recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cesta II. triedy 534** (*II/534*) je cesta II. triedy na Slovensku v Prešovskom kraji. Na svojej dĺžke 10,942 km spája mestá Poprad a Vysoké Tatry.

História
--------

Cesta pôvodne viedla z obce Gemerská Poloma (vtedy *Veľká Poloma*), kde sa oddeľovala od cesty II/533, cez Dobšinú a Poprad (v krátkej peáži s cestou I/18) do Starého Smokovca vo Vysokých Tatrách. Po roku 1950 bol k ceste pričlenený tiež úsek cesty II/533 Rožňava – Gemerská Poloma. V roku 1956 bol úsek Rožňava – Poprad preklasifikovaný na cestu I. triedy a zaradený do cestného ťahu I/67.

Úsek Poprad – Starý Smokovec viedol v rokoch 1946 až 1968 po dnešných cestách III/3080 a III/3093 z centra Popradu z križovatky s vtedajšou trasou cesty I/18 (dnešná križovatka Partizánska/Slovenského odboja) cez miestnu časť Veľká a ďalej cez Veľký Slavkov a na dnešnú trasu sa napájal v blízkosti železničnej zástavky Nová Lesná. V rokoch 1967 až 1968 bola cesta preložená do novo vybudovanej trasy zhodnej s dnešnou a bol tiež rozšírený pôvodný úsek cesty od železničnej zástavky Nová Lesná po Starý Smokovec.

Priebeh
-------

Cesta II/534 sa začína na okraji Popradu, kde sa začína na križovatke s I/18 odkiaľ pokračuje križovatkami s cestami III/3082, III/3093, III/3081 a končí na križovatke s cestou II/537 v meste Vysoké Tatry v časti Starý Smokovec.

Zdroje
------

* Miestopisný priebeh cestných komunikácií (Slovenská správa ciest)
* *Veľký autoatlas. Česká republika. Slovenská republika*. [s.l.] : [s.n.]. ISBN 80-7011-336-7.

Referencie
----------

1. ↑  Slovenský autoklub. *Automapa Slovenska*. Bratislava : [s.n.], 1948.

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra na Slovensku II |
| --- |
| Cesty II. triedy | 
* 106
* 127
* 143
* 211
* 425
* 426
* 428
* 484
* 487
* 499
* 500
* 501
* 502
* 503
* 504
* 505
* 506
* 507
* 509
* 510
* 511
* 512
* 513
* 514
* 515
* 516
* 517
* 519
* 520
* 524
* 526
* 527
* 527A
* 527B
* 529
* 531
* 532
* 533
* 534
* 535
* 536
* 536A
* 537
* 538
* 539
* 540
* 541
* 542
* 543
* 545
* 546
* 547
* 548
* 549
* 550
* 552
* 554
* 555
* 556
* 558
* 559
* 560
* 561
* 562
* 563
* 564
* 566
* 567
* 571
* 572
* 573
* 574
* 575
* 576
* 578
* 579
* 580
* 580A
* 581
* 582
* 583
* 583A
* 584
* 584A
* 585
* 587
* 588
* 589
* 590
* 591
* 592
* 593
* 594
* 595

 | Slovensko |
| Zaniknuté cesty | 
* 508
* 510
* 518
* 520A
* 521
* 522
* 523
* 525
* 528
* 530
* 541
* 544
* 551
* 553
* 557
* 565
* 574A
* 576
* 577
* 583B
* 583C
* 583D
* 586

 |
| Súvisiace šablóny | 
Cestná infraštruktúra na Slovensku I
Cestné tunely na Slovensku
 |
Nápis na jeho hrobke v Banskej Bystrici
**Ľudovít Turzo-Nosický** - Turzo de Nosicz (\* 25. marec 1827, Ilava-Klobušice - † 23. február 1896, Banská Bystrica) bol advokát, verejný činiteľ, politik.

Rodina
------

* otec Jozef Turzo-Nosický - Turzo de Nosicz
* matka Katarína rod. Budayová

Životopis
---------

Pochádzal zo šľachtického rodu Turzo de Nosicz. Študoval na evanjelický lýceu a na Právnickej akadémii v Bratislave. Od roku 1849 advokátsky úradník, neskôr prísediaci okr. súdu v Trenčíne, od 1858 advokát a verejný notár v Banskej Bystrici. Popredný politicko-ekonomický dejateľ slov. nár. hnutia. Člen memoranda a signatár Memoranda národa slovenského v Martine. Roku 1863 zakladajúci člen a člen výboru Matice slovenskej. Roku 1844 prispel veršami do bratislavského študentského rkp. časopisu, politické a jazykovedné články uverejňoval v Nár. novinách a Slov. pohľadoch, 1868 spoluvydavateľ Spevov Sama Chalupku. Roku 1865 a 1869 kandidát na poslanca uh. snemu, člen riaditeľstva Tatrabanky, funkcionár evanjelickýa.v. cirkvi.

Pamiatky
--------

* korešpondencia v Literárnom archíve Matice slovenskej

Dielo
-----

* Dve osvedčenia... superintendantovi J. Sekáčovi, Banská Bystrica roku 1865 (spoluautor)
* Úprimné slovo po voľbách k cteným voličom svojim, Budapešť roku 1869

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Trenčíne; pokrstený ako Ludovicus Gabriel Turzó
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Dr. **Ľudovít Labaj** (\* 11. apríl 1886, Ružomberok – † 12. apríl 1937, Ružomberok) bol slovenský politik v období prvej Československej republiky.

Životopis
---------

V rokoch 1905 – 1911 študoval právo v Prešove a Kluži. Následne v rokoch 1913 – 1918 a 1919 – 1920 pôsobil ako advokát a od roku 1929 aj ako verejný notár v Ružomberku. V rokoch 1914 – 1918 sa ako dôstojník zúčastnil bojov I. svetovej vojny, ktorej následky sa prejavili aj na jeho zdraví.

Na základe rozhodnutia ministra s plnou mocou pre správu Slovenska Vavra Šrobára pôsobil v rokoch 1919 – 1920 ako mešťanosta Ružomberka a viedol mesto v hektických mesiacoch po vzniku Československa. Už od svojich študentských čias bol stúpencom politickej koncepcie Andreja Hlinku a postupne sa stal jeho blízkym spolubojovníkom za autonómiu Slovenska. Patril k významným predstaviteľom Slovenskej ľudovej strany. Poslancom Národného zhromaždenia bol vo volebných obdobiach 1920 – 1925, 1925 – 1929 a 1929 – 1935. Kandidoval vždy v XIX. volebnom kraji so sídlom v Liptovskom Sv. Mikuláši..

V 20. rokoch bol zodpovedný redaktor Slováka. Od 27. februára do 8. októbra 1929 pôsobil vo vláde ako minister pre zjednotenie zákonov. Na tomto poste vystriedal predchádzajúceho ministra za HSĽS Marka Gažíka. V roku 1929 sa stal obhajcom Vojtecha Tuku v procese vedenom proti nemu.

V parlamentných voľbách v roku 1935 je zvolený za senátora Národného zhromaždenia za Autonomistický blok (koalícia, ktorú vytvorila HSĽS so SNS, AZS a PS). Kandidoval v XI. volebnom kraji (iné usporiadanie volebných krajov ako v prípade volieb do poslaneckej snemovne). V senáte bol členom rozpočtového výboru.

Veľký dôraz kládol na sociálne postavenie slovenského obyvateľstva. Na začiatku dvadsiatych rokov zakladal a aj viedol Všeodborové združenie kresťanského robotníctva Slovenska. Významná bola aj jeho publicistická činnosť, dokonca v rokoch 1921 – 1922 bol zodpovedným redaktorom novín Slovák a v rokoch 1922 – 1924 zodpovedným redaktorom Slovenského kresťanského socializmu. Ako skúsený právnik sa podieľal v roku 1922 na návrhu zákona o autonómii pre Slovensko i Podkarpatskú Rus.

Zomrel 12. apríla 1937 vo veku 51 rokov v rodnom Ružomberku, kde je aj pochovaný. V senáte Ľ. Labaja nahradil Ján Juriga.

Referencie
----------

1. ↑   *Digitálna knižnica - dokument* [online]. www.nrsr.sk, [cit. 2021-01-30]. Dostupné online.
2. ↑   *rmagazín* [online]. 2018-10-29, [cit. 2021-01-30]. Dostupné online.
3. ↑   *JUDr. Ludevít Labaj* [online]. public.psp.cz, [cit. 2021-01-30]. Dostupné online.
4. ↑   *Digitálna knižnica - dokument* [online]. www.nrsr.sk, [cit. 2021-01-30]. Dostupné online.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 71 ako Eduardus Ludovicus Labay

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5654 1720
* NK ČR: jn20031212013
* VIAF: 84101648
**Charinos** (starogr. *Χαρῖνος* – *Charinos*) bol v starovekom Grécku dvojnásobný olympijský víťaz.

Charinos z Élidy bol korunovaný olympijskými vencami za víťazstvá v behu na dve stadiá a v behu ťažkoodencov. Dátumy jeho olympijských víťaztiev sú neznáme. V Olympii sa beh na dve stadiá (diaulos) zaradil do programu na 14. hrách v roku 724 pred Kr. a beh ťažkoodencov (hoplitodromos) na 65. hrách v roku 520 pred Kr.

Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že počas prehliadky olympijskej *Altidy* videl i sochu Charina, ktorá stála vedľa sochy chijského Agelea.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,15,1.
2. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246-248.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Carnotaurus** bol 7 až 8 metrov dlhý dravý dinosaurus, zástupca skupiny Ceratosauria. Tohto dinosaura poznáme nielen z nálezov v podstate kompletnej kostry, ale aj z odtlačkov kože prakticky celého tela, ktorá odhalila rady kožných hrboľov na jeho chrbte. Žil pred 75 miliónmi rokov (skoršie datovania ho chybne datovali do doby pred 95 mililiónmi rokov) na územi dnešnej Argentíny. Jediný druh je **Carnotaurus sastrei**.

Opis
----

Karnotaurus sa vyznačoval charakteristickými zvláštnymi rohmi na hlave. Bol to pevne stavaný živočích, vyznačujúci sa krátkou a vysokou hlavou s do strán smerujúcimi rohmi nad očami. Kým lebka samotná bola solídne stavaná, sánka a zuby boli prekvapujúco tenké a krehké. Zaujímavé sú aj jeho predné končatiny, napriek masívnemu ramenu veľmi krátke a nepoužiteľné. Od krku po chvost sa karnotaurovi tiahli rady vyčnievajúcich šupín. Spôsob života tohto tvora je záhadou, najmä pre jeho slabú sánku. Mohol loviť malé bylinožravé dinosaury zo skupiny Ornithopoda tak, že sa zo zálohy vyrútil do ich čriedy a hlavou zrazil na zem viacero jej členov. Tým ich omráčil a potom poľahky zožral. Podľa jednej štúdie z roku 2011 bol karnotaurus schopný vyvinúť rýchlosť až 60 km/h, čo ho robilo jedným z narýchlejších teropódov vôbec (nerátajúc tzv. „pštrosie dinosaury").

Klasifikácia
------------

Rekonštrukcia vzhľadu
V rámci čeľade Abelisauridae bol karnotaurus členom podčeľade Carnotaurinae, kam patria aj ďalšie veľké abelisauridy - napr. Aucasaurus (Argentína), Majungasaurus (Madagaskar) a Rajasaurus (India). V rámci tejto podčeľade je jeho najbližší príbuzný rod Aucasaurus, s ktorým tvorí tribus Carnotaurini. Na základe nálezov úlomkov lebiek sa predpokladá, že mohol byť rozšírený takmer po celom superkontinente Gondwana.

Referencie
----------

1. ↑  PERSONS, W. S. CURRIE, P. J.; FARKE, A. A. Dinosaur Speed Demon: The caudal musculature of Carnotaurus sastrei and implications for the evolution of South American abelisaurids. *PLoS ONE*, 2011, roč. 6, čís. 10, s. e25763. Dostupné online. DOI: 10.1371/journal.pone.0025763.

Pozri aj
--------

* Abelisaurus
Oxyrhynský papyrus 222
**Diaktorides** alebo **Diaktoridés** (starogr. Διακτορίδης – *Diaktorides*, iný prepis: *Diaktoridés*) bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 456 pred Kr.

Meno Diaktorida, olympijského víťaza v tethrippe, je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov od 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Diaktorides je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v pätnástom riadku vpravo. Posledné štyri písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Διακτο[ρίδης]...  –  Diakto[ridés]...).

Olympijský program hier sa o túto disciplínu rozšíril na 25. hrách v roku 680 pred Kr. Jazdecké preteky na dvojkolesových vozoch so štvorzáprahom boli privilégom bohatých občanov (majiteľov vozov), za ktorých v preteku váčšinou súťažil vozataj, a to v mene svojho pána. Víťazný veniec si vždy odniesol iba majiteľ voza.

Olympionik Diaktorides podľa súťažnej disciplíny musel patriť do vplyvnej rodiny, historici sa preto prikláňajú k verzii, že bol pravdepodobne otcom *Eurydamy*, druhej manželky spartského kráľa Leótychida II. z kráľovskej rodiny Eurypontovcov, ktorý je chronologicky súčasný s obdobím jeho víťazstva v Olympii. Keďže v Sparte vládli dvaja králi (diarchia) vždy z dvoch rodov, Agiovcov a Eurypontovcov a uzatváranie manželstiev medzi týmito kráľovskými rodmi bolo zakázané, Diaktorides musel byť členom kráľovskej rodiny Eurypontovcov. Historik Herodotos o jeho rode zaznamenal: „*Tento Zeuxidemos sa nestal kráľom Sparty; zomrel pred Leótychidom a ostal po ňom syn Archidamos. Leótychidas potom ako stratil Zeuxidema, prijal za druhú manželku Eurydamu, sestru Meniovu, dcéru Diaktoridovu, s ktorou sa mu mužský potomok nenarodil, ale dcéra* Lampito*, ktorú Archidemos, syn Zeuxidemov, z rúk jej otca za ženu prijal. "*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  Stephen Hodkinson, *Property and Wealth in Classical Sparta*, str. 111.
2. 1 2  Oxyrhynský papyrus 222, *Diakto[rides] z...*, 15. riadok
3. ↑  Bernard Pyne Grenfell, Arthur Surridge Hunt: *Oxyrhynchus Papyri.* Bd. II. Egypt Exploration Society, London 1898, S. 85 – 95.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 25-039-73. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 156.
8. ↑  Werner Ekschmitt, *Der Aufstieg Athens: die Zeit der Perser-Kriege*, str. 76.
9. ↑  Herodotos, *História*, 6,71.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Ľudovít Mikuláš** (\* 24. júl 1896, Jelšava – † 1. august 1977, Revúca) bol slovenský včelár - výskumník, obuvník, vicestarosta a starosta mesta Jelšava.

Ustálil rámikovú mieru 45x30 cm, uplatňoval vzdušné zimovanie pomocou machu, zimné napájanie v úli, napájanie včiel po prvom prelete slanou vodou, zimovanie bez peľu, apod. Odborné články publikoval v časopise *Včelár* a novinách *Szabad Földmüves*. V roku 1973 dostal za osvetovú prácu ocenenie II. Stupeň - Strieborná včela.

Životopis
---------

Bol synom obuvníka Jána Mikuláša a Rozálie Mikulášovej rod. Berecovej. Otec, matka aj starí rodičia sa narodili v Jelšave, boli slovenskej národnosti. Vychodil šesť tried ľudovej školy v [Jelšave. Po jej ukončení sa pri svojom otcovi vyučil obuvníckemu remeslu a po otcovej smrti prevzal obuvnícku živnosť. Na vojne dosiahol hodnosti čatár. V roku 1921 sa oženil s rodáčkou z Jelšavy, Máriou Kučerovou, s ktorou mal dve deti. Syn Július bol učiteľom a dcéra Eva pokračovala v otcovej záľube a včelám sa venovala až do roku 2005. Počas života sa aktívne zúčastňoval na spoločenskom dianí v meste. Bol pokladníkom a predsedom Slovenského dobrovoľného hasičského zboru v Jelšave a taktiež podpredsedom okresného Slovenského ovocinárskeho spolku v Revúcej, kde sa zaslúžil najmä o vysadenie ovocných stromov popri poľných cestách. Pôsobil tiež vo funkcii zástupcu starostu Jelšavy od roku 1931 do roku 1938, kedy sa dokonca stal starostom. V tejto funkcii zotrval do roku 1945. Zomrel vo veku 81 rokov v Revúcej 1. augusta 1977. Pochovaný je na cintoríne v rodnej Jelšave.

Včelárstvo
----------

Popri činnosti v spolkoch si našiel záľubu v chove včiel. Včeláriť začal v košoch a neskôr vyvinul nadstavcový úľ na rámikovú mieru. V roku 1923 založil „Krajinský včelársky spolok v Jelšave", ktorý bol v Revúckom okrese ako prvý. V roku 1927 bol tento spolok zaregistrovaný v SZV v Bratislave. Od roku 1932 bol podpredsedom Gemerskej župy včelárov v Rimavskej Sobote a od roku 1936 sa stal jej predsedom až do roku 1938. V roku 1938 na schôdzi v Prahe bolo prijaté uznesenie, aby sa predišlo užívaniu cukru pre domácnosti, ktorý bol určený pre včely, aby sa tento cukor miešal s denaturovaným liehom. Na tento účel pre celé Slovensko bol poverený práve on.

Po vojne v roku 1946 založil včelnicu na Hrádku pri Jelšave. Tam chodili autobusové zájazdy včelárov na rady a praktické skúsenosti k včelárovi. Do 15. augusta 1976 navštívilo túto včelnicu 28 zájazdov včelárov v počte 1450 z celého Slovenska, 74 včelárov z Maďarska a 51 z Česka. Plánoval napísať knihu, bohužiaľ mu to časovo nevyšlo, keďže v lete robil prednášky, exkurzie a pokusy na svojom včelstve a v zime odpovedal na množstvo dopisov.

Celý svoj život zasvätil práci s včelami, ktoré pre neho boli všetkým. Svoje skúsenosti rozdával prostredníctvom praktických prednášok alebo odborných článkov v tlači.

Externé odkazy
--------------

* JELŠAVA: Na Čerešňový deň zavítalo tristo návštevníkov - sobotnik.sk
**Diagram** je v architektúre samotná idea výslednej formy - jej základ sa vyvíja z niekoľkých jednoduchých geometrických telies, na ktoré je aplikovaná rada geometrických pretváraní (prenikanie, otáčanie, vynechávanie atď.), ktoré so vzrastajúcou mierou ničia pravidelnú východziu štruktúru. Tento fenomén sa objavil v osemdesiatych rokoch 20. stor. v čase tzv. dekonštruktivizmu.

Tvorca
------

Autorom tejto idey je americký architekt Peter Eisenman (\*1932). Ovplyvnený dielom filozofa Jacquesa Derridu napísal o tejto knihu *Diagram diaries* (Thames and Hudson, Londýn 1999). Myslenie tohoto architekta nestagnuje, ďalej sa vyvíja, ale stále pracuje systémom metódy. Preto nie všetky z jeho nespočetných realizácii môžu byť príkladom zhmotnenia tejto jeho etapy vývoja. Medzi mnohé ukážky patrí rodinný dom Dom III (dom Miller) - Lakeville, Connecticut; pôdorysom je nesymetrický prienik dvoch malých kvádrov, z ktorých jeden je otočený o 45°, vznikajú tak početné nejasné prekrývania, ktoré ničia pravidelnú pôvodnú štruktúru dvoch kvádrov. Rodinný dom Dom VI (dom Frank) - Cornwall, Connecticut sa preslávil vďaka schodisku obrátenému "hore nohami". Farebné riešenia fasád naznačujú, ktorým vzájomným vzťahom je priradená stavebná časť alebo iba jej strana.

Idea
----

Táto architektúra je autonómna, stáva sa celkom nezávislou od kritérií účelnosti. Architektonický objekt sa stáva nositeľom protikladov, ktoré sa prejavujú vzájomným prenikaním, otáčaním a vynechávaním. V konkurencii so stĺpmi, stenami a priestorom vystupujú ako premenné geometrické veličiny línie, plochy a objemy. Celková koncepcia spočíva práve v tom, že objekt už nie je vnímaný ako ucelená forma. Je tu vedomá inverzia reči pojmov architektúry, ktorá patrí ku odklonu od pozitivistického chrakteru formy a funkcie. Pomocou diagramu sa architektúra stáva uceleným znakom , ktorý v sebe zahŕňa symbol ako taký ako aj symbol niečomu umelo prisúdený. Peter Eisenman používa diagram ako prostriedok transformujúci vnútornú motivovanosť - danú na vonkajšiu - prisúdenú. Diagram je vysvetľujúcim a objasňujúcim nástrojom ale aj nástrojom generatívnym. Nevysvetľuje iba vzťah jednotlivej stavby a interiority architektúry, ale prináša aj alternatívny vzťah medzi autorom a dielom.

Zdroje
------

* Eisenman, P.: *Diagram diaries*, Thames and Hudson, Londýn 1999
* Gossel, P. - Leuthauser, G.: *Architektur des 20. Jahrhunderts*, TASCHEN 2003, str.: 281, 287-289
* Zervan, M.: Marian Zervan číta knihu *Peter Eisenman: Diagram diaries*, Projekt 6/2002, Bratislava, SAS, str.: 32-34
* www.citylab.sk Zavillová, I.: *Experiment v architektúre* (Diagramatická vízia Petra Eisenmana)
**Diagram komunikácie** (angl. *communication diagram*, prípadne *collaboration diagram*) je typ diagramu v jazyku UML 2.0.

Je to zjednodušená verzia *diagramu kolaborácie* alebo *diagramu spolupráce* z UML 1.x.

Diagram komunikácie modeluje interakcie medzi objektami alebo časťami v rámci sekvenčných odkazov. Diagramy spolupráce reprezentujú kombináciu informácie prevzatú z diagramu tried, sekvenčného diagramu alebo diagramu použitia a popisujú tak statickú štruktúru, ako aj dynamické správanie systému.

Diagram komunikácie a sekvenčný diagram popisujú podobné informácie a zvyčajne je možné jednoducho transformovať jeden typ na druhý.

Komunikačné diagramy však používajú voľné usporiadanie objektov a odkazov podobne ako diagram objektov. Na dodržanie poradia správ v takýchto voľne usporiadaných diagramoch musia byť správy chronologicky označené číslom a umiestnené v blízkosti odkazu správy. Čítanie takýchto diagramov vyžaduje začať od správy 1.0 a pokračovať ďalšími správami.
sp2-hybridizovaný atóm uhlíka s vyznačenými *re* a *si* stranami
V stereochémii sú ako **prochirálne** označované molekuly, ktoré je možné premeniť z achirálnych na chirálne pomocou jedného kroku. Táto vlastnosť sa označuje ako **prochiralita**. Achirálne látky, ktoré je možné premeniť na chirálne v dvoch krokoch, sa nazývajú **proprochirálne**.

Ak sú na sp3-hybridizovanom atóme dva identické substituenty, je možné použiť deskriptory *pro*-R a *pro*-S na ich rozlíšenie. Zmena *pro*-R substituentu na vyššiu prioritu oproti druhému identickému substituentu vedie k chiralite označovanej *R* na pôvodnom sp3-hybridizovanom atóme. Priebeh pre *pro*-S subtituent je analogický.

Trigonálne planárny sp2-hybridizovaný atóm je možné premeniť na centrum chirality, keď sa substituent aduje na jeho *re* alebo *si* stranu. Strane prislúcha deskripior *re* vtedy, keď sú substituenty na trigonálnom atóme zoradené v zostupnom poradí priorít podľa pravidiel CIP (najprv 1, potom 2, potom 3) v smere hodinových ručičiek. Ak poradie priorít substituentov klesá proti smeru hodinových ručičiek, jedná sa o *si* stranu. Deskriptory *R* alebo *S* je po adícii substituentu na sp2-hybridizovaný atóm nutné overiť, pretože záleží na priorite tejto skupiny voči ostatným substituentom.

Pre pochopenie niektorých konceptov enzýmovej stereošpecificity je nutné pochopenie konceptu prochirality. Alexander Ogston ukázal, že keď je symetrická molekula umiestnená do asymetrického prostredia, ako je napríklad povrch enzýmu, pôvodne identické skupiny sa stanú rozlíšiteľnými. Týmto spôsobom ukázal, že vyradenie citrátu z citrátového cyklu na základe toho, že nie je chirálny, bola chyba.

Referencie
----------

1. ↑  John McMurry. *Organic Chemistry*. 6th. vyd. [s.l.] : Brooks/Cole, 2008. Dostupné online. S. 301–303.
2. 1 2  CHEMISTRY (IUPAC), The International Union of Pure and Applied. *IUPAC - prochirality (P04859)* [online]. goldbook.iupac.org, [cit. 2021-07-11]. DOI: 10.1351/goldbook.P04859. Dostupné online.
3. ↑  Anslyn E. V. & Dennis A. D.. *Modern Physical Organic Chemistry*. [s.l.] : UCS: United states of america, 2005. ISBN 9781891389313.
4. ↑  OGSTON, A. G.. Interpretation of Experiments on Metabolic processes, using Isotopic Tracer Elements. *Nature*, 1948, s. 963. DOI: 10.1038/162963b0.

Zdroj
-----


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Chemický portál |

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Prochirality na anglickej Wikipédii.*
**Nalin & Kane** bola nemecká trance dvojica producentov Andryho Nalina a Harryho Kanea. Ich hudobný prelom nastal hitmi ako „Beachball" alebo „Open Your Eyes" ktoré sa považujú za hity klasického trancu.

Andry a Harry začali spolupracovať spoločne v roku 1993 pod názvom Nalin Inc. a vydali prvý singel „Planet Orange", z roku 1994. Po založení nahravaciej spoločnosti Superfly Records v roku 1995 vydali skladby „The K-People", „Backfire" a ich prelomovú skladbu „Beachball". Úspech mali aj pri iných remixoch skladieb ako od interpreta Energy 52 – „Café Del Mar" alebo Da Hool – „Meet Her At The Love Parade". Koncom roka 1999, vydali ich debutový album *Krystal Palace*.

Diskografia
-----------

### Albumy

* 1999 *Krystal Palace* – Superfly Records, CD
* 2001 *The Remixes*
* 2002 *Different Affairs*

### Single

#### Ako Nalin & Kane

* 1995 „Krazy People"
* 1996 „Backfire"
* 1996 „Vol. III"
* 1997 „Beachball"
* 1997 „Talkin' About"
* 1999 „Live at the Crystal Palace"
* 1999 „Open Your Eyes"

#### Ako Nalin Inc

* 1993 „Apalusa"
* 1994 „Planet Orange"
* 1995 „Call U"
* 1996 „Condensed EP"
* 1997 „Planet Violet"
* 1999 „Magic Fly"
* 2002 „Scream"
* 2002 „African Harvest"
* 2003 „Planet Violet 2003"

Referencie
----------

1. ↑

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Nalin & Kane na anglickej Wikipédii.*
**Jozef H. Čajka** (vl.m. Jozef Hurtík) (\* 12. jún 1911, Žiar nad Hronom - † 1. december 1989, Veľké Uherce) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ. Pseudonym: J. H. Čajka

Rodičia
-------

* Otec: Ján Hurtík
* Matka: Anna Hurtíková rod. Chmelová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v banskej Bystrici (1923-1931). Teológiu študoval na Rímskokatolíckej vysokej škole bohosloveckej v Banskej Bystrici (vysvätený 27. januára 1935). Kaplán v Hriňovej, aktuár biskupského úradu v Žiari nad Hronom, rokuk. farár na rôznych miestach Slovenska. Autor zbierky noviel a poviedok z dedinského prostredia a s meditáciami o ľudskom utrpení. Prózy uverejňoval v literárnych periodikách a v kalendároch.

Literatúra
----------

* *Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000*
* HURTÍK, Jozef. In:  *Lexikón katolíckych kňazských osobností Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Lúč, 2000. 852 s. ISBN 80-7114-300-6. S. 538.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * SNK: 155769
* VIAF: 4544156565696023500002
**Ľudovít Bancík** (\* 29. marec 1923, Nižný Skálnik – † 17. február 1979, Zvolen) bol lesnícky odborník, poľovnícky odborník, vysokoškolský pedagóg.

Rodina
------

* otec: Ján Bancík
* matka: Pavlína rod. Zemanová

Životopis
---------

Študoval lesné inžinierstvo na SVŠT v Bratislave, 1948-1952 asistent Ústavu praxe na VŠ poľnohospodárstva a lesného inžinierstva v Košiciach, 1953-1960 riaditeľ Lesného závodu Štátnych lesov v Čiernom Balogu, od 1963 odborný asistent Katedry krajinárstva a ochrany lesov VŠLD vo Zvolene. V odbornej a výskumnej práci sa orientoval na problematiku zachovania vzácnych druhov zveri, najmä lesných kurovitých vtákov, autor perspektívneho plánu rozvoja poľovníctva na strednom Slovensku (1968). Člen redakčnej rady časopisu *Poľovníctvo a rybárstvo*, *Poľovnícky zborník - Folia venatoria*, člen komisie pre poľovnícku terminológiu. Autor príručiek a odborných článkov v periodikách.

Dielo
-----

* *Základy poľnohospodárstva a pridruženej lesnej výroby*, Bratislava r. 1965 (spoluautor)
* *Základy poľovníctva*, Bratislava r. 1978

Literatúra
----------

* BANCÍK, Ľudovít. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok I A – B. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2002. 638 s. ISBN 80-89023-16-9. S. 204 – 205.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5716 9641
* NK ČR: ola2004228780
* SNK: 169727
* VIAF: 85013818
Spomienková tabuľa venovaná JUDr. Ľudovítovi Bazovskému na nám. Republiky v Lučenci.
Dr. **Ľudovít Bazovský** (\* 22. júl 1872, Závada – † 10. december 1958, Ľubochňa) bol slovenský advokát, politik, predseda Matice slovenskej v Lučenci a prvý starosta spolku Sokol Lučenec.

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu v Rimavskej Sobote a Kežmarku. Roku 1899 vyštudoval právo v Budapešti. Tu sa začal aj politicky angažovať proti sociálnemu útlaku na robotníckych zhromaždeniach. Od roku 1900 advokát v Lučenci. V slovenskom národnom hnutí bol aktívny v oblasti kultúry a politiky: v rokoch 1894 – 1896 člen Slovenského spevokolu v Martine. V roku 1910 sa zúčastnil na Slovanskom zjazde v Sofii. Funkcionár SNS a evanjelickej cirkvi. Počas prvej svetovej vojny podporoval aktivity Matúša Dulu. V roku 1918 sa stal členom výkonného výboru Slovenskej národnej rady a signatárom Martinskej deklarácie. V rokoch 1918 – 1919 bol poslancom Revolučného národného zhromaždenia. Po vzniku ČSR prvý novohradský župan (1919 – 1920).

Z pohľadu dejín Slovenska sa považuje za rozporuplnú osobnosť, keďže neskôr sa stal členom maďarskej Strany nezávislosti, angažoval sa v Kossuthovej vládnej strane a dištancoval sa od martinských národniarov. V roku 1935 bol súdený česko-slovenskými orgánmi za úsilie o revíziu trianonskej zmluvy a pripojenie Slovenska k Maďarsku. V rokoch 1938 – 1940 pôsobil v službách národnostného oddelenia pri predsedníctve maďarskej vlády v Budapešti.

Rodina
------

Jeho otec bol Daniel Bazovský, matka Zuzana rod. Skalošová a brat Koloman Bazovský. Vo februári 1901 sa oženil s Boženou Hermínou Fajnorovou (\* 1879 - † 1957), dcérou senického advokáta Štefana Fajnora.

Pamiatky
--------

* pamätná tabuľa na mieste jeho domu v Lučenci
* spomienková tabuľa v Lučenci
* pamätný hrob v Lučenci
* pomenovanie ulíc v Lučenci

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ľudovít Bazovský**

Literatúra
----------

* HOLEC, Roman: *Zabudnuté osudy : Desať životných príbehov z novodobých slovenských dejín*. Martin : Matica slovenská, 2001. 263 s. ISBN 8070906294
* ŠRÁMKOVÁ, Angelika: *Ľudovít Bazovský – nezlomný rodák slovenský?* Prešov : Universum, 2014. 268 s. ISBN 978-80-89046-82-9

Referencie
----------

1. 1 2  DONČOVÁ, Angelika. Politické aktivity Ľudovíta Bazovského v Lučenci a okolí (1900 - 1914). *Historický časopis* (Bratislava: Historický ústav SAV), 2012, roč. 59, čís. 2, s. 146-147. Dostupné online [cit. 2021-09-28]. ISSN - 2575 0018 - 2575.

 Externé odkazy
---------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 13 evanjelického zboru v Závade ako Ľudevít Daniel Bazovsky

Autoritné údaje: * GND: 1056074825
* ISNI: 0000 0004 3592 5580
* NK ČR: js2015870036
* VIAF: 309727648
Súradnice: 46°17′53″S 16°53′06″V﻿ / ﻿46,298°S 16,885°V﻿ / 46.298; 16.885

**Mura** alebo **Mur** (nem. *Mur*, maď. Mura, slovin. Mura a chorv. Mura, prekm. *Müra, Möra*) je rieka prameniaca v Alpách a ústiaca ľavostranne do Drávy. Má dĺžku 434 km a plochu povodia 15 000 km².

Priebeh toku
------------

Rieka pramení v Radstadtských Taurách v Rakúsku a pokračuje východným smerom do Slovinska. Tu sa jej tok dostáva do Stredodunajskej roviny a pokračuje územím Chorvátska, kde tvorí prirodzenú hranicu s Maďarskom. Vlieva sa do Drávy.

Vodný režim
-----------

Mura patrí medzi rieky s dažďovo-snehovým režimom a priemerný prietok dosahuje 166 m³/s.

Využitie
--------

Vodná doprava je možná do Grazu v Rakúsku. Na rieke bolo vybudovaných niekoľko vodných elektrární. Je splavná pre vodákov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Mura (rieka)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mura na českej Wikipédii.*
**Murad II.** alebo **Murat II.** (arab. *Murád II.*; \* 1404 – † 3. február 1451, Adrianopol) bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 1421 – 1451 (okrem rokov 1444 až 1446). Bol vychovaný v Amasyi a nastúpil na trón po smrti svojho otca. Muradovo panovanie bolo poznačené dlhým obdobím vojen proti kresťanom na Balkáne a tureckým emirátom v Anatólii, konflikt trval 25 rokov.

Byzantínci povzbudení Mustafom Çelebim (známym ako Düzmece Mustafa) sa pokúšali rozpútať občiansku vojnu a zosadiť z trónu mladého sultána. Mustafa porazil Muradovu armádu a prehlásil sa za Sultána Adrianopola (dnes mesto Edirne). Osmanská armáda ho dostihla v Ulubate, neďaleko Bursy, a popravili ho. Murad potom sformoval novú armádu v roku 1421 nazývanú Azeb a postupoval cez Byzantskú ríšu. Obliehal hlavné mesto Konštantinopol. Kým obliehal mesto, Byzantínci v spojenectve so samostatnými tureckými anatólskymi štátmi, poslali sultánovho mladšieho brata Mustafu (ktorý mal iba 13 rokov) proti sultánovi obliehať Bursu. Murad sa musel vzdať obliehania Konštantinopolu a pustil sa za svojim odbojným bratom. Princa Mustafu chytil a popravil ho. Anatólske štáty, ktoré stále brojili proti nemu - Aydin, Germian, Mentese a Teke - anektoval a stali sa súčasťou Osmanskej ríše.

Murad potom vstúpil do vojny proti Benátkam, Karamanidským emirátom, Srbsku a Uhorsku. V ďalších rokoch sa Murad zmocnil obrovského územia na Balkáne a v roku 1439 anektoval Srbsko. V roku 1441 sa Svätá rímska ríša, Poľsko a Albánsko pripojili k srbsko-uhorskej koalícií. Murad v roku 1444 vyhral bitku pri Varne proti spojeneckým vojskám pod vedením poľského kráľa Vladislava III. a Jána Huňadyho, ale prehral bitku pri Jalovazi a bol nútený abdikovať.

V 1446 sa znova ujal moci a janičiari pod jeho vedením rozdrvili kresťanskú koalíciu v druhej bitke pri Kosove (prvá sa konala v roku 1389). Keď stabilizoval Balkán, Murad sa obrátil na východ, porazil Timurovho syna šacha Rokhu, Karamanidské emiráty a Çorum-Amasya. Pozri vojny Murada II.

Zomrel v roku 1451 v Adrianopole pri ťažení proti Albánsku. Pochovaný je v Burse.

Pozri aj
--------

Vojny Murada II.

  


|  |
| --- |
| Murad II.**Osmanská dynastia****Narodenie:** 16. jún 1404  **Úmrtie:** 3. február 1451 |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Mehmed I.** | **Sultán Osmanskej ríše**26. máj 1421 – August 1444 | Nástupca**Mehmed II.** |
|
| Predchodca**Mehmed II.** | **Sultán Osmanskej ríše**September 1446 – 3. február 1451 | Nástupca**Mehmed II.** |

Autoritné údaje: * BnF: 16634563w
* GND: 124745105
* ISNI: 0000 0000 8426 9728
* LCCN: n80089157
* NK ČR: jo2013762639
* VIAF: 13613380
* WorldCat: lccn-n80089157
**Munia Mayor Kastílska** (\* 995 – † 1066) tiež nazývaná Muniadona Kastílska, bola manželkou Sancha III. Navarrského.

Život a dynastické nároky
-------------------------

Narodila sa ako dcéra Kastílskeho grófa Sancha Garciu a jeho manželky Urracy Gómez z rodiny Banu Gómez. Muniadona sa okolo roku 1011 vydala za Sancha III. z Navarry a Pamlony.

V roku 1078 bol Guillermo Isarno, gróf z Ribagorzy zavraždený počas expedície do Valle de Arán. Na jeho dedičstvo si robili nároky Mayor Garcia, dcéra grófa Kastílskeho Garciu Fernandéza a Avy z Ribagorzy, tiež vdova po Ramónovi III. z Pallars Jussá, ale aj Sancho Garces III. ktorý si svoj nárok odvodzoval po svojej manželke Muniadony, vnučky Avy z Ribagorzy (teda pravnučky Ramona II. z Ribagorzy). V roku 1017 navarrské vojska napadli grófstvo a obsadili územia Guillerma Isarna.

O niečo neskôr, v roku 1028, boli opäť použité jej následnícke práva, keď po vražde grófa Garciu Sáncheza z Kastílska rukou rodiny Vela z Leónu, sa kráľ Sancho III. zmocnil grófstva Kastílskeho. Činil tak na základe toho, že jeho manželka Muniadona bola sestrou zavraždeného. Avšak titul grófa Kastílskeho dostal v roku 1029 jeho syn Fernando Sánchez.

Testament
---------

13. júna 1066 bol otvorený jej testament, kde zverovala svoje kone tím, ktorým ich požičiavala do momentu jej smrti a slobodu všetkým Saracénom, ktorí boli v jej službách a ktorí konvertovali na kresťanskú vieru. Kláštoru San Martín de Frómista, ktorý dala postaviť darovala pozemky, ktoré dovtedy v jej mene používali a okrem toho, územia Bobadilla a Agero, taktiež tretinu pozemkov Frómista a Pobláción a polovicu lúky a serna vo Villota. Rozdelila svoje ovce, kravy a kone, ktoré vlastnila v Frómiste medzi cirkevné centrá v Santa Marii, San Juan Bautista a San Martíne. Chcela byť pochovaná v San Martine de Frómista a žiadala troch mníchov, aby sa modlili za jej dušu.

Potomkovia
----------

Z manželstva so Sanchom III. kráľom Navarrským a Pamplony sa jej narodili:

* García Sánchez III, kráľ Pamplony ( ok. 1012 – 1054), ženatý so Stefaniou z Foix.
* Gonzalo Sánchez (ok. 1014 - 1045), pán Sobrarbe a Ribagorza
* Fernando I. Sánchez „El Grande" (ok. 1016 – 1065) gróf Kastílsky (1029-1037) a kráľ Leónu (1037-1035), ženatý so Sanchou z Leónu, sestrou Bermuda III.
* Bernardo Sánchez de Navarra
* Jimena Sánchez (1018-1063), ktorá sa vydala za kráľa Bermuda III. z Leónu

Referencie
----------

1. ↑   Martínez Diez, 2007, str. 65
2. ↑   Martínez Diez, 2007, str. 83
3. ↑   Martínez Diez, 2007, str. 86
4. ↑   Martínez Diez, 2007, str. 84
5. ↑  Salazar y Acha, 1988, str. 183-192
**Diaľnica Struma** alebo **Diaľnica A3** (bulh. *Aвтомагистрала Струма*) je diaľnica v Bulharsku. Vedie západnou časťou krajiny a zjednoduší spojenie hlavného mesta Sofia s prístavným mestom Solún v Grécku cez Blagoevgrad. Po dokončení bude mať dĺžku 172 km a prevezme tranzit koridoru Е79. Pomenovaná je podľa rieky Struma, v ktorej údolí diaľnica prechádza.

Priebeh
-------

Diaľnica začína na sofijskom mestskom okruhu, odkiaľ vedie juhozápadným smerom k mestu Pernik. Pokračuje južným smerom k Blagoevgradu, pokračuje kopírujúc rovnomennú rieku prekoná náročný horský terén k mestu Sandanski a ďalej južným smerom k hraničnému priechodu Kulata.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Diaľnica A3 (Bulharsko)**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Струма (магистрала) na bulharskej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Cestná infraštruktúra v Bulharsku |
| --- |
| Diaľnice | 
* A1
* A2
* A3
* A4
* A5
* A6
* A7

 |  |
| Rýchlostné cesty | 
* Veliko Tarnovo–Ruse
* Botevgrad-Vidin
* Severný obchvat Sofie

 |
| Cesty I. triedy | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* Sofijský okruh

 |
**Multiplex 2** bol jedným z definitívnych multiplexov DVB-T v Česku. Bol prevádzkovaný Českými rádiokomunikáciami a vysielanie ukončil 21. októbra 2020, kedy bol nahradený Multiplexom 22.

Televízne stanice
-----------------

* TV Nova
* Nova Cinema
* TV Prima Family
* Prima Cool
* TV Barrandov

Regionálne varianty
-------------------

Podľa pôvodných plánov mal multiplex 2 obsahovať iba celoplošne šírené programy, bez regionálnych vstupov. Vzhľadom na to, že licencia TV Prima prikazovala tejto stanici regionálne vstupy aj v digitálnom vysielaní, musel byť multiplex upravený pre možnosť regionálnych vstupov. To so sebou prinieslo aj nutnosť rozdeliť niektoré jednofrekvenčné siete (SFN), pokrývajúce rôzne regióny, pretože obsah vysielania všetkých vysielačov SFN musí byť zhodný.

Pozri aj
--------

* Zoznam vysielačov v Česku

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Multiplex 2 na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
České multiplexy |
| --- |
| Celoplošné multiplexy (DVB-T2) | 
* Multiplex 21
* Multiplex 22
* Multiplex 23
* Multiplex 24

 |
| Zaniknuté multiplexy (DVB-T) | 
* Multiplex 1
* Multiplex 2
* Multiplex 3
* Multiplex 4

 |
Súradnice: 50°47′55″S 15°28′8″V﻿ / ﻿50,79861°S 15,46889°V﻿ / 50.79861; 15.46889

**Mumlavská hora** (tiež *Žlabský vrch*, poľ. *Mumlawski Wierch*, nem. *Mummelberg*) je vrch v západných Krkonošiach, nachádzajúci sa na česko-poľskej hranici 4 km severovýchodne od Harrachova, 5 km juhozápadne od Sklarszke Poręby a 1,5 km severozápadne od Lubochu, ktorého je vedľajším vrcholom.

Mumlavská hora je porastená riedkou poškodenou smrečinou a v jej podmáčanej vrcholovej časti, predovšetkým v sedle s Lubochom, sú početné rašeliniská.

Prístup
-------

Na vrchol nevedie žiadna značená cesta, len neznačený hraničný hrebeňový chodník, ktorý vedie od Szrenice na západ až do Novosvětského sedla, ktoré oddeľuje Krkonoše od Jizerských hôr. Pretože však vrchol leží v I. zóne KRNAPu, platí na túto cestu zákaz vstupu a vrchol je tak neprístupný.

Externé odkazy
--------------

* Mumlavská hora na Tisicovky.cz

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mumlavská hora na českej Wikipédii.*
**Prochotský potok** je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 14,3 km a je tokom III. rádu. Na dolnom toku sa na dvoch úsekoch rozvetvuje, najprv na území obce Horná Ždaňa (cca 600 m) a potom pred obcou Dolná Ždaňa, obe ramená pretekajú obcou (cca 1,3 km) a ústia do Hrona.

*Prameň:* v pohorí Vtáčnik na južnom svahu Troch chotárov (1 144,0 m n. m.) v masíve Predného Kľaku, v nadmorskej výške okolo 1 065 m n. m.

*Smer toku:* po obec Prochot na juhovýchod, potom juhojuhovýchodným smerom až k obci Horná Ždaňa, kde sa stáča a tečie k ústiu na juh

*Geomorfologické celky:* 1.Vtáčnik, podcelok Nízky Vtáčnik, časť Prochotská kotlina, 2.Žiarska kotlina

*Prítoky:* sprava spod Magurky (1 129 m n. m.), Majspiakovský potok, Jastrabský potok, prítok z oblasti Na Táľoch, z východného úpätia Žiaru (845,2 m n. m.), z oblasti Lánov (na ňom malá vodná nádrž), zľava dva prítoky spod Malej Kršlej (902 m n. m.) a spod Holého vrchu (852 m n. m.)

*Ústie:* do Hrona na okraji intravilánu obce Dolná Ždaňa v nadmorskej výške okolo 226 m n. m.

*Obce:* osada Borovina, Prochot,osada Kopanica, Horná Ždaňa a Dolná Ždaňa

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-04-10]. Dostupné online.

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Prochotského potoka |
| --- |
| *Prochotský potok* → *Hron* → *Dunaj* |
| 
* Jastrabský potok
* Majspiakovský potok
* Oboneje jarok
* **Prochotský potok**
* Rakovec
* Zechišov potok

 |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Hrona (od Slatiny po Kľak) |
| --- |
| 
* Biely potok
* Blieň
* Breznický potok
* Čamporov potok
* Čierna voda
* Guzdín
* Henclovský potok
* Hlinícky potok
* Hrabinský potok
* Chotárny potok
* **Ihráčsky potok**
* Istebný potok
* **Jasenica**
* Jastrabský potok
* Klokočský potok
* **Kľak**
* Kozí potok
* **Kremnický potok**
* Kremenský potok
* Lovčický potok
* Lukavica
* **Lutilský potok**
* Majspiakovský potok
* Močiarsky potok
* Ostružliansky potok
* **Prochotský potok**
* Rakovec
* Suchý jarok
* **Teplá**
* Teplý potok
* Turová
* Vápenný potok
* Veľký Sietenec
* Vydričný potok
* **Vyhniansky potok**
* **Zákruty**
* Zváraliská
* Žiarsky kanál

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Hrona (4. časť) a (6. časť)
Vodné toky v povodí Jasenice
Vodné toky v povodí Kľaku
Vodné toky v povodí Kremnického potoka
Vodné toky v povodí Lutilského potoka
Vodné toky v povodí Zákrut
 |
**USS *Hornet* (CV-12)** bola americká lietadlová loď triedy *Essex* (verzia s tzv. krátkym trupom). Loď sa v radoch amerického námorníctva zúčastnila druhej svetovej vojny a vietnamskej vojny. Pôvodne bola pomenovaná USS *Kerseage*, ale bola premenovaná na počesť lietadlovej lode USS *Hornet* (CV-8), potopenej v bitke pri ostrovoch Santa cruz v októbri 1942.

Druhá svetová vojna
-------------------

Predná časť letovej paluby poškodená Tajfúnom Cobra
Zákazka na výstavbu lode bola zadaná 9. septembra 1940. Jej kýl sa začal stavať 3. augusta 1942. Lodenice Newport News shipbuilding ju dokončili na sklonku roku 1943 ako v poradí siedme plavidlo triedy *Essex*. Po premenovaní na „Hornet" sa stala ôsmou loďou amerického námorníctva v poradí nesúcu toto meno.

Začiatkom roku 1944 podporoval *Hornet* vylodenie na Novú Guineu, v máji sa zúčastnil náletov na Truk a v júni podporoval inváziu na Mariány. Počas toho sa zapojil do bitky vo filipínskom mori. Potom bol *Hornet* nasadený pri znovu obsadení Filipín – v bitke pri Leyte a potom pri náletoch na japonské ostrovy a invázii na Okinawu. *Hornet* sa tiež podieľal na potopení najväčšej bojovej lode sveta – japonskej *Jamato*, ktorá sa v rámci operácie *Ten-go* vydala na samovražednú misiu aby sa pokúsila odraziť spojeneckú inváziu na Okinawu. Počas druhej svetovej vojny loď neutrpela žiadne bojové poškodenia, len v júni 1945 jej letovú palubu poškodil tajfún *Cobra*.

Povojnová služba
----------------

Posádka kozmickej lode Apollo 11, ktorá sa nachádza v karanténe po návrate z letu na Mesiac a prezident Richard Nixon na palube *Hornetu*
V rokoch 1947-1955 sa *Hornet* nachádzal v rezerve, kde prešiel čiastkovou modernizáciou. Neskôr bola loď prestavaná ešte výraznejšie a dostala napríklad uhlovú letovú palubu. Po znovuzavedení do služby čakalo *Hornet* bojové nasadenie vo vietnamskej vojne.

### Účasť na programe Apollo

Zaujímavý je tiež podiel lode na americkom kozmickom programe Apollo. *Hornet* asistoval pri suborbitálnom skúšobnom lete AS-202 rakety Saturn IB s veliteľským modulom, neoficiálne nazývaného *Apollo 3*. Veliteľský modul, vylovený z mora počas tejto misie, je dnes súčasťou expozície na palube lode. Posádka *Hornetu* potom vylovila posádky prvých dvoch pilotovaných misií, ktoré pristáli na Mesiaci. V júli 1969 to bolo Apollo 11 a v novembri 1969 Apollo 12. Miesta, kde sa posádka Apolla 11 po prvýkrát dotkla paluby *Hornetu* sú na lodi dodnes vyznačené.

Vyradenie a ďalší osud
----------------------

Definitívne vyradenie lode nastalo v roku 1970. Potom bola loď premenená na plávajúce múzeum a od roku 1998 sprístupnená verejnosti. V súčasnosti kotví na kalifornskej námornej základni v Alamede.

Referencie
----------

1. ↑  STILLE, Mark. *Letadlové lodě Námořnictva USA 1942–45. Lodě postavené za 2. světové války*. Praha : Grada, 2008. S. 21.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **USS Hornet (CV-12)**

Externé odkazy
--------------

* Muzeum USS *Hornet* (anglicky)
Súradnice: 43°06′12″S 24°25′23″V﻿ / ﻿43,103288°S 24,42316°V﻿ / 43.103288; 24.42316

**Prohodna** (bulh. Проходна, doslova *Priechodná*), ľudovo nazývaná *Božie oči*, je jaskyňa v severnom Bulharsku v pohorí Stará planina.

Opis
----

Jaskyňa Prochodna sa nachádza blízko pri ceste vedúcej z dediny Karlukovo do mesta Lukovit v rozsiahlom krasovom území približne 2 km od dediny Karlukovo. Nachádza sa v nadmorskej výške 250 m n. m. Jaskyňa má dva vstupy a svojou dĺžkou 365 metrov je najdlhším jaskynným tunelom v Bulharsku. Vplyvom erózie vznikli v strope jaskyne dve takmer rovnako veľké diery pripomínajúce oči. Z tohto dôvodu je jaskyňa v Bulharsku známa aj pod názvom **Očite na Boga** (bulh. Очите на Бога, doslova *Božie oči*). Jaskyňa bola sformovaná v období neskorej kriedy pred 66 – 68 miliónmi rokov a je prevažne vápencového pôvodu.

Ochranný štatút
---------------

Prírodná pamiatka s výmerou 1,5 hektára od roku 1962 pod oficiálnym názvom Karlukovský krasový komplex - jaskyňa Prochodna (bulh. Карлуковски карстов комплекс – Пещера проходна). Predmetom ochrany je jaskyňa samotná.

Galéria
-------

* Jeden zo vstupov do jaskyne ProchodnaJeden zo vstupov do jaskyne Prochodna
* Jeden zo vstupov do jaskyne ProchodnaJeden zo vstupov do jaskyne Prochodna
* Jaskyňa ProchodnaJaskyňa Prochodna
* Jaskyňa ProchodnaJaskyňa Prochodna
* Jaskyňa Prochodna - skalný výtvor Božie očiJaskyňa Prochodna - skalný výtvor Božie oči
* Jaskyňa Prochodna - skalný výtvor Božie očiJaskyňa Prochodna - skalný výtvor Božie oči

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prochodna**

Zdroje
------

* 
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Проходна na bulharskej Wikipédii.*
**Jürgen Anton Benedikt Niese** (\* 24. november 1849, Burg auf Fehmarn – † 1. február 1910, Halle) bol nemecký filológ a historik.

Životopis
---------

Bol synom Emila Augusta Nieseho (1816 – 1869), pastora v dánskom Burgu auf Fehmarn a neskôr riaditeľa seminára v Eckernförde. Jeho matka bola Benedicte Marie Nieseová rodená Matthiessenová. Spisovateľka Charlotte Nieseová bola jeho sestra.

Po štúdiu histórie a klasickej filológie v Kieli a Bonne, promoval v roku 1872 v Kieli. V roku 1876 habilitoval v Göttingene a stal sa mimoriadnym, v roku 1880 riadnym, profesorom dejín a klasickej filológie v Marburgu. V roku 1881 sa stal profesorom filológie vo Vroclave, ale roku 1885 po odchode Eugena Bormanna sa do Marburgu vrátil. Tu sa v roku 1890 stal dekanom filozofickej fakulty a v roku 1901 rektorom. Od roku 1899 bol riadnym členom Nemeckého archeologického inštitútu. Na sklonku života pôsobil na hallskej univerzite.

Pri svojej vedeckej práci sa zaoberal filologickými témami (Homér, Flavius Iosephus), ale aj gréckymi a rímskymi dejinami. V Handbuch der Altertumswissenschaft spracoval Pöhlmannovo dielo *Grundriss der römischen Geschichte*.

Dielo
-----

* *Die Entwicklung der homerischen Poesie*. 1882.
* *Flavio Joseph opera*. 7 zväzkov. Weidmann, Berlín 1885 – 1895.
* *Geschichte der griechischen und makedonischen Staaten seit der Schlacht bei Chaeronea*. 3 zväzky. Perthes, Gotha 1893 – 1903.

Literatúra
----------

* Franz Gundlach: *Catalogus professorum academiae Marburgensis. Die akademischen Lehrer der Philipps-Universität in Marburg von 1527 bis 1910*. Elwert, Marburg 1927. S. 348.
* Heinrich Schlange-Schöningen: Niese, Benedictus. v: Neue Deutsche Biographie (NDB). zväzok 19, Duncker & amp; Humblot, Berlín 1999, S. 241
* *Deutsche Biographische Encyklopädie*, Mníchov, 1998

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Benedikt Niese na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 117016632
* ISNI: 0000 0001 0918 1408
* LCCN: n90622062
* NK ČR: mzk2006363674
* VIAF: 77082664
* WorldCat: lccn-n90622062
**Prodromus lepidopter Slovenska**  je jedna z najvýznamnejších prác z odboru entomológie - lepidopterológie Slovenska. Práca bola vydaná v roku 1964 v Bratislave, v nakladateľstve SAV. Autorom knihy je Karel Hrubý (1910 - 1962) a vyšla až po jeho smrti. 

V tejto práci sa udáva zoznam všetkých v tom čase známych lokalít všetkých registrovaných druhov motýľov z územia Slovenska.
V práci je uvedený zoznam literatúry (bibliografia), kde sú záznamy o motýlej faune Slovenska v dovtedajšej histórii jej výskumu, a ktoré mal autor k dispozícii. Je tu uvedený zoznam 2688 druhov motýľov, ktoré boli dovtedy z územia Slovenska známe. Autor tu uvádza ich všeobecnú charakteristiku, latinský názov druhu, rok opisu, meno autora, ktorý uvedený druh opísal, ako aj synonymá. Je tu uvedená doba výskytu larvy (húsenice) a imága a hlavné živné rastliny larvy daného druhu. V závere knihy je register autorov, rodov i druhov. 

Práca má 962 strán, vyšla v náklade 1000 výtlačkov. Kniha má tri doplnky, ktoré vyšli v neskorších rokoch a boli nimi v tom čase aktualizované zoznamy lokalít výskytu druhov motýľov na území Slovenska.

Bibliografický odkaz
--------------------

* HRUBÝ, Karel. *Prodromus lepidopter Slovenska*. 1. vyd. Bratislava : Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, 1964. 962 s.