recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nemecký pinč** je psie plemeno. Radí sa medzi spoločenské plemená, do 2. skupiny FCI. Veľmi sa podobá dobermanovi, ktorý bol z neho a pomocou iných plemien vyšľachtený. Takisto je blízkym príbuzným stredného bradáča, od ktorého sa odlišuje iba osrstením.

História
--------

Nemecký pinč je pôvodné nemecké plemeno, ktoré bolo do dnešnej podoby vyšľachtené už v 19. storočií. Pred 1. svetovou vojnou bol pomerne rozšírený, ale po invázii anglických plemien, najmä teriérov, na kontinent jeho obľuba postupne upadala.

Vzhľad a povaha
---------------

Šteniatka nemeckého pinča
Nemecký pinč je ušľachtilý, inteligentný, ostrý a nebojácny pes s dokonale elegantnou stavbou tela. Je to veľmi čulý a pohyblivý pes strednej veľkosti, štvorcovej postavy, šľachovitý a svalnatý, s podobnými anatomickými a charakteristickými vlastnosťami ako má bradáč. Vždy je smelý, zvedavý a pozorný. 

Napriek svojej dobráckej povahe je to výborný strážca, úplne oddaný svojej rodine, ale ku každému cudziemu je nedôverčivý a ostrý. Potrebuje pevnú ruku a výcvik k absolútnej poslušnosti, aby sa dal ovládnuť jeho temperament. Pri jeho učenlivosti je to však ľahko splniteľná podmienka. 

Pretože má krátku, čistú srsť nenáročnú na údržbu je vhodné ho chovať v byte. Nemecký pinč patrí medzi tie plemená, ktoré 
vyžadujú prítomnosť človeka. Nie je to žiadny samotár. Dokáže celé hodiny ležať pri dverách a pozorne načúvať, kým sa neozve 
známy krok jeho pána, ale potom je jeho radosť nekonečná. 

Nemecký pinč a agility
Rovnako miluje aj deti a svoju hravosť si udrží až do vysokého veku. Preto je vynikajúcim spoločníkom, ale najmä strážnym psom, ktorý by si zaslúžil väčšie rozšírenie ako doposiaľ.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Nemecký pinč**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kynologický portál |
Oxyrhynský papyrus 222
**Alkainetos** (starogr.  Ἀλκαίνετος – *Alkainetos*) bol dvojnásobný olympijský víťaz v boxe v 5. stor. pred Kr.

Alkaineta, syna Theanta z élidskeho Leprea, korunovali v Olympii na 81. hrách v roku 456 pred Kr. olivovým vencom za víťazstvo v boxe medzi dorastencami a neskôr na 84. hrách v roku 444 pred Kr. za víťazstvo v boxe mužov. Za tieto víťazstvá sa Alkainetovi dostalo veľkej pocty, keď mu v olympijskej Altide postavili sochu. Túto sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal: „*Rovnako leprejský Alkainetos, syn Theantov, a jeho synovia získali olympijské víťazstvá. Sám Alkainetos zvíťazil v pästnom zápase medzi mužmi a ešte predtým medzi chlapcami. Hellanikovi, synovi Alkaineta, sa podarilo, že bol za pästný zápas vyhlásený víťazom chlapcov počas osemdesiatej deviatej olympiády (424 pred Kr.), Theantovi pri nasledujúcich (420 pred Kr.). Aj oni všetci majú v Olympii sochy."*

Víťazstvo olympionika Alkaineta na 81. olympijských hrách je zaznamenané aj na papyruse (P. Oxy. 222) objaveného v roku 1897 britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Alkainetos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v trinástom riadku vpravo. Posledné štyri písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Ἀλκαίν[ετος]... - Alkain[etos]...).

V Olympii sa box (pygmé) zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a box dorastencov (pygmé paidón) na 41. hrách v roku 616 pred Kr.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Ole Thomsen, *Classica Et Mediaevalia*, str. 84
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Alkainetos*, 13. riadok
3. 1 2 3 4  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 445.
4. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
6. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246-247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Symbol rozcestia O iných významoch výrazu *Moose River* pozri *Moose River*.
Súradnice: 51°21′02″S 80°23′57″Z﻿ / ﻿51,350556°S 80,399167°Z﻿ / 51.350556; -80.399167

**Moose River** je rieka v kanadskej provincii Ontário. Tečie 104 km severovýchodne od sútoku riek Mattagami a Missinaibi do južného konca Jamesovej zátoky.

Geografia
---------

Rieka ma dĺžku 104 km od sútoku riek Mattagami a Missinaibi, spolu s riekou Mattagami však meria 547 km. Spolu s prítokmi odvodňuje väčšinu severovýchodného Ontária. Medzi hlavné mestá v povodí patria: Kapuskasing, Iroquois Falls a Timmins.

Dejiny
------

Rieka bola kedysi často využívaná obchodníkmi s kožušinami a leží na nej Moose Factory, najstaršia obchodná stanica v Ontáriu, založená 1672/1673. V dnešných dobách sa na rieke a v jej povodí nachádzajú bane, spracovanie papiera a vodné elektrárne.

Ochrana prírody
---------------

Pri Jamesovej zátoke sa nachádza Moose River Migratory Bird Sanctuary, chránená oblasť pre migrujúce vtáctvo. Vytvorená bola v roku 1958, jej rozloha je 2 690 hektárov. Oblasť je vlastnená provinciou Ontário, územie pod čiarou prílivu patrí pod teritórium Nunavut. Poskytuje vtáctvu miesto pre oddych a nakŕmenie.

Na piatich ostrovoch sa v blízkosti ústia rieky, pri Moosonee a Moose Factory, nachádza provinčný park Tidewater. Vyhlásený bol v roku 1970 a zahŕňa plochu 979,78 hektárov.

Galéria
-------

* Rieka v mestečku MoosoneeRieka v mestečku Moosonee

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5  FRANCIS, Daniel. *Moose River* [online]. thecanadianencyclopedia.ca, 2006-07-02, rev. 2014-03-30, [cit. 2021-12-04]. Dostupné online.
2. 1 2 3  Moose River. In:  *Encyclopædia Britannica* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2021-12-05]. Dostupné online.
3. ↑  Environment and Climate Change Canada. *Moose River Migratory Bird Sanctuary* [online]. canada.ca, [cit. 2021-12-05]. Dostupné online.
4. ↑   *Tidewater* [online]. ontarioparks.com, [cit. 2021-12-05]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Moose River (Ontário)**

Externé odkazy
--------------

* Moose River Migratory Bird Sanctuary
Aljašská železnica
Aljašská železnica
**Aljašská železnica** je dôležitá železnica, ktorá spája pobrežie a vnútrozemie Aljašky. Trať začína dvoma vetvami v prístavných mestách Seward a Whittier a vedie cez Anchorage zväčša severným smerom do mesta Fairbanks. Celková dĺžka železnice je približne 800 km a vlastní ju štát.

História
--------

Prvý úsek súčasnej trate zo Sewardu bol budovaný už od roku 1903, čím sa od roku 1909 umožnila preprava osôb, tovaru a pošty na 51 km dlhom úseku. Finančné problémy spoločností spomaľovali výstavbu, no tá sa naplno rozbehla po roku 1914, kedy projekt prevzal štát. Niekoľko úsekov vzniklo prebudovaním úzkorozchodných tratí, najmä v okolí Fairbanksu a v roku 1923 bola trať dokončená poslednou stavbou – mostom ponad rieku Tanana. 

Parná trakcia na trati pretrvala až do roku 1966, hoci prvé dieselové lokomotívy tu začali premávať už v roku 1944. Veľké zemetrasenie v roku 1964 trať na niektorých úsekoch značne poškodilo a obnovenie prevádzky trvalo niekoľko mesiacov. V roku 1985 kúpil železnicu od federálnej vlády štát Aljaška, ktorý ju zrekonštruoval a dodnes prevádzkuje.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aljašská železnica**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Alaska Railroad na anglickej Wikipédii.*
Menora
Menora v znaku Izraela
*Tento článok je o sedemramennom svietniku. Deväťramenný židovský svietnik sa nazýva chanukija.*
**Menora** (hebr. מנורה, doslova: *svietnik*) je sedemramenný svietnik, spolu s Dávidovou hviezdou jeden zo symbolov judaizmu. Patril k výbave tabernákula (hebr. *miškan*), prenosnej svätyne Izraelitov počas putovania púšťou a neskôr aj Jeruzalemského chrámu. Údajne symbolizuje horiaci ker, z ktorého prehovoril Boh k Mojžišovi. V širšom zmysle sa môže ako menora označovať akýkoľvek druh svietnika, ktorý sa používa v judaizme.

Menoru možno nájsť aj na víťaznom oblúku cisára Tita, znázorňujúcom zničenie Chrámu v roku 70. Dnes je súčasťou štátneho znaku Izraela.

Menora v Tóre
-------------

Podľa Tóry dostal Mojžiš na hore Sinaj od Boha okrem desiatich prikázaní aj príkaz na stavbu svätyne, ktorej súčasťou mal byť svietnik:

*Ďalej vyhotovíš svietnik z čistého zlata; svietnik, ktorého podstavec a ramená budú kované. Z neho budú vychádzať kvetné kalíšky, hlavičky a kvety. Z jeho bokov bude vychádzať šesť ramien: tri ramená svietnika z jedného boku a tri ramená svietnika z druhého boku. Na každom ramene budú tri kvetné kalíšky mandľovníkovej podoby s hlavičkou a kvetom. Tak to bude na všetkých šiestich ramenách, čo vychádzajú zo svietnika. Na samom svietniku budú štyri kvetné kalíšky mandľovníkovej podoby s hlavičkou a kvetom, a to tak, že hlavička bude pod dvoma ramenami, ktoré z neho vychádzajú, potom hlavička pod ďalšími dvoma ramenami a opäť hlavička pod dvoma ramenami. Teda pod šiestimi ramenami, ktoré vychádzajú zo svietnika. Hlavičky a ramená budú z neho vychádzať a všetko bude kované z jedného kusa rýdzeho zlata. Vyhotovíš aj sedem lámp a nasadíš ich na svietnik, aby osvetľovali priestor, čo je pred ním. Aj odštipovače a panvičky, čo k nemu prislúchajú, nech sú z čistého zlata. Spotrebuješ na to hrivnu zlata, vrátane všetkého jeho príslušenstva. A hľaď, aby si to urobil podľa vzoru, ktorý si videl na vrchu.*

Pozri aj
--------

* Chanukija

Externé odkazy
--------------

* *Menorah*, článok v Jewish Encyclopedia

1. ↑  Ex 25, 31-40
Označenie cesty I. triedy na Slovensku
Označenie cesty I. triedy v Česku

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cesty |

**Cesta I. triedy** je cesta na Slovensku a v Česku, ktorá má význam pre medzinárodnú a vnútroštátnu dopravu. Zabezpečujú bez prerušenia prepojenie sídel krajov a hraničných priechodov.

Cesta I. triedy môže začínať a končiť na štátnej hranici alebo cestnej komunikácii vyššieho alebo rovnakého dopravného významu, teda diaľnici, rýchlostnej ceste alebo ceste I. triedy. 

K 1. januáru 2016 sa na Slovensku nachádzalo 3 306 km ciest I. triedy, čo predstavuje 18,3 % z celkovej dĺžky cestnej siete Slovenska. Väčšina ciest I. triedy na Slovensku je vo vlastníctve štátu a spravuje ich Slovenská správa ciest. Výnimkami sú prejazdné úseky hlavným mestom SR Bratislavou, kde sú tieto úseky vo vlastníctve a správe mesta, krátke prejazdné úseky colnicami, ktoré spravujú príslušné colné úrady a niekoľko úsekov na trasách budúcich úsekoch diaľnic a rýchlostných ciest vlastní a spravuje Národná diaľničná spoločnosť.

Podľa STN 73 6101 *Projektovanie ciest a diaľnic* je základná rámcová kategorizácia ciest prvej triedy kategória C11,5/80,70,60. Ak táto kategória pre dvojpruhové komunikácie nepostačuje, použije sa kategorizácia pre štvorpruhové komunikácie C22,5/100,80,70. Kategória C11,5 určuje minimálne šírkové usporiadanie komunikácie s medzinárodnou dopravou (európske cesty). Pri ostatných cestách I. triedy je možné použiť kategóriu C9,5/80, 70 a 60, ak je postačujúca.

Cesta I. triedy by mala vzhľadom na technické parametre zabezpečiť rýchlu a bezpečnú dopravu, najmä tranzitnú a obchádzať mestá a obce. 

Na Slovensku sú cesty I. triedy označené jedno- alebo dvojciferným číslom, za ktorým môže nasledovať voliteľné písmeno, tzv. index. Na dopravnom značení sa pre cesty I. triedy používa tabuľka s modrým podkladom a označením komunikácie bielou farbou. Neoficiálne sa niekedy pred číslo cesty pridáva predpona I (rímske číslo 1) nasledovaná lomkou, napr. I/18 pre označenie cesty I. triedy číslo 18. 

Pre vozidlá do 3,5 t sú cesty I. triedy nespoplatnené. Pre vozidlá nad 3,5 t sú spoplatnené všetky cesty I. triedy, ktoré sú súbežné k diaľniciam alebo rýchlostným cestám. Okrem toho sú spoplatnené viaceré úseky ciest, ktoré nie sú súbežné k diaľniciam alebo rýchlostným cestám, ale sú využívané tranzitnou dopravou. Spoplatnenie sa netýka intravilánov obcí a miest.

Zahraničie
----------

V zahraničí cestám I. triedy zodpovedajú:

* Štátne cesty (Chorvátsko, Poľsko, Slovinsko, Taliansko)
* Spolkové cesty (Rakúsko, Nemecko)

Pozri aj
--------

* Zoznam ciest I. triedy na Slovensku

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cesta I. triedy**

Zdroj
-----

* Slovenská správa ciest

Referencie
----------

1. ↑  SLOVENSKÁ SPRÁVA CIEST. *Dĺžka cestných komunikácií | cdb.sk* [online]. www.cdb.sk, [cit. 2017-06-22]. Dostupné online.
2. ↑
3. ↑   *Spoplatnené úseky CK na území SR* [online]. [Cit. 2021-02-08]. Dostupné online.
**Nemecká** je to vodný tok v regióne Podpoľanie, na území okresu Detva. Je to ľavostranný prítok Detvianskeho potoka, meria 7,2 km a je tokom V. rádu. 

Patrí do sústavy pravostranných prítokov rieky Slatina. Celá dĺžka toku je situovaná v lazníckej oblasti mesta Detva, čo významne vplýva na biologické a chemické zloženie vôd. Takmer polovica hornej časti toku je svojou hydromorfológiou podobná odrážkam, teda šírka a hĺbka toku sú v porovnaní s ostatnými časťami toku podstatne menšie a prietok je v lete minimálny.

Prameň
------

Pramení na južnom okraji Poľany, v podcelku Detvianske predhorie, na západnom svahu Malčekovej skaly (744,3 m n. m.) v nadmorskej výške 675 m n. m.

Opis toku
---------

Na hornom toku tečie severojužným smerom neobývaným územím na hranici medzi mestami Hriňová na východe a Detva na západe. Na dolnom toku sa stáča juhozápadným smerom, vteká do katastrálneho územia Detvy a zároveň do celku Zvolenská kotlina (podcelok Detvianska kotlina) a zľava priberá prítok prameniaci na severozápadnom svahu vrchu Nad priekopou (512,6 m n. m.). Následne pokračuje na krátkom úseku severozápadným smerom až k sútoku s pravostranným Brezinským potokom. Odtiaľ už tečie k ústiu opäť juhozápadným smerom. Do Detvianskeho potoka sa vlieva v meste Detva v nadmorskej výške približne 385 m n. m.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-15]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Detvianskeho potoka |
| --- |
| *Detviansky potok* → *Slatina* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Brezinský potok
* Breziny
* **Detviansky potok**
* Jarok pri Cigáňoch
* Jelšový potok
* Nemecká

 |
*Sarkofág s triumfálnym pochodom Dionýza cez územie Indie, na ktorom sú zobrazené aj nymfy (Melie)*, Walters Art Museum
**Melie** alebo **Meliády** (starogr. *Μελίαι, Μελιᾶδες* –  *Meliai, Meliades*/iný prepis *Meliádes*, lat. *Meliae*) sú v gréckej mytológii lesné nymfy, Dryády zrodené z krvi boha Úrana a bohyne Gaie.

Po prvopočiatočnom Chaose sa boh Úranos stal prvým vládcom sveta. Úrana neskôr kosákom zbavil mužnosti a aj vlády najmladší z dvanástich Titanov, jeho syn Kronos. Z vytekajúcich kvapiek krvi Úrana dopadajúcich na matku Zem, bohyňu Gaiu, sa potom zrodili Melie, dryády stromu jaseň a takisto sa zrodili aj Erínye.

Keď sa Kronos stal vládcom sveta, oženil sa so svojou sestrou Rheiou a mal s ňou šesť detí. Z obavy, že sa mu stane to isté čo otcovi, deti hneď po narodení zhltol. Rheu to trápilo a aj keď vedela, že jej deti ako božské bytosti v jeho útrobách žijú, rozhodla sa svojho najmladšieho syna Dia zachrániť. Kronovi potom namiesto dieťaťa podala kameň zabalený do plienok a on ho zhltol. Dia následne ukrývala na Kréte v hlbokej jaskyni vo vrchu Dikté, kde sa o neho starali melie, Adrasteia a Idaia. Tie ho potom kŕmili mliekom božskej kozy Amaltheie a "medom" (miazgou vytekajúcej z jaseňa mannového - lat. *Fraxinus omus*, ktorá má v gréčtine ten istý názov ako med "méli", Gréci verili, že je darom z nebies).

V gréckych mýtoch mali Melie ako jediné z nýmf záľubu v krvi a násilí. V príbehu antického autora Nonna z Panopole sa Melie pridali k vojsku boha Dionýza pri ťažení proti indickému kráľovi Dériadovi.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Hesiodos, *Theogonia*, 176–207.
2. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 466.
3. 1 2 3  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 257.
4. ↑  Vergílius, *Georgica*, 4,149.
5. ↑  Vergílius, *Georgica*, 4,1.
6. ↑  Kallimachos z Kyrény, *Hymnus*, 1,42.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 291–292.
8. ↑  Nonnos, *Dionysiaka*, 14,203-283.

Pozri aj
--------

* Dryády
* Hamadryády
Olympijské zlatoOlympijské zlato

**Lejľa Iliasivna Adžametovová** (ukr. Лейля Ільясівна Аджаметова – Lejľa Iliasivna Adžametova; \* 3. september 1994, Uzbekistan) je ukrajinská atlétka, paralympijská zlatá medailistka.

Športová činnosť
----------------

S paraatletikou začala v roku 2006 v meste Ašta na Ukrajine vo veku 11 rokov. V roku 2016 vytvorila európsky rekord na 200 metrov.

### Paralympijské hry

Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu vytvorila svetový rekord na 100 metrov 11,86 už v rozbehoch, vo finále ho ešte znížila na 10,79. Vyhrala tiež bronz na 400 metrov.

Na svetovom šampionáte v roku 2017 získala tri zlaté medaily v kategórii T13: 100 m s časom 12,00; 200 m s časom 24,63 (novým európskym rekordom) a 400 m s časom 56,58.

V roku 2018 získala zlato na Európskom parašampionáte na 100 metrov s časom 11,93 vytvorila šampionátny rekord.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4   *Leilia Adzhametova* [online]. Medzinárodný paralympijský výbor, [cit. 2020-05-22]. Dostupné online.
2. ↑   *5 Facts About...Leila Adzhametova* [online]. Medzinárodný paralympijský výbor, [cit. 2020-05-24]. Dostupné online.
3. ↑   *Orla Comerford adds 100m bronze to bring Irish medal tally to eight* [online]. irishtimes.com, 2018-08-24, [cit. 2020-05-24]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Lejľa Iliasivna Adžametovová**

Externé odkazy
--------------

* Profil na stránke Medzinárodného olympijského výboru
Súradnice: 48°10′19″S 17°05′22″V﻿ / ﻿48,171964°S 17,089579°V﻿ / 48.171964; 17.089579
**Národný onkologický ústav** je špecializovaná nemocnica v Bratislave. Podieľa sa na vedecko-výskumnej činnosti, výchove vedeckých pracovníkov, klinickom skúšaní a spolupráci v tejto oblasti s ďalšími zdravotníckymi, akademickými a vedeckými inštitúciami na Slovensku a v zahraničí. Súčasným (rok 2017) generálnym riaditeľom nemocnice je MUDr. Jozef Valocký. Ústav sídli na Klenovej ulici.

Vznik ústavu podmienila vedecká a osvetová činnosť v oblasti onkológie. Samostatná inštitúcia vznikla 1. januára 1966 pod názvom Onkologický ústav pre Slovensko, ktorý sa neskôr pozmenil na Ústav klinickej onkológie v Bratislave. 30. mája 1990 sa jeho názov zmenil do súčasnej podoby.

Referencie
----------

1. ↑  
 *Poslanie NOÚ / História* [online]. NOÚ, [cit. 2017-06-22]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Národný onkologický ústav

Pozri aj
--------

* Onkologický ústav sv. Alžbety
**Jake Bugg** (\* 28. február 1994, Nottingham) je britský spevák a skladateľ. Prvý singel vydal v roku 2012. Jeho hudbu výrazne ovplyvňujú Oasis, The Beatles a Bob Dylan.

Životopis
---------

Vyrastal v Nottinghame v časti Clifton. Ako 12-ročný sa začal učiť hrať na gitaru. Ako 17-ročného ho stanica BBC vybrala na uvítací stage v Glastonbury v roku 2011 a vďaka tomu dostal kontrakt od Mercury Records. Jeho piesne zaznamenali aj komerčný úspech (pieseň "Country Song" bola vybratá do reklamy), single sa však v rebríčkoch vysoko nedostali. 

22. mája 2010 vystupoval v šou Later... with Jools Holland. 1. októbra vystupoval v rádiu BBC 6 v programe Live at Maida Vale. Jeho debutový album vyšiel 15. októbra 2012 a po prvom týždni v rebríčku dosiahol prvé miesto.

Po vydaní albumu bol v USA na turné spolu s Noelom Gallagherom a jeho skupinou Noel Gallagher’s High Flying Birds. 
V súčasnosti má naplánované európske turné, v ktorom navštívi napríklad Berlín, či Viedeň.

Kapela
------

Jake Bugg – Gitara & spev 
Tom Robertson – Basová gitara 
Jack Atherton – Bicie

Diskografia
-----------

### Albumy

| Názov | Dátum vydania | Úspech |
| --- | --- | --- |
| Jake Bugg | 15. október 2012 | 1. miesto |

### Single

| Rok vydania | Názov | Umiestnenie v hitparáde | Album |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | "Trouble Town" |  –  |  |
| 2012 | "Country Song" | 100 |  |
| 2012 | "Lightning Bolt" | 88 |  |
| 2012 | "Taste It" | 90 |  |
| 2012 | "Two Fingers" | 30 |  |

Autoritné údaje: * BnF: 16703942b
* GND: 1037318390
* ISNI: 0000 0004 0363 966X
* LCCN: no2013029072
* NK ČR: xx0162305
* VIAF: 286475546
* WorldCat: lccn-no2013029072
**Odporová sila** pôsobí na teleso pohybujúce sa v plyne alebo kvapaline. Smeruje vždy proti smeru pohybu telesa a jej veľkosť súvisí s veľkosťou rýchlosti. Ak sa pohybuje teleso i tekutina, pre veľkosť pôsobiacej sily je dôležitá ich relatívna rýchlosť.

Vír, ktorý vznikol pri prelete lietadla (dym červenej farby bol pridaný pred preletom lietadla pre zviditeľnenie prúdenia vzduchu).
Vo všeobecnosti platí, že odporová sila s rýchlosťou rastie. Pri postupnom náraste rýchlosti však nastáva dôležitý zlom. Do istej hodnoty rýchlosti je obtekanie telesa laminárne (zjednodušene povedané: je usporiadané, ustálené, jednotlivé vrstvy kvapaliny akoby sa po sebe iba posúvali, netvoria sa pri ňom víry). Vtedy sa uplatňuje odporová sila priamo úmerná rýchlosti a tiež viskozite prostredia. Preto vtedy niekedy hovoríme o vnútornom trení.

Pri náraste rýchlosti sa prúdenie látky obtekajúcej teleso postupne mení na turbulentné (toto je veľmi nepravidelné až chaotické, tvoria sa pri ňom víry, v čase sa rýchlo mení). Vtedy hovoríme o sile aerodynamického odporu. V tomto prípade už viskozita prostredia nie je pre veľkosť sily podstatná, veľkú úlohu však zohráva hustota prostredia a tvar telesa.

Vzťahy
------

Pre silu aerodynamického odporu platí

{\displaystyle F\_{o}={\frac {1}{2}}CS\varrho v^{2},}
kde *S* je čelný prierez telesa (vzhľadom k smeru jeho rýchlosti), {\displaystyle \varrho } je hustota prostredia, *v* je rýchlosť, *C* je tzv. koeficient aerodynamického odporu. Obtekanie telesa pri turbulentnom prúdení je veľmi komplikovaný problém, hodnotu koeficientu odporu *C* je preto potrebné určovať experimentálne v tzv. veternom tuneli. Hodnoty pre niekoľko bežných predmetov sú zhruba:

* dutá polguľa: {\displaystyle C\approx 1,4},
* štvorcová rovná doska: {\displaystyle C\approx 1,2},
* vypuklá polguľa: {\displaystyle C\approx 0,4},
* guľa (v závislosti od drsnosti): {\displaystyle C\approx 0,1-0,4},
* bežné osobné auto: {\displaystyle C\approx 0,3-0,5},
* monopost F1: {\displaystyle C\approx 0,7-1,1},
* lietadlo: {\displaystyle C\approx 0,02}.

Veľká hodnota *C* pre monopost F1 je daná tým, že pri jej pohybe je snaha čo najviac zvýšiť prítlakovú silu pre zvýšenie stability v zákrutách. To má za následok prekvapivo veľkú hodnotu koeficientu aerodynamického odporu.

Pri laminárnom prúdení je pôsobiaca sila úmerná rýchlosti. Ak je pohybujúcim sa telesom guľa, platí pre veľkosť odporovej sily Stokesov vzťah

{\displaystyle F\_{o}^{}=6\pi \eta Rv,}
kde *v* je rýchlosť, *R* je polomer gule, {\displaystyle \eta } je viskozita prostredia (presnejšie, ide o tzv. dynamickú viskozitu).


|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portálChemický portál |
Súradnice: 47°46′26″S 17°44′01″V﻿ / ﻿47,7738889°S 17,7336111°V﻿ / 47.7738889; 17.7336111

**Číčovské mŕtve rameno** je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Dunajské luhy.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Kľúčovec a Číčov v okrese Komárno a Dunajská Streda v Nitrianskom kraji a Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1964 na rozlohe 79,8715 ha a zaradené do 5. stupňa ochrany. Rozloha ochranného pásma bola stanovená na 55,2553 ha a ochranné pásmo bolo zaradené do 4. stupňa ochrany.

Predmetom ochrany je: *Chránené územie predstavuje zvyšok mŕtveho ramena rieky Dunaj s výskytom rôznych vodných biocenóz, výskytom vzácneho vodného vtáctva a rastlinstva a vzácneho glaciálneho reliktu hraboša severského (Microtus economus). Územie je významné ako estetický a vedeckovýskumný objekt.*

Referencie
----------

1. ↑   *Národná prírodná rezervácia Číčovské mŕtve rameno* [online].. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Národná prírodná rezervácia Číčovské mŕtve rameno, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
* Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Číčovské mŕtve rameno na českej Wikipédii.*
**Moonshine** bolo krycie meno raného rušiaceho systému, ktorý vyvinula britská RAF proti radarom Luftwaffe typu Freya počas druhej svetovej vojny.

Situácia
--------

Veľká Británia vstupovala do druhej svetovej vojny so systémom radarov včasnej výstrahy Chain Home. Britskí vedci poznali možnosti radarovej techniky a tiež možnosti jej rušenia. Z obavy, aby nevyprovokovali nemeckú stranu k masovému nasadeniu rušenia, bolo oficiálnou politikou nevyrábať a nenasadzovať vlastné rušiace systémy, kým ich nezačne používať ako prvé Nemecko. Podobné váhanie sa zopakovalo neskôr aj pri rozhodovaní o nasadení systému Window. Vo februári 1942 sa Nemecku podarilo nepozorovane preplaviť krížniky Scharnhorst a Gneisenau Lamanšským prielivom. Tento kúsok sa podaril aj za výrazného príspevku nemeckých rušiacich systémov, použitých na znefunkčnenie britského radarového systému. Udalosť zmenila prístup k téme vývoja a nasadenia vlastných rušiacich systémov proti nemeckým radarom a potrebe vytvoriť príslušné taktické jednotky. Už v apríli 1942 sa sformovala špeciálna 515. peruť vyzbrojená na začiatku ôsmymi lietadlami Boulton Paul Defiant a novými rušiacimi systémami s označením *Moonshine* a Mandrel.

Princíp a taktika
-----------------

Systém *Moonshine* bol určený pre rušenie nemeckých radarov Freya. Pracoval na princípe zachytenia radarového signálu, jeho zosilnenia a spätného vyslania. To umožnilo jednému lietadlu vytvoriť ilúziu zovretej formácie viacerých lietadiel. Práve kvôli tejto technickej vlastnosti nebol použiteľný pri nočných náletoch, pri ktorých lietali bombardéry z bezpečnostných dôvodov vo voľnejších formáciách. Systém sa však javil sľubný a pracovalo sa ďalej na jeho rozvoji.

Nasadenie
---------

Systém bol nasadený v roku 1944 v rámci klamlivých operácií Glimmer a Taxable v predvečer vylodenia v Normandii. Nebol však inštalovaný v lietadlách, ale na štyroch člnoch námorníctva.

Referencie
----------

1. ↑  Price (2006, s. 83)
2. ↑  Price (2006, s. 84)
3. ↑  Price (2006, s. 203)

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 – 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)
**Adaptívne decentralizované riadenie** je (v kybernetike) decentralizované riadenie spojené s adaptívnym riadením, čiže decentralizované riadenie, pri ktorom dochádza k adaptácii parametrov riadiaceho systému v závislosti od vonkajších podmienok.

Rozdiel voči adaptívnemu centralizovanému riadeniu je, že pri adaptívnom decentralizovanom riadení medzi jednotlivými podsystémami existujú fyzikálne interakcie, ktoré nedovoľujú riešiť návrh adaptácie rovnako ako pri adaptívnom centralizovanom riadení.

Zdroj
-----

* аdaptívne decentralizované riadenie. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 48.  (Poznámka: V online verzii tohto hesla je text výrazne skrátený oproti pôvodnému zneniu (hoci na to online nie je upozornené).)
* аdaptívne riadenie. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 48.
**École biblique et archéologique française de Jérusalem**, známa tiež ako **École Biblique**, je francúzska akademická inštitúcia v Jeruzaleme zameriavajúca sa na archeológiu a Biblickú exegézu.

História
--------

Škola bola založená v roku 1890 pod menom *École pratique d’études bibliques* Marie-Joseph Lagrange, dominikánskym kňazom. V roku 1920 získala súčasné meno, ako aj uznanie zo strany Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, ako národná archeologická škola vo Francúzsku.

Škola je súčasťou dominikánskeho priorstva svätého Štefana, po francúzsky: „Couvent de Saint-Étienne". Väčšina učiteľov sú dominikáni a všetci členovia tohto priorstva sa podieľajú na činnosti školy.[1]

Významní členovia
-----------------

Popri Marie-Joseph Lagrangeovi, možno uviesť tiež Marie-Emile Boismarda, Rolanda de Vauxa, Raymond-Jacques Tournaya, Jerome Murphy-O'Connora a Pierre Benoita.

* Félix-Marie Abel (1878–1953)
* Charles Coüasnon, 1961–1977
* Jean-Baptiste Humbert (born 1940)
* Louis-Hugues Vincent (1872–1960)

Referencie
----------

1. ↑  Aviva Bar-Am, *St. Stephen’s Monastary [sic] – The brothers' work*, Jerusalem Post, 14 September 2009
**Gejza Balaša** (do roku 1941: **Gejza Balassa**; \* 10. marec 1914, Devičany – † 20. február 1994, Bratislava) bol slovenský múzejník, archeológ, historik, pedagóg.

Životopis
---------

Jeho otec bol Gustáv Adolf Balassa a matka Terézia (rod. Okosová). Študoval na gymnáziu v Kremnici, na pedagogickej akadémii v Bratislave, kde v rokoch 1944 – 1949 absolvoval dejepis a zemepis na FF SU. V rokoch 1935 – 1948 bol učiteľ na ľudových a meštianskych školách vo Vrútkach, v Podbrezovej, vo Zvolene a iných, 1948 – 1952 prednosta Oblastnej pobočky Pôdohospodárskeho archívu v Banskej Bystrici-Radvani, 1952 – 1962 kustód pre archeológiu a staršiu históriu Krajského múzea (dnes Stredoslovenské múzeum), 1962 – 1976 vedúci odborný pracovník Krajského strediska štátnej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici, od 1976 na dôchodku.

Významný organizátor a budovateľ slovenského múzejníctva, venoval sa aj archeologickému výskumu stredného Slovenska, v ktorom sa zameral najmä na obdobie stredoveku. Počas pôsobenia vo Zvolene iniciátor založenia tamojšieho múzea, vybudoval základný zbierkový fond, v roku 1944 prvú expozíciu a súčasne aj oddelenie praveku múzea v Rimavskej Sobote. Ako pracovník Krajského múzea v Banskej Bystrici zachraňoval archeologické nálezy zo stredného Slovenska, viedol archeologický výskum na viac ako 30 lokalitách a vyvíjal rozsiahlu zbierkotvornú činnosť, zúčastňoval sa na rekonštrukcii Zvolenského hradu. Autor libriet a scenárov stálych expozícií v Krajskom múzeu v Banskej Bystrici a v Gemerskom múzeu v Rimavskej Sobote, spoluautor výstavy *Banská Bystrica 700 rokov mestom*. Autor monografií o pravekom osídlení stredného Slovenska, publikácií o pamiatkach lužickosrbskej kultúry vo Zvolene, starších dejinách Krupiny aj Zvolena a vyše 130 odborných štúdií a článkov. Po roku 1962 sa zameral na záchranu stavebných a umeleckohistorických pamiatok stredného Slovenska. Zostavil a vydal pravopisnú príručku. Od roku 1944 tajomník Štátneho archeologického ústavu v Martine.

Dielo
-----

* *Príspevok k dejinám Zvolena*, Zvolen r. 1956
* *Praveké osídlenie stredného Slovenska*, Martin r. 1960
* *Zvolen v období lužickej kultúry*, Banská Bystrica r. 1964
* *Krupina vo svetle minulosti*, Zvolen r. 1964
* *Praveké osídlenie Gemera*, Zvolen r. 1965

Literatúra
----------

* BALAŠA, Gejza. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 177.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * GND: 125986343
* ISNI: 0000 0001 1680 8707
* NK ČR: ola2003204861
* SNK: 150457
* VIAF: 85002482
**Symfónia č. 1 g-mol, op. 13** je dielo ruského skladateľa Piotra Iľjiča Čajkovského.

Symfónia nazvaná „Zimné sny" má vyslovene programové ladenie. Obsahová náplň a nálada symfónie svedčí o skladateľovej úzkej spojitosti s rodnou zemou a o jej vplyvoch na jeho vnútorné stavy. Vyplýva to z názvu prvých častí, ktorým dal názvy „Sny pútnika" a „Pochmúrna
hmlistá krajina". Ostatné časti už slovnými prirovnaniami bližšie neoznačuje. Tretia časť, scherzo, prináša po prvý raz v jeho tvorbe tak preferovaný valčík. Poslednou časťou vychádza z intimity subjektívneho lyrizmu do prostredia más - opäť prevláda radostná
nálada, prízvukovaná nápevom pripomínajúcim ruskú ľudovú pieseň. Finále sa opiera o dve rozvíjané a pretvárané ruské tanečné melódie. Podobne ako v iných skladbách tohto obdobia – napriek určitým osobnostným črtám – hudba tejto symfónie nie je ešte slohovo vyhranená.

Symfónia má štyri vety:

1. *Sny pútnika - Allegro tranquillo*
2. *Pochmúrna hmlistá krajina - Adagio cantabile, ma non tanto*
3. *Scherzo. Allegro scherzando giocoso*
4. *Finale. Andante lugubre - Allegro moderato*

Zloženie orchestra: 2 flauty, 2 hoboje, 2 klarinety, 2 fagoty, 4 lesné rohy, 2 trúbky, 3 trombóny, tuba, tympany, činely, veľký bubon, sláčikové nástroje (1. a 2. husle, violy, violončelá, kontrabasy). Priemerná dĺžka symfónie je 46 minút.

| * z
* d
* u
Symfónie P. I. Čajkovského |
| --- |
| 
Symfónia č. 1 g mol *„Zimné sny"*, Op. 13 ·
Symfónia č. 2 c mol *„Maloruská"*, Op. 17 ·
Symfónia č. 3 D dur *„Poľská"*, Op. 29 ·
Symfónia č. 4 f mol, Op. 36 ·
Symfónia č. 5 e mol, Op. 64 ·
Symfónia č. 6 h mol *„Patetická"*, Op. 74 ·
Symfónia č. 7 h mol *"Manfred"*, Op. 58
Zoznam diel Piotra Iljiča Čajkovského
 |
ESPCI Paris
**École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris** (často nazývaná *ESPCI*) je najvýznamnejšia a najznámejšia francúzska vysoká škola technického zamerania.

Je známa svojimi veľmi náročnými prijímacími testami, ale aj tým, že jej absolventi sú považovaní za elitu. Vo Francúzsku má škola podobné postavenie ako napríklad MIT v USA. Z radov študentov a absolventov vyšlo niekoľko držiteľov Nobelovej ceny i iných prestížnych vedeckých ocenení.

Známi študenti
--------------

* Maria Curieová-Skłodowská, francúzsko-poľská vedkyňa, chemička a fyzička
* Pierre-Gilles de Gennes, francúzsky fyzik a držiteľ Nobelovej ceny za fyziku za rok 1991

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Francúzsky portál |
**Kajmanka supia** (*Macrochelys temminckii*) je najväčšia sladkovodná korytnačka na svete.

Opis a rozšírenie
-----------------

Korytnačka môže mať hmotnosť až 100 kg, pričom pancier (karapax) dosahuje dĺžku 80 cm. Areál rozšírenia sa nachádza v oblasti juhovýchodnej Severnej Ameriky. Žije v kalnej a pomaly tečúcej vode, kde leží na dne. Pancier má zarastený vrstvou rias. Kajmanka supia sa môže dožiť až 150 rokov.

Získavanie potravy
------------------

Je to výlučne dravec, ktorý sa živí najmä rybami, obojživelníkmi, príležitostne aj malými korytnačkami. Väčšinu času trávi vo vode, kde nepohnute číha na svoju potravu. Veľmi zaujímavý je jej spôsob lovu. Kajmanka supia pri love nechá otvorené svoje veľké čeľuste a výčnelkom na jazyku vrtí ako malým červíkom. Ryba, ktorá chce zožrať malého červíka, je nakoniec sama zožratá. Korytnačka má veľmi silné čeľuste, ktorými môže človeku odhryznúť prst. Pri prenose sa odporúča ju chytiť za chvost, aby vás nepohrýzla.

Rozmnožovanie
-------------

Samica kladie do suchého piesku 10-50 vajíčok. Z celkového počtu nakladených vajíčok prežije iba 34 jedincov. Vajíčka sú guľaté o priemere 3,5 cm a majú veľmi tvrdú škrupinu. Od teploty závisí, či sa malé korytnačky vyliahnu po 100 až 140 dňoch.

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kajmanka supia**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kajmanka supia**
**Matúš Kephalides** (Hlaváč; Matej) (\* 1645, Košťany nad Turcom – † 1700, Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz, pedagóg a filozof.

Rodina
------

* otec: Juraj Hlaváč
* matka: Margita Hlaváčová
* syn: Samuel Kephalides

Životopis
---------

Navštevoval školy v Košťanoch nad Turcom, vo Svätej Helene, v Martine, v Žiline, v Brezne, pokračoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde dokončil štúdium skúškou ako respondent rozpravy banskobystrického rektora J. Henselia *De creatione* (1665).

Pôsobil ako učiteľ vo Veličnej na Orave, neskôr sa stal rektorom školy v Banskej Bystrici-Radvani (1667), kde vyučoval logiku, v čase prenasledovania zbavený učiteľského miesta (1674), napokon sa utiahol do Banskej Bystrice. Ako alumnus v Banskej Bystrici napísal báseň do dizertácie T. Stellera *Excercitium Metaphysicum...* (1665). Často viedol učené rozhovory s jezuitami. Z jeho pôsobenia v Banskej Bystrici-Radvani sa zachovala dizertácia *De pluralite animarum* (1669), venovaná príslušníkom duchovného a svetského stavu. V duchu scholastickej filozofie v nej obhajuje názor, že človek ma iba jednu dušu, ktorá má viac schopností a foriem. Zastával stanovisko, že nad autoritou akéhokoľvek filozofa stojí autorita pravdy. Stúpenec teórie o mikrokozme chápanom v duchu Komenského.

Dielo
-----

* *De pluralitate animarum...*, Žilina, 1669

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Súradnice: 18°56′J 15°53′V﻿ / ﻿18,933°J 15,883°V﻿ / -18.933; 15.883

**Národný park Etosha** sa nachádza v Namíbii v regióne Kunene. Hranice parku tvoria aj hranice ostatných regiónov Oshana, Oshikoto a Otjozondjupa.

Národný park bol založený v roku 1907, keď bola Namíbia nemeckou kolóniou známou ako Nemecká juhozápadná Afrika. V tomto období mal park rozlohu 100 000 km² a bol najväčšou rezerváciou na svete. Pre politické zmeny sa dnešná rozloha parku rovná skoro štvrtine pôvodnej, ale napriek tomu ostáva Etosha veľkým a významným chráneným územím.

Parku dominuje soľná panva Etosha, ktorá predstavuje púšť s dĺžkou približne 130 km a šírkou 50 km. Pláň je zvyčajne suchá ale v lete býva krátke obdobie naplnená vodou. Vtedy láka najmä pelikány a plameniaky. Stále pramene lákajú širokú škálu živočíchov po celý rok, ale najmä vtáky, nosorožce čierne a endemické impaly *Aepyceros melampus petersi*.

V období sucha fúka vietor, ktorý nesie soľný prach naprieč krajinou až do južného Atlantiku. Soľ obohacuje pôdu o dôležité minerály, na ktorých závisia niektoré živočíchy ale rovnako spôsobuje aj problémy v poľnohospodárstve.

Etosha je spolu s ostatnými miestami v južnej Afrike súčasťou projektu SAFARI 2000 (Southern African Regional Science Initiative). Používajú sa satelity, lietadlá a pozemné snímače, aby sa následne získané dáta o území a atmosfére podrobili výskumu ako na seba pôsobí človek a príroda. Na hraniciach parku bolo postavené 850 km dlhé oplotenie, ktoré obmedzuje šírenie chorôb. Zvieratá sa v tejto suchej oblasti koncentrujú pri prameňoch, ktoré poskytujú bohaté zásoby pastvy. Pre tento účel bolo umelo vyrobených 50 vodných dier.

Galéria
-------

* Antilopa skákavá (Antidorcas marsupialis)Antilopa skákavá (*Antidorcas marsupialis*)
* Západ slnka v parkuZápad slnka v parku
* LevyLevy

Referencie
----------

1. 1 2   *Etosha National Park* [online]. Encyclopædia Britannica, [cit. 2018-09-01]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národný park Etosha**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Etosha National Park na anglickej Wikipédii.*
Abisko
**Národný park Abisko** je národný park v Švédsku. Patrí medzi najstaršie v Európe, bol vyhlásený v roku 1909. Na jeho území sa nachádza najvýznamnejšia švédska prírodovedná výskumná stanica.

Poloha a charakteristika
------------------------

Nachádza sa v severnej časti krajiny, s najvyšším bodom vo výške 1 174 m n. m. a rozlohou viac ako 7500 hektárov. Park sa tiahne pozdĺž kaňonu rieky Abiskojakka, ktorá napája jazero Torneträsk; pri jej ústí hniezdia početné kolónie vtákov. 30% územia tvoria vegetáciou nepokryté skalné útvary. Park je bohatý najmä čo sa týka flóry: v nížinách sa objavujú brezové lesy, vo vyšších polohách kosodrevina. Zaujímavosťou je, že v parku chýbajú ihličnany, naopak sa tu vyskytujú divé orchidey a viacero druhov mäsožravých rastlín.
  
Faunu tvoria typickí zástupcovia severnej Európy - medveď, rys, líška a podobne.

Referencie
----------

1. ↑   *Abisko National Park* [online]. Naturvårdsverket, [cit. 2009-02-27]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* Abisko. In:  *Encyclopaedia Beliana*. 1. vyd. Bratislava : Encyklopedický ústav SAV; Veda, 1999. 696 s. ISBN 80-224-0554-X. Zväzok 1. (A – Belk), s. 25.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Národný park Abisko**
**Kakadu žltochochlatý** (*Cacatua sulphurea*) je druh papagája kakadu z rodu *Cacatua*. Druh opísal Johann Friedrich Gmelin ako *Psittacus sulphureus* v roku 1788. Sú známe štyri poddruhy: *C. s. sulfurea* (vyskytuje sa na ostrove Sulawesi, na blízkych ostrovoch Muna a Buton a na súostroviach Tukangbesi a Tanahjampea vo Floreskom mori); *C. s. abbotti* (ostrov Masakambing, ktorý je súčasťou súostrovia Masalembu v Jávskom mori); *C. s. parvula* (Nusa Penida a Malé Sundy); *C. s. citrinocristata* (ostrov Sumba v Malých Sundách). Introdukovaný bol do Singapuru, Hongkongu a na Taiwan. Historicky sa hojne vyskytoval v celom pôvodnom areáli, no jeho populácia silno poklesla, najmä v poslednej štvrtine 20. storočia. Hlavným dôvodom tohto poklesu sa stal neudržateľný lov pre obchod s klietkovými vtákmi, spoločne so stratou biotopov. Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov druh hodnotí ako kriticky ohrozený, od roku 2005 je zaradený aj na zoznam CITES (príloha I). Najväčšia populácia žije pravdepodobne na ostrove Sumba, ale aj tu nastal dramatický pokles (z približne 3 200 vtákov v roku 1992 na 563 vtákov v roku 2012). Významná populácia sa vyskytuje tiež na ostrove Komodo (ca 500 jedincov). Celková veľkosť populácie bola v roku 2016 odhadnutá na menej ako 3 000 jedincov.

Dospelé vtáky môžu dosiahnuť dĺžku približne 33 cm a hmotnosť približne 350 gramov. Sfarbenie je biele, pod krídlami a chvostom žlté, s výrazným žltým dopredu zahnutým chocholom na hlave. Pohlavia sú si podobné, no odlišujú sa farbou dúhovky, ktorá je u samcov čierna a u samíc červenohnedá. Zobák je čierny, končatiny šedé. Kakadu žltochochlatý sa vyskytuje v lesoch, na okrajoch lesov, v krovinatých oblastiach aj v obrábaných areáloch až do nadmorskej výšky 1 000 metrov. Vtáky žijú jednotlivo, v pároch alebo v malých skupinkách. Pred tým, než sa stal druh vzácnym, bolo možné pozorovať aj väčšie kŕdle. Potravu tvoria semená, bobule, ovocie, orechy a kvety, niekedy aj pestovaná kukurica a ryža. Rozmnožovanie prebieha medzi septembrom a októbrom (ostrov Sumba), hniezdi v dutinách stromov. Samica kladie až tri vajcia, ktoré inkubujú obaja rodičia približne 24 dní.

Referencie
----------

1. ↑  KOVALIK, Peter, et al. *Slovenské mená vtákov sveta* [online]. Bratislava: SOS/BirdLife Slovensko, 2010 (2015), rev. 2015-11-07, [cit. 2016-10-12]. Dostupné online.
2. ↑
3. 1 2 3  FORSHAW, J. P.; KNIGHT, F. *Vanished and Vanishing Parrots: Profiling Extinct and Endangered Species*. [s.l.] : Csiro Publishing, 2017. 352 s. S. 46 až 51. (po anglicky)
4. 1 2 3  BirdLife International 2018. Cacatua sulphurea. The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T22684777A131874695.. Downloaded on 11 November 2019.
5. 1 2   *Yellow-crested cockatoo* [online]. ARKive.org, [cit. 2019-11-11]. Dostupné online. (po anglicky)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kakadu žltochochlatý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kakadu žltochochlatý**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Biologický portál |
Kaizen in Kanji
**Kaizen** (po japonsky "zlepšenie") je japonská filozofia zameraná na trvalé zlepšovanie vo všetkých oblastiach života. Pri uplatnení v pracovnej oblasti kaizen trvalo zlepšuje všetky aspekty podnikania, od výroby po vedenie a od riaditeľa po pracovníkov na montážnej linke. Zlepšovaním štandardizovaných procesov za pomoci metódy Kaizen sa dá odstrániť plytvanie. Kaizen sa po prvý raz implementoval do viacerých japonských podnikov počas obnovovania krajiny po druhej svetovej vojne, vrátane spoločnosti Toyota a neskôr sa rozšíril do podnikov na celom svete.

Úvod
----

Kaizen je každodenná činnosť, cieľ ktorej presahuje jednoduché zvyšovanie produktivity. Je to aj proces, ktorý ak sa vykoná správne, humanizuje pracovné prostredia, zníži nadmernú ťažkú prácu ("muri") a učí ľudí, ako uskutočňovať pokusy na ich práci s použitím vedeckej metódy a ako sa naučiť rozlíšiť a odstrániť plytvanie v podnikových procesoch.

Ak má byť kaizen čo najúčinnejší, musí pracovať súčasne s tromi princípmi:

* uvažovanie o procese aj o výsledkoch (nielen o výsledkoch), takže sú zachytené postupy vedúce k dosiahnutiu výsledku;
* celostné uvažovanie o celom procese, nielen o momentálnom pohľade, v záujme predídenia vytvárania nedostatkov v iných častiach procesu;
* učenie – nie kritické, nie hľadajúce vinníka (lebo obviňovanie je plytvanie), skôr analytické, umožňujúce znovuoveriť domnienky, ktoré sa ukazujú vo výsledku aktuálneho procesu.

Na procese kaizen sa môžu zúčastniť ľudia na všetkých úrovniach, od výkonného riaditeľa až po externých spolupracovníkov. Môže ho uskutočniť jednotlivec, porada, malá alebo veľká skupina. Vo firme Toyota to je zvyčajne lokálne zlepšenie na konkrétnom pracovisku alebo oblasti a zahŕňa malú skupinu ľudí, ktorí si zlepšia svoje vlastné pracovné prostredie a produktivitu. Tejto skupine pomáha poradca previesť ju cez proces kaizen, niekedy to je jeho hlavná úloha.

Kým kaizen (vo firme Toyota) zvyčajne prináša malé zlepšenia, kultúra neprestajného zlepšovania prináša veľké výsledky v celkovom zvyšovaní produktivity.

Filozofia sa odlišuje od programov zlepšovania "prikáž a ovládaj" typických v stredných rokoch dvadsiateho storočia. Metodológia Kaizen zahŕňa uskutočňovanie zmien a sledovanie výsledkov, až po upravení procesu. Malé pokusy nahrádzajú dopredu naplánované projekty veľkého rozsahu. Tie sa môžu upravovať hneď, ako sa navrhnú.

Preklad
-------

Pôvodné kandži znaky tohto slova sú: 改 善

V japončine sa vyslovuje "kaizen".

* 改 ("kai") znamená "zmena" alebo "konanie s cieľom opravy"
* 善 ("zen") znamená "dobrý"

V čínštine sa vyslovuje "gai šan":

* 改善 ("gǎi shàn") znamená "zmena k lepšiemu" alebo "zlepšenie"
* 改 ("gǎi") znamená "zmena" alebo "konanie s cieľom opravy"
* 善 ("shàn") znamená "dobrý" alebo "prínos".