recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rádio Sever** bola súkromná komerčná rozhlasová stanica, ktorá vysielala zo Žiliny od 1. marca 2013 do 28. septembra 2015.

Regionálne rádio vysielalo na frekvencii 94,5 MHz zo Žiliny, primárne pre región severozápadného Slovenska. Signál z vysielača na Krížave (1 451 m) šíril vysielanie pre obyvateľov Žilinského a Trenčianskeho kraja, pre ktorých bolo zamerané aj spravodajstvo. Spravodajstvo malo regionálny charakter, s presahom na témy zo Slovenska a zahraničia, s tendenciou byť vyvážené, dynamické a nezávislé od politických strán či hnutí. Informácie v spravodajstve Rádia Sever pochádzali zo zdrojov tlačových agentúr, ako aj z relevantných zdrojov, napr. miest, obcí, štátnych zložiek a kultúrno-spoločenských organizácií pôsobiacich v dosahu rozhlasových vĺn Rádia Sever. Krízové informácie boli zabezpečené na základe zmluvne dohodnutých podmienok so strediskami COO, KR PZ, HaZZ, SSE, SEVAK, VUC a so samotnými obcami a mestami.

Žánrovou a obsahovou nadstavbou spravodajského programu Rádia Sever bola publicistika, zacielená dominantne na dianie a život ľudí v regióne i metropole severného Slovenska. Tieto publicistické informácie boli nielen v dennom vysielaní, ale aj sumarizované v pravidelnej víkendovej publicistickej relácii magazínového typu *Život Severu*.

Produkcia Rádia Sever zabezpečovala pravidelné návštevy osobností súčasnej regionálnej populárnej hudby, politiky, spoločenského života, športu, ale aj bežných, no zaujímavých ľudí z regiónu sever. Zohraný tím moderátorov prinášal poslucháčom štandardné živé moderované vysielanie, regionálne ukotvené servisné informácie potrebné k životu obyvateľov – aktuálnu dopravu na severe, počasie, snehové správy, kultúrne pozvánky, ale aj súťaže a ankety.

Referencie
----------

1. ↑  Rádio Sever končí na radiosever.sk, archivované na Wayback Machine
2. ↑  SITA; POLÁŠ, Martin. *Žilinskí detektívi by mohli spustiť Rádio Sever v marci* [online]. medialne.sk, 29.1.2013, [cit. 2013-02-08]. Dostupné online. Archivované 2013-02-05 z originálu.

Zdroj
-----

* Na frekvencii 94,5 MHz Žilina začne vysielať Rádio SEVER


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Žilinský portál |

| * z
* d
* u
Rozhlasové stanice na Slovensku |
| --- |
| Stanice SRo | 
* ▉ Slovensko
* ▉ \_FM
* ▉ Devín
* ▉ Regina
* ▉ Patria
* ▉ RSI
* ▉ Klasika/Pyramída
* ▉ Litera
* ▉ Junior

 |
| Multiregionálne stanice | 
* Rádio 7
* Best FM
* Dobré rádio
* Europa 2
* Expres
* Fun
* Melody
* Lumen
* Rock
* Vlna

 |
| Regionálne stanice | 
* Beta
* Frontinus
* Goldies
* Košice
* Liptov
* Mária
* Mirjam
* Rebeca
* SiTy
* Sky
* Šírava
* Trnavské
* Viva
* WOW
* Záhorácke

 |
| Lokálne stanice | 
* Aetter
* BB FM
* Modra
* New Model
* Piešťany
* The End
* Topoľčany

 |
| Internetové stanice (výber) | 
* Dychovka
* Extra
* G-Radio
* Janko Hraško
* Kiks
* Rusyn FM
* Slobodný vysielač

 |
| Študentské stanice | 
* TLIS

 |
| Zaniknuté stanice (výber) | 
* Aktual
* Aligator
* Anténa
* Anténa Rock
* Bratislavské
* DCA
* Hey!
* Jazz
* Kiss
* Max
* Okey
* Prešov
* Ragtime
* Roma
* Sever
* Slobodný slovenský vysielač
* Superádio
* Šport
* Twist
* Viva
* Yes
* Zet

 |
Mgr. **Marie Buňatová**, Dr. Phil. (\* 31. december 1970, Pelhřimov) je česká historička.

Životopis
---------

Vyštudovala históriu najprv na Filozofickej fakulte Karlovej Univerzity (1989 – 1997) a neskôr na *Institut für Geschichte* Viedenskej univerzity (2003 – 2009), kde absolvovala doktorandské štúdium s dizertačnou prácou *Die Prager Juden a der Zeit vor der. Handel und Wirtschaftsgebaren der Prager Juden im Spiegel des Liber Albus Judeorum 1577–1601*.

Pracovala ako vedúca Dokumentačného centra moravského židovstva pri Regionálnom múzeu v Mikulove a riaditeľka *Národního zemědělského muzea*. V rokoch 2016 až 2018 pôsobila na Ústave historických vied filozofickej fakulty Univerzity Pardubice. Od roku 2019 je vedeckou pracovníčkou oddelenia dejín raného novoveku Historického ústavu Akadémie vied ČR.

Bádateľsky sa zameriava na hospodárske dejiny a obchod v ranom novoveku, najmä v predbielohorskom období, a na dejiny Židov v priestore strednej Európy.

Referencie
----------

1. ↑  Marie Buňatová Archivované 2022-11-18 na Wayback Machine v Lexikonu historiků a historiček 2022. [cit. 2024-04-10]
2. ↑  Životopis na internetových stránkách Historického ústavu AV ČR. [cit. 16. 3. 2021]
3. ↑  Medailon na portálu Databáze knih. [cit. 16. 3. 2021]
4. ↑   [cit. 16. 3. 2021]

Externé odkazy
--------------

* Zoznam prác v *Bibliografii dějin českých zemí* (Historický ústav AV ČR)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Marie Buňatová na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 1017497222
* ISNI: 0000000358891304
* LCCN: no2012117226
* NK ČR: xx0022402
* ORCID: 0000-0002-9934-932X
* VIAF: 213949378
* WorldCat: lccn-no2012117226
**Arktúr**| Arktúr v súhvezdí Pastier |
| Pozorovacie dátaEpocha J2000 |
| **Súhvezdie** | Pastier |
| **Rektascenzia** | 14h 15m 39,7s |
| **Deklinácia** | 19° 10′ 56″Súradnice: Hviezdna mapa 14h 15m 40s; 19° 10′ 56″ |
| **Zdanlivá magnitúda (V)** | −0,04 |
| Spektrálne charakteristiky |
| **Spektrálny typ** | K1.5 IIIpe |
| **U-B farebný index** | 1,22 |
| **B-V farebný index** | 1,24 |
| **R-I farebný index** | - |
| **Typ premennosti** | predpokladá sa |
| Astrometria |
| **Radiálna rýchlosť (Rv)** | −5,2 km/s |
| **Vlastný pohyb (μ)** |  RA: −1093,45 mas/r  Dek.: −1999,40 mas/r |
| **Paralaxa (π)** | 88.78 ± 0.68 mas |
| **Vzdialenosť** | 36.7 ± 0.3 ly (11.26 ± 0.09 pc) |
| **Absolútna magnitúda (MV)** | −0,38 |
| Fyzikálne charakteristiky  |
| **Hmotnosť** | 1–1,5 *M*☉ |
| **Polomer** | 15,9 *R*☉ |
| **Svietivosť** | 110 *L*☉ |
| **Teplota** | 4 300 K |
| **Metalicita** | 20–50% Sun |
| **Rotácia** |  |
| **Vek** | > 4,6 × 109 rokov |
| Iné označenia |
|  Arcturus, Alramech, Abramech, Alpha Bootis, α Boötis, 16 Boötes, HD 124897, HR 5340, BD+19°2777, GCTP 3242.00, GJ 541, LHS 48, and HIP 69673  |
| Databázové referencie |
| **SIMBAD** | dáta |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál Astronomický portálHviezdny portál Hviezdny portál |

 |

 
**Arktúr** (Arcturus) alebo **Alpha Bootis** (α Boo/α Bootis) je najjasnejšia hviezda v súhvezdí Pastier a štvrtá najjasnejšia hviezda na oblohe so zdanlivou hviezdnou veľkosťou −0,05 hneď po hviezdach Sírius, Canopus a Alfa Centauri. Je to po Síriovi druhá najjasnejšia hviezda viditeľná z územia Slovenska a najjasnejšia hviezda severnej oblohy. V obrazci Pastiera tvorí jeho koleno.

Názov tejto hviezdy pochádza zo starogréčtiny Αρκτούρος (*Arktouros*), čo znamená *strážca medvedice*. Má výrazne oranžovú farbu. Po oblohe sa pohybuje veľmi rýchlo, za 800 rokov sa posunie až o priemer Mesiaca, teda 2,28 oblúkovej sekundy/rok. Pri tejto hviezde objavil v roku 1717 E. Halley vlastný pohyb hviezd, keď zmeranú polohu Síria, Prokyona a Arktúra porovnával s Ptolemaiovým katalógom. V rektascenzii sa posunie za rok o 1,098", v deklinácií o 2,003". Tiež bol prvou hviezdou vôbec, ktorá bola za dňa pozorovaná ďalekohľadom (stalo sa to v roku 1635).

Arktúr je oranžový obor, ktorého zdanlivá jasnosť je -0,05 magnitúdy, spektrálny typ K2, trieda svietivosti IIIp, povrchová teplota 4000 K a je jedna z najbližších voľným okom viditeľných hviezd k Zeme (okolo 36,2 ly). Arktúr má 26-krát väčší priemer a 114-krát väčšiu svietivosť ako Slnko.

Spolu s hviezdami Regulus (súhvezdie Lev) a Spika (súhvezdie Panna) tvorí Arktúr asterizmus Jarný trojuholník.

Porovnanie veľkosti Arktúra a Slnka

Zdroj
-----

* PLAUCHOVÁ, Jana. *Súhvezdia od Andromedy po Žirafu*. Redakcia Eduard Koči; ilustrácie Peter Zimnikoval; Beata Zimnikovalová, Michal Mojžiš, Tibor Krátky. prvé vyd. Hurbanovo : Slovenská ústredná hvezdáreň Hurbanovo, 2023. 592 s. ISBN 978-80-89998-357. Kapitola Pastier, s. 82 – 83.
**Andrej Pauliny** (\* 21. marec 1925, Rajec – † 2. máj 2005, Šaštín-Stráže) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, grafik, redaktor, riaditeľ súkromného saleziánskeho Slovenského gymnázia v Ríme, spisovateľ, exilový pracovník.

Životopis
---------

Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Gymnázium navštevoval v Šaštíne a v Trnave. Saleziánsky noviciát si vykonal vo Svätom Benediku (1942 – 1943). Teológiu začal študoval vo Svätom Kríži nad Hronom, ale ju nedokončil, pretože bol internovaný po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Dňa 22. októbra 1950 sa mu podarilo ujsť zo Slovenska a usadil sa v Taliansku.

Teologické štúdia dokončil v Turíne. Za kňaza bol vysvätený 1. júla 1953. Po kňazskej vysviacke bol poverený redigovaním kresťanského mesačníka *Meridiano 12* (1954 – 1957) a následne bol vymenovaný za vedúceho audiovizuálneho centra *Filmine Don Bosco*, ktoré bolo súčasťou Saleziánskeho vydavateľstva *Libreria Dottrina Cristiana* (LDC) v Turíne. 

V roku 1970 sa stal riaditeľom súkromného saleziánskeho Slovenského gymnázia, ktoré sa nachádzalo v budove Slovenského ústavu sv. Cyrila a Metoda v Ríme (1970 – 1976). Od roku 1976 do 1992 bol šéfredaktorom časopisu *Slovenské hlasy z Ríma*. Od roku 1992 žil na Slovensku v Šaštíne.

Grafická činnosť
----------------

Počas svojho účinkovania v Slovenskom ústave sv. Cyrila a Metoda v Ríme vytvoril vyše 350 knižných obálok a množstvo ilustrácií. Ako výtvarník zrealizoval takmer 400 krátkych katechetických kreslených filmov.

Dielo (výber)
-------------

* 1968 – *Ideme k Otcovi*
* 1973 – *Dejiny Spásy*
* 1974 – *Krst nášho dieťaťa*
* 1977 – *Vedeli sa obetovať : profily dvadsiatich hrdinských kresťanov*
* 1977 – *Radostné posolstvo : homiletická príručka na nedele a sviatky : rok B*
* 1977 – *Radostné posolstvo : homiletická príručka na nedele a sviatky : rok C*
* 1984 – *Iskričky*
* 1990 – *Atlét na Petrovom stolci*
* 1995 – *V nasadení života*
* 1996 – *Kariéra svätych*
* 1998 – *Turínske plátno*

Galéria
-------

* Maturitné vysvedčenie súkromného saleziánskeho Slovenského gymnázia v Ríme (1963 – 1990)Maturitné vysvedčenie súkromného saleziánskeho Slovenského gymnázia v Ríme (1963 – 1990)
* Pečiatka súkromného saleziánskeho Slovenského gymnázia v Ríme (1963 – 1990)Pečiatka súkromného saleziánskeho Slovenského gymnázia v Ríme (1963 – 1990)

Referencie
----------

1. ↑  KUBANOVIČ, Zlatko. V grafike nadväzoval na slovenské čipkárky – Andrej Paulíny. *Don Bosco dnes*, 2010, roč. XXXXI. čís. 3, s. 20 – 21. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Wikicitáty
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Andrej Pauliny**

Externé odkazy
--------------

* Andrej Pauliny, SDB - život a dielo
* Andrej Pauliny na stránkach Dominikánskeho knižného inštitútu
* Andrej Pauliny na SLC

Autoritné údaje: * NK ČR: xx0014091
* VIAF: 63575725
Súradnice: 49°49′58″S 17°50′50″V﻿ / ﻿49,83278°S 17,84722°V﻿ / 49.83278; 17.84722

**Kaluža** je národná prírodná rezervácia ev. č. 153 asi 3 km severne od dediny Lesní Albrechtice, miestnej časti obce Březová v okrese Opava. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Poodří.

Ochrana
-------

Chránené územie zaberá stráň a návršie po pravej strane údolia rieky Moravice. Predmetom ochrany je ojedinelý prirodzený zmiešaný porast.

Salamandra škvrnitá odfotografovaná na lokalite
V rezervácii sa z významných živočíchov vyskytuje salamandra škvrnitá. Na tunajších prameniskách sa v zmiešanom lese s prevahou buka úspešne reprodukuje. Lokalita je tiež pomerne významná z hľadiska entomologického - vyskytuje sa tu rad chrobákov - roháčik obyčajný, roháčik kovový, roháčik bukový, zlatoň obyčajný, zlatoň hladký, zdobenec zelenavý. Z motýľov sa tu darí napríklad modráčikom krvavcovým alebo ohniváčkom modrolesklým.

Medzi typické rastliny vyskytujúce sa na lokalite alebo v okolí patrí veterník žltuškovitý, deväťsil biely, slezinovka striedavolistá, podbeľ liečivý, deväťsil lekársky alebo veternica hájna. Vzácnejšie tu môžete na skalkách tiež naraziť na ľaliu zlatohlavú. Z ďalších významnejších taxónov tu ešte rastie roztrúsene zubačka deväťlistá.

Referencie
----------

1. ↑   *Stránky AOPK ČR* [online]. [Cit. 2014-12-25]. Dostupné online. (po česky)

Pozri aj
--------

* Zoznam chránených území v okrese Opava

Externé odkazy
--------------

* Cittadella.cz Archivované 2015-09-23 na Wayback Machine
* Na stránke taggmanager.cz Archivované 2014-12-27 na Wayback Machine

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kaluža na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chránené územia v okrese Opava |
| --- |
| Národná prírodná rezervácia | 
* Kaluža

 |
| Národná prírodná pamiatka | 
* Odkryv v Kravařích

 |
| Prírodné rezervácie | 
* Černý les u Šilhéřovic I.
* Černý les u Šilhéřovic II.
* Dařenec
* Hněvošický háj
* Hořina
* Hvozdnice
* Koutské a Zábřežské louky
* Nové Těchanovice
* Štěpán
* U Leskoveckého chodníka
* (V Kalužích zruš.)
* Valach

 |
| Prírodné pamiatky | 
* Černý důl
* Heraltický potok
* Hranečník
* Hůrky
* Jakartovice
* (Jezdkovický les zruš.)
* Jilešovice-Děhylov
* Otická sopka
* Šilheřovice
* Údolí Moravice
* Úvalenské louky

 |
Súradnice: 44°18′14″S 9°12′28″V﻿ / ﻿44,30389°S 9,20778°V﻿ / 44.30389; 9.20778

**Portofino** je obec v provincii Genova, v talianskom regióne Ligúria. Leží v severozápadnej časti Talianska, v Janovskom zálive, na pobreží Ligúrskeho mora. Je súčasťou Talianskej riviéry, respektíve jej východnej časti Riviéry di Levante. Nachádza sa približne 30 km juhovýchodne od Janova, na východnej strane rovnomenného polostrova Portofino (ktorý je prírodnou rezerváciou). Je to turisticky obľúbená destinácia.

Dejiny
------

Plínius starší zmieňuje založenie obce, pôvodne s názvom *Portus Delphini*, v období Rímskeho cisárstva. Dôvodom názvu (*delfíni prístav*) bolo zrejme veľké množstvo delfínov v miestnom *Zálive Tigullio*. Ďalšia zmienka o Portofine je z roku 986, v súvislosti s opátstvom San Fruttuoso (leží 3 km západne od Portofina). V roku 1171 sa Portofino dostalo spoločne s vedľajším mestom Santa Margherita Ligure pod správu mesta Rapallo. Po roku 1229 sa obec stala súčasťou Janovskej republiky. V roku 1409 bola obec predaná florentskej republike, ale neskôr bola vrátená. V 15. storočí bolo Portofino v správe rodín Fieschi, Doria a ďalších. V roku 1815 sa stalo súčasťou Sardínskeho kráľovstva a v roku 1861 Talianskeho kráľovstva. Na konci 19. storočia sa Portofino stalo obľúbeným miestom pre britskú aristokraciu. Od roku 1950 je hlavným zdrojom obživy miestnych obyvateľov turistický ruch, ktorý nahradil rybolov.

Obec
----

Nad mestom sa týči hrad *Castello Brown*, ktorý bol postavený Janovčanmi v druhej polovici 16. storočia s cieľom brániť záliv. Západne od hradu sa nachádza kostol *San Giorgio*, založený v roku 1154, neskôr barokovo upravený. Nižšie, v chránenom prístave, je najvýznamnejšou stavbou románsky *kostol San Martino* z 12. storočia, dokončený v roku 1548. V domoch pozdĺž pobrežia možno nájsť rad luxusných obchodov.

Výhľad do okolia je z výbežku *Punta del Capo*. Najvyšším bodom polostrova je vrchol Monte Portofino s nadmorskou výškou 610 m n. m. 3 km severozápadne od Portofina leží opátstvo *San Fruttuoso*.

Krajiny Portofina namalované Giuseppem Amisanim
-----------------------------------------------

Najvýznamnejším maliarom Portofina bol Giuseppe Amisani, známy ako "Maliar kráľov", ktorému Portofino venovalo prechádzku pozdĺž nábrežnej promenády, "prechádzku Amisaniho". Keď prejdete cez Bocche a nasledujete hlavnú cestu k Portofino Mare, v určitom bode trasy môžete vidieť, vtesanú do betónu, mramorovú dosku s nápisom: "Tu sa krása sveta naposledy usmiala". Giuseppe Amisani trávil čas na tomto mieste v roku 1941 a často maľoval vonku.

Galéria
-------

* Castello BrownCastello Brown
* San MartinoSan Martino
* kostol San Giorgiokostol San Giorgio
* domy v prístavedomy v prístave

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Portofino**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Portofino na českej Wikipédii.*
Súradnice: 59° 56′ 03.48″ s.š. 30° 19′ 28.2″ v.d.

Kazanská Katedrála
socha M.I. Kutuzova pred chrámom
Pohľad na katedrálu
**Kazanská katedrála** (rus. Каза́нский кафедра́льный собо́р - Kazanskij kafedraľnyj sobor) patrí medzi najkrajšie pravoslávne katedrály na území Ruska. Na prvý pohľad sa výrazne odlišuje od iných pravoslávnych chrámov v meste a v celom Rusku, pretože nebola postavená v tradičnom ruskom štýle.

História
--------

Ruský imperátor Pavol I. túžil po spojení pravoslávia s katolíckou cirkvou, a preto si prial v hlavnom meste postaviť chrám, ktorý by túto jednotu reprezentoval. Preto nám katedrála pripomína aj so svojou kolonádou Chrám svätého Petra v Ríme. Katedrála je vybudovaná na Nevskom prospekte v klasicistickom architektonickom štýle. Začala sa budovať v roku 1801 za vlády imperátora Alexandra I. a jej hlavným architektom bol Andrej Voronichin. Stavba bola dokončená v roku 1811. Stala sa aj symbolom víťazstva ruskej armády nad Napoleonovou armádou a v interiéri sa nachádza mohyla slávneho ruského vojvodcu M. I. Kutuzova. Pred chrámom sú umiestnené aj sochy veľkých ruských vojvodcov. Prvá patrí M. I. Kutuzovovi a druhá Barclaymu de Tolly. Ich autorom je Boris Orlovský. V interiéri sa nachádza vzácna ikona Matky Božej Kazanskej, ktorá sa do Petrohradu dostala z Moskvy v roku 1712 a do chrámu sa dostala v roku 1811. Počas komunistickej diktatúry bol chrám zmenený na Múzeum dejín ateizmu.

Súčasnosť
---------

25. mája 1991 sa v nej opäť konala prvá pravoslávna bohoslužba a neskôr bol vrátený Ruskej pravoslávnej cirkvi. Od 31. decembra 2000 získal chrám status katedrálneho chrámu Sankt-Peterburskej eparchie.

Referencie
----------

* Oficiálna stránka Kazanského katedrálneho chrámu
* Oficiálna stránka Štátneho múzea náboženstva Archivované 2010-03-11 na Wayback Machine
* História Kazanskej katedrály Archivované 2012-08-15 na Wayback Machine
* Настоятель Казанского собора Санкт-Петербурга о. Павел Красноцветов рассказывает о его истории
* Сферическая панорама Казанского собора Archivované 2014-05-05 na Wayback Machine
* Казанский собор (материал из книги В.Нестерова "Знаешь ли ты свой город?") Archivované 2011-05-10 na Wayback Machine

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kazanská katedrála (Petrohrad)**
**Kostas Axelos** (\* 26. jún 1924, Atény, Grécko – † 4. február 2010, Paríž, Francúzsko) bol grécky filozof pôsobiaci vo Francúzsku.

Narodil sa v Aténach, jeho otec bol lekár, matka patrila do starej aténskej aristokratickej rodiny Xirotagaros.

Najnaliehavejšie podstatné otázky sa týkajú nihilizmu a vzťahu medzi ľudskými hrami a hrou sveta spočívajúcou v súčasnej prítomnosti smrti a života. Vo vesmíre, podrobenom technikou a smerujúcom k štátnemu byrokratickému kapitalo-socializmu, načim aj osamelému mysliteľovi skúmať tento vzťah medzi človekom a svetom, vystríhať sa nádeje i beznádeje, pretože pesimizmus i optimizmus sú v skutočnosti dvojčatá, a to obidve mŕtve.

Bol ovplyvnený fenomenológiou, Heideggerom, marxizmom a Nietzschem.

Dielo
-----

* *Marx ako mysliteľ techniky*, 1961
* *Herakleitos a filozofia*, 1962
* *K planetárnemu mysleniu*, 1964
* *Hra sveta*, 1969
* *Za problematickú etiku*, 1972
* *Rozhovory*, 1973
* *Príspevok k logike*, 1977

Pozri aj
--------

* filozofia 20. storočia
* francúzska filozofia

Externé odkazy
--------------

* Obituary Archivované 2016-03-04 na Wayback Machine

Zdroj
-----

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * BnF: 11889692n
* GND: 119287617
* ISNI: 0000000114797645
* LCCN: n50030667
* NK ČR: ola2002150473
* VIAF: 108466921
* WorldCat: lccn-n50030667
Americké vojenské vznášadlo
Schéma funkcie vznášadla: Vrtule (1) poháňajú vznášadlo vpred a zároveň otáčajú ventilátormi (3), ktoré vháňajú vzduch (2) pod vznášadlo. Pružná manžeta (4) zabraňuje rýchlemu unikaniu vzduchu.
**Vznášadlo** je dopravný prostriedok pohybujúci sa na pretlakovanej vrstve vzduchu tesne nad povrchom (vodná hladina, zem, ľad).

Vzduchový pretlak je vytváraný prúdom vzduchu vháňaným pod vznášadlo ventilátormi cez otvory na dne trupu. Väčšina vznášadiel má po celom obvode pružnú manžetu, ktorá sa naplní vzduchom, bráni rýchlemu unikaniu vzduchu vháňaného pod vznášadlo a zabezpečuje jeho rovnomerné rozvádzanie pod dnom stroja. Vďaka tomu vzniká pod vznášadlom trvalý pretlak, ktorý udržiava celý stroj nad povrchom. Pohyb vznášadla zabezpečujú vrtule, ktoré sú inštalované v zadnej časti stroja. Stroj sa teda nedotýka povrchu. Riadenie smeru zatáčanie je zabezpečené zmenou smeru ťahu pohonných vrtúľ.

Väčšiemu rozšíreniu vznášadiel v minulosti bránili ich vysoké prevádzkové náklady a vysoká spotreba paliva a tým obmedzený dosah. Vývoj moderných pohonných jednotiek s vysokým výkonom pri nižšej spotrebe paliva, a rozsiahle použitie nových ľahkých materiálov, hlavne kompozitov, pri výrobe vznášadiel umožnilo ich nový rozmach.

Hlavnou výhodou vznášadla je schopnosť presunu po akomkoľvek povrchu, vrátane vody, ľadu, trávy, miernych terénnych vyvýšenín a pod. bez akejkoľvek zmeny konštrukcie. Vznášadlo teda dokáže plynule prechádzať rôznorodými povrchmi.

Hlavnou nevýhodou je vysoká hlučnosť, vírenie prachu a kamienkov, obmedzené možnosti riadenia a nutnosť plynulej dodávky vzduchu na vznášanie. Vznášadlá používané na vode musia byť najviac pre prípad poruchy vybavené plavákmi.

Hlavné využitie je vo vojenstve, doprave a v športe.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Vznášadlo**
**Gregor Mareš** (\* 18. apríl 1974, Vysoké Tatry) je slovenský rozhlasový a televízny moderátor. 

Narodil sa vo Vyšných Hágoch, kde prežil celé detstvo.. Po základnej škole absolvoval Gymnázium Dominika Tatarku v Poprade a následne vyštudoval management na Technickej univerzite vo Zvolene. Je ženatý, má 2 synov : Marka a Denisa a býva neďaleko Bratislavy.

Moderátorské začiatky Gregora siahajú do roku 1994, kedy zasadol za mikrofón lokálneho zvolenského Rádia Family. Následne pôsobil v regionálnom štúdiu Rádia Twist v Banskej Bystrici, od roku 2001 v štúdiu Twistu v Bratislave, v rádiu Okey a Jemné. Vo vysielaní Rádia Slovensko sa istý čas objavoval od roku 2012 najmä vo víkendovom vysielaní.

Televízne moderovanie začal v banskobystrickom regionálnom štúdiu Slovenskej televízie, kde od roku 1998 moderoval regionálne správy. Päť rokov pôsobil v Teleráne TV Markíza a od roku 2009 opäť pôsobí vo verejnoprávnej televízii. Do povedomia divákov sa výraznejšie zapísal uvádzaním magazínu VAT – veda a technika a súťažnej relácie STV Duel.

Referencie
----------

1. ↑  Marián Špacai. *Gregor Mareš: Za Markízou neplače!* [online]. korzar.sme.sk, 23. september 2008, [cit. 2017-05-24]. Dostupné online.

Zdroj
-----

* Oficiálna stránka
Predsedovia samosprávnych krajov na stretnutí SK8 v roku 2019. Zľava: Jaroslav Baška, Ján Lunter, Milan Belica, Rastislav Trnka, Erika Jurinová, Juraj Droba, Jozef Viskupič, Milan Majerský
**Samosprávny kraj** alebo **vyšší územný celok** (skratka: **VÚC**; hovorovo: **župa**, **kraj**) je najvyššia územná samosprávna jednotka na Slovensku. Jej územie je v súčasnosti identické s územím kraja. Inými územnými samosprávnymi jednotkami sú obce. Na čele samosprávneho kraja stojí **predseda samosprávneho kraja** (resp. **predseda vyššieho územného celku**), ktorý sa zvykne neformálne označovať aj ako **župan**.

Samospráva
----------

Samospráva na úrovni samosprávnych krajov sa vykonáva prostredníctvom volených orgánov.

Do pôsobnosti samosprávnych krajov patria napríklad cesty II. a III. triedy (okrem Bratislavy a Košíc), stredné školstvo, zdravotnícka sústava, kultúrne ustanovizne a iné.

Volené orgány
-------------

Samosprávne orgány sú volené obyvateľmi. Obyvatelia s volebným právom volia každé štyri roky zastupiteľstvo samosprávnych krajov a *predsedu samosprávneho kraja*, nazývaného aj *župan*. Každý okres kraja má podľa počtu obyvateľov pomerný počet poslancov v krajskom zastupiteľstve, ktorí sú volení väčšinovým spôsobom t. j. zvolený je príslušný počet poslancov z kandidátov s najväčším počtom získaných hlasov. 

Pokiaľ ide o župana, ten je zvolený na celokrajskej úrovni. Aby bol zvolený za župana, kandidát musí získať väčšinu platných hlasov.

Samosprávne kraje v súčasnosti
------------------------------

| Sídlo | Samosprávny kraj | Externý odkaz |
| --- | --- | --- |
| Samosprávny kraj |
| Banská Bystrica | Banskobystrický | www.bbsk.sk |
| Bratislava | Bratislavský | bratislavskykraj.sk |
| Košice | Košický | web.vucke.sk |
| Nitra | Nitriansky | www.unsk.sk |
| Prešov | Prešovský | psk.sk |
| Trenčín | Trenčiansky | www.tsk.sk |
| Trnava | Trnavský | trnava-vuc.sk |
| Žilina | Žilinský | www.zilinskazupa.sk |

Poznámky
--------

1. ↑  *Vyšší územný celok* je pôvodné označenie používané predovšetkým v Ústave SR (čl. 64 ods. 3) ale aj zákon č. 221/1996 Z. z. o územnom a správnom usporiadaní Slovenskej republiky (§ 2 ods. 1), pojem *samosprávny kraj* vznikol trocha neskôr a používa sa napr. v zákone č. 302/2001 Z. z. o samospráve vyšších územných celkov (zákon o samosprávnych krajoch) (§ 1 ods. 1)

Použitá literatúra
------------------

Zákony
* Zákon č. 221/1996 Z. z. o územnom a správnom usporiadaní Slovenskej republiky
* Zákon č. 302/2001 Z. z. o samospráve vyšších územných celkov (zákon o samosprávnych krajoch)

  


| * z
* d
* u
Samosprávne kraje Slovenska |
| --- |
|  Banskobystrický samosprávny kraj ·  Bratislavský samosprávny kraj ·  Košický samosprávny kraj ·  Nitriansky samosprávny kraj ·  Prešovský samosprávny kraj ·  Trenčiansky samosprávny kraj ·  Trnavský samosprávny kraj ·  Žilinský samosprávny kraj |
**101** (vyslovuje sa „one-oh-one") je špecifické označenie témy/kurzu pre začiatočníkov v akejkoľvek oblasti, predovšetkým v rámci amerického univerzitného systému. Obsahuje všetky základné princípy a koncepty konkrétnej oblasti.

V americkom univerzitnom systéme číslovania kurzov sa číslo 101 často používa ako označenie úvodného kurzu na začiatočníckej úrovni. Tento spoločný systém číslovania bol navrhnutý tak, aby uľahčil prechod medzi školami. Teoreticky by mal študent takto číslovaného kurzu dosiahnuť rovnaký štandard v akejkoľvek akademickej inštitúcii.

Prvá číslica zodpovedá školskému stupňu/roku (1 pre prváka, 2 pre druhákov, 3 pre juniorov, 4 pre seniorov vo vysokoškolských kurzoch a 5 a viac v magisterských kurzoch; americký školský systém). Druhá číslica zodpovedá konkrétnemu predmetu alebo katedre (napríklad angličtina, prírodoveda atď.) a tretia odkazuje na poradové číslo v sérii kurzov s rovnakým predmetom. Niekedy sa vyskytuje podmienka, že napríklad kurz angličtiny 201 nesmie byť absolvovaný skôr, ako kurz angličtiny 101 a 102.

Prvýkrát tento systém zaviedla univerzita v Buffale v roku 1929. Bol použitý v univerzitnom katalógu kurzov a je uvedený aj v *Oxford English Dictionary*.

Na základe tohto použitia sa výraz „101" rozšíril a všeobecne označuje úvodnú úroveň vzdelávania alebo zbierku úvodných materiálov k téme.

Referencie
----------

1. ↑  Forest, J.J.F. (2002) *Higher education in the United States: an encyclopedia* p.73. ABC-CLIO. ISBN 1-57607-248-7. Retrieved October 2011
2. 1 2  ENGBER, Daniel. *Why are introductory classes called "101"?* [online]. September 6, 2006. Dostupné online.
3. ↑  "Why Are Introductory Classes Called '101'?" – Mental Floss

Externé odkazy
--------------

* *How to Read a Course Description* at Boise State University

Pozri aj
--------

* 101 (číslo)
* 101
**Čemerský potok** je potok na Hornom Považí, v severozápadnej časti okresu Bytča. Je to ľavostranný prítok Hričovského potoka, meria 2,1 km a je tokom IV. rádu.

Prameň
------

Pramení v Javorníkoch, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky, v lokalite Dlhá na juhozápadnom svahu Čemerky (1 052,3 m n. m.) v nadmorskej výške cca 910 m n. m.

Opis toku
---------

Potok preteká územím CHKO Kysuce na katastrálnom území obce Štiavnik. Od prameňa tečie sprvu severojužným smerom, zľava priberá krátky prítok prameniaci na južnom úpätí Čemerky a stáča sa smerom na juhozápad. Následne priberá ďalší krátky ľavostranný prítok zo západného svahu Hluchého (960,9 m n. m.) a preteká osadou Ráztoka, kde priberá pravostranný prítok z juhozápadného úpätia Čemerky. Napokon sa severne od osady Medvedie vlieva v nadmorskej výške približne 590 m n. m. do Hričovského potoka.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-01-31]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2024-03-16]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-01-31]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Štiavnika |
| --- |
| *Štiavnik* → *Váh* → *Dunaj* |
| 
* Čemerský potok
* Hričovský potok
* Jastrabie
* Kykulovský potok
* Malinský potok
* Široký potok
* **Štiavnik**

 |
**WJ-700** je čínske bezposádkové lietadlo s dlhou letovou vytrvalosťou operujúce v stredných a veľkých výškach. Dokáže vykonávať širokú škálu úloh, vrátane prieskumných misií alebo presných úderov na pozemné ciele.

Vznik a vývoj
-------------

WJ-700 vyvinula China Aerospace Science and Industry Corporation (CASIC). K prvému verejnému predstaveniu dronu došlo v roku 2018 na leteckej show v Zhuhai. Dňa 11. januára 2021 absolvoval dron svoj prvý let. V septembri 2022 objednalo Alžírsko štyri lietadlá WJ-700 v celkovej hodnote 145 miliónov dolárov. Dodávka týchto strojov sa uskutočnila začiatkom roku 2024.

Konštrukcia
-----------

WJ-700 má maximálnu vzletovú hmotnosť 3 500 kg a nosnosť presahujúcu 800 kg. Pod krídlami má štyri závesníky, na ktorých môže niesť protiradiačné strely CM-102, protilodné strely C-701 a C-705KD, ako aj ďalšiu muníciu typu vzduch-zem. Dron letí cestovnou rýchlosťou 600 km/h a maximálna výška jeho letu je 15 000 metrov. Letová vytrvalosť WJ-700 je 20 hodín.

Používatelia
------------

* Alžírsko  Alžírsko - 4 lietadlá.

Referencie
----------

1. ↑   *Chinese CASIC WJ-700 UAV makes maiden flight* [online]. airrecognition.com, Thursday, 14 January 2021 09:45, [cit. 2024-03-21]. Dostupné online.
2. ↑  ARMENIA, Radar. *Algeria bought $145 million worth of drones from China* [online]. radar.am, 2022-09-03, [cit. 2024-03-21]. Dostupné online.
3. ↑   *Algeria reportedly buys new Chinese WJ700 drones* [online]. defence-blog.com, 2024-03-18, [cit. 2024-03-21]. Dostupné online.

|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Letecký portál |
**Petro Almodóvar** je slovenská monografia, ktorú v roku 2005 vydal Slovenský filmový ústav a Asociácia slovenských filmových klubov*.* Jej autorkami sú Petra Hanáková a Viktória Matáková. Vyšla v edícií Camera Obscura a má 303 strán.

Recenzie a hodnotenia
---------------------

Slovenská filmová kritička Mária Ferenčuhová v recenzii pre *Knihy a spoločnosť* píše: „Viktória Matáková sa síce zameriava prevažne na autobiografické údaje o živote a práci režiséra, načrtnutie historického kontextu španielskej kinematografie a na chronologicky usporiadané komentáre jednotlivých filmov, zatiaľ čo Petra Hanáková k režisérovi a jeho filmom pristupuje syntetickejšie (rozoberá témy, rekurentné motivické i štylistické prvky, čo dokazuje textúra jej podkapitoly), v konečnom dôsledku sa však obe autorky dopracúvajú k veľmi podobným zisteniam."

Ferenčuhová prirovnáva Matákovú k maratónkyni a Hanákovú k šprintérke. Matáková postupuje síce poctivo, ale občas príliš deskripktívne. Hanáková si z filmov režiséra vyberá to najpríznačnejšie, presne to pomenuje a rozanalyzuje. Pričom mnoho informácií je zdvojených.

„Odhliadnuc od problému-neproblému dvojautorstva kniha spĺňa svoj účel. Vydaná v koprodukcii s Asociáciou slovenských filmových klubov, s filmografickými a bibliografickými údajmi a s výborným výberom fotografií z filmov, je totiž jednoznačne bohatým informačným zdrojom pre aktuálnych i budúcich divákov Almodovárových filmov. Napokon, nevenuje sa iba Almodóvarovi, ale siaha za hranice režisérovej tvorby, objasňuje kontext i podstatu madridského kultúrneho hnutia Movida, ale postmoderných východísk súčasnej európskej a svetovej kinematografie," uzatvára Ferenčuhová.

Ildikó Pongó v recenzii s názvom „Značka ´Almodóvar´" pre Film.sk charakterizuje Matákovej časť ako veľmi detailnú analýzu a ocení viacero aspektov**:**. „Sleduje, za akých podmienok tieto snímky vznikali, ako ich prijímala kritika a diváci, pričom prízvukuje odlišnosť prijímania jeho diela v zahraničí a doma. Matáková si všíma premeny autorského rukopisu, jeho stávanie sa „značkou", pojmom. Jej analýzu sa pritom do veľkej miery orientujú na detailnú charakterizáciu postáv, ktoré v Almodovárových filmoch akoby často žili v nesprávnom tele a preto sa sexualita stáva neoddeliteľnou súčasťou režisérovho diela. Autorka popisuje vzťahy medzi jednotlivými postavami, čo vzhľadom na komplikovanosť dejových línií nie je jednoduchá úloha. Všíma si tiež ako sa Almodóvarove životné skúsenosti – napríklad fakt, že vyrastal v silne ženskom kolektíve alebo prísna katolícka výchova na internáte – odzrkadľujú v jeho tvorbe."[

K Hanákovej spôsobu práce sa vyjadrí len v stručnosti: „Hanákovej záverečná ahistorická esej je skôr interpretačného charakteru. Režisérovo dielo sa snaží uchopiť z hľadísk ako žáner, postavy, topos, téma a podobne."

Recenziu uzatvára uistením, že kniha si svojho čitateľa nájde, nakoľko Almodóvar je pojmom a značkou aj na Slovensku.

Referencie
----------

1. 1 2  FERENČUHOVÁ, Mária. Autorské dvojice, osamelí bežci. *Knihy a spoločnosť*, 2006, roč. 3, čís. 3, s. 11.
2. 1 2  PONGÓ, Ildikó. Značka "Almodóvar". *Film.sk*, 2005, roč. 6, čís. 9.
prof. JUDr. PhDr. **Ladislav Hubenák**, DrSc. (\* 27. október 1928, Horša - † 31. január 2018, Bratislava) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril medzi popredných slovenských právnych historikov. Vo svojej práci sa zameriaval na dejiny práva a dejiny štátu a práva v Česko-Slovensku a na Slovensku.

Životopis
---------

Narodil sa v obci Horša, ktorá je v súčasnosti už mestskou časťou mesta Levice. V roku 1952 úspešne absolvoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, pričom následne začal na tejto fakulte pôsobiť ako pedagóg. Patril k žiakom významného profesora Štefana Lubyho, no občianskemu právu sa nezačal napriek tomu intenzívnejšie venovať. V roku 1960 absolvoval štúdium aj na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, pričom na tejto fakulte získal v roku 1962 aj titul kandidát vied (CSc.) z histórie. V roku 1962 sa stal na šesť rokov riaditeľom Ústredného štátneho archívu v Bratislave. O tri roky neskôr habilitoval na Filozofickej fakulte na docenta, taktiež z histórie. V roku 1978 získal na Slovenskej akadémii vied titul doktor vied (DrSc.) z histórie. Od roku 1977 pôsobil taktiež na Ministerstve školstva ako riaditeľ odboru vysokých škôl. V roku 1978 bol vymenovaný za profesora v odbore česko-slovenské dejiny. V priebehu svojej kariéry pôsobil ako externý pedagóg postupne na viacerých vysokých školách ako napr. Právnickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne, Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici (kde istý čas pôsobil aj ako garant štúdia), Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, Akadémii Policajného zboru v Bratislave, neskôr na Fakulte práva Paneurópskej vysokej školy, či ako vedecký pracovník na Ústave štátu a práva Slovenskej akadémie vied. Postupne sa prepracoval na významného právneho historika. Vďaka svojej činnosti získal viacero domácich, ako i zahraničných ocenení .

Publikačná činnosť
------------------

Ladislav Hubenák napísal počas svojej pedagogickej činnosti viac ako 30 kníh a stovky odborných článkov.

* L. Hubenák *Rasové zákonodarstvo na Slovensku (1939-1945)*, Univerzita Komenského, 2003
* L. Hubenák *Nekorunovaný kráľ Európy F.M.Voltaire*, Univerzita Mateja Bela, 2004
* P. Mosný, L. Hubenák *Dejiny štátu a práva na Slovensku*, Aprilla, 2008
* L. Hubenák *Lexikón právnych dejín Slovenska*, Wolters Kluwer, 2014

Referencie
----------

1. ↑   Oznamujeme Vám veľmi smutnú správu.. *Spoločnosť Prometheus*, 2018-02-01. Dostupné online [cit. 2018-08-13].
2. ↑   *Miroslav Janek sa zhovára s 85-ročným jubilantom Ladislavom Hubenákom* [online]. humanisti.sk, [cit. 2017-12-20]. Dostupné online. Archivované 2017-12-22 z originálu.
3. ↑   *Zo slávnostného udeľovania Cien humanistov 2012* [online]. prometheus.sk, [cit. 2017-12-20]. Dostupné online.

Zdroje
------

* Rozhovor a životopis Ladislava Hubenáka Archivované 2017-12-22 na Wayback Machine

Autoritné údaje: * GND: 1081748818
* ISNI: 0000000055483784
* LCCN: nr2004023437
* NK ČR: mzk2002140248
* SNK: 162181
* VIAF: 60244710
* WorldCat: lccn-nr2004023437
**Európska noc vedy** je najväčším vedeckým festivalom na Slovensku, ktorý inšpiratívnym a jedinečným spôsobom prináša novinky a informácie zo sveta výskumu a inovácií. S novým názvom nadväzuje na úspešnú tradíciu podujatia Európska noc výskumníkov.

Festival sa už tradične koná v posledný septembrový piatok v Bratislave, Košiciach, Banskej Bystrici, Žiline, Poprade a ďalších sprievodných lokalitách. Celodenný program ponúka sériu vedeckých prezentácií, diskusií, praktických experimentov, workshopov, technologických atrakcií či digitálnych aktivít.

Európska Noc vedy nie je len jednorázovou udalosťou, ale otvára dvere k objavovaniu nových obzorov, nadväzovaniu vzťahov a účasti na diskusiách, ktoré formujú budúcnosť. Bez ohľadu na to, či ste študent, odborník alebo len vedecký nadšenec, táto noc je pre vás.

Veda nie je len záležitosťou laboratórií a výskumných centier, je súčasťou nášho každodenného života a kľúčovým faktorom pri hľadaní odpovedí na najväčšie výzvy, ktorým ako ľudstvo čelíme. Podpora a rozvoj vedy sú nevyhnutné pre budúcnosť našej spoločnosti a našej planéty. Viac informácií

História
--------

Festival je súčasťou celoeurópskej iniciatívy podporovanej Európskou komisiou už od roku 2006. V rámci celej Európy býva zapojených viac ako 25 krajín a 300 európskych miest. Na Slovensku sa tento rok uskutoční už 18. ročník podujatia.

### Rok 2023

Európska noc výskumníkov v roku 2023 pripomínala, že veda nie je len abstraktný koncept, ale skutočný motor inovácií a pokroku. 17. ročník prebiehal na Slovensku v Bratislave, Košiciach, Banskej Bystrici, Žiline a Poprade. V každom meste sa návštevníci ponorili do fascinujúceho sveta výskumu a inovácií, formou, ktorá bola zrozumiteľná pre každého. 

V rámci všetkých festivalových lokalít sa podujatia zúčastnilo viac ako 150 000 návštevníkov vrátane 83 000 žiakov a študentov. Tieto čísla svedčia o obrovskom záujme a podpore, ktorú si výskumníci získali zo strany verejnosti. Svoju prácu prezentovalo celkovo 1646 vedcov, v rámci 250 vedeckých stánkov, 107 prednášok, 33 workshopov a 14 diskusií. Predstavili sa odborníci z viacerých ústavov Slovenskej akadémie vied, slovenských univerzít, neziskových organizácií, štátneho sektora, ale aj súkromných firiem.

Organizátori
------------

Festival na Slovensku organizuje Slovenská organizácia pre výskumné a vývojové aktivity (SOVVA), Centrum vedecko-technických informácií (CVTI), Euractiv a Slovenská akadémia vied (SAV).

Odkazy
------

### Reference


  

Kategória: Veda a výskum na Slovensku
Kategória: Veda
prof. ThDr. **Juraj Bándy** (\* 6. september 1950, Rimavská Sobota) je slovenský evanjelický teológ. Teológiu študoval v Bratislave a Lipsku. Bol farárom v Pukanci, Kolárove a Šamoríne. V rokoch 2003 až 2007 bol dekanom Evanjelickej bohosloveckej fakulty UK v Bratislave. Bol vedúcim Katedry Starej zmluvy na Evanjelickej bohosloveckej fakulte UK v Bratislave. Bol vedúcim prekladateľskej skupiny ekumenického prekladu Starej zmluvy do slovenčiny. V júni 2008 bol vyznamenaný cenou Ányosa Jedlika v oblasti humanitných vied. 31. októbra 2010 bol ocenený Cenou Leonarda Stöckela za prácu na ekumenickom preklade a za pedagogicko-vedeckú činnosť na EBF UK. Je autorom viacerých vysokoškolských učebníc a monografií.

Bibliografia
------------

* *Biblospytový úvod do Starej zmluvy* (1993)
* *Apoštolské vierovyznanie* (1998)
* *Dekalóg* (1999)
* *Úvod do exegézy Starej zmluvy* (2002)
* *Teológia Starej zmluvy* (2003)
* *Exegéza Knihy proroka Jonáša* (2004)
* *Úvod do Starej zmluvy* (2004)
* *Dejiny Izraela* (2006)
* *Exegéza knihy proroka Micheáša* (2011)
* *Kniha Rút* (2012)
* *Exegéza knihy Józuovej* (2016)
* *Stará zmluva na kazateľni* (2017)
* *Desatoro a Apoštolské vyznanie* (2017)

Autoritné údaje: * NK ČR: uk2005277735
* SNK: 146620
* VIAF: 85234154
**Samuel Ivanka de Draskócz et Jordánfölde** (\* 22. november 1761, Necpaly – † 1842, pravdepodobne Belá (dnes súčasťou obce Belá-Dulice)) bol necpalský rektor.

Samuel Ivanka bol synom Pavla Ivanku a Zuzany, rod. Tomkovej. Študoval v Kežmarku, kde sa naučil veľmi dobre latinsky a nemecky, maďarsky sa naučil v národnom latinsko-uhorskom inštitúte v Necpaloch (gymnázium, lýceum). V rokoch 1779 až 1785 pôsobil v Ondrášovej na Liptove ako učiteľ a nasledujúce minimálne 3 roky bol domácim učiteľom detí Gašpara Kubínyiho a Zuzany Vatay vo Vlachoch a Východnej. Navštevoval s nimi vychýrenú školu v Kežmarku, kde v tej dobe pôsobil Adam Podkonický. Určitý čas pravdepodobne učil aj v Rožňave, kde sa zoznámil s dcérou rektora rožňavskej školy, Ondreja Farkaša, Zuzanou, s ktorou sa neskôr zosobášil. Od roku 1791 pôsobil v Necpaloch ako rektor. Samuel Ivanka počas svojho života nazhromaždil množstvo rukopisov a listín. Na sklonku svojho života predal časť týchto rukopisov do antikvariátu. Ostatné neskôr od jeho vdovy odkúpil František Kubovič – mošovský kazateľ. Z rukopisov sa 14 objemných zväzkov neskôr objavilo v Sedmohradskom múzeu v Kluži (Rumunsko).

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Necpaloch
**Lustračné osvedčenie** je úradná listina vydávaná po príslušných lustráciach v r. 1991–1992 Federálnym ministerstvom vnútra ČSFR podľa požiadavky lustračného zákona. 

Lustračné osvedčenie dokladali tí, ktorí vykonávali alebo chceli/mali vykonávať nejakú z funkcií obsadzovaných voľbou, vymenovaním alebo ustanovovaním, že v rozhodujúcom období od 25. 2. 1948 do 17. 11. 1989 neboli: 

* príslušníkmi Zboru národnej bezpečnosti (ZNB) zaradenými v zložke Štátna bezpečnosť (ŠtB)
* neboli evidovaní v materiáloch ŠtB ako agenti, držitelia požičaného bytu, držitelia konšpiračného bytu, informátori alebo ideoví spolupracovníci ŠtB
* neboli vedomými spolupracovníkmi ŠtB.

Osvedčenie malo rozsah jednej strany formátu A4, bolo podpísané ministrom vnútra a potvrdené úradnou pečiatkou. Mohlo mať negatívne znenie s formulkou „nie je evidovaný" alebo pozitívne znenie s formulkou „je evidovaný". Mnohé prípady pozitívnych osvedčení boli v priebehu rokov predmetom reklamácií a súdnych sporov. Po zániku Česko-Slovenska sa na Slovensku lustračné osvedčenia prestali vydávať, v Česku sa doklad naďalej vyžadoval.

Referencie
----------

1. 1 2  ŠÚTOVEC, Milan. *Politické Slovensko: encyklopedická príručka: aktéri, dokumenty, inštitúcie, politické strany, udalosti*. 1. slov. vyd. Bratislava : SLOVART, 2019. 487 s. ISBN 978-80-556-3894-2. S. 228.
**Osijecko-baranjská župa** (chorv. *Osječko-baranjska županija*) je jedna z oblastí Chorvátska vo Východnej Slavónsku. Jej správnym strediskom je Osijek.

Charakter župy
--------------

Župa zaberá severnú časť Východného Slavónska, hraničí na severe s Maďarskom a na juhu zo štyrmi ďalšími chorvátskymi župami. Jej územie je nížinné, veľmi poľnohospodársky využívané; iba južným smerom sa mierne zdvíha a v jej východnej časti, pri brehu Dunaja, sú bažiny. Hlavnou a najvýznamnejšou riekou, okrem už spomenutého Dunaja je tu Dráva, ktorá tiež preteká hlavným mestom Osijekom. Ekonomicky je táto oblasť stále veľmi slabá, vzhľadom na to že sa stále ešte spamätáva z občianskej vojny v Juhoslávii a z na ňu nadväzujúcich konfliktov. Veľa domov je stále ešte zničených, pôsobí tu ale našťastie medzinárodná pomoc. Obyvatelia sú prevažne Chorváti, Srbi boli počas ozbrojených stretov presídlení. Názov župy pochádza z názvu hlavného mesta Osijek a historickej časti Uhorska, Baranyji.

Významné mestá
--------------

* Osijek (hlavné mesto)
* Beli Manastir
* Belišće
* Donji Miholjac
* Đakovo
* Našice
* Valpovo

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Osijecko-baranjská župa**

  


| * z
* d
* u
Administratívne členenie Chorvátska |
| --- |
| 
* Bjelovarsko-bilogorská župa
* Brodsko-posávska župa
* Dubrovnícko-neretvianska župa
* Istrijská župa
* Karlovecká župa
* Koprivnicko-križevatská župa
* Krapinsko-zagorská župa
* Licko-senjská župa
* Medzimurská župa
* Osijecko-baranjská župa
* Požecko-slavónska župa
* Prímorsko-gorskokotarská župa
* Sisacko-moslavinská župa
* Splitsko-dalmatínska župa
* Šibenicko-kninská župa
* Varaždínska župa
* Viroviticko-podrávska župa
* Vukovarsko-sriemska župa
* Zadarská župa
* Záhrebská župa
* Mesto Záhreb

 | Vlajka Chorvátska |
Notový zápis hudby
Koncert v Salzburgu
**Hudba** sa vo všeobecnosti definuje ako špecifická ľudská aktivita, ktorá sa pomocou v priestore a čase charakteristicky zoskupetónov a zvukov a na základe spoločenských skúseností usiluje o (hlavne estetickú) komunikáciu. Hudba je konkrétnejší druh umenia, ktorého výrazovými prostriedkami sú tóny a základnými komponentmi harmónia, melódia, rytmus a farba. Podľa Cassiodora je hudba matematická veda.

Členenia
--------

zdroje

### Podľa zvukového materiálu

* vokálna (ľudský hlas)
* inštrumentálna (hudobné nástroje)
	+ symfonická
	+ komorná
	+ dychová

### Podľa funkcie

* posluchová (absolútna, programová)
* dramatická
* úžitková
	+ tanečná
	+ pochodová
	+ obradná
	+ kultová (liturgická, cirkevná)

### Podľa pôvodu

* ľudová
* umelá

### Podľa umeleckého zamerania

* ľudová hudba
* populárna hudba
* umelecká (vážna)

alebo tiež 

* artificiálna
* nonartificálna

### Podľa témy

* náboženská hudba
* svetská hudba

Dejiny hudby
------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Dejiny hudby*

Slovenská populárna hudba
-------------------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Slovenská populárna hudba*
Slovenská populárna hudba, v zmysle pop music, sa začala rozvíjať v tridsiatych rokoch dvadsiateho storočia. Každé obdobie je charakteristické nástupom rôznych generácii či už hudobníkov, skladateľov, alebo textárov.

Hudobná veda
------------

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Hudobná veda*
Hudobná veda je veda o hudbe, teda o celkovej aktivite ľudskej spoločnosti v oblasti hudobného prejavu.

Referencie
----------

1. ↑  hudba. In: *Malá československá encyklopedie* II D-CH. 1. vyd. Praha : Academia, 1985. s. 865.
2. ↑  hudba. In: PAULIČKA, Ivan, ed. *Všeobecný encyklopedický slovník* II. 1. slovenské vyd. Praha: Ottovo nakladatelství - Cesty, 2002. ISBN 80-7181-659-0. s. 249.

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Hudba**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hudba**

Externé odkazy
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Hudobný portál |

* Hudba. In: Filit
* Rukopisná kronika hudobnej školy v Bratislave z rokov 1919 - 1991, doplnená výstrižkami z dobovej tlače : *Kronika 1. hudobnej školy v Bratislave na Františkánskom námestí č. 2* .1919 - 1991. 821 s. Rukopis. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB