recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Archaeothyris** je považovaný za najstaršieho známeho cicavcovitého plaza, veľmi podobného druhu Hylonomus. Objavený bol vo východnej Kanade, konkrétne v dnešnom Novom Škótsku, ktoré bolo v tom čase obkolesené močiarmi. Reprezentuje ho len neúplná lebka a kostra, nájdené na skamenenom kmeni stromu. Tieto nálezy sa radia do obdobia karbónu.

Znaky
-----

Vďaka pretiahnutej lebke s úzkym ňucháčom a veľkými očnicami pripomínal skôr jaštera ako cicavca. Od hlavy k chvostu meral okolo 50 centimetrov. Zuby boli špicaté, kolíkovité a ich dĺžka bola značne rozmanitá. Boli prispôsobené na drvenie panciera chrobákov a iného hmyzu, ktorý bol v teplých a vlhkých lesoch, kde žil, veľmi hojne. Typickým znakom Archaeothyrisa boli otvory za očnicami, ktoré pravdepodobne slúžili na úpony žuvacích svalov. Práve prítomnosť týchto otvorov, vyskytujúcich sa u všetkých cicavcov dokazuje, že skutočne ide o cicavcovitého plaza.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Archaeothyris na českej Wikipédii.*
**Egon Schiele** (\* 12. jún 1890, Tulln an der Donau – † 31. október 1918, Viedeň) bol významný rakúsky expresionistický maliar a grafik. V začiatkoch svojej tvorby vychádzal z viedenskej secesie.

Život
-----

Schieleho otec Adolf bol rodený Viedenčan, pracoval ako prednosta stanice vtedajšej c.k. štátnej dráhy a matka Marie, rodená Soukupová, pochádzala z Českého Krumlova.

Základnú školu navštevoval v Tullne, nasledovalo reálne gymnázium v Kremse a Klosterneuburgu. Keď mu v roku 1905 zomrel otec na progresívnu paralýzu, jeho poručníkom sa stal jeho ujo Leopold Czihazcek. V tomto období začal maľovať svoje prvé olejomaľby.

V roku 1906 ako šestnásťročný začal študovať na *Akadémii výtvarných umení* vo Viedni, kde navštevoval všeobecnú maliarsku triedu profesora Christiana Griepenkerla. U Griepenkerla študoval tri roky, počas ktorých zvládol dokonale techniku kreslenia.

Na jeho tvorbu mal v začiatkoch veľký vplyv Gustav Klimt, s ktorým sa stretol v roku 1907. Svoj vlastný umelecký štýl našiel koncom roka 1909, v tom istom roku založil s ďalšími umelcami a maliarmi *Neukunstgruppe* (*Novú umeleckú skupinu*), ktorá bola zameraná proti konzervatívnym tradíciám rakúskeho výtvarného umenia.

V roku 1910 odišiel z Viedne ktorou bol znechutený, do Českého Krumlova, mesta, ktoré sa stalo inšpiráciou pre jeho obrazy. 28. októbra 1918 zomrela jeho tehotná manželka Edith na epidémiu španielskej chrípky a 31. októbra vo veku dvadsaťosem rokov podľahol chorobe aj Schiele.

Dielo
-----

V jeho tvorbe prevládali expresívne stvárnené mestá a krajiny, vizionárske kompozície s témou smrti, erotické akty a symbolické portréty a autoportréty.

### Galéria

*Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.*

* Vlastná podobizeň – stojaca, 1910 galéria Albertina, Viedeň, RakúskoVlastná podobizeň – stojaca, 1910 galéria Albertina, Viedeň, Rakúsko
* Agónia, 1912 Neue Pinakothek, Mníchov, NemeckoAgónia, 1912 Neue Pinakothek, Mníchov, Nemecko
* Český Krumlov, 1913 – 1914 Sammlung Leopold, Viedeň, RakúskoČeský Krumlov, 1913 – 1914 Sammlung Leopold, Viedeň, Rakúsko
* Ležiaca žena v zelených pančuchách, 1917 Národní galerie, Praha, ČeskoLežiaca žena v zelených pančuchách, 1917 Národní galerie, Praha, Česko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Egon Schiele**

Autoritné údaje: * abART: 7903
* BnF: 12012319c
* GND: 118607499
* ISNI: 0000 0001 2095 9938
* LCCN: n50016083
* NK ČR: jn19990007591
* ULAN: 500002633
* VIAF: 41850463
* WorldCat: lccn-n50016083
DSP signálny procesor v Nintende
**Digitálny signálny procesor** alebo **číslicový signálny procesor**, skrátene **DSP** (z angl. **D**igital **S**ignal **P**rocessor), je špecializovaný procesor (CPU) na spracovanie signálov. 

Na tento účel zvykne byť vybavený jedným alebo viacerými analógovo-digitálnymi prevodníkmi (A/D prevodníkmi), digitálno-analógovými prevodníkmi (D/A prevodníkmi) a optimalizovanou (rýchlou) aritmeticko-logickou jednotkou (ALU) obyčajne s vyšším počtom paralelne spracovávaných bitov než pri „klasickom" procesore. Pretože sa predpokladá spracovávanie vstupných signálov a generovanie akcií pre aktory, má obvykle viac vstupov a výstupov, ktoré sú prípadne multiplexované.

Využitie
--------

Digitálne signálne procesory majú široké využitie. Nájdeme ich takmer v každom modernom elektronickom hudobnom nástroji, nájdeme ich v meracích prístrojoch, riadiacich jednotkách atď. Vo všeobecnosti sa dá povedať, že ich nasadenie je opodstatnené v prípade, ak iný procesor nie je vhodný z dôvodu ceny či výkonu.
**Digitálny vzorkovací osciloskop** (digital sampling oscilloscope, DSO) je zariadenie, pomocou ktorého je možné sledovať priebeh elektrického napätia v čase.

Funkcia je podobná ako u analógového osciloskopu. Podstatný rozdiel je v spracovaní vstupného signálu. U DSO, po zosilnení/zoslabení, prípadnom frekvenčnom orezaní, jedn osmernom posunutí či inom analógovom predspracovaní, je signál v pravidelných intervaloch vzorkovaný a pomocou analógovo-číslicového prevodníka prevádzaný do číslicovej podoby a následne ukladaný do pamäte. Signál je potom zobrazovaný rovnako ako u počítača.

Základné parametre DSO sú bitová šírka vzorky, počet kanálov, vzorkovacia frekvencia a šírka pásma (daná analógovými vstupnými obvodmi). Niekedy sa komerčne využíva (či skôr zneužíva) vyššia než skutočná vzorkovacia frekvencia ktorá sa dá dosiahnuť tzv. „prevzorkovaním", keď sa periodický signál vzorkuje niekoľkokrát vždy s posunutím menším ako je perióda vzorkovania. V praxi je však použitie tohoto režimu obmedzené.

Výhodou DSO oproti analógovému osciloskopu je jeho prirodzená „pamäťovosť", t. j. je možné zosnímať jednorazový priebeh a zobraziť ho neobmedzenú dobu, ďalej možnosť zosnímaný priebeh ďalej číslicovo spracovať (napr. frekvenčne analyzovať pomocou FFT). Určitou nevýhodou je možnosť vzniku „záznejových" javov pri snímaní periodických signálov s frekvenciou veľmi blízkou vzorkovacej frekvencii, čo môže neskúseného používateľa DSO zmiasť.
**Reposianus** bol rímsky básnik, autor skladby *De concubitu Martis et Veneris* (O súloži Marsa a Venuše) dochovanej v zborníku neskoršej antickej poézie *Anthologia Latina*. Pôsobenie autora zaraďujú niektorí do 3. storočia, iní do 4. alebo 5. storočia.

Reposianova báseň sa zaoberá látkou, ktorá je podrobne vyložená už v 6. knihe Homérovej *Odysseie* - báje o cudzoložstve Venuše a Marsa, ktorú Venušin manžel Vulkán odhalí, milencov prichytí pri čine a spúta ich zázračnou sieťou, z ktorej sa nemôžu vyslobodiť. Reposianova verzia príbehu je zaujímavá manierizmom (popisy miest, na ktorých sa dej mýtu odohráva). Erotický námet skladby do istej miery napodobuje mimické predstavenia, ktoré sa tešili počas celého cisárstva veľkej obľube.

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 128686041
* GND: 118788396
* ISNI: 0000 0003 8874 2238
* LCCN: n2001026427
* VIAF: 281977013
* WorldCat: lccn-n2001026427
**Ondrej Braxatoris** (\* 1. december 1782 Hronsek – † 14. november 1845 Krupina) bol publicista, pedagóg.

Jeho syn Andrej Braxatoris-Sládkovič.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine Jána Braxatorisa a jeho manželky Márie. Bol otcom básnika Andreja Sládkoviča. Základné vzdelanie získal u strýka Ondreja Braxatorisa, kazateľa v Hornej Mičinej. Študoval v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici a v Miškolci. Od roku 1804 učiteľ a správca v Krupine, kde pôsobil až do smrti. Bol členom Učenej spoločnosti banského okolia, ktorej odovzdal viac svojich rukopisov. Autor historického diela Letopisové krupinští (1810), prvého tlačeného diela o meste Krupina.
Je otcom slovenských štúrovských básnikov Andreja Braxatorisa-Sládkoviča, Karola Braxatorisa, rytca a autora niekoľkých pohľadov na Sitno, Čabraď, Krupinu – Daniela Braxatorisa.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*
* RIZNER, Ľ. V.: Bibliografia písomníctva slovenského I. Martin, 1929, s. 201.

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o pokrstení v matrike evanjelická cirkev; pokrstený ako Andreas Braxatori

Autoritné údaje: * abART: 61523
Zac Rinaldo v drese Boston Bruins
Zac Rinaldo v drese Colts
**Zac Rinaldo** (\* 15. jún 1990) je kanadský profesionálny hokejový hráč na pozícii ľavé krídlo momentálne hrajúci za tím Providence Bruins v Anerican Hockey League (AHL).

Rinaldo mal svoj debut v NHL 22. apríla 2011 v 5. zápase v prvom kole play-off Stanley Cupu 2011 proti tímu Buffalo Sabres.

Rinaldo 17.apríla 2013 podpísal zmluvu s Boston Bruins na dva roky vo výške 1,5 milióna $ 

26. januára 2015 bol Rinaldo suspendovaný na osem zápasov za hrubé narazenie na mantinel obrancu Pittsburgh Penguins Kris Letanga. Rinaldo musel zaplatiť pokutu vo výške 73 170,72 $.

Na začiatku sezóny 2014 – 15 bol Rinaldo predaný do tímu Boston Bruins v 3. kole draft picku.

Kariéra v tímoch
----------------

| Sezóna | Tím | Liga |
| --- | --- | --- |
| 2005/06 | Hamilton Jr. Bulldogs Min.Midg. | OMHA |
| 2006/07 | Hamilton Red Wings | OPJHL |
| 2006/07 | Toronto St. Michael's Majors | OHL |
| 2007/08 | Mississauga St. Michael's Majors | OHL |
| 2008/09 | Mississauga St. Michael's Majors | OHL |
| 2009/10 | London Knights | OHL |
| 2009/10 | London Knights | OHL |
| 2010/11 | Barrie Colts | OHL |
| 2010/11 | Adirondack Phantoms | AHL |
| 2010/11 | Philadelphia Flyers | NHL |
| 2011/12 | Philadelphia Flyers | NHL |
| 2012/13 | Adirondack Phantoms | AHL |
| 2012/13 | Adirondack Phantoms | AHL |
| 2013/14 | Philadelphia Flyers | NHL |
| 2014/15 | Boston Bruins | NHL |

Referencie
----------

1. ↑   Bruins' Rinaldo suspended five games - Article - TSN. *TSN*, 2016-03-01. Dostupné online [cit. 2017-06-23].
**Konstal 111N** je typ električky vyrobenej podnikom Konstal v poľskom meste Chorzów v roku 1993.

Konštrukcia
-----------

Električky Konstal 111N sú jednosmerné štvornápravové motorové električkové vozne so všetkými hnacími nápravami. Vozidlá majú troje dvere po oboch stranách karosérie, vďaka čomu môže byť spojením dvoch električiek zadnými čelami k sebe (vozne majú iba jednu kabínu vodiča) vytvorená dvojvozňová obojsmerná súprava (obdobný princíp ako u československej električky Tatra T5C5). Sedačky pre cestujúcich sú na pravej strane otočené v smere jazdy, na ľavej strane proti smeru jazdy.

Pôvodne mali električky 111N vzniknúť prestavbou starších vozidiel Konstal 105Na, nakoniec ale boli postavené úplne novo.

Dodávky električiek
-------------------

| Súčasný štát | Mesto | Článok | Typ | Roky dodávok | Počet vozidiel | Evidenčné čísla | Zdroj |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Poľsko  Poľsko | katovická aglomerácie | článok | 111N | 1993 | 6 | 341, 342, 360, 373, 406, 613 |  |

Prevádzka
---------

Vozidlá Konstal 111N vznikli pre potreby dopravcu Tramwaje Śląskie, ktorý prevádzkuje električkovú dopravu v katovickej aglomerácii. V Gliwiciach bol totiž opravovaný železničný viadukt nad električkovou traťou v ulici Zabrskiej. Na „odrezané" trati bola zavedená kyvadlová doprava práve posuvnými dvojvozovými súpravami električiek 111N.

Celkovo bolo vyrobených šesť vozňov Konstal 111N, všetky sú v majetku spoločnosti Tramwaje Śląskie, kde jazdí v bežnej prevádzke. Dve električky (č. 341 a 342) boli od septembra 2006 do júla 2008 zapožičané do Krakova (tu jazdili s číslami 3501 a 3502), kde boli využívané pri výlukách.

Referencie
----------

1. ↑  
Lubka Arkadiusz; Stiasny Marcin. *Atlas tramwajów*. Poznaň : Kolpress, 2011. S. 82. (po poľsky)
2. ↑   *SILEZIA Trams, Gliwice tramway depot* [online]. transphoto.ru, [cit. 2017-12-29]. Dostupné online. (po anglicky)

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konstal 111N na českej Wikipédii.*

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konstal 111N**

| * z
* d
* u
Električky vyrábané spoločnosťou Konstal |
| --- |
| Štandardné | 
* N
* ND
* 2N
* 2ND
* 4N
* 4ND
* 5N
* 5ND
* 13N
* 14N
* 105N
* 105NW
* 805N
* 105Na
* 105NaW
* 805Na
* 105N2k/2000
* 106N
* 106Na
* 111N

 |
| Kĺbové | 
* WPK
* PN
* 2PN
* 15N
* 102N
* 102NW
* 802N
* 102Na
* 102NaW
* 803N

 |
| Kĺbové nízkopodlažné | 
* 112N
* 114Na
* 116N
* 116Na
* 100
* X-04

 |
**Konrád Waldhauser** (\* asi 1326 - † 8. december 1369, Praha) bol kazateľ a cirkevný reformátor. Narodil sa niekde v Rakúsku, zomrel v Prahe.

Meno dostal podla mesta Waldhausen (Horné Rakúsko), kde vstúpil do kláštora. V roku 1350 alebo 1355 bol vysvätený za kňaza, toho istého roku absolvoval púť do Ríma. Potom sa stal potulným kazateľom, káže predovšetkým na vidieku v Rakúsku, ale aj vo veľkých mestách (Viedeň). Vystupoval predovšetkým proti simonii (svätokupectvo) pri udeľovaní úradu a rozmarnému životu kňazov.

V Prahe sa prvýkrát objavil v roku 1363, nevie sa prečo prišiel, nezdržal sa tu ani mesiac, napriek tomu na obyvateľov urobil veľmi dobrý dojem. Práve preto mu ešte toho istého roku, Karol IV. ponúkol faru Všetkých svätých v Litoměřiciach, Waldhauser miesto prijal, avšak nebol tu príliš úspešný, preto sa presunul späť do Prahy.

V Prahe začal kázať 29. septembra v kostole sv. Havla. Jeho kázne boli veľmi populárne (navštevovali ich aj židia), kázal proti lakomstvu a pýche Pražanov. Čoskoro začal kázať aj proti simonii, čím proti sebe popudil žobravé rády. Na jeho adventné kázanie sa sťažoval generál dominikánskeho rádu a Waldhauserovi bolo zakázané opustiť Prahu. To viedlo k vyostreniu jeho kázania, ktoré rozdelilo Prahu na dva tábory. Spor sa dostal až k pápežovi a bol vyriešený v prospech Waldhausera. Pravdepodobne tento spor donútil jeho veľkého obdivovateľa a žiaka Jána Milíča rezignovať zo svojej funkcie a stať s a tiež potulným kazateľom.

V roku 1366 bol znova v Prahe a hneď vypukol nový spor s karmelitánmi o visio dei (Božie poznanie), nevie sa v čom tento spor spočíval ani ako dopadol, ale isté je, že mal ohlas až za hranicami. V novembri 1368 sa ako císarský kaplán vydal do Ríma za císarom Karolom IV. Tu sa, zásluhou Karola IV. vyriešil spor s dominikánmi, na jeho vyriešenie však nečakal (v Ríme nchal svojho pomocníka Mikuláša z Jemníc) a vrátil sa v júli 1369 s Karolom IV. do Prahy.

Pochovaný je na cintoríne pri fare, ktorú od r. 1365 spravoval - Matka Božia pred Týnom (Staré Mesto Pražské)

Dielo
-----

* Postilla studentium universitatis Pragensis - latinsky, veľmi rozšírená po celej strednej Európe. Poznáme ju v niekoľko odpisoch, ktoré boli pisármi rôzne upravované.
* Postilla accurtata - koncom 14. storočia bola k dispozícii v Bratislave
* Prothemata magistri Conradi de Baltrusa
* libellus responsionis - obrana proti žalobe dominikánov. 1364
* Apologia - obrana proti žalobě dominikánov, známa v dvoch verziách - jedna pre verejnosť a druhá oficiálna 1364. Dielo je tiež známe ako Accusationes mendicantium

Ďalej sa zachovala časť jeho korešpondencie a niektoré menšie diela.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konrád Waldhauser na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * GND: 119285010
* ISNI: 0000 0000 8224 7592
* LCCN: n85090316
* NK ČR: mzk2004261178
* VIAF: 47568035
* WorldCat: lccn-n85090316
**Konrad Ernst Eduard Henlein** (\* 6. máj 1898, Vratislavice nad Nisou, Rakúsko-Uhorsko – † 10. máj 1945, Plzeň, Česko-Slovensko) bol politik, zakladateľ a vodca Sudetonemeckej strany v ČSR.

Narodil sa do zmiešanej, nemecko-českej rodiny vo Vratislaviciach nad Nisou, dnešnom Liberci. Absolvoval obchodnú akadémiu a po skončení prvej svetovej vojny pracoval ako bankový úradník v Jablonci. Od roku 1925 pôsobil ako učiteľ telocviku v Aši, kde sa spoznal aj so svojou manželkou.

V roku 1933 založil politické hnutie *Sudetendeutsche Heimatfront*, ktoré malo presadzovať záujmy Nemcov v Česko-Slovensku a v 1937 sa pretransformovalo na Sudetonemeckú stranu. Strana postupne získala podporu nacistického Nemecka. V 1938 sa strana za pomoci Freikorps pokúsila destabilizovať situáciu v pohraničí, za čo bola zakázaná a Henlein utiekol do Nemecka. Po Mníchove sa vrátil ako Hitlerom menovaný komisár pre sudetonemecké územia a od 1. mája 1939 zastával úrad miestodržiteľa Ríšskej župy Sudety.

Na konci vojny sa dostal na územie oslobodené Američanmi, bol však zajatý a 10. mája 1945 spáchal v plzenskej väznici samovraždu.

Referencie
----------

1. 1 2 3  Henlein, Konrad. In:  *Encyclopaedia Beliana* [online]. Bratislava: Slovenská akadémia vied, [cit. 2022-09-30]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konrad Henlein**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konrad Henlein na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 22187
* BnF: 12670504p
* GND: 118710435
* ISNI: 0000 0000 8374 307X
* LCCN: n90710972
* NK ČR: jn20000728176
* VIAF: 39499430
* WorldCat: lccn-n90710972
**Sódamas** alebo **Sódamos** (starogr. *Σωδάμας, Σώδαμος* – *Sódamas, Sódamos*) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 204 pred Kr.

Sódamas z tróadskeho Assu si na 144. olympijských hrách v roku 204 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. Dorastencký beh na jedno stadion zaradili do olympijského programu na 37. hrách v roku 632 pred Kr.

Za toto víťazstvo sa Sódamovi dostalo veľkej pocty, a to právo vztýčiť si v areále Olympie sochu. Túto sochu ešte v druhom storočí videl cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že stála pri soche spartského kráľa. Sám autor o tom píše: *„Sódamas z Assu v Tróade, ležiacej pod idským pohorím, zvíťazil ako prvý z tamojších Aiolov v stadiu medzi chlapcami na olympijských hrách. Vedľa Sódama stojí lakedaimonský kráľ Archidamos, syn Agésilaov."*

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2  James Lynch, *The Ancient Olympiads: 776 BC to 393 AD*
2. 1 2  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 6,4,9.
3. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
4. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
**Kreón** alebo **Leókreón** (starogr. Κρέων – *Kreón, Λεωκρέων*) bol v roku 540 pred Kr. olympijský víťaz v boxe dorastencov.

Podľa starovekého autora Flavia Filostrata bol Kreón z Keu na 60. olympijských hrách v roku 540 pred Kr. vyhlásený za víťaza v boxe dorastencov. V záznamoch Pausania a Eusebia olympijský víťaz Kreón chýba.

V Olympii sa box dorastencov zaradil do programu na 41. hrách v roku 616 pred Kr. Antický box (pygmé) mal voľnejšie pravidlá ako dnešný. Okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány, sa v princípe dovoľovalo takmer všetko. Boxeri zápasili vo vyhradenom priestore a ich súboj trval tak dlho, kým sa pre jedného z nich neskončil víťazstvom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Pausanias, James George Frazer, *Pausanias's Description of Greece*, str. 487
2. 1 2  Flavios Filostratos, *De arte gymnastica libellus*, 13,10.
3. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2003. ISBN 0-203-49732-5. S. 96.
4. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku I.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1973. 66-602-22-8.6. S. 378.
5. ↑  Eusebios, *Kronika* 2,193.
6. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 247.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 145-146.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Konský potok v obci Kesovce
**Konský potok** je potok v južnom Gemeri, na území okresu Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Slanej s dĺžkou 10 km.

Pramení v Bodvianskej pahorkatine na juhovýchodných stráňach vrchu Makov (351,0 m n. m.) pri samote Barta, neďaleko slovensko-maďarskej štátnej hranice, v nadmorskej výške cca 280 m n. m. Tečie juhozápadným smerom cez podcelky Gemerská pahorkatina a Rimavská kotlina. Na hornom toku priberá tri krátke prítoky: najprv sprava z oblasti Dimitrij, potom zľava od horárne Havran (248,5 m n. m.) a následne tiež zľava z oblasti Hubovskej. Na strednom toku napája Hubovský rybník, na dolnom toku preteká obcami Kesovce (tu priberá krátky ľavostranný prítok) a Štrkovec. Za obcou Štrkovec priberá sprava vodný kanál pritekajúci od obce Včelince. Do Slanej ústi v katastrálnom území obce Štrkovec v nadmorskej výške okolo 165 m n. m.

Referencie
----------

1. ↑   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.
3. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2023-07-13]. Dostupné online.

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Slanej (od Čremošnej po štátnu hranicu) |
| --- |
| 
* Ardovský potok
* Bukovinský potok
* Činča
* Dlhý potok
* Egrešský potok
* Gemerský potok
* Hubovský potok
* **Kaloša**
* Konský potok
* Kružniansky potok
* Lapša
* Líščí potok
* Lúčka
* **Muráň**
* Neporadzský potok
* **Rimava**
* Sograď
* Stránsky kanál
* **Štítnik**
* **Turiec**
* Vraní potok

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Muráňa
Vodné toky v povodí Rimavy (1. časť) a (2. časť)
Vodné toky v povodí Slanej (1. časť)
Vodné toky v povodí Štítnika
Vodné toky v povodí Turca
 |
**Kripkeho štruktúra**, pomenovaná po Saulovi Kripkem, je druh nedeterministického konečného automatu, používaného najmä v overovaní modelov na reprezentáciu správania systému. V podstate ide o graf, ktorého vrcholy (alebo uzly) reprezentujú dosiahnuteľné stavy systému, a ktorého hrany predstavujú prechody. Ohodnocovacia funkcia priraďuje každému uzlu množinu vlastností, ktoré v zodpovedajúcom stave platia. Temporálne logiky sa zvyčajne interpretujú v zmysle Kripkeho štruktúr.

Formálna definícia
------------------

Nech *AP* je množina tzv. *atomických výrokov*, teda boolovských výrazov nad danými premennými, konštantami a predikátovými symbolmi.

Kripkeho štruktúra je usporiadaná štvorica {\displaystyle M=(S,I,R,L)}, kde 

* S je konečná množina stavov,
* {\displaystyle I\subseteq S} je množina počiatočných stavov,
* {\displaystyle R\subseteq S\times S} je prechodová relácia, pre ktorú platí, že {\displaystyle \forall s\ \exists s':(s,s')\in R},
* {\displaystyle L:S\to 2^{AP}} je ohodnocovacia funkcia.

Keďže je relácia *R* zľava úplná, je vždy možné nájsť v danej Kripkeho štruktúre nekonečnú cestu. To znamená, že zo stavu uviaznutia vychádza práve jedna hrana smerujúca späť do daného stavu.

Ohodnocovacia funkcia *L* definuje pre každý stav {\displaystyle s\in S} množinu *L(s)* atomických výrokov, ktoré v stave *s* platia.

Pozri aj
--------

* Temporálna logika
* Overovanie modelov
* Kripkeho sémantika

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Kripke structure na anglickej Wikipédii.*
Znak Eggenbergovcov
**Eggenbergovci** boli rakúsky šľachtický rod. Pôvodne to boli kupci v Radkesburgu (dnešný Ehrenhausen), neskôr zbohatli a stali sa dôverníkmi cisára. 

Prvým známym členom rodiny je Ulrich Eggenberger, ktorý bol od roku 1432 mestským sudcom v Grazi. V roku 1448 zomrel. Jeho majetok bol rozdelený medzi dvoch synov, Ján založil líniu Ehrenhausen a Baltazár hlavnú líniu v Grazi. Baltazár viedol výnosný obchod a Eggenbergovci sa stali jedným z najbohatších rodov v Grazi. Naopak, Ruprecht z Eggenbergu z druhej línie bol vo vojsku a preslávila ho úspešná výprava proti Turkom.

Najvýznamnejším Eggenbergom je Johann Ulrich von Eggenberg (1568 – 1634). V roku 1621 získal od cisára Prachatice, o rok neskôr zámok Český Krumlov, a Netolice, v roku 1623 kúpil hrad Zvíkov a zámok Orlík a v roku 1630 získal Vimperk. Po predčasnej smrti jeho syna Johanna Antona I. sa panstvo znova rozdelilo. Panstvo v Čechách dostal Johann Christian I. (1641 - 1710) a Rakúske panstvo Jan Seifried. Po smrti Johanna Christiana I. dostal české panstvá jeho brat. Syn Johanna Seyfrieda, Johann Anton II. zomrel v roku 1716 a o rok neskôr zomrel na zápal slepého čreva aj Johann Christian II. syn Johanna Antona. V roku 1774 po smrti Márie Eleonory z Eggenbergu rod zanikol a majetok prešiel hlavne do rúk Schwarzenbergovcov.

Literatúra
----------

* ŽUPANIČ, Jan; STELLNER, František; FIALA, Michal. *Encyklopedie knížecích rodů zemí Koruny české*. Praha : Aleš Skřivan ml. 2001. ISBN 80-86493-00-8. S. 340.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eggenbergovci**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Eggenbergové na českej Wikipédii.*
Titulka románu
***Ťin pching mej*** (čín. 金瓶梅, pchin-jin: *jīn píng méi* – doslova *kvety slivky v zlatej váze*) je čínsky naturalistický román zo 17. storočia. Jeho autorom je Lan-lin Siao-siao Šeng (兰陵笑笑生 – doslova Posmešný hlas z Lan-linu), čo je zjavný pseudonym. Kniha sa niekedy pokladá za piaty klasický román čínskej literatúry.

Román je tradične označovaný za pornografický. Dej je umiestnený do prvej polovice 12. storočia, opisuje morálne spustnutý život bohatého lekárnika, ktorý je posadnutý ženami. Popisuje jeho bohatý sexuálny život a hádky medzi dotknutými ženami. Obsahuje detailné opisy bežného života aj erotické scény.

Pravdepodobne ide o prvý čínsky autorský román. Jeho názov obsahuje mená troch hlavných ženských protagonistiek – Ťin Lien (Zlatý Lotos), Pching-er (Malá Váza) a Čchun Mej (Jarný Kvet slivky). Napriek označeniu za pornografický je román v prvom rade sociálno-kritický, kritizujúci úradnícku vrstvu a úpadok mravov v spoločnosti.

Referencie
----------

1. ↑  V českom preklade vyšiel v roku 1948 ako *Čin Ping Mei čili Půvabné ženy*

Externé odkazy
--------------

* Čin Ping Mei: Půvabné ženy. Praha: Václav Naňka, 1948. (2.vyd. Maxima,1992)
**Konrád I. Brniansky** (\* okolo 1035, † 6. september 1092, Praha) bolo brnianske (v r. 1054 – 1055) a znojemské (v r. 1061 – 1092) údelné knieža a české knieža (v r. 1092) z rodu Přemyslovcov. 

  

Tretí syn kniežaťa Břetislava I. a Judity sa v r. 1054 stal údelným brnianskym kniežaťom. Keď sa znepriatelili jeho bratia Vratislav a knieža Spytihněv, pridal sa Konrád na stranu olomouckého údelníka Vratislava. Spytihněv však v spore zvíťazil a zbavil Konráda jeho údelu. Na Moravu sa mohol vrátiť až po Spytihněvovej smrti (r. 1061), kedy od Vratislava dostal Znojemsko. Vytvoril tu stabilný základ přemyslovskej moci pre ďalšie generácie. 

Aj medzi ním a novým kniežaťom Vratislavom dochádzalo k sporom. Spory medzi bratmi urovnala až Konrádova manželka Wirpirka. Po smrti brata, teraz už českého kráľa Vratislava II. sa 22.1.1092 Konrád stal na osem mesiacov českým kniežaťom.

Rodinné pomery
--------------

S manželkou Wirpirkou (\*?, †?), dcérou Fridricha I. z Tenglingu mal dvoch synov:

* Oldřich (\*?, † 27.3.1113), neskoršie brnianske a znojemské údelné knieža
* Litolt (\*?, † 15.3.1112), znojemské údelné knieža.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konrád I. (Čechy)**

  


|  |
| --- |
| Konrád I.**Přemyslovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Vratislav II.** | **České knieža**1092 – 1092 | Nástupca**Břetislav II.** |

Autoritné údaje: * GND: 1011737906
* VIAF: 170716517
**Konrád II.** (\* cca 990 – † 4. jún 1039, Utrecht, Holandsko) bol bavorský vojvoda, rímsky kráľ a cisár, prvý panovník zo sálskej dynastie.

Životopis
---------

Pochádzal z južnej oblasti Nemecka, Franska, a narodil sa ako syn grófa Henricha zo Speyeru a Adely Alsaskej. Jeho manželka Gizela Švábska s ním bola v príbuzenskom pomere a sobáš bol podľa kánonického práva spochybniteľný, napriek tomu v ňom Konrád vytrval, hoci bol zámienkou k jeho dočasnému exilu v období Konrádových sporov s cisárom Henrichom II. Po vymretí otonskej dynastie bol ako najbližší príbuzný po praslici zvolený za rímskeho kráľa a korunovaný 8. septembra 1024 v Mainzi. O dva roky neskôr bol v Miláne korunovaný za talianskeho kráľa a na Veľkú noc 1027 ho pápež Ján XIX. korunoval za cisára. 

V bojoch proti Poľsku donútil Konrád svojho protivníka Meška II. vzdať sa v roku 1028 pôvodne ríšskych území dobytých v minulosti Boleslavom Chrabrým. Roku 1032 sa na základe závetu kráľa Rudolfa III. Burgundského stal jeho dedičom a o dva roky neskôr ovládol burgundské územie za Rýnom. Tento priestor sa stal základňou pre prenikanie do Talianska, ktoré sa Konrád pokúsil potvrdiť vymenovaním nemeckých biskupov na posty v Taliansku, aj bojom s lombardskými mestami, ale nakoniec bol porazený a neuspel.

Dal postaviť baziliku v Speyeri, jednu z najvýznamnejších románskych stavieb na území Nemecka, ako miesto svojho posledného odpočinku. V ríši uznal dedičné práva lénikov a položil tak základ k vytvoreniu silnej nemeckej šľachty. Podarilo sa mu tým získať medzi lénikmi podporu, ale dlhodobo spôsobil oslabenie cisárstva a dal podnet k budúcemu rozdrobeniu ríše.

Literatúra
----------

* BROOKE, Christopher. *Evropa středověku v letech 962-1154*. Praha : Vyšehrad, 2006. 480 s. ISBN 80-7021-831-2. (česky)
* LAUDAGE, Johannes. *Die Salier : das erste deutsche Königshaus*. 2. vyd. München : Verlag C. H. Beck, 2008. 128 s. ISBN 978-3-406-53597-0. (nemecky)
* RAPP, Francis. *Svatá říše římská národa německého. Od Oty Velikého po Karla V*. Praha ; Litomyšl : Paseka, 2007. 316 s. ISBN 978-80-7185-726-6. (česky)
* SCHNEIDMÜLLER, Bernd; WEINFURTER, Stefan, a kol. *Die deutschen Herrscher des Mittelalters : Historische Porträts von Heinrich I. bis Maximilian I*. München : Beck, 2003. 624 s. ISBN 3-406-50958-4. (nemecky)
* SCHNITH, Karl Rudolf, a kol. *Mittelalterliche Herrscher in Lebensbildern : von den Karolingern zu den Staufern*. Graz ; Wien ; Köln : Verlag Styria, 1990. 388 s. ISBN 3-222-11973-2. (nemecky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Konrád II. (Svätá rímska ríša)**

Externé odkazy
--------------

* Genealógia
* Zjednodušený rodokmeň
* Koruna Konráda II. (Múzeum Speyer)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Konrád II. Sálský na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 123310313
* GND: 118565079
* ISNI: 0000 0001 1668 3270
* LCCN: nr90002219
* NK ČR: jx20050407003
* VIAF: 71238083
* WorldCat: lccn-nr90002219
Mapa Rímskej ríše a "slobodnej Germánie", Magna Germania, začiatok 2. storočia
**Germánia** bola oblasť od Škandinávie až po strednú Európu, osídlená početnými germánskymi kmeňmi, ohraničená na juhu Dunajom, na západe Rýnom a na východe Vislou. Juh zaberali horské pásy Hercýnskeho lesa. Prvú správu o Germánii zanechal Pytheas z Massalie, ktorý sa okolo r. 340 pred Kr. ako prvý Grék plavil k jantárovému pobrežiu Severného mora. Augustus chcel pôvodne zriadiť provinciu Germánia, ktorá by siahala až po Labe. Tohto plánu sa však vzdal, keď Germáni porazili 3 rímske légie v Teutoburskom lese v r. 9 Rimania sem viedli ešte niekoľko trestných výprav ale nikdy tu už neskúšali založiť ďalšiu provinciu. 

Rímske provincie *Germania superior* (horná) a *Germania inferior* (dolná) ležiace na ľavom brehu rieky Rýn a boli len malou časťou germánskeho územia, boli zriadené po r. 80.

Tacitus opisuje jednotlivé germánske kmene, ich organizáciu a náboženstvo v monografickom diele *Germánia*.

Dejiny
------

### Ďalší vývoj

Od 2. storočia sa role Rimanov a Germánov postupne obrátili. Kmene sídliace v Germánii podnikali stále častejie vpády na rímske teritórium. Za vlády Marca Aurelia vypukol na strednom Dunaji v rokoch 166 až 180 rozsiahly konflikt nazývaný markomanské vojny. Rimania sa v priebehu vojny opäť chopili iniciatívy a dokonca uvažovali o zriadení provincie *Marcomania* v oblasti dnešnej južnej Moravy. V prvej polovici 3. storočia sa jednotlivé germánske kmene zlúčili v mocnejšie kmeňové zväzy, ktoré vážne ohrozili Rímsku ríšu v dobe krízy tretieho storočia. V dôsledku sťahovania národov sa v 5. storočí usadili početné germánske kmene na rímskom území, kde si na troskách impéria založili vlastné nezávislé kráľovstvá.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Poloha Cresu
Poloha Cresu
Cres
Porozina
Lubenice
**Cres** (tal. *Cherso*) je najväčší chorvátsky ostrov Jadranského mora. Má rozlohou 405,78 km² a 3 184 (2001) obyvateľov. Najvyšší vrch Gorice dosahuje výšku 648 m n. m.

Poloha
------

Cres je situovaný v Kvarnerskom zálive a s Krkom sú najsevernejšie chorvátske ostrovy. Na západe od ostrova leží Istria, východne sú ostrovy Krk a Rab a na juhu ostrov Lošinj. Zaujímavosťou je, že Cres a Lošinj boli spojené úzkou šijou, ktorú prekopali a vzniknutým prieplavom tak oddelili oba ostrovy.

Podnebie ostrova je stredomorské mierne.

Obyvateľstvo
------------

Administratívne ostrov patrí pod Prímorsko-gorskokotarskú župu s hlavným mestom Rijeka. Z celkového počtu 3 184 obyvateľov (2001) má centrum ostrova – mesto Cres až 2 959.

Dejiny
------

Do roku 1797 patril ostrov Benátčanom, v rokoch 1805 až 1814 Francúzom a následne Rakúsko-Uhorsku. Po prvej svetovej vojne získalo Cres Taliansko, od roku 1943 bol obsadený Nemcami a po oslobodení začlenený v rámci Chorvátska do Juhoslávie.

Pozri aj
--------

* Chorvátske ostrovy

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Cres**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne webové stránky
* Chorvátske turistické združenie

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Cres na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Chorvátske ostrovy |
| --- |
| 
* Biševo
* Brač
* Cres
* Čiovo
* Drvenik Mali
* Drvenik Veliki
* Dugi otok
* Hvar
* Ilovik
* Ist
* Iž
* Kaprije
* Koločep
* Kornat
* Korčula
* Krapanj
* Krk
* Lastovo
* Lopud
* Lošinj
* Male Srakane
* Mljet
* Molat
* Murter
* Olib
* Ošljak
* Pag
* Pašman
* Premuda
* Prvić
* Rab
* Rava
* Rivanj
* Sestrunj
* Silba
* Susak
* Šipan
* Šolta
* Ugljan
* Unije
* Vele Srakane
* Vir
* Vis
* Vrgada
* Zlarin
* Zverinac
* Žirje

 | Vlajka Chorvátska |
**Ľudovít Greššo** (\* 3. január 1916, Zvolen – † 8. február 1982, Nitra) bol slovenský herec.

Rodina
------

* otec Július Greššo
* matka Anna rod. Poliaková
* syn Ján Greššo

Životopis
---------

Študoval na gymnáziu vo Zvolene. V roku 1936-1945 prednosta oddelenia Nemocenskej poisťovne v Banskej Bystrici, správca nemocnice v Podbrezovej, riaditeľ DJGT vo Zvolene, herec Divadla SNP v Martine, Krajského divadla v Trnave, 1965-1977 herec Divadla A. Bagara v Nitre. Ako herec účinkoval vo Zvolene, 1941-1948 vo vyspelom Mestskom združení v Banskej Bystrici, od 1948 v Združení Detvan vo Zvolene. V profesionálnych súboroch sa uplatnil ako zrelý charakterový herec vo všetkých žánroch domáceho i svetového repertoáru. Vytvoril vyše 120 javiskových a takmer 80 filmových a televíznych postáv, spolupracoval so slovenskými i českými režisérmi. V závere života spolupracoval aj s maďarským filmom.

Filmografia
-----------

* 1960 – *Jerguš Lapin*, ako *bača*
* 1962 – *Polnočná omša*, ako *dedinčan*
* 1972 - *Adam Šangala*, ako *Jano Šangala*
* 1976 - *Červené víno*, ako *Slivnický*
* 1981 – *Starý včelár*, ako *starý otec*

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Ľudovít Greššo v Internet Movie Database (po anglicky)
* Ľudovít Greššo v Česko-Slovenskej filmovej databáze
* Ľudovít Greššo v Kinoboxe
* Ľudovít Greššo na FDb.cz

Autoritné údaje: * SNK: 150703
* VIAF: 8616156565736923500006
**Chennai Open 2009** sa konal v dňoch 5. - 10. januára v indickom Chennai na otvorených kurtoch s tvrdým povrchom. Rozpočet turnaja bol 450 000 USD. V 1. kole kvalifikácie o postup do hlavnej súťaže dvojhry prehral slovenský tenista Pavol Červenák s japonským tenistom Juičim Sugitom 1-6 2-6. Titul v dvojhre získal chorvátsky tenista Marin Čilić, ktorý vo finále zdolal prekvapenie turnaja, domáceho tenistu Devvarmana hrajúceho s divokou kartou. Titul vo štvorhre získal nenasadený americký pár Eric Butorac, Rajeev Ram, ktorý vo finále zdolal takisto nenasadený švajčiarsky pár Jean-Claude Scherrer, Stanislas Wawrinka 6:3, 6:4.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Chennai Open 2009*
**Chorvátsko Marin Čilić** vs. India Somdev Devvarman 6-4 7-63

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Chennai Open 2009*
**USA Eric Butorac / USA Rajeev Ram** vs. Švajčiarsko Jean-Claude Scherrer / Švajčiarsko Stanislas Wawrinka 6-3 6-4

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka

| * z
* d
* u
Turnaje v Chennai |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Ondavka** je vodný tok na severovýchodnom Slovensku, na území okresov Humenné a Vranov nad Topľou. Je to ľavostranný prítok Ondavy s dĺžkou 31 km.

Pramení v Laboreckej vrchovine, na západnom úpätí vrchu Vysoká (547,1 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 410 m n. m.

Od prameňa tečie južným smerom cez obec Hrubov, z ľavej strany priberá prítok spod Kostrbáča (516 m n. m.) a za obcou ďalší ľavostranný prítok spod Turia (528 m n. m.). Nasledujú ľavostranný prítok spod Klenovej (454,2 m n. m.), pravostranný spod Barancovej (459,1 m n. m.) a ďalší ľavostranný (241,4 m n. m.) spod Klenovej (454,2 m n. m.).

Potom sa tok stáča a na krátkom úseku tečie juhozápadným smerom, preteká obcou Turcovce a sprava priberá prítok spod Pohorelice (411,8 m n. m.). Vstupuje do Ondavskej vrchoviny a opäť tečie južným smerom cez Baškovce. Tu priberá zľava prítok spod Čiernej hory (454,2 m n. m.) a následne Černinu sprava. Ďalej vstupuje do Ohradzianskej kotliny, kde preteká cez Ohradzany, za obcou priberá Dlhý potok zľava a na krátkom úseku tečie juhovýchodným smerom.

Pokračuje cez Slovenskú Volovú, v blízkosti Gruzoviec priberá zľava Mutelku a ďalej tečie opätovne na juh. Dostáva sa do Beskydského predhoria, preteká okrajom obce Myslina a výrazným oblúkom obteká masív vrchu Chrástok (230 m n. m.). Krátky úsek prekonáva západným smerom okrajom obce Závadka a potom sa postupne stáča najprv na juhozápad, po pribratí pravostranného Lieskovčíka na juh a za obcou Topoľovka zase na juhozápad.

Následne tečie na rozhraní Beskydského predhoria na pravom brehu a Humenských vrchov na ľavom. Z pravej strany priberá Močidlový potok a tečie okolo obcí Hudcovce a Tovarnianska Polianka. Tu už preteká okrajom Východoslovenskej pahorkatiny, stáča sa na severozápad a pri obci Tovarné na západ. Po pribratí pravostranného Tovarnianskeho potoka vytvára dvojitú zákrutu a východne od obce Sedliská ústi do Ondavy.

Súradnice: 48°54′28″S 21°44′53″V﻿ / ﻿48,907649°S 21,748037°V﻿ / 48.907649; 21.748037

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ondavky |
| --- |
| *Ondavka* → *Ondava* → *Bodrog* → *Tisa* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Bučkov potok
* Černina
* Dlhý potok
* Dolný potok
* Jamný potok
* Karniansky potok
* Lieskovčík
* Močidľový potok
* Muteľka
* Nemecký potok
* **Ondavka**
* Sopkovčík
* Topoľovský potok
* Tovarniansky potok
* Vysocký potok
* Záhumienka
* Zajac

 |
| Vodné plochy | 
* Vodná nádrž Karná
* Vodná nádrž Tovarné

 |

| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Ondavy (od Veľkej Domaše po Topľu) |
| --- |
| 
* Asič
* Batovec
* Božčický kanál
* Hlboký potok
* Hrušovský kanál
* Hrušovský potok
* Kajniansky potok
* Kazimírsky potok
* Klčovský kanál
* Klamárnica
* Kručovský potok
* Krivý kanál
* Kvakovský potok
* Kyjov
* Lemiansky kanál
* Majerovský potok
* Matiašovský potok
* **Oľka**
* **Ondavka**
* Pošiansky kanál
* Rafajka
* Rakovec
* Stará Oľka
* Široký kanál
* **Topľa**
* Vavríkovec
* Zimný kanál

 |
| 
Súvisiace šablóny
Vodné toky v povodí Oľky
Vodné toky v povodí Ondavky
Vodné toky v povodí Ondavy (3. časť)
Vodné toky v povodí Tople (1. časť), (2. časť) a (3. časť)
Vodné toky v medzipovodí Veľkej Domaše
 |
**Ľudovít IV.** zvaný **Dieťa** (nem. Ludwig (IV.) das Kind) (\* jeseň 893, Altötting - † 20. alebo 24. september 911) bol východofranský kráľ v rokoch 900-911.

Rodina
------

* otec Arnulf Korutánsky, východofranský kráľ (877-899) a rímskonemecký cisár (896-899)
* matka Oda, z rodu Konrádovcov

Život
-----

Už ako šesťročný bol 4. februára 900, necelé dva mesiace po smrti svojho otca Arnulfa Korutánskeho, korunovaný za východofranského kráľa. Išlo o prvú doloženú kráľovskú korunováciu vo Východofranskej ríši. V marci 900 mu vzdala sľub vernosti lotrinská šľachta.

Nakoľko maloletý Ľudovít nemohol vládnuť samostatne, vláda sa ocitla v rukách regentov, ktorých pred svojou smrťou určil ešte Arnulf Korutánsky. Rozhodujúce postavenie mal arcibiskup Hatto z Mohuča a biskup Salomo III. z Kostnice, ktorí svoje postavenie využili k získaniu veľkých dedičných majetkov pre svoje príbuzenstvo. Vychovávateľom mladého kráľa sa stal biskup Albero z Würzburgu. Svetským poručníkom sa stal Konrád, príbuzný Ľudovítovej matky Ody a manžel Ľudovítovej sestry Glismut. Slabosť ústrednej vlády znamenala opätovné posilnenie bývalej moc vojvodstiev, ktoré sa obnovili ako "mladšie" kmeňové vojvodstvá (Sasko, Durínsko, Bavorsko).

Za Ľudovítovej vlády sa konali ríšske snemy v Rezne (901), Forchheime (903) a Tribure (906). V prvých rokoch vlády sa Ľudovít zdržiaval najmä v Rezne v Bavorsku, neskôr sa zdržiaval (od roku 905 sporadicky, od roku 907 trvalo) v rýnsko-mohučskej oblasti (Frankfurt nad Mohanom, Tribur a Ingelheim).

Krajina bola v tejto dobe (až do roku 906) svedkom častých bojov medzi rodmi Konrádovcov a Babenbergovcov (tzv. Babenberský spor). Okrem toho z juhovýchodu začali krajinu od roku 900 ohrozovať Maďari. Roku 906 prenikli územím starého protivníka Východofranskej ríše, Veľkomoravskej ríše, až ku Sasku. Markgróf Liutpold sa pokúsil v nasledujúcom roku, prostredníctvom preventívneho útoku Maďarov zastaviť. Vojenské ťaženie sa však skončilo pri Bratislave ničivou porážkou Bavorov. V rokoch 909 a 910 napadli Maďari Švábsko. V lete 910 sa pokúsil mladý kráľ postaviť proti Maďarom na Lechskom poli pri Augsburgu. Utrpel tu však ťažkú porážku.

20. alebo 24. septembra 911 chorľavý mladý kráľ zomrel. Miesto úmrtia nie je známe. Údajne mal byť pochovaný v kostole Sv. Emmeráma v Rezne. Ním vymrela východofranská línia Karolovcov.

Autoritné údaje: * GND: 118729462
* ISNI: 0000 0000 7975 3654
* LCCN: no97061788
* NK ČR: jn20000701087
* VIAF: 52484571
* WorldCat: lccn-no97061788
Poloha ostrova Eysturoy
**Eysturoy** (dán.: *Østerø*, isl.: *Austurey*) je druhý najväčší a najľudnatejší ostrov Faerských ostrovov. Jeho meno znamená *východný ostrov*.

Geografia
---------

Má 286,3 km² a 10 810 obyvateľov. Na západe je Eysturoy oddelený od ostrova Streymoy prielivom Sundini. Eysturoy je veľmi hornatý, je tu 66 hôr, z toho Slættaratindur zo všetkých a meria 882 m. Dôležitými mestami sú na severe Fuglafjørður a Eiði a na juhu Runavík a Nes. Fuglafjørður je najväčším mestom na ostrove s 1 542 obyvateľmi. 0,7 % ostrova tvorí voda, z toho najviac jazerá Eiðisvatn a Toftavatn.

### Najväčšie ostatné mestá

* Leirvík 853 obyvateľov
* Saltangará 830 obyvateľov
* Strendur 817 obyvateľov
* Toftir 816 obyvateľov

Slættaratindur
--------------

Slættaratindur (882 m)
Slættaratindur je so svojou výškou 882 m najvyšším vrchom Faerských ostrovov. Nachádza sa na severnej časti ostrova Eysturoy medzi obcami Eiði, Gjógv a Funningur. Je to jeden z desiatich faerských vrchov presahujúcich nadmorskú výšku 800 m. Druhý najvyšší vrch súostrovia, Gráfelli, leží severovýchodne od Slættaratinduru. Jeho meno znamená vo faerčine *plochý vrch*. Vrchol sa dá dosiahnuť počas štyroch hodín a napriek tomu že sú cesty strmé, k jeho dosiahnutiu nie je potreba odborných horolezeckých znalostí. Pri dobrom počasí je z vrcholu rozhľad na celé súostrovie.

Doprava
-------

Eysturoy je s najväčším a najľudnatejším ostrovom Streymoy spojený mostom cez prieliv Sundini. Pri meste Leirvík na východe ostrova je podmorský tunel, spájajúci ostrov Eysturoy a ostrov Borðoy, na ktorom sa nachádza druhé najväčšie mesto Klaksvík.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Eysturoy**

| * z
* d
* u
Faerské ostrovy |
| --- |
| Borðoy ·  Eysturoy ·  Fugloy ·  Hestur ·  Kalsoy ·  Koltur ·  Kunoy ·  Lítla Dímun ·  Mykines ·  Nólsoy ·  Sandoy ·  Skúvoy ·  Stóra Dímun ·  Streymoy ·  Suðuroy ·  Svínoy ·  Vágar ·  Viðoy | Vlajka Faerských ostrovov |
Súradnice: 49°08′41″S 18°46′50″V﻿ / ﻿49,1446°S 18,7806°V﻿ / 49.1446; 18.7806

**Mikušová** (778,2 m n. m.) je zalesnený vrch v severnej časti Lúčanskej Malej Fatry. Leží nad obcou Višňové a Turie, približne 9 km juhovýchodne od Žiliny.

Poloha
------

Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina, na hranici katastrálnych území obce Višňové a Turie. Najbližšími vrchmi sú východne situovaný Valientov diel (828 m n. m.), juhovýchodne ležiaca Dolná roveň (950 m n. m.) a na juhozápade vrch Čipčie (920 m n. m.).

Opis
----

Vrch sa nachádza na okraji Malej Fatry, medzi obcami Višňové a Turie. Pokrýva ho zmiešaný les, čo sťažuje výhľady. Nevýrazný vrch je mimo turistických trás i záujmu turistov a v súčasnosti (2020) je značne poznačený ťažbou dreva. Západné svahy sa zvažujú do Turskej doliny a práve Turiansky potok odvodňuje jeho južné a západné svahy. Zvyšok vrchu odvodňuje Mlynárov potok, ktorý na severnom úpätí pramení a je prítokom riečky Rosinka.

### Výhľady

Zalesnený vrchol obmedzuje výhľad, ktorý je možný len z malých čistín a rúbanísk. Lokálne tak možno pozorovať najmä Žilinskú pahorkatinu a časť Rajeckej kotliny. Z vhodných častí tiež vidieť okolie Žiliny, severnú časť Súľovských vrchov, Javorníkov a Kysuckej vrchoviny. Pri vhodných podmienkach možno zhliadnuť tisícovky Moravsko-sliezskych Beskýd (Kněhyně, Smrk a Lysá hora).

Prístup
-------

Na vrchol nevedú značkované trasy, prístup je možný lesom z Višňového a Turia.

Referencie
----------

1. ↑  Malá Fatra - Martinské hole, Letná turistická mapa 1:50 000, Vojenský kartografický ústav, š.p. Harmanec, 2000
2. ↑   *Slovenská republika: podrobný autoatlas so zemepisnou sieťou WGS-84 pre GPS*. 8. vyd. Harmanec : Vojenský kartografický ústav, 2007. ISBN 978-80-8042-509-8. Kapitola mapová časť, s. 34.
3. 1 2 3 4   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online.
4. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online.
5. ↑   *Peakfinder* [online]. peakfinder.org, [cit. 2020-08-09]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Lúčanská Fatra
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape
Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Eččú
Provincia **Eččú** (jap. 越中国 – Eččú no kuni) bola stará japonská provincia na ostrove Honšú pri pobreží Japonského mora. Na jej území sa dnes rozkladá prefektúra Tojama. Eččú susedila s provinciami Ečigo, Hida, Kaga, Noto a Šinano.

Jej hlavným mestom bolo Takaoka, ale v priebehu obdobia Sengoku ju väčšinou ovládal vládca niektorej zo susedných provincií, ako boli Ečigo a Kaga.

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Provincie Eččú na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

| * z
* d
* u
Bývalé japonské provincie |
| --- |
| 
* Aki
* Awa (Kantó)
* Awa (Šikoku)
* Awadži
* Biččú
* Bingo
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Cušima
* Čikugo
* Čikuzen
* Čišima
* Dewa
* Eččú
* Ečigo
* Ečizen
* Harima
* Hida
* Hidaka
* Higo
* Hitači
* Hizen
* Hjúga
* Hóki
* Iburi
* Iga
* Ijo
* Iki
* Inaba
* Ise
* Išikari
* Iwami
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Jamaširo
* Jamato
* Kaga
* Kai
* Kawači
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kózuke
* Kuširo
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Mucu
* Musaši
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ómi
* Ošima
* Ósumi
* Owari
* Sacuma
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Seccu
* Suó
* Suruga
* Šima
* Šimocuke
* Šimósa
* Šinano
* Širibeši
* Tadžima
* Tanba
* Tango
* Tešio
* Tokači
* Tosa
* Tótómi
* Wakasa

 | Vlajka Japonska |