recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aberácia** je v taxonómii poddruhová systematická jednotka. Zvyčajne označuje farebnú individuálnu odchýlku jedinca, ktorá je v medziach premenlivosti druhu, bez jej taxonomickej hodnoty. 
Aberácia, ako systematická jednotka nižšieho zaradenia (infrasubspecifická) nepodlieha Medzinárodným pravidlám zoologickej nomenklatúry. 

U hmyzu je táto kategória často používaná, lebo hlavne u motýľov a chrobákov je veľmi veľa odchyliek medzi jedincami i na jednej lokalite ich výskytu. Druhy hmyzu, kde bolo v minulosti popísaných veľa aberácií sú dobre známe. Napríklad z radu chrobákov je to u druhu fuzáča alpského (*Rosalia alpina*). U motýľov je to napr. pri druhu *jasoňa červenookého* (*Parnassius apollo*), ale aj u *jasoňa chochlačkového* (*Parnassius mnemosyne*). Aberácia, ako taká, nemá zo systematického hľadiska vedeckú hodnotu. Zaužívala sa v praxi, a preto sa stále ešte často používa. Za predpokladu jej správneho využitia v praxi môže poslúžiť ako isté pravidlo na určenie a systém variability u druhov, ktoré vykazujú značnú odlišnosť mnohých jedincov. 

Aberácia je jednoducho menšia vývojová odchylka od zvyčajnej stavby organizmu, ktorú niekedy označujeme aj ako individuálna forma. Z hľadiska teoretickej taxonómie sa aberáciami zaoberá mikrotaxonómia. Niekedy môže byť výskyt aberácie u niektorého jedinca spojený i s chorobným (patologickým) procesom jeho organizmu.
**Ctibor Kovač** (\* 31. máj 1919, Banská Bystrica – † 30. august 1992, Bratislava) bol slovenský režisér, scenárista a dramaturg.

Rodina
------

* otec Ján Kovač

Životopis
---------

Študoval na SVŠT v Bratislave. Roku 1940 zatknutý a väznený v Bratislave, Zvolene a Banskej Bystrici. Po začiatku SNP redaktor a hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. V rokoch 1945-1955 režisér Čs. rozhl. v Bratislave, od 1955 dramaturg a režisér 
Štúdia krátkych filmov v Bratislave, v 80. rokoch jeho riaditeľ. V dokumentárnej tvorbe sa venoval prevažne aktuálnej publicistike. Autor niekoľkých audiovizuálnych programov pre múzeum pamätníka SNP v Banskej Bystrici a pre Bratislavský hrad, režisér hraného stredometrážneho Šahina (1967) a dlhometrážneho filmu *Nie* (1978) podľa scenára P. Bielika.

Referencie
----------

1. ↑

Literatúra
----------

* *Encyklopédia dramatických umení Slovenska*

Externé odkazy
--------------

* Ctibor Kovač v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Ctibor Filčík** (\* 15. august 1920, Dolné Plachtince – † 21. november 1986, Bratislava) bol slovenský herec. Pochovaný je v obci Pôtor.

V mladosti prešiel mnohými zamestnaniami ako robotník, cestár, dozorca na colnom úrade v Bratislave ap. Aktívne sa zúčastnil SNP. V rozhlase ho objavil Andrej Bagar a ponúkol mu miesto v martinskom Slovenskom komornom divadle, kde pôsobil ako herec v rokoch 1944 – 1948. V roku 1948 sa vrátil do Bratislavy – dostal angažmán na Novej scéne, kde bol až do roku 1951. Od roku 1951 sa stal členom Činohry SND. V rokoch 1952 – 1956 bol externým pedagógom VŠMU. 

Pre jeho umelecký rast mal veľký význam aj blízky vzťah s režisérkou Magdou Husákovou-Lokvencovou. Spolupracoval aj s režisérom Jozefom Budským. Pozvoľna ho začali obsadzovať do úloh, ktoré ukazovali zložité charaktery, často vyvrheľov spoločnosti, zvláštnych až démonických osobností. Okrem divadla, televízie (napr. v hre *Prípad jasnovidca Hanussena*) a filmu bol Filčík skvelý aj v rozhlase. Nezabudnuteľný je jeho Osmijanko, ktorým uspával celé generácie detí. 

V roku 1963 dostal Cenu Československého rozhlasu. V roku 1967 dostal titul zaslúžilý umelec.

Filmografia
-----------

* 1950: Kozie mlieko (*Peter Dvorčiak*)
* 1954: Drevená dedina (*Pán*)
* 1956: Čisté ruky (*Harman*)
* 1956: Previerka lásky (*hlavný inžinier Koloman Kertész*)
* 1957: Štyridsaťštyri (*kpt. Deutsch*)
* 1959: Kapitán Dabač (*gardista Slanec*)
* 1962 – 1963: **Jánošík I – II** (*Hrajnoha*)
* 1963: Výhybka (*Mefisto*)
* 1965: Námestie svätej Alžbety (*Maxi*)
* 1966: Jeden deň pre starú paniu (*Juro*)
* 1967: Vreckári (*Arpád*)
* 1973: Skrytý prameň (*majster Pavol*)
* 1974: Do zbrane, kuruci! (*biskup*)
* 1975: Sebechlebskí hudci (*paša Hussein*)
* 1977: Bludička (*komisár Wernicke*)
* 1978: Poéma o svedomí (*Karol Šmidke*)
* 1981: Demokrati (*krajský hajtman*)
* 1983: Mŕtvi učia živých (*prednosta kliniky*)
* 1983: Putování Jana Amose (*Descartes*)

Externé odkazy
--------------

* Ctibor Filčík v Internet Movie Database (po anglicky)
* Ctibor Filčík v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Ctibor Filčík v Kinoboxe
* Ctibor Filčík na FDb.cz
* Ctibor Filčík zatienil aj Laurencea Oliviera

Autoritné údaje: * GND: 121338185
* ISNI: 0000 0000 5538 7055
* LCCN: no00054511
* NK ČR: mzk2003208190
* SNK: 154211
* VIAF: 47615464
* WorldCat: lccn-no00054511
**Seminár** je druh kolektívneho odborného štúdia, ktorej podstatou je spojenie prednášky či série prednášok s diskusiou a pripomienkami poslucháčov. Ide o užšie intenzívne pracovné rokovanie za účasti do 50 účastníkov, zamerané na podrobnejšie oboznámenie sa s aktuálnymi úlohami a problémami, ktoré sú predmetom praktickej alebo teoretickej činnosti prítomných osôb, s následnou diskusiou o nich. Organizovanie seminárov, v kombinácii so spoločensko-zábavnými podujatiami, je často súčasťou programov incentívnych zájazdov a pobytov.

Pojem seminár sa často spája s pojmami školenie alebo kurz. Ide o aktivity spojené so vzdelávaním, sústredené na špecifický predmet vzdelávania, pričom účastníci počúvajú prednášajúceho. Sústreďujú sa na špecifický predmet vzdelávania. Účastníci nemajú len pasívnu úlohu, pretože diskusia je významnou súčasťou týchto podujatí. S ohľadom na použitie diskusných metód ide o panelovú diskusiu, diskusiu za okrúhlym stolom, kolokvium, skupinovú diskusiu a skupinové interview.
**Hydrodynamický mechanizmus** je hydrodynamické zariadenie, slúžiace okrem iného na prenos krútiaceho momentu. Príkladom je čerpadlo: mechanická energia privedená k čerpadlu sa v jeho obežnom kolese mení na kinetickú energiu kvapaliny. Po prevode časti kinetickej energie na tlakovú opúšťa kvapalina čerpadlo a je vedená potrubím k turbíne. Po prechode rozvádzacími lopatkami, kde dochádza k premene tlakovej energie na energiu kinetickú, odovzdáva kvapalina energiu v kolese turbíny. Mechanická energia sa odoberá na hriadeli turbínového kolesa.

Prenášaný výkon sa nedá presne vyjadriť, a preto sa uvádza úmera

{\displaystyle P\ \sim \ \rho \ .\ D^{5}\ .\ \omega ^{3}}
Vyššia uhlová rýchlosť umožní pri rovnakom prenášanom výkone zmenšiť rozmery čerpadla aj turbíny, čo treba uvážiť pri rozhodovaní o umiestnení hydrodynamického mechanizmu.
Z hľadiska prenášaného výkonu je výhodné použiť kvapaliny s väčšou hustotou. Napriek tomu sa spravidla používajú oleje, ktorých hustota je pomerne malá, lebo majú iné vhodné vlastnosti (mastiace, antikorózne, nevyparujú sa).
Klasické usporiadanie vyžaduje niekoľkonásobnú premenu energie, čo sa nepriaznivo prejavuje v celkovej účinnosti a bráni širšiemu využitiu. S výrazne lepšou účinnosťou pracujú hydrodynamické spojky a meniče, ktoré z uvedeného princípu vychádzajú, ale medzi čerpadlom a |turbínou je bezprostredná väzba.

Hydrodynamické mechanizmy použité v pohonoch strojov umožňujú automatické prispôsobovanie otáčok záťaži, tlmia rázy a torzné kmitanie, poisťujú proti preťaženiu a majú rad ďalších výhod.

Zdroj
-----

Heller, J. - Huška, Z.: *Časti strojov II*. SNTL Praha, 1986.
Hydrodynamická spojka
**Hydrodynamická spojka** patrí medzi najjednoduchšie zariadenia určené na prenos krútiaceho momentu. Používa sa ako alternatíva k mechanickej spojke, predovšetkým tam, kde sa vyžaduje často opakovaný plynulý rozbeh a zároveň prenos veľkých výkonov. Výhodou je tlmenie torzných kmitov a pomerne malý sklz (2 – 3%) v rozdiele otáčok medzi vstupom a výstupom.

História
--------

Vďaka rozvoju vysokootáčkových parných turbín začiatkom dvadsiateho storočia bolo nutné nahradiť veľké a ťažké ozubené prevody menším a spoľahlivým zariadením, ktoré by dokázalo efektívne preniesť veľký výkon z turbíny na pomalobežnú lodnú vrtuľu. Týmto požiadavkám najlepšie vyhovel hydraulický prenos výkonu. Pokusy sa začali s konštrukciami, ktoré využívali statickú hydraulickú energiu (tlak). Skladali sa z objemového čerpadla a objemového motora. Často boli konštruované ako piestové, alebo s prestavovacími elementmi. Oproti tomu zariadenia ktoré využívali dynamickú formu energie (prúdenie), sa skladali z odstredivého čerpadla a radiálnej turbíny – z dvoch jednoduchých dielcov, pri ktorých už nedochádzalo k objemovým zmenám, ale iba k rýchlostným zmenám prúdenia kvapaliny.

Myšlienka využiť jednoduché odstredivé čerpadlo a radiálnu turbínu sa zdala byť dobrá, bol len problém spojiť ich do funkčného celku. Prvé návrhy používali na ich prepojenie potrubia ukončené difúzormi. Toto riešenie bolo nevyhovujúce, pretože pri záťaži nastávali tak veľké straty vírením a trením kvapaliny, že nebolo možné dosiahnuť uspokojivú účinnosť.

Hermann Föttinger ako prvý navrhol takú konštrukciu hlavných elementov, že medzi nimi odpadlo aj potrubie aj difúzory. Konštrukcia sa skladala podobne ako neskôr vyvinutý hydrodynamický menič z odstredivého čerpadla a radiálnej turbíny uzatvorenej v olejotesnom puzdre. Základný princíp hydrodynamickej spojky bol patentovaný Föttingerom v roku 1905, v súčasnosti je vedený pod č. DE221422 na nemeckom patentovom úrade.

Zdroje
------

* Stránky venované H. Föttingerovi (v nemčine)
* Mauricio, W.: *Hydraulické spojky a měniče.* SNTL Praha, 1962, (v češtine)
Ľadovec Vatnajökull z družice
**Vatnajökull** je ľadovec ležiaci na juhovýchode Islandu. Je najväčším ľadovcom Islandu a druhým najväčším v Európe, hneď po ľadovci Austfonna na Svalbarde (8492 km²). Názov Vatnajökull je zložený z podstatných mien *vatna* - voda a *jökull* - ľadovec (islandsky).

Charakteristika
---------------

Vatnajökull je považovaný za jediný súčasný kontinentálny ľadovec Európy a zároveň je tiež jej najväčším súvislým zaľadnením. Svojou plochou 8100 km² pokrýva zhruba 8-10 % plochy ostrova. Má nepravidelný, zhruba elipsovitý tvar asi 100 × 150 km. Pomerne plocho sa tiahne od výšky 1700 m až po najvyššiu horu Islandu Hvannadalshnjúkur (2109,6 m), z neho vyrastajúcu. Z okrajov ľadovca sa spúšťa okolo 20 ľadovcových splazov, ktoré svojou rozlohou zatienia aj ľadovce v Alpách. Tie sú brané ako samostatné a sú tiež pomenované. Jeden z najväčších je Öræfajökull, ktorý je zároveň najjužnejšou odnožou.

Úbytok
------

Ľadovec Vatna zaberal v roku 1904 plochu 8538 km². V roku 1973 to bolo už necelých 8300 km². Jeho úbytok od druhej polovice 20. storočia je zhruba 2,8 %.

Sopečná činnosť
---------------

Jeden z najväčších a najaktívnejších vulkánov na Islande sa volá Grímsvötn a skrýva sa pod ľadovým príkrovom ľadovca Vatna, konkrétne v jeho stredozápadnej časti. Ďalšie tri menšie vulkány sú pri severnom, južnom a juhozápadnom (sopka Laki) okraji ľadovca. Posledným výbuchom pod Vatnou bola explózia z roku 1934, keď vo výške 1750 metrov prerazila explózia 200 m silný ľadový pancier a vytvorila otvor 4 × 6 km.

Pozri aj
--------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál vedy o Zemi |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vatnajökull**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vatnajökull na českej Wikipédii.*
Súradnice: 62°4′27″S 7°14′53″Z﻿ / ﻿62,07417°S 7,24806°Z﻿ / 62.07417; -7.24806

**Vatnsoyrar** je osada založená v roku 1921 v strede ostrova Vágar, na Faerských ostrovoch. V osade žilo v roku 2008 56 obyvateľov.

Vatnsoyrar je jedna z najmladších osád na Faerských ostrovoch. Je to jediná dedina na súostroví, ktoré nie je na pobreží, ale pri jazere Sørvagsvatn, najväčšom jazere na Faerských ostrovoch. Sørvagsvatn používala britská armáda ako prírodné letisko pre hydroplány počas anglickej okupácie Faerských ostrovov za druhej svetovej vojny, zatiaľ čo Vágarské letisko bolo postavené bezprostredne potom na západ od jazera.

Osada je známa malým múzeom motorizmu (Vatnsoyra Bilasavn), kde sa okrem iného nachádza Ford Model T z roku 1915 alebo Ford Model TT z roku 1922, čo boli prvé typy automobilov používané na Faerských ostrovoch. Okrem toho je tu továreň na dvere a okná (Vatnsoyra Snikkaravirki).

Koná sa tu takisto populárny školský tábor pre mladých ľudí vo Vatnsoyrar.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vatnsoyrar**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Vatnsoyrar na anglickej Wikipédii.*
**Valerij Ivanovič Tokarev** (rus. Валерий Иванович Токарев; \* 29. október 1952, Kapustin Jar) je ruský kozmonaut, ktorý sa podieľal na budovaní a obsluhe Medzinárodnej vesmírnej stanice ISS.

Život
-----

### Mladosť a výcvik

Po základnej škole sa rozhodol pre vojenskú kariéru v sovietskej armáde. Nastúpil na Vyššie vojenské letecké učilište v Stavropole, toto úspešne ukončil v roku 1973 (v 21. rokoch) a začal slúžiť ako vojenský pilot. Potom absolvoval výcvik skúšobného pilota, ukončil ho roku 1982. Absolvoval Vojenskú leteckú akadémiu J. A. Gagarina v Monino, kde sa stal leteckým inžinierom. V roku 1987 bol prijatý do výcvikového strediska kozmonautov. Výcvik zakončil roku 1989 a bol preradený do oddielu kozmonautov a presťahoval sa do Hviezdneho mestečka. Bol tiež v skupine kandidátov pre let raketoplánom Buran. V Moskve potom absolvoval štúdium na Akadémii národného hospodárstva, ktoré úspešne ukončil roku 1995. V ďalších rokoch bol dvakrát v kozme. Bol niekoľkokrát vyznamenaný, o. i. ako Hrdina Ruskej federácie. Je ženatý, jeho manželka sa volá Irina (\* 1955), syn sa volá Ivan, dcéra Oľga,

### Lety do vesmíru

Po prvýkrát letel v raketopláne koncom jari 1999 vo veku 47 rokov. Misia, katalogizovaná v COSPAR ako 1999-030A, mala za úlohu doviesť materiál a zásoby na novú stanicu ISS. So sebou mali aj laboratórium Spacelab pre implementáciu série vedeckých pokusov. Posádka bola sedemčlenná, päť členov boli Američania, jeden Rus a jeden Kanaďan. Na stanici doplnili ďalšie jej časti. Tokarev tam bol preto, že niektoré montážne práce sa týkali ruských modulov stanice. Pristáli po úspešnom lete tam, kde štartovali, na Floride, Mys Canaveral.

Druhýkrát letel v ruskej kozmickej lodi Sojuz TMA-7 ako veliteľ, v lodi bol McArthur a kozmický turista Američan Gregory Olsen. Misia bola označená v COSPAR 2005-039A. Odštartovali z Bajkonuru, pripojili sa k stanici ISS, kde pôsobila posádka Expedície 11 a na stanici všetci strávili spoločne týždeň. Potom stará posádka spolu s Olsenom odletela vo svojom Sojuze TMA-6 dole na Zem, pristáli na území Kazachstanu. Nová Expedícia 12 tvorená dvojicou Tokarev a McArthur začala samostatnú činnosť. Na stanici boli bezmála pol roka, Tokarev tu strávil 53. narodeniny. Po splnení úloh sa vo svojom Sojuze vrátili na Zem, vystriedaní novú obsluhou z Expedície 13.

Plukovník Tokarev je registrovaný ako 388. kozmonaut Zeme so 199 dňami strávenými v kozme. Absolvoval 2 výstupy do voľného vesmíru (EVA) zo stanice ISS, pri ktorých strávil 11 hodín a 5 minút.

* STS-96 Discovery, štart 27. máj 1999, pristátie 6. jún 1999.
* Sojuz TMA-7, ISS, Sojuz TMA-7, štart 1. október 2005, pristátie 8. apríl 2006.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Valerij Tokarev na českej Wikipédii.*

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |

* Na webe MEK (po česky)
* Let raketoplánom (po česky)
* Let Sojuzom (po česky)
* Na webe SPACE40 (po česky)
Poloha atolu
Satelitná snímka
**Kwajalein** je atol, ktorý je dnes súčasťou Marshallovych ostrovov. Tvorí ho 90 ostrovov. Najjužnejšií ostrov Kwajalein je zároveň najväčším (je tu letisko). Poloha atolu je približne 3 800 km juhozápadne od Honolulu. 

Atol bol od prvej svetovej vojny až do druhej polovice druhej svetovej vojny pod japonskou správou ktoré ho, v rozpore s washingtonskou zmluvou, opevnila. V marci 1944 bol atol dobytý Američanmi a rozhodnutím Bezpečnostnej rady OSN zostal pod americkou správou. Počas studenej vojny slúžil ako pokusná strelnica americkej armády. Neboli však na ňom testovali jadrové zbrane, ako napríklad na atoloch Bikini a Eniwetok, aj keď pre takéto akcie poskytoval zázemie. Od 60. rokov 20. storočia je tu zriadená americká raketová strelnica Ronald Reagan Ballistic Missile Defense Test Site. Slúži najmä na testovanie medzikontinentálnych balistických rakiet a protiraketových systémov. Svoje zariadenia tu má aj NASA.

Atol Kwajalein je aj miestom vesmírneho výskumu. Súkromná spoločnosť SpaceX, od roku 2005 z kozmodrómu na ostrove Omelek vypúšťa svoju nosnú raketu Falcon 1. Iná spoločnosť z atolov od roku 2000 vynáša malé satelity pomocou rakety Pegasus XL, vypúšťané za letu z upraveného lietadla Lockheed L-1011.

Referencie
----------

1. ↑  Kwajalein Missile Range (po česky)
2. ↑  Malá encyklopedie kosmonautiky – Kozmodróm Kwajalein (po česky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kwajalein**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kwajalein na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
Nokia 6680 s podporou WAP
*WAP môže byť aj skratka pre wireless access point.*
**Wireless Application Protocol**, skrátene **WAP**, je aplikačný protokol pre bezdrôtové zariadenia. WAP vznikol v roku 1997 a od roku 1999 ho využíva väčšina mobilných telefónov. Tento protokol umožňuje prehliadanie jednoduchých internetových stránok, vytvorených v hypertextovom značkovacom jazyku WML (Wireless Markup Language). 

Užívateľské prostredie WAP aplikácií tvorí jednotný model. Jeho základom je WML dokument pozostávajúci z kariet. Karta je základná navigačná jednotka, ktorá obsahuje informácie zobrazené vo mobilnom zariadení podporujúcom WAP technológiu v jednom momente.

Verzie protokolu
----------------

### WAP 1.0

WAP 1.0 je založený na HDML (Handheld Markup Language), ktorý vyvinula firma Unwired Planet (dnes Openwave). Tento štandard nebol uspokojivý, chýbal mu prislušný software na prehliadanie ako aj koncové zariadenia podporujúce tento štandard.

### WAP 1.1

V roku 1999 bol spustený nový štandard 1.1, ktorý nebol kompatibilný s WAP 1.0. Tomuto štandardu sa už podarilo presadiť, čoskoro bol každý mobilný telefón vybavený WAP prehliadačom.

### WAP 2.0

Pri špecifikácii WAP 2.0 boli nahradené pôvodné WAP protokoly (WTP, WSP a WTLS) protokolmi, ktoré sa bežnejšie používajú na internete: HTTP a SSL. Štandard WAP 2.0 má ale problémy s rýchlosťou načítavania stránok pri pripojení cez CSD a GPRS. Výhodou štandardu WAP 2.0 je, že mobilné telefóny sú schopné načitávať aj normálne internetové stránky.
**Ladas** (starogr. *Λάδας* – *Ladas*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 3. stor. pred Kr.

Ladas z Aigionu zvíťazil v Olympii na 125. hrách v roku 280 pred Kr. v behu na jedno stadion, v disciplíne, v ktorej sa súťažilo už od založenia hier, t. j. v roku 776 pred Kr.. Beh na jedno stadion sa v Olympii vždy považoval za hlavné preteky, menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda.

* 

Staroveký autor Pausanias uvádza, že v druhom roku sto dvadsiatej piatej olympiády, keď bol Ladas z Aigionu olympijským víťazom, do Grécka vpadli Kelti. Keltské vpády do Grécka viedli v roku 279 pred Kr. keltskí vodcovia Bolgios a Brennos.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Africanus, *The Extant Fragments* str. 209.
3. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 261.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
5. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 10,23,14.
6. ↑  Gerhard Herm. *Kelti*. Bratislava : Obzor, 1985. 65-032-85. S. 41.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Vytesnenie** alebo **represia** alebo **vytlačenie** alebo nesprávne *potlačenie* (z nem. Verdrängung) je obranný mechanizmus, ktorý vylučuje podnet, vyvolávajuci napätie a nepokoj z vedomia; proces, ktorý vyčleňuje špecifické psychologické činnosti alebo obsahy z vedomia, zo systému vedomého vnímania. Vytesnené obsahy sú neuvedomiteľné, proti možnosti vedomého vnímania týchto obsahov je v psychologickom poli jedinca postavená mentálna hrádza, zabraňujúca možnosti zvedomenia vytesnených obsahov.

Vytesnenie sa chápe ako obranná taktika (obranný mechanizmus) človeka proti vnútorným zážitkom viny, agresie a úzkosti. Vytesnenie sa udržuje tzv. cenzúrou, psychologickým systémom silových vlastností, ktorý zabraňuje vytesneným materiálom, aby sa uvedomili.

Cenzúra však vytesnený materiál prepúšťa do vedomého vnímania vo forme symbolizovaných, zhustených, presunutých obsahov a to najčastejšie v snoch, chybných výkonoch (prerieknutie, prepísanie, prepočutie, založenie, zabudnutie atď.) a v mytologickom spracovaní základných tém ľudského života a spoločenského súbytia. Vytesnený materiál sa uvedomuje iba za určitých špecifických podmienok. Treba rozlišovať medzi vytesnením a potlačením, čo je viac menej vedomé odsúvanie určitých mentálnych obsahov z ohniska pozornosti a vedomého vnímania.

Proces vytesnenia je jedným z hlavných vysvetľujúcich princípov vývoja spoločnosti v psychoanalytickej antropológii.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Baskicko v Španielsku a Francúzsku
Baskické dialekty
**Baskičtina** (bask. *euskara*) je izolovaný jazyk (patrí neformálne medzi tzv. mediteránne jazyky). Je to jazyk Baskov.

Používa sa v Baskicku (Španielsko, Francúzsko) pri Biskajskom zálive. V španielskom Baskicku má spoločne so španielčinou štatút úradného jazyka. Pôvod baskičtiny je neznámy, existujú len niektoré hypotézy o kontakte s kaukazskými jazykmi či inými nezaradenými európskymi jazykmi. Hovorí ním približne milión ľudí.

Baskičtina je známa tým, že ide o jazyk pre cudzincov v dôsledku svojej zložitosti veľmi ťažko naučiteľný, podľa Wilhelma von Humboldta existuje až 216 baskických časovaní a podľa jazykovedca Schuchardta má jazyk až 50 000 slovesných tvarov.

Referencie
----------

1. ↑  Gobierno Vasco. *V. Inkesta Soziolinguistikoa* [online]. Servicio Central de Publicaciones del Gobierno Vasco, July 2012, [cit. 2012-07-18]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Baskičtina**
Známi Baskovia
**Baskovia** (bask. *Euskaldunak*, šp. *Vascos*, fr. *Basques*) sú obyvatelia severovýchodného Španielska a juhozápadného cípu Francúzska pri Biskajskom zálive. Strediskom francúzskych Baskov je mesto Biarritz. Väčšina z nich je sústredená v autonómnom spoločenstve Baskicko, kde ich žije okolo 2 milióny.

Baskovia sú pravdepodobne neindoeurópskeho pôvodu. Niekedy bývali označovaní ako autochtónne obyvateľstvo, inokedy na základe spoločného jazyka, baskičtiny, aj za národ, to je však aj v samotnom Baskicku sporné. Existujú baskicky hovoriaci ľudia považujúci sa za Španielov alebo španielskojazyční Baskovia, ako aj radikálni baskickí separatisti. Podľa prieskumu z roku 2005 v autonómnom Baskicku sa 26 percent obyvateľov cítilo byť Baskami, 21,8 % skôr Baskami ako Španielmi a 38,5 % rovnako Baskami ako aj Španielmi.

Rozšírenie Baskov
-----------------

Množstvo Baskov odišlo z Baskicka do rozličných častí sveta často z ekonomických alebo politických dôvodov. Veľa baskických potomkov žije v Južnej Amerike, Austrálii a Severnej Amerike (hlavne v USA, Mexiku a v Kanade najmä v provinciách New Brunswick a Quebec. 

Veľká časť Baskov emigrovala do Južnej Ameriky, najmä do Peru, Venezuely, Argentíny, Uruguaja, Mexika. V štáte Kalifornia sa nachádza najviac Baskov v USA.

Jazyk
-----

Jazykom Baskov je baskičtina, ktorá je izolovaným jazykom. Nepatrí medzi indoeurópske jazyky. Baskičtina je dnes moderný jazyk, ktorý je používaný v novinách, ako aj v každodennej komunikácii.

Baskická kuchyňa
----------------

Baskická kuchyňa je srdcom baskickej kultúry. Považuje sa za jednu z najlepších v Španielsku. V 19. storočí v San Sebastiáne vznikli prvé gastronomické spolky. Hrali sa v nich karty a iné stolné hry a hlavne sa tu dobre varilo. Ženy sem však nemali prístup. Gastronomické spolky existujú dodnes a byť členom spolku je otázkou mužskej prestíže.

Náboženstvo
-----------

Väčšina Baskov sú rímskokatolíci. Približne 50 % z nich sú veriaci a zvyšok sú agnostici alebo ateisti. Z Baskicka pochádzajú mnohé cirkevné osobnosti ako František Xaverský alebo Ignác z Loyoly, zakladateľ Jezuitov.

Športy
------

Baskovia súťažia v mnohých netradičných športoch:

**Sokatira** - preťahovanie lanom

**Segalaritza** - kosenie trávy kosou

**Estropadak** - preteky na regatách

**Aizkolaritza** - preteky v rúbaní dreva

**Pelota** - je druh tenisovej hry. Hráči odpaľujú loptičku proti stene, pričom sa môže dotknúť zeme len jeden raz a potom sa musí odohrať. Hráč získava bod keď protihráč nie je schopný loptu odohrať alebo ju odpáli mimo hry.
***Abigail*** je názov druhého štúdiového albumu dánskej heavy metalovej skupiny King Diamond. Je to prvý konceptuálny album a zároveň posledný, na ktorom hrajú Michael Denner a Timi Hansen. Prvý opustil skupinu krátko pred turné (na ktorom ho nahradil Mike Moon a toho následne Pete Blakk), druhý zostal so skupinou až do nahrávania ďalšieho albumu, kde ho však vystriedal Hal Patino.

Počas nahrávania albumu bola nahratá aj pieseň „Shrine", tá sa však nakoniec na pôvodnom albume neobjavila, keďže textovo nezapadala do príbehu. Vyšla však ako bonus singlu „The Family Ghost".

Príbeh
------

Abigail je hororový príbeh zasadený do leta 1845. Dvaja mladí ľudia (Miriam Natias a Jonathan LaFey) prichádzajú, aby sa ubytovali vo svojom dome (dedičstvo LaFeyovcov). Na ceste ich zastaví sedem jazdcov pod vedením O'Braina, ktorí ich varujú, aby sa radšej vrátili späť, inak sa z 18 stane 9. Dvojica nepočúva a vstúpi do domu. Čoskoro sa tam začnú diať veľmi zvláštne veci. Jonathanovi sa zjaví duch grófa de LaFey (jeho predok), ktorý mu ukáže sarkofág s telom Abigail a varuje ho, že aby zabránil jej znovunarodeniu, musí zabiť svoju ženu. Príbeh sa retrospektívne vráti do roku 1777, keď 7. júla gróf zabije svoju nevernú ženu. Na jej dieťa (narodené ako mŕtve embryo) uvalí kliatbu a pomenuje ho Abigail. Na druhý deň je Miriam tehotná, ale táto ťarchavosť je v skutočnosti posadnutosť. Jonathan si uvedomí, že duch aj jazdci mali pravdu, a tak sa rozhodne konať. Avšak Miriam ho zhodí zo schodov a porodí Abigail, načo následne sama zomrie. Jazdci prichádzajú, aby Abigail znovu zničili.

Celý príbeh vymyslel King sám, okrem mena a dátumu 7. júl 1777. Istý fanúšik mu totiž poslal fotku náhrobného kameňa istého dievčaťa, ktoré zomrelo v tento deň ako sedemročné. King použil tento dátum a meno jej matky - Abigail.

Príbeh bol neskôr doplnený o druhú časť nazvanú Abigail II: The Revenge.

Zoznam skladieb
---------------

Autorom všetkých textov je King Diamond, hudbu zložil King Diamond, okrem uvedených.

1. „Funeral" - 1:30
2. „Arrival" - 5:26
3. „A Mansion in Darkness" (King Diamond a Andy LaRocque) - 4:34
4. „The Family Ghost" - 4:06
5. „The 7th Day of July, 1777" (King Diamond a Andy LaRocque) - 4:50
6. „Omens" - 3:56
7. „The Possession" (King Diamond a Michael Denner) - 3:26
8. „Abigail" - 4:50
9. „Black Horsemen" - 7:40

### Bonusové skladby z roku 1997

1. „Shrine" - 4:23
2. „A Mansion in Darkness" (King Diamond a Andy LaRocque) (rough mix) - 4:34
3. „The Family Ghost" (rough mix) - 4:06
4. „The Possession" (King Diamond a Michael Denner) (rough mix) - 3:26

Zostava
-------

* King Diamond - spev
* Michael Denner - gitara
* Andy LaRocque - gitara
* Timi Hansen - basgitara
* Mikkey Dee - bicie
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Abilene* pozri *Abilene (rozlišovacia stránka)*.
Súradnice: 32°26′47″S 99°44′44″Z﻿ / ﻿32,44639°S 99,74556°Z﻿ / 32.44639; -99.74556

**Abilene** je mesto v USA v štáte Texas. Leží cca 200 km západne od Dallasu, v Taylor County a Jones County, na západe stredného Texasu. Je hlavným mestom Abilene Metropolitan Statistical Area, ktorá mala v roku 2010 160 245 obyvateľov, a administratívnym centrom Taylor County. Na západe mesta sa nachádza letecká vojenská základňa *Dyess Air Force Base*.

Abilene je centrom ťažby ropy a zemného plynu, priemyslu potravinárskeho, elektronického a lodného. V meste sú tri privátne univerzity. Napriek svojej veľkosti je mesto v úrovni vzdelávania na sedemnástom mieste v USA. Každoročne sa tu koná festival West Texas Fair & Rodeo.

Partnerské mestá
----------------

* Grécko  Korint, Grécko
* Argentína  Rio Cuarto, Argentína

Referencie
----------

1. 1 2  Abilene. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 24.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Abilene na anglickej Wikipédii.*
**Pleisthenes** alebo **Pleisthenés** (starogr. *Πλεισθένης* – *Pleisthenes/iný prepis Pleisthenés*) je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Atrea a jeho manželky Aeropé, podľa inej verzie syn Pelopa.

V gréckych mýtoch o jeho pôvode nevládne zhoda. Podľa najznámejšej verzie bol synom mykénskeho kráľa Atrea, ktorý bol otcom aj Agamemnóna a Menelaa, hlavných postáv Homérových eposov. Narodil sa v Mykénach. Ako malého chlapca ho odtiaľ uniesol otcov brat Thyestes, ktorý s ním po nevydarenom pokuse o prevzatie vlády ušiel do cudziny. Pleisthena potom vychovával k nenávisti k vlastnému otcovi.

Keď Pleisthenes dospel, poslal ho do Mykén zavraždiť svojho otca. Atreus však Pleisthena v sebaobrane prebodol a až nad jeho mŕtvolou zistil, že zabil vlastného syna. Zabitím Pleisthena sa tak začali vypĺňať najkrvavejšie stránky knihy starých mýtov v boji o mykénsky trón. Atreus potom z pomsty zabil dvoch Thyestových synov Tantala a mladšieho Pleisthena, ktorý sa volal rovnako ako jeho syn a poslal k bratovi posla s návrhom, aby sa udobrili a pozval ho pritom na slávnostnú hostinu, kde mu predložil pečené mäso z jeho rozsekaných synov, na tzv. *„Thyestovej hostine"*.

Seriál vrážd na mykénskom hrade tým neskončil. Thyestov syn Aigisthos zavraždil Atrea a neskôr Atreov syn Agamemnón zavraždil Thyesta. Keď potom Agamemnón odišiel do trójskej vojny, Aigisthos mu zviedol manželku Klytaimnéstru a Agamemnóna po návrate z vojny počas slávnostnej hostiny nechal zavraždiť a sám sa zmocnil mykénskeho trónu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 378.
2. ↑  Hesiodos, *Katalogos gynaikon*, fr.69.
3. ↑   zo schólia Pindara, *Epinikion, Olympijské ódy* 1, 144.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 335.
5. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 87-88.
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* 88.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 31-32.
*Plejády*, autor:William-Adolphe Bouguereau (1825–1905)
**Plejády** (starogr. Πλειάδες, Πληἰαδες – *Pleiades, Pléiades*, latinsky *Pleiades*) sú v gréckej mytológii dcéry Titana Atlanta a Pléiony, dcéry Titana Ókeana.

Plejády boli sprievodkyňami bohyne Artemis. Keďže vynikali krásou, nebolo divu, že ich kvôli láske neustále prenasledovali muži. Keď raz utekali pred Poseidónovým synom Óriónom, najvyšší boh Zeus sa nad nimi zľutoval, premenil ich na holubice a potom ich vyzdvihol na oblohu, kde Plejády žiaria ako hviezdokopa Plejády dodnes.

Plejád sa v mýtoch uvádza sedem:

* Maia – matka boha Herma, ktorého otcom bol Zeus.
* Élektra – matka Dardana zakladateľa kmeňa Dardanov, ktorého otcom bol Zeus. Podľa jedného z mýtov si po páde Tróje rozpustila vlasy a blúdi po nebi ako kométa.
* Taygeté – o ňu usiloval Zeus, Artemis ju chcela ochrániť a preto ju premenila na fenu, Zeus sa jej aj napriek tomu zmocnil a ona porodila  Lakedaimóna budúceho kráľa Sparty. Potom sa obesila.
* Alkyoné – s bohom Poseidónom mala viac detí. V mýtoch sú v rozličných verziách rôzne pomenované.
* Kelainó – s bohom Poseidónom mala syna Lyka.
* Asteropé – s bohom Areom mala syna Oinomaa, podľa inej verzie matkou Oinomaa bola Harpiné.
* Meropé – sa vydala za korintského kráľa Sizyfa. Hanbí sa za to, že sa vydala za smrteľníka a preto ju vidno na nebi len občas.

Sestrami Plejád boli Hyády.

Niektoré mýty hovoria, že Plejády nosili bohom ambróziu z krajiny za Ókeanom. Ich meno pripomína v gréčtine názov „peleiades" v preklade *holubice*, ktorých kŕdeľ svojim zoskupením pripomínajú.

Postavenie Plejád a ich svetlo na oblohe bolo dôležité pre námorníkov – keď v máji vychádzali, začínala doba priaznivá pre plavbu. Keď koncom októbra zapadali, začínalo obdobie morských búrok.

O otvorenej hviezdokope Plejády pozri článok Plejády.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Plejády (mytologie) na českej Wikipédii.*
**Benigna Maďar** (maďarsko-latinský prídomok „*Magyar de Mére*", maď. *Magyar Benigna*; † po r. 1523) bola uhorská šľachtičná, v Maďarsku známa renesančná postava.

Biografia
---------

Benigna bola dcérou uhorského vojvodcu Blažeja Maďara. Ten si na vojenských výpravách obľúbil talentovaného Pavla z Abovskej Kiniže. Toto priateľstvo spečatil adopciou a Pavol Kiniži sa stal jeho synom. Neskôr mu dal za manželku aj svoju mladú dcéru Benignu. Vekove nerovné manželstvo skončilo v roku 1494 smrťou Pavla Kinižiho a z Benigny sa stala veľmi bohatá vdova. Zdedila majetky aj po otcovi, ktorý zomrel v roku 1490. Vlastnila tak aj panstvá na Považí, vrátane hradu Strečno.

V roku 1495 sa Benigna vydala za Mareka Myslenoviča (Mišljenović), chorvátsko-slavónsko-dalmátskeho bána a kapitána Budínskeho hradu. V roku 1508 však po páde z koňa zomrel. Tretie manželstvo uzavrela Benigna o rok neskôr (1509) s Gregorom Kerekym. Po desiatich rokoch ho vraj pre jeho zlú, krutú a zištnú povahu nechala zhodiť z hradnej bašty. Za túto vraždu bola odsúdená na stratu hlavy a majetkov. Kráľ ju však nakoniec omilostil. Roku 1523 predala hrad Strečno Jánovi Zápoľskému. Ďalšie stopy o nej miznú, podľa maďarskej historiografie vraj zomrela v roku 1526.

Literárna pamiatka
------------------

Do histórie sa zapísala hlavne po maďarsky napísanou modlitebnou knihou, ktorú pre ňu vytvorili mnísi v kláštore sv. Michala v Nagyvázsony. Zachovala sa v dvoch exemplároch: *Festetich kodex* z roku 1493 a *Czech kodex* z roku 1513.

Referencie
----------

1. ↑  BERNÁTOVÁ, M.: Benigna zo Strečna. In: MÚZA 2013. Dostupné online:
2. ↑  BERNÁTOVÁ, Martina - SLANÁ, Andrea: Hrad Strečno. Žilina: Považské múzeum 2015, str. 13 – 15. ISBN 978-80-88877-72-1
3. ↑

Autoritné údaje: * PIM: PIM63950
**Landseer** je psie plemeno uznané v FCI v skupine 2 pod číslom 226.

Opis
----

Landzér je starobylé, hoci formálne mladé plemeno. Tieto veľké a silné čierno-biele psy pravdepodobne priviezli na ostrovy Newfoundland and Labrador rybári z britských ostrovov. Spolu s čiernymi a hnedými novofoundlandskými psami, ktoré tiež pochádzajú z britských ostrovov, ich používali na priťahovanie rybárskych lodí do prístavov. Pes priplával do prístavu s tenším lankom, pomocou ktorého rybári natiahli pevné lano, ktorým pritiahli samotnú loď. Rybári využívali obe plemená aj ako vodné záchranárske psy. 
V roku 1955 podali švajčiarsky a nemecký kynologický zväz, ktoré plemeno regenerovali, spoločný návrh, aby Medzinárodná kynologická federácia (FCI) uznala landzérov ako samostatné plemeno, ktorého jedince môžu nezávisle od oceňovaných jedincov novofoundlandských psov získavať titul CACIB (čakateľstvo medzinárodného šampionátu krásy). FCI uznala landzérov ako samostatné plemeno v roku 1959. Proti uznaniu sa postavili Angličania, ktorí tvrdili, že v štandarde novofoundlandského psa, pochádzajúcom z polovice 19. storočia, sa hovorí len o jednom plemeni novofoundlandského psa v dvoch farebných variantoch. FCI v roku 1971 anglickú námietku uznala, pretože písomné záznamy z anglických výstav psov dokazujú, že už vtedy sa obe plemená posudzovali spoločne.
Pomenovanie landzér dostalo plemeno podľa anglického maliara Sira Edwina Henryho Landseera (1802-1873), ktorý svoje dielo, zobrazujúce tohto psa, nazval "Dôstojný člen ľudskej spoločnosti".
Landzér je veľký, silný, ale harmonicky stavaný pes, ktorý má oproti novofoundlandskému psovi vyššie nohy. Oproti "novofoundlákovi", ktorý sa vyskytuje v celočiernej či celohnedej farbe, je landzér vždy iba bielej farby, s výraznými, ostro ohraničenými čiernymi platňami. Landzér má aj o niečo dlhšiu papuľu.
Landzér je rozumný, rozvážny a ľahko ovládateľný pes s vrodeným sklonom k prácam vo vode, ktorý v prípade nebezpečenstva hroziacemu jeho pánovi dokáže konať veľmi samostatne. Aj keď miluje rozsiahle priestory, svojmu pánovi a jeho domu, je neotrasiteľne verný.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Landseer**
Súradnice: 48°19′44″S 18°33′12″V﻿ / ﻿48,328889°S 18,553333°V﻿ / 48.328889; 18.553333

**Psiare** sú miestnou časťou obce Hronský Beňadik. Ležia pri Slovenskej bráne, na pravom brehu Hrona, na styku Štiavnických vrchov.

Polohopis
---------

Obec sa nachádza 2 km južne od Hronského Beňadika, na ceste I/76 (10km južne od Novej Bani a 18km severne od Levíc) a pri železničnej trati Kozárovce - Zvolen.

Dejiny
------

Psiare sú súčasťou takzvanej „Slovenskej brány" ktorá bola vstupom k bohatým banským mestám ako Banská Bystrica, Kremnica, Banská Štiavnica. 
Na ľavom brehu Hrona sa na skalnej ostrohe vypína dominanta Psiar Krivín (315,9 m), ktorý je súčasťou pohoria Štiavnických vrchov. Je to hradisko z doby halštattskej a veľkomoravskej s viacnásobným obranným valovým systémom. V tomto období sa hradiská podobného typu v našom okolí dosť vyskytovali, lebo tu bola „Slovenská brána" a mali za účel brániť vstup do banských miest. Ďalšie hradiská sa nachádzali pri Kozárovciach, Tlmačoch, Tekovskej Breznici a hlavná obranná pevnosť bola v Hronskom Beňadiku (dnešný kláštor).

Názov dediny sa vyvíjal rôzne vzhľadom na historicko-spoločenské udalosti. V roku 1773 sa obec nazývala *Pesér, Psär, Psary*, 1786 *Peschér, Psáry*, 1808 *Peszér, Psár, Psáry*, 1863-1913 *Peszér*, od roku 1920 *Psiare, Psáre*, 1927-1948 *Psáry* a od roku 1948 až dodnes Psiare.

Kultúra a zaujímavosti
----------------------

### Pamiatky

* Dedinská zvonica, murovaná stavba na pôdoryse štvorca s ihlancovou helmicou z konca 19. storočia. Fasády zvonice sú členené nárožnou rustikou, okná majú šambrány.

### Turizmus

Túto dedinu obmýva rieka Hron. Je to miesto, ktoré najmä v letnom čase navštevuje veľa turistov alebo ľudí čo sa rozhodli splavovať rieku Hron a tiež aj mnoho turistov zo zahraničia, ktorí navštevujú túto dedinu najmä kvôli oddychu. Výhodou je najmä vynikajúca poloha pri Hrone, ktorá je veľmi výborná na kempovanie a nádherné prírodné prostredie zaručuje neskutočnú príležitosť na oddych pri rieke Hron najmä v horúcich letných dňoch. Na ľavom brehu Hrona (na druhej strane) je verejné táborisko.

Občianska vybavenosť
--------------------

V obci sa môžete tiež občerstviť v miestnom pohostinstve *Alžbetka* pri kostole alebo nakúpiť v *Mäsiarskom dvore* rôzne mäsové výrobky či chlieb alebo víno. 
V dedine sa nachádza aj budova starej školy, ktorá sa dá po dohodne s kompetentnými ľuďmi v obci využiť ako miesto pre rôzne rodinné alebo súkromné akcie.

V obci sa nachádza novovybudovaný kostol vysvätený 22.5.1996 arcibiskupom Jánom Sokolom a tiež rôzne miesta kde sa dá rôzne využiť voľný čas. Medzi tieto miesta patria určite futbalové ihrisko, ktoré sa nachádza v hornej časti dediny.

Referencie
----------

1. ↑   *Zvonice v okrese Žarnovica* [online]. Krížom-krážom. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka obce Hronský Beňadik
**Mário** „**Gapa**" **Garbera** (\* 13. august 1980, Prešov) je slovenský hudobník, skladateľ. Hudobne spolupracoval napríklad s hudobníkmi, kapelami a spevákmi ako sú: Richard Müller, Vašo Patejdl, Peter Lipa, Robo Grigorov, Dara Rolins, IMT Smile a ďalšími.

Pôsobenie
---------

Narodil sa do hudobníckej rodiny, otec akordeonista – pedagóg, mama speváčka – PUĽS. Vyštudoval ZUŠ, hrá na klarinet, dlhoročne pôsobil v ľudovom súbore Šarišan. Neskôr sa ako samouk začal venovať saxofónu. Vyštudoval odbor hudobná výchova – pedagogika na Prešovskej univerzite v Prešove, pôsobí ako pedagóg na Súkromnej umeleckej škole.

Hudobne spolupracoval s hudobníkmi, kapelami a spevákmi ako Marcel Buntaj, Martin Gašpar, Juraj Tatár, Róbert Rist, Peter Lipa, Michal Záček, Henry Tóth, Andrej Groll, Andrej Hruška, Marek Rusek, Tina, Saša Okálová, Matej Ruppert (Monkey Business), Katarína Korčeková, Roman Hollý (Monkey Business), Anka Babjaková, Robo Opatovský, Robo Papp, Opak, Robo Grigorov, Berco Balogh, Ivan Tásler, Nicole McLoud, Dara Rolins, Richard Müller, Mloci. 

V roku 2007 bol na hosťovaní v kapele IMT Smile, s ktorou odohral turné IMT Smile a Robo Grigorov a neskor aj Odysea tour II tour, Akustik tour 2011, IMT Smile a Lúčnica a IMT Smile History TOUR. Pôsobí vo vlastnej funkovej formácii Groovin' Heads a bluesovej kapele Gapa & Mečiar Blues Connection, momentálne úzko spolupracuje s IMT Smile a Petrom Lipom.

| * z
* d
* u
IMT Smile |
| --- |
| Členovia | 
* Ivan Tásler
* Miro Tásler
* Mário Garbera
* Ivan Kormaňák
* Peter Bartoník
* Tomáš Slávik

 |
| Bývalí členovia | 
* Katarína Knechtová
* Martin Migaš
* Martin Valihora
* Peter Bič
* Marián Slávka
* Viktor Špak
* Tomáš Okres

 |
| Štúdiové albumy | 
* *Klik-klak*
* *Valec*
* *Nech sa páči*
* *IMT Smile*
* *Exotica*
* *Niečo s nami je*
* *Hlava má sedem otvorov*
* *2010: Odysea dva*
* *Rodina*
* *Na ceste 1979*
* *Budeme to stále my*
* *Srdce Rozum Blvd*

 |
| Koncertné albumy | 
* *Live*
* *2010: Odysea Live*
* *Košice-Bratislava-Live!*
* *Východná*

 |
| Kompilačné albumy | 
* *Diamant*
* *Best of IMT Smile*
* *Universal Komplet Box*
* *Bestlove*
* *Acoustic Best*
* *hiSTORY*

 |
| DVD | 
* *Letmý pohľad*

 |
| Súvisiace články | 
* *T*
* *Pocta Jarovi Filipovi – Jarove pesničky*

 |

Autoritné údaje: * SNK: 159687
* VIAF: 601156565684423500009
Iveco Stralis All Blacks
**Iveco** je talianska spoločnosť, založená v roku 1975 v Turíne. Patrí do skupiny Fiat Group a názov je skratkou **I**ndustrial **ve**hicle **co**rporation.

Zameranie
---------

Spoločnosť sa zaoberá výrobou ľahkých, stredných a ťažkých nákladných vozidiel, autobusov, autokarov, motorov, hasičských a terénnych vozidiel a vojenskej techniky. Iveco je v súčasnosti jedným z najväčších svetových výrobcov nákladných automobilov. 

**Iveco vlastní značky**: 

* Iveco
* Iveco Powertrain (výrobca motorov)
* Iveco Magirus (výrobca požiarnych vozidiel)
* Astra (ťažké nákladné vozidlá)
* Irisbus

Galéria
-------

* Letištný hasičský špeciál Iveco MagirusLetištný hasičský špeciál Iveco Magirus
* Ľahké úžitkové vozidlo Iveco DailyĽahké úžitkové vozidlo Iveco Daily
* Mikrobus Iveco Daily v HongkonguMikrobus Iveco Daily v Hongkongu

Externé odkazy
--------------

* www.iveco.com

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Iveco**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Iveco na českej Wikipédii.*
Súradnice: 48°08′39″S 17°06′20″V﻿ / ﻿48,14423°S 17,105568°V﻿ / 48.14423; 17.105568

**Klariská ulica** je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto.

Dejiny
------

Vznikla v druhej polovici 13. storočia pozdĺž kláštora cisterciánok. Dolný roh ulice za palácom uhorskej kráľovskej komory sa nazýval "Pieskový kút" alebo "Sandwinkel". Horná časť ulice pri hradbách mesta sa nazývala "Svinský kút", možno kvôli tomu, že bývala znečistená. Pozdĺž hradieb mali remeselníci svoje prevádzky, ktoré boli premiestnené zo stredu mesta vraj kvôli zápachu.

Po zbúraní mestských hradieb bol prechod na Kapucínsku ulicu vyriešený schodmi. V roku 1985 bol pod Kapucínskou vybudovaný podchod smerom na Staromestskú ulicu.

Stavby
------

Významné stavby na Klariskej sú hlavne kostol a kláštor klarisiek, v súčasnosti využívaný ako koncertná sieň. Sídli tu istá časť Univerzitnej knižnice. V roku 2002 prebehla rekonštrukcia kláštora, pričom kostol sa mal rekonštruovať v rokoch 2005 – 2007.

Referencie
----------

1. ↑   *Zoznam PSČ Slovenskej republiky* [online]. pscpsc.sk, [cit. 2016-07-06]. Dostupné online.
2. ↑   *Abecedný zoznam ulíc Bratislavy a pomenovaných priestranstiev* [online]. Hlavné mesto SR Bratislava, rev. 2015-11-29, [cit. 2016-07-06]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Klariská ulica**

Externé odkazy
--------------

* Klariská ulica na mape Bratislavy
*O postavách resp. vrchu v Tolkienovej Stredozemi pozri Uruk-hai a Erech (Stredozem)*

**Uruk** (dnes po arabsky **Varka** (pahorok al-Warká), v Biblii **Arach**/**Erech**) bolo staroveké mesto na území južnej Mezopotámie osídlené od 4. tisícročia pred Kr. až do sásánovského obdobia (224 - 650 po Kr.). Leží blízko Eufratu, asi 60 km od Uru. 

Bolo to rozlohou (6 km2) najväčšie mesto staroorientálnej histórie. Uruk bol jedným z prvých a najmocnejších kultových a politickych stredísk Sumerov. Je s ním spojený vznik klinového písma, vznik štátu a veľa hrdinov literárnych diel (napr. rodisko Gilgameša). 

O dejinách oblasti pozri Babylonia. 

V meste robili vykopávky nemeckí archeológovia (1912 - 1913, 1928-1939 a od roku 1954). V najspodnejších vrstvách (Uruk XVIII - XIV) sa našla neskorá keramika obejdskej kultúry a zopár zvyškov obytných domov z nepálených tehál. V ďalších vrstvách (Uruk XIV - IV) nasleduje keramika tzv. uruckej kultúry (3500 - 3200 pred Kr.). Vo vrstve Uruk VI sa objavujú prvé veľké stavby. Vo vrstve Uruk IVb sa našli najstaršie písomné doklady - hlinené tabuľky s obrázkovými znakmi zaznamenávajúcimi počty pracovníkov, zvierat, premetov, tovaru atď. Predpokladá sa, že toto písmo vzniklo priamo v Uruku. Vrstva Uruk III zodpovedá už džemdetnasrskej kultúre (3200 - 3000 pred Kr.).

V čase uruckej kultúry bolo mesto veľké 100 ha. V strede mesta stálo „chrámové" centrum (aj keď účel sa nepodarilo identifikovať, lebo sa nezachovalo vnútorné zariadenie), neskôr nazývané Eana. Bolo zasvätené bohyni Inanna (Ininni, Ištar) s palácmi so stenami zdobenými mozaikami tvorenými zasúvateľnými tyčinkami. Mnohé z týchto budov dosahovali obrovské rozmery a plochu do 4000 m2. V období Uruk IV pribudol ďalší chrám na kamennom pódiu, ale čoskoro ho násilne zničili. Okrsok zasvätený Innane zanikol na konci obdobia Uruk IV pri požiari. 

Vrstva džemdetnasrského obdobia už obsahuje úplne iné nálezy. Stredobodom kultu sa stal zikkurat zasvätený bohovi Anuovu - tzv. Anu-zikkurat v kultovom stredisku Kulaba, ktorý skrýva pod neskoršou prestavbou takzvaný Biely chrám. Tento zikkurat nestratil stáročia na význame - až do obdobia Seleukovcov. Z obdobia Uruk III pochádza aj mramorová ľudská hlava ženy v životnej veľkosti.

V polovici 2. tisícročia pred Kr. stratil Uruk svoj politický význam, zostal však významným kultovým strediskom až do konca 3. storočia pred Kr. Po dobytí Partamu ťažil Uruk už len z výhodnej polohy na obchodnej ceste.

Referencie
----------

1. ↑  Pozri Gn 10,10 (svatepismo.sk). Dávnejšie bol Erech/Arach stotožňovaný so sýrskym mestom Edessa, ale moderný konsenzus je, že Erech je sumerský mestský štát Uruk v južnej Mezopotámii (porov. Warwick Ball, 2001, *Rome in the East: the transformation of an empire*, s. 89).
**Diopsid** je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky kremičitan vápenato-horečnatý - CaMgSi2O6. Patrí do skupiny pyroxénu.

Charakteristika
---------------

Vytvára prizmatické kryštály, dlhé niekedy aj 50 cm, vyskytuje sa však aj v masívnej podobe. Je to minerál zvyčajne zelenej, alebo hnedej farby. Má sklený lesk a zelený vryp.

Výskyt
------

Vyskytuje sa v ultramafických vyvretých horninách (kimberlitoch, peridotitoch), prípadne v mafických horninách (olivinických bazaltoch a andezitoch). tiež býva súčasťou metamorfovaných hornín (v skarnoch - kontaktne premenených dolomitoch). Diopsidy so zvýšeným obsahom chrómu, vyskytujúce sa v xenolitoch peridotitov bývajú indikátorom výskytu diamantov.

Pozri aj
--------

* Zoznam minerálov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diopsid**

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Diopsid na www.mindat.org