvo |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
| Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska | Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska |
| Írsky slobodný štát | Írsky slobodný štát |

 |

 |

**Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Írska** (angl. *United Kingdom of Great Britain and Ireland*) bolo založené 1. januára 1801 v súlade s podmienkami Dohody o únií z roku 1800, ktorými boli zjednotené samostatné kráľovstvá Veľkej Británie a Írska. V roku 1922 dvadsať šesť z tridsiatich dvoch oblastí Írska vystúpilo z únie a založilo Írsky slobodný štát (neskôr Írska republika) a tak je v roku 1927 v britskom parlamente schválený názov "Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska".

Jeho obdobie začína keď novovytvorené Spojené kráľovstvo začalo porážať Francúzsko v napoleónskych vojnách v roku 1814. Ako priamy dôsledok toho, britské impérium sa stalo predovšetkým svetovou veľmocou pre budúce storočia. Vo Veľkej Británii a na severo-východe Írska začala industrializácia rýchlo, zatiaľ čo v zvyšku Írska nie čo sa prejavilo na prehĺbení hospodárskych a sociálnych rozdielov medzi nimi. Devastujúci hladomor a obnovenie vládnej nečinnosti v polovici 19. storočia, viedlo k demografického kolapsu vo väčšine Írska, a zvýšenému volaniu po írskej pozemkovej reformy a preneseniu výkonnej moci. Počas a po prvej svetovej vojne došlo k vzostupu írskeho nacionalizmu a fyzickej sily republikanizmu čo nakoniec vyvrcholilo do Írskej vojny za nezávislosť, a v roku 1922 sa časť Írska oddelila a vytvorila Írsky slobodný štát zatiaľ čo severo-východ sa rozhodo zostať súčasťou Spojeného kráľovstva ako Severné Írsko.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku United Kingdom of Great Britain and Ireland na anglickej Wikipédii.*
**Odvodnenie** alebo **dehydratácia** je v organickej chémii reakcia pri ktorej sa z molekuly odštepuje voda, čo znamená, že sú opakom hydratačných reakcií. Pri takýchto reakciách sa reaktanty častokrát ohrievajú, pretože reakcia potom prebieha lepšie a rýchlejšie. Odvodnenie si netreba mýliť so sušením chemikálií, pri ktorom iba odstraňujeme vodu, ktorú látka kvôli svojím hygroskopickým vlastnostiam absorbuje, no jej chemická štruktúra sa nemení.

Bežnými dehydratačnými činidlami sú koncentrovaná kyselina sírová, koncentrovaná kyselina fosforečná a oxid hlinitý.

Medzi dehydratačné reakcie patria taktiež aj niektoré kondenzačné reakcia.

Príklady odvodnenia
-------------------

* Odvodnením 2 mólov alkoholu získame 1 mól príslušného éteru podľa nasledujúcej reakcie:

2 R–OH → R–O–R + H2O 

Konkrétny príklad - Reakcia dvoch molekúl etanolu za vzniku dietyléteru.

* Reakcia karboxylovej kyseliny s alkoholom (esterifikácia) za vzniku príslušného esteru:

R−COOH + R'−OH → R−COO−R' + H2O

Reakcia metanolu a kyseliny mravčej za vzniku metylesteru kyseliny mravčej

* Vznik anhydridu karboxylovej kyseliny z 2 mólov karboxylovej kyseliny:

2 RCOOH → (RCO)2O + H2O

Reakcia dvoch molekúl kyseliny octovej za vzniku acetanhydridu

* Vznik alkénu z alkoholu:

R–CH2−CH-OH-R → R–CH=CH–R + H2O

Odvodnenie cyklohexanolu za vzniku cyklohexénu

* Vznik nitrilu z amidu:

RCONH2 → R–CN + H2O 

Odvodnenie benzamidu za vzniku benzonitrilu

Referencie
----------

1. 1 2  Definition of Dehydration Reaction ToughtCo.
2. ↑  25.18: Condensation Reactions Chemistry LibreTexts (po anglicky)
3. 1 2  12.4: Dehydration Reactions of Alcohols Chemistry LibreTexts (po anglicky)
4. ↑  ESTERIFICATION chemguide.co.uk
5. ↑  Dehydration of amides to nitriles P2O5 ChemistyScore (po anglicky)