recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aigialé** alebo **Aigiala** alebo **Aigialeia** (starogr. *Αἰγιάλη, Αἰγιάλεια – Aigialé, Aigialeia*, lat. *Aegiale*) je v gréckej mytológii dcéra argejského kráľa Adrasta a jeho manželky Amfithey, alebo podľa inej verzie dcéra Aigialea, syna Adrasta.

Aigialé sa vydala za argejského kráľa Dioméda, ktorý keď zistil po návrate z trójskej vojny, že mu bola neverná, opustil ju a z Argu sa vysťahoval do Itálie. Usadil sa v krajine kráľa Dauna, oženil sa s jeho dcérou a založil mestá Argyripu a Arpu.

Podľa Lucia Septima Aigialé uverila nepravdivej správe, že sa Diomédes vracia s trójskou ženou, preto ho s pomocou občanov po príchode do Argu vyhostila.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Homér, *Iliada*, 5,381.
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,9,13
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 1,8,6.
4. ↑  Antoninus Liberalis, *Metamorphoses*, 37,1.
5. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 113–114.
6. ↑  Ovidius, *Metamorphoses*, 14,483-512.
7. ↑  Lucius Septimius, *Diktys*, 5,2.
**Matej Augustíni** (\* 16. február 1695, Liptovský Mikuláš – † 1753, Trenčín) bol slovenský náboženský spisovateľ a evanjelický farár.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine evanjelického farára Eliáša Augustíniho a jeho manželky Magdalény. Vzdelanie získaval v Liptovskom Mikuláši, Šoproni a v rokoch 1718 – 1720 na univerzite v nemeckom Wittenbergu. V rokoch 1720 – 1721 pôsobil ako rektor, v rokoch 1721 – 1731 ako evanjelický farár v Necpaloch, potom v Hrušove a Krajnom a napokon v Trenčíne, kde pôsobil až do svojej smrti.

Tvorba
------

Venoval sa písaniu náboženskej literatúry (cirkevné piesne, pohrebné kázne). Okrem vlastnej tvorby tiež prekladal z nemčiny piesne a teologickú literatúru.

Dielo
-----

### Náboženské diela

* 1734 – *Přemyslowánj Swaté o Trpelivosti Křesťanské*
* 1736 – *Službeník Boha živého… Daniel Knogler…*  (Trenčín)
* *Kancionál*, rukopis diela je uložený v Literárnom archíve Matice slovenskej
* Přemyšlowánj o smrti. ( B. Tablic Poezye, djľ druhý,str. LXXI )

### Preklady

* 1727 – M. Moeller: *Manuale de praeparatione ad mortem* (Púchov)
* 1734 – J. Gerhard: *Lékařství duše* (Trenčín)

Externé zdoje
-------------

* Dobroslav Chrobák, 1932: Rukoväť slovenskej literatúry. Nakladateľ L. Mazáč Praha – Bratislava.
* Záznam o narodení a krste v matrike - farnosť Liptovský Mikuláš

Autoritné údaje: * NK ČR: jo20191040433
* VIAF: 9206156253581508110002
Súradnice: 42°16′00″S 27°46′00″V﻿ / ﻿42,26667°S 27,76667°V﻿ / 42.26667; 27.76667

**Primorsko** (bulh. Приморско) je malé mesto v juhovýchodnom Bulharsku v časti Burgaskej oblasti. Leží 52 km južne od Burgasu. Priemerná teplota v júli je 27 °C. Je to jeden z najobľúbenejších cieľov slovenských turistov v Bulharsku, ktorý sa približne od začiatku 21. storočia zapĺňa hotelmi. Mestom pretekajú dve väčšie rieky: Ropotamo a Ďavolska reka. Neďaleko mesta sa nachádza rezervácia Hadí ostrov.

Poloha
------

Primorsko leží na malom polostrove pri pobreží Čierneho mora, na úpätí Strandských vrcholov.

Dejiny
------

V okolí pobrežia Primorska sa nachádzajú viaceré pozostatky starobylých miest. Najdlhšie sa udržalo mesto Ranuli, rozkladajúce sa na vrchu s názvom Volčanovo kale (*Волчаново кале*). Zvyšky mestských hradieb dnes ohraničujú plochu asi 30 ha. Podľa historikov ide o jedno z najväčších opevnených miest v Bulharsku. V čase svojho rozkvetu bolo centrom tejto oblasti.
Na pobreží či plážach sa dajú často nájsť malé kúsky starej keramiky.
V roku 2003 prebehli v okolí historického Ranuli úspešné archeologické vykopávky. Predpokladalo sa, že ako každé mesto má svoje kultové miesta aj mimo hradby. V oblasti 2 – 3 km od hradieb na myse Maslen nos boli nájdené časom takmer nedotknuté pozostatky svätyne – observatória nazvanej Beglik Taš. Tá bola vybudovaná z mohutných čiastočne opracovaných kameňov, rozostavaných do nepravidelného kruhu. Medzerami medzi kameňmi v období slnovratu a rovnodennosti prechádzajú slnečné lúče. Svätyňa bola vybudovaná pravdepodobne v 14. storočí pred Kr. a používala sa do 5. storočia pred Kr..

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Oficiálna stránka mesta

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Primorsko na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené) a Primorsko na anglickej Wikipédii.*
Riadiaci bunker pre Starfish v Black Down
**Starfish** bolo krycie meno falošných ohňov zakladaných na území Veľkej Británie, ktorých cieľom bolo zmiasť posádky nočných bombardérov Luftwaffe tak, aby bombardovali iné ako cieľové miesto. Ohne *Starfish*, spolu s ďalšími zariadeniami pre elektronický boj, prevádzkovalo 80. krídlo RAF pod velením Edwarda Addisona.

Situácia
--------

V bitke o Britániu používala Luftwaffe taktiku nočného bombardovania. Nad cieľ najskôr naleteli lietadlá špeciálnej jednotky, vybavené niektorým z rádiových navigačných systémov (Knickebein, X-Gerät, Y-Gerät) a bombardovali ho zápalnými bombami. Tie spôsobili požiare, ktoré mali byť v zatemnenej krajine viditeľné pre posádky hlavného bombardovacieho zväzu. Tieto lietadlá už neboli vybavené navigačnými systémami a ich posádky používali bežné, menej presné navigačné metódy.

Starfish
--------

Pretože hlavný zväz sa mal orientovať podľa požiaru, myšlienka na jeho dezorientáciu bola jednoduchá. Na vidieku, v neobývaných oblastiach, pripraviť ohniská a v čase náletu ich zapáliť. Túto činnosť dostal za úlohu v rámci 80. krídla plukovník J. Turner. Poloha pripravených ohnísk musela byť pred plánovaným cieľom náletu a čo najbližšie k príletovej trase. Dôležité bolo aj načasovanie ich zapálenia. Účinok ďalej zvyšovalo, ak sa hasičom podarilo rýchlo uhasiť pravé požiare, založené značkovacími bombardérmi.

Prvé dva falošné ohne *Starfish* boli zapálené 2. decembra 1940, počas náletu na Bristol. Na ich pozíciu dopadlo 66 trieštivých bômb, čo potvrdilo účinnosť opatrenia. V septembri 1941 bolo pripravených až 150 ohňov *Starfish*.

Referencie
----------

1. ↑  Price (2006, s. 46)
2. ↑  Price (2006, s. 48)

Zdroje
------

* PRICE, Alfred. *Nástroje temnot. Historie elektronické války 1939 – 1945*. Praha : Mladá fronta, 2006. 272 + 16 s. ISBN 80-204-1373-1. (česky)
**Bibliograf** (angl. *bibliographer*) je osoba, ktorá sa profesionálne zaoberá bibliografiou z vedeckej, výskumnej, vzdelávacej alebo organizačnej stránky, prakticky vykonáva bibliografickú činnosť a poskytuje bibliografické služby.

Historické a súčasné používanie termínu bibliograf
--------------------------------------------------

Termín bibliograf sa pôvodne vzťahoval na osobu, ktorá vykonávala pisárske práce a prepisovala knihy. Za bibliografov sa považovali v antickom Grécku tí, ktorí sa zaoberali ručným opisovaním kníh. Dnes sa tento termín používa v širšom význame na pomenovanie osoby zaoberajúcej sa knihovedou, bibliológiou.

Činnosť a odborné zameranie bibliografky, bibliografa
-----------------------------------------------------

Bibliografka, bibliograf ovláda:

1. techniku identifikácie a bibliografického popisu dokumentov a je schopný triediť získané popisy,
2. štúdium techník produkcie a šírenia dokumentov,
3. tvorbu a využívanie sekundárnych dokumentov – bibliografií, katalógov, rešerší, bibliografických *báz údajov* a pod. ktoré predstavujú súpis špecificky usporiadaných záznamov a obsahujú údaje popisujúce dokument a umožňujú jeho identifikáciu,
4. metódy navrhovania a riadenia bibliografickoinformačných systémov,
5. bibliografické normy a štandardy.

Odborné zameranie práce bibliografov sa v súčasnosti mení pod vplyvom uplatňovania informačných technológií a v dôsledku nových nosičov informácií v knižniciach, bibliografických agentúrach a informačných pracoviskách. Bibliografi sa stávajú mediátormi, resp. navigátormi, ktorí analyzujú používateľovu informačno-bibliografickú požiadavku a vedia nájsť najefektívnejší spôsob jej uspokojenia. Prakticky vedia používateľa zorientovať v miliónoch bibliografických záznamov v rozličných bibliografických bázach údajov všeobecného, ako aj špeciálneho zamerania.

Referencie
----------

1. 1 2 3  KATUŠČÁK, D.: *Chrestomatia k základom bibliografie,* 2006, s. 3.

Zdroje
------

* KATUŠČÁK, Dušan: *Chrestomatia k základom bibliografie.* [online]. 26. februára 2006. 71 s. [cit. 10. 1. 2009]. Vyžaduje sa Acrobat Reader. Dostupné na internete: .
* KATUŠČÁK, Dušan; MATTHAEIDESOVÁ, Marta; NOVÁKOVÁ, Marta. *Informačná výchova : terminologický a výkladový slovník odbor knižničná a informačná veda*. Bratislava : Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1998. 375 s. (Terminologický a výkladový slovník; zv. 6.) ISBN 80-08-02818-1.
Fotografia kvetu komprimovaná so vzrastajúcim komprimačným pomerom zľava doprava.
**JPEG** (vyslovovať *džeipeg*) je štandardná metóda stratovej kompresie používanej pre ukladanie počítačových obrázkov vo fotorealistickej kvalite. Formát súboru, ktorý túto kompresiu používa, sa tiež bežne nazýva JPEG. Najrozšírenejšími príponami tohto formátu sú .jpg, .jpeg, .jfif, .jpe.

Skutočným názvom typu súboru je **JFIF**, čo znamená *JPEG File Interchange Format*. Skratka *JPEG* znamená *Joint Photographic Experts Group*, čo je vlastne konzorcium, ktoré túto kompresiu navrhlo.

Keď sa bežne hovorí o súbore JPEG, myslí sa tým väčšinou súbor JFIF, alebo súbor Exif JPEG. Existuje však viacej formátov súborov založených na kompresii JPEG, napríklad JNG.

JPEG/JFIF je najčastejší formát používaný pre prenášanie a ukladanie fotografií na webe. Nie je však vhodný pre perokresbu, zobrazenie textu alebo ikonky, pretože kompresná metóda JPEG vytvára v takomto obraze viditeľné a rušivé artefakty. Pre takéto účely sa väčšinou používajú súbory PNG a GIF. Pretože má GIF iba 8 bitov na pixel, nie je vhodný pre farebné fotografie, PNG je možné použiť pre ukladanie fotografií, ale výsledná veľkosť súboru je nevhodná pre publikovanie na webe.

Použitie
--------

JPEG je vhodný pre fotografické snímky alebo maľby realistických scenérií s hladkými prechodmi v tóne a farbe. V tomto prípade funguje omnoho lepšie ako čisté bezstratové metódy, pričom poskytuje stále veľmi dobrú kvalitu obrazu. V skutočnosti poskytuje omnoho vyššiu kvalitu obrazu ako GIF, ktorý je síce bezstratový (a hodí sa na text a ikonky), ale vyžaduje veľmi silnú kvantizáciu pre plnofarebný obraz fotografie.

Ďalšie stratové metódy
----------------------

Novšie stratové kompresné metódy, hlavne vlnková kompresia, dávajú ešte lepšie výsledky. Napriek tomu je JPEG veľmi dobre zavedený štandard, s ktorým je schopné pracovať mnoho aplikácií. Mnoho vlnkových algoritmov je navyše patentovaných, takže je obťažné alebo nemožné používať ich v mnohých softwarových projektoch.

Pozri aj
--------

* GIF
* PNG
* SVG
* JPEG 2000

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky JPEG v angličtine

| * z
* d
* u
Audiovizuálna kompresia dát |
| --- |
| Obrázky | 
* APNG
* BMP
* GIF
* JPEG XR
* JPEG
* JPEG 2000
* MNG
* PCX
* PNG
* SVG
* TIFF
* WBMP
* XPM

 |
| Video | 
* MPEG-1
* MPEG-2
* MPEG-4
* MPEG-5 = part1 (EVC) + part2 (LC EVC)
* H.264/MPEG-4 AVC
* H.265/mpegH HEVC
* H.266/MPEGi VVC
* VP8
* VP9
* AV1
* HuffYUV
* RealVideo
* Theora
* Dirac
* WMV
* Apple ProRes

 |
| Zvuk | 
* AAC
* Apple Lossless
* AC-3
* AMR
* ATRAC
* CELT
* FLAC
* G.711
* G.729
* MP3
* MOD
* Opus
* Speex
* Vorbis
* TAK
* WAV
* WMA
* Musepack

 |
| Kontajnery | 
* AVI
* Ogg
* MPEG
* QuickTime
* ASF
* MP4
* Matroska
* VOB

 |
**Martin Chemnitz** (\* 9. november 1522 Treuenbrietzen - † 8. apríl 1586 Braunschweig) bol významný nemecký luteránsky duchovný, teológ a predstaviteľ druhej generácie luteránov. V luteránskej tradícii býva nazývaný *alter Martin* (druhý Martin).

Život
-----

Narodil sa v Treuenbritzene v Brandenbursku v rodine obchodníka. V 14 rokoch odišiel na štúdiá do Wittenbergu, kde mal krátku príležitosť počuť Lutherova kázne. Po štúdiách v Magdeburgu a Frankfurte nad Odrou získal titul magistra slobodných umení na Univerzite v Königsbergu, kde potom nejaký čas pracoval ako knihovník. Roku 1553 sa vracia do Wittenbergu študovať teológiu u Philippa Melanchthona, ktorého vzápätí začal zastupovať pri niektorých prednáškach. Nasledujúceho roku bol ordinovaný za evanjelického duchovného Johannesom Bugenhagenom a nastúpil ako spolupracovník k superintendentovi Joachimovi Mörlinovi v Braunschweigu. Popri oblasti teológie pôsobil taktiež významným spôsobom ako organizátor cirkevného života. Roku 1567 nahradil Mörlina na poste superintendenta a podieľal sa na spísaní *Corpus Doctrinae Prutencium*, ktoré bolo dôležitým predstupňom na ceste k Formulu svornosti. Tú spolu s ďalšími teológmi vytvoril roku 1577, čím bol zavŕšený kánon luteránskych "symbolických kníh" - autoritatívnych doktrinálnych spisov, vydaných r. 1580 ako Kniha svornosti. Zomrel v Braunschweigu r. 1586.

Diela
-----

K najdôležitejším spisom, ktoré Chemnitz publikoval na poli teológie, patria:

* *Loci Theologica* (1554) - prednášky z dogmatickej teológie, pôvodne vzniknuté ako komentáre a výklady k Melanchthonovým *loci communes*
* *Repititio Sanae doctrinae de vera praesentia corporis et sangvinis Domini in Coen* ("Zhrnutie správneho učenie o pravej prítomnosti tela a krvi Pána vo [svätej] Večeru", 1561, angl. Vydanie r. 1979 pod názvom *Lord 's Supper* - "Večera Pánova") - teologický traktát o sviatosti Večere Pánovej , apologetický zameraný najmä proti kalvínskému učenia
* *Examen Concilio Tridentini* ("Skúmanie Tridentského snemu", 1566-72) - štvordielna podrobná a systematická kritika rímskokatolíckeho protireformačného učenia prijatého na Tridentskom koncile

Popri týchto textov Chemnitz napísal radu ďalších dogmatických, apologetických, devocionálných a iných diel.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Martin Chemnitz (teológ)**

Zdroje
------

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Martin Chemnitz na českej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*

Autoritné údaje: * BnF: 120801998
* GND: 118829157
* ISNI: 0000 0001 1023 7042
* LCCN: n78093741
* NK ČR: skuk0002012
* VIAF: 32021430
* WorldCat: lccn-n78093741
**Martin Chudý** (\* 18. december 1907 Babiná – † 25. apríl 1965 Bratislava) bol verejný činiteľ, pedagóg.

Jeho otec Ján Chudý, jeho matka Anna rod. Beňová

Životopis
---------

Do roku 1927 študoval na Učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach. Učiteľ na ľudových školách v Povrazníku, Očovej, Hriňovej a i. 1945 – 1948 predseda ONV, 1949 okr. knižničný inšpektor v Krupine, šk. inšpektor vo Zvolene, 1949 – 1954 pracovník knižničného odd. a metodik Krajskej poradne ĽUT v Banskej Bystrici, 1958 dramaturg ochotníckeho divadla Slov. domu ĽUT, 1959 učiteľ v Bratislave. V ilegálnom protifašistickom odboji spolupracoval s predstaviteľmi občianskeho i vojenského odboja. Od začiatku septembra 1944 predseda Okr. RNV v Krupine, zúčastnil sa na organizovaní politického a verejného života, na podpore armády a partizánov. Po ústupe SNP do hôr žil v ilegalite, po oslobodení funkcionár DS. Autor článkou v šk. a osvetových časopisoch. V roku 1945 – 1946 poslanec NZ, 1946 – 1948 SNR, člen výkonného výboru DS. Vyznamenaný pamätnými medailami.

Literatúra
----------

* *Slovenský biografický slovník*

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Škola v Chartres** alebo **chartreská škola** je najvýznamnejšia škola stredovekej filozofie v 12. stor. v Európe. Od roku 990 sa táto škola rozvíjala skôr smerom neteologických disciplín – zaoberala sa slobodnými umeniami prejavovala zvláštny záujem o prírodovednú problematiku. Na takéto zameranie školy vo veľkej miere vplývali úzke styky s Talianskom (Konštantín Africký) a Anglickom (Adelard z Bathu).

Charakteristika
---------------

Predstavitelia školy spájali filozofiu prírody s formálno-teoretickou filozofiou, a najmä s logikou. V dôsledku toho predpokladali, že nemožno odďeľovať veci od ich pojmov, ba čo viac – že ich treba do určitej miery stotožňovať, lebo predmet poznania je zásadne jeden, a to fakty skutočnosti, ku ktorým sa raz pristupuje zmyslovo, druhý raz rozumovo, ale jeden i druhý proces ovláda rozum. Vedenie je preto len jedno: objektovo-subjektové a tak isto niet zmyslového vedenia odtrhnutého oz rozumu, ako niet čírej dialekticko-rozumovej špekulácie. Svet a idey o svete, to je jedno a to isté more, len vlny, ktoré sa v ňom prevaľujú, súrozličné, ale samotná voda sa ani
nemení, ani jej neubúda.

Idey sú večnými vecami a len vo veciach spočívajú odveké rozumové formy. Škole v Chartres ide o zladenie platónskej a aristotelovskej koncepcie filozofie, o prekonanie krajného platonizujúceho realizmu a súčasného konceptualistického nominalizmu v prospech racionalisticky interpretovaného
naturalistického realizmu. Na tomto princípe sa v škole zakladajú a rozvíjajú tri prúdy: 1. prúd Bernarda zo Chartres, 2. prúd Teodora zo Chartres a 3. prúd Aalricha z Bene a Dávida z Dinantu.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Martin Lancelot Barre** (\* 17. november 1946) je britský rockový hudobník.

Kariéra
-------

Barre je gitarista rockovej skupiny Jethro Tull od roku 1969. Objavil sa na všetkých albumoch Jethro Tull album okrem *This Was* (1968). Jeho štýl hry je označovaný ako zmes bluesového štýle Jeffa Becka a Erica Claptona, barokového štýlu hry začiatku 70. rokov, progressive rocku a tradičného zvuku európskeho folku.

Účinkoval tiež ako flautista ako na koncertoch Jethro Tull, tak vo vlastných sólových projektoch. Barre začal svoju hudobnú kariéru ako hráč na saxofón v Birminghamskej skupine The Moonrakers, začiatkom 60. rokov. V priebehu roku 1966 sa pripojil k sprievodnej skupine Beau Brummell, The Noblemen, spoločne s bývalým spoluhráčom z Moonrakers, Chrisom Rodgerom a skupina potom bola premenovaná na The Motivation. V skupine s nimi boli spevák Jimmy Marsh, basgitarista Bryan Stevens, klávesista Mike Ketley a bubeník Malcolm Tomlinson. Skupina dvakrát vystupovala v legendárnom londýnskom podniku Marquee Club a ako predkapela vystupovali so skupinou Cream vo Forest Gate v Londýne.

V lete 1967 Marsh a Rodger odišli zo skupiny a ostatní prešli k bývalému spevákovi skupiny Clayton Squares, Dennymu Alexanderovi a stali sa tak členmi The Penny Peeps. Na značke Liberty Records vydala skupina v roku 1968 dva single - *Little Man with a Stick* (*Model Village* na strane B) a *I See the Morning* (*Curly, Knight of the Road* na strane B). V tomto okamihu Barre prešiel na sólovú gitaru a jeho sólo na *Model Village* sa stalo predmetom záujmu zberateľov.

Alexander opustil skupinu v polovici roka 1968 a skupina sa stala bluesovov záležitosťou s novým názvom Gethsemane. Skupina nahrávala doteraz nevydaný materiál a v polovici decembra 1968 sa rozpadla, keď Barre odišiel k Jethro Tull.

Barreho hudobná kariéra spojila s Jethro Tull na viac ako na tri desaťročia. V roku 1990 začal vystupovať ako sólový umelec a nahral štyri albumy: *A Summer Band*, *A Trick of Memory*, *The Meeting* a *Stage Left*. Na jednej snímke albumu z roku 1994 *A Trick of Memory*, Barre hrá na gitaru, ktorú mu venoval priateľ Mark Mancina. V roku 1996 sa na albume *The Meeting* objavuje basgitarista Jonathan Noyce, ktorého potom Barre predstavil Ianovi Andersonovi o od tej doby hral Jonathan Noyce s nimi.

Diskografia
-----------

* *A Summer Band* (1992)
* *A Trick of Memory* (1994)
* *The Meeting* (1996)
* *Stage Left* (2003)
* *Away with Words* (2013)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Martin Barre na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * abART: 108633
* BnF: 14047387z
* GND: 134884124
* ISNI: 0000 0000 7840 0523
* LCCN: n2015019798
* NK ČR: xx0084781
* VIAF: 10050275
* WorldCat: lccn-n2015019798
|  |
| --- |
| **Dejiny vojenstva** |
| Éry |
| Pravek · Starovek · Stredovek · Vedecko-technická revolúcia · Súčasnosť |
| Prostredia |
| Vzduch · Vyloďovacie operácie · Sneh a ľad · Púšť · Džungla · Hory · Rieky a moria · Vesmír · Mesto · Noc |
| Armádne zložky a zbrane |
| Pechota · Jazdectvo · Delostrelectvo · Obrnené vozidlá · Chemické zbrane · Biologické zbrane · Elektronický boj · Informácie · Atómové zbrane · Psychológia · Rádioaktivita · Ponorky |
| Taktika |
| Nerovnováha · Vyhladzovanie · Konvenčný boj · Opevnenie · Pozemný boj · Partizánska vojna · Kontaktný boj · Invázia · Manévre · Taktika námorného boja · Informačné technológie · Obkľúčenie · Totálna vojna · Zákopová vojna · Nekonvenčná vojna · Opotrebovávacia vojna · Občianska vojna · Svetová vojna · Studená vojna |
| Zoznamy |
| Vojny · Bitky · Občianske vojny · Velitelia · Invázie · Operácie · Obliehania · Taktiky |

 Toto je článok o druhu vojny všeobecne. O konflikte medzi Izraelom a arabskými krajinami pozri *Opotrebovávacia vojna (Arabsko-izraelský konflikt).*
**Opotrebovávacia vojna** alebo tiež opotrebovacia (angl. attrition warfare) je založená na koncepcii, ktorú opísal Carl von Clausewitz v knihe O vojne: *„Zničenie síl nepriateľa je prvoradým cieľom vojny... boj je jedným z mnoho prostriedkov, ktoré môžeme pri vedení vojny použiť."* Táto forma vojny sa snaží systematicky a postupne znižovať schopnosť nepriateľa viesť vojnu, či už rýchlymi útokmi s drvivou silou, či dlhodobo, menšími jednotkami sú ničené jeho vojenské prostriedky a zdroje, a to rýchlejšie, ako môžu byť nahradené. Cieľom sa stáva likvidácia schopnosti nepriateľa viesť vojnu. Jeho bojové prostriedky musia byť účinne a vytrvalo ničené, čo od dôb prvej svetovej vojny to znamená zničenie najmä palebnej sily. Treba dosiahnuť určitý stupeň zničenia prostriedkov a zdrojov protivníka; takáto situácia buď vedie k jeho porážke, alebo sa porážke priamo vyrovná, pretože nepriateľ stráca vôľu alebo potenciál nutný pre pokračovanie v boji. Opotrebovávacia vojna je vedená tak, aby ničila schopnosť nepriateľa viesť vojnu.

Najlepším príkladom opotrebovacej vojny boli niektoré bitky prvej svetovej vojny, hlavne bitka o Verdun s. 1. V neskorších vojnách to bolo africké ťaženie a Montgomeryho porážka Rommela v roku 1942, bitka o Stalingrad či bitka o Kursk na východnom fronte alebo operácie nemeckých ponoriek pri americkom pobreží a nasledovná americká reakcia, ktorá viedla k boju o Atlantik. Charakter opotrebovacej vojny mali aj boje Vietnamskej vojny od roku 1966 do začiatku roku 1968. Aj keď hlavným cieľom opotrebovávacej vojny je zničenie nepriateľa, meradlom úspechu je aj jej vplyv na politické ciele a vojenskú stratégiu.

Referencie
----------

1. ↑  MALKASIAN, Carter. *A History of Modern Wars of Attrition* [online]. Greenwood Publishing Group, 2002, [cit. 2015-08-18]. Dostupné online.
**G35 - G37: DEMYELINIZAČNÉ CHOROBY CENTRÁLNEHO NERVOVÉHO SYSTÉMU** patria do VI. kapitoly MKCH-10 - Choroby nervového systému.

**G35 - ROZTRÚSENÁ SKLERÓZA - SCLEROSIS MULTIPLEX**

Roztrúsená skleróza
NS
mozgového kmeňa
miechy
diseminovaná
generalizovaná
**G36 - INÁ AKÚTNA ROZTRÚSENÁ DEMYELINIZÁCIA**

Nezahŕňa: 
poinfekčnú encefalitídu a encefalomyelitídu NS (G04.8)
G36.0 - Neuromyelitis optica [Devicova]
Demyelinizácia pri zápale zrakového nervu
Nezahŕňa:
zápal zrakového nervu NS (H46)
G36.1 - Akútna a subakútna hemoragická leukoencefalitída [Hurstova]
G36.8 - Iná špecifikovaná akútna roztrúsená demyelinizácia
G36.9 - Nešpecifikovaná akútna roztrúsená demyelinizácia
**G37 - INÉ DEMYELINIZAČNÉ CHOROBY CENTRÁLNEHO NERVOVÉHO SYSTÉMU**

G37.0 - Difúzna skleróza
Periaxiálna encefalitída
Schilderova choroba
Nezahŕňa:
adrenoleukodystrofiu [Addisonovu-Schilderovu] (E71.3)
G37.1 - Centrálna demyelinizácia corpus callosum
G37.2 - Centrálna pontínna myelinolýza
G37.3 - Akútna priečna myelitída pri demyelinizačnej chorobe centrálneho nervového
systému

Akútna myelitis transversa NS
Nezahŕňa: 
roztrúsenú sklerózu (G35)
neuromyelitis optica [Devicova] (G36.0)
G37.4 - Subakútny nekrotizujúci zápal miechy
G37.5 - Koncentrická skleróza [Balóova]
G37.8 - Iné špecifikované demyelinizačné choroby centrálneho nervového systému
G37.9 - Nešpecifikovaná demyelinizačná choroba centrálneho nervového systému

Zdroje
------

* Národné centrum zdravotníckych informácií
**Jozef Markus** (Markusz, Markuš) (\* 31. október 1835, Brezno - † 23. jún 1902, Ľubietová) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg, archivár.

Rodina
------

* otec Jozef Markus
* matka Juliana rod. Kilvadiová

Životopis
---------

V roku 1853-1856 študoval teológiu v seminári v Banskej Bystrici, 1856-1857 na Pázmáneu vo Viedni, 1858 vysvätený za kňaza. V roku 1857-1859 aktuár biskupskej diecézy, 1859-1860 ceremoniár Štefana Moysesa, 1861-1865 profesor teológie a prefekt v seminári, od roku 1862 aj biskupský archivár v Banskej Bystrici a 1864-1865 kustód zbierky Matice slovenskej, od roku 1865 rokuk. kňaz v Ľubietovej, od roku 1900 dekan. Podporovateľ ochotníckeho divadla, v roku 1863 spoluzakladateľ Matice slovenskej. Náboženskými článkami prispieval do časopisov Cirill a Method (1856) a Svornosť.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Aigimios** (starogr. *Αἰγίμιος* – *Aigimios*) je v gréckej mytológii syn Dóra, praotca Dórov.

Aigimios bol kráľ Dórov v severnej Tesálii. Keď po územných sporoch napadli jeho kráľovstvo Lapithi vedení kráľom Korónom, požiadal o pomoc hrdinu Herakla, ktorému sľúbil, že ak nepriateľa premôže, daruje mu tretinu kráľovstva. Herakles následne Lapithov porazil a darované územie zveril zatiaľ Aigimiovi. Aigimios mal dvoch synov, Dymanta a Pamfyla, ktorí odišli na Peloponéz a usadili sa pod úpätím hory Taygetos. Jeho synovia boli považovaní za predkov dvoch dórskych kmeňov (Dymanatai a Pamfyloi), zatiaľ čo názov tretieho miestneho kmeňa bol odvodený od mena najstaršieho Heraklovho syna Hylla (Hylleis), ktorého Aigimios po smrti Herakla z vďaky prijal.

V staroveku bola známa epická báseň pod názvom *Aigimios*, z ktorej sa zachovalo len niekoľko fragmentov. Autorstvo básne je pripisované Hesiodovi a niekedy Kerkopovi z Milétu. Námetom tejto básne bola vojna Aigimia a Herakla proti Lapithom.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,58,6.
2. ↑  Herodotos, *História*, 1,56.
3. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,7,7.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 4,37,3.
5. ↑  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,8,3.
6. ↑  Pindaros, *Pythian Odes*, 1,60.
7. ↑  Herodotos, *História*, 5,68.
8. ↑  Strabón, *Geographica* 9,4,10.
9. ↑  Cf. Merkelbach & West (1967); these are Merkelbach and West's fragments 296
**Aidan Gillen**, vlastným menom *Aidan Murphy*, (\* 24. apríl 1968, Dublin, Írsko) je írsky herec.

Životopis
---------

Hereckú kariéru začal ako teenager vo veku 16 rokov, keď hral v Sne noci svätojánskej. V roku 1985 získal prvú filmovú rolu v írskom krátkom filme *The Drip*, ešte pod rodným menom Aidan Murphy. V roku 1996 hral hlavnú úlohu v IRA – dráme *Some Mother’s Son* Terryho Georgea. Známym vo Veľkej Británii sa stal v roku 1999 ako Stuart Alan Jones v televíznom seriáli *Queer as Folk*, za čo bol nominovaný na cenu BAFTA. Účinkoval aj v hollywoodskom filme *Shanghai Knights* s Jackie Chanom v hlavnej úlohe.

V rokoch 2003 – 2004 hral v divadle – 63 predstavení na Broadwayi v úlohe Micka v *Domovníkovi* Harolda Pintera, za čo bol dvakrát nominovaný na Tony, a v roku 2007 v londýnskom West Ende v *Glengarry Glen Ross* Davida Mameta. V rokoch 2004 až 2008 hral v 35 epizódach amerického seriálu *Wire*. Od roku 2011 spodobňuje postavu Petyra "Malíčka" Baelisha v seriáli z produkcie HBO *Game of Thrones*.

Filmografia (vyber)
-------------------

* 1987 – *The Lonely Passion of Judith Hearne*
* 1995 – *Circle of Friends*
* 1996 – *Some Mother’s Son*
* 1999 – *Queer as Folk*
* 2002 – *The Final Curtain*
* 2003 – *Five Little Pigs*
* 2003 – *Shanghai Knights*
* 2004 – 2008: *The Wire*
* 2005 – *Law & Order: Trial by Jury*
* 2007 – *Blackout*
* 2009 – *12 Rounds*
* 2010 – *Wake Wood*
* 2011 – *Blitz*
* od 2011: *Game of Thrones*
* 2012 – *The Dark Knight Rises*
* 2015 - *The maze runner - Scorch trials, The death cure*

Ocenenie
--------

* 2000: BAFTA Awards nominácia za *Queer as Folk*
* 2004: Tony Award nominácia za *The Caretaker*
* 2009: IFTA Award za *The Wire*

Referencie
----------

1. ↑  Interview v The Guardian (en)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Aidan Gillen**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Aidan Gillen na nemeckej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 151004035
* GND: 143376527
* ISNI: 0000 0001 1681 9772
* LCCN: no2001087113
* NK ČR: xx0250206
* VIAF: 86455776
* WorldCat: lccn-no2001087113
**Demonym** je slovo, ktoré pomenúva obyvateľov alebo domorodcov konkrétneho miesta, napríklad mesta, štátu, kontinentu alebo inej zemepisnej oblasti. Zvyčajne sa odvodzuje od názvu miesta.

Napríklad demonymy pre obyvateľov Slovenska sú *Slovák* a *Slovenka*. Demonym pre obyvateľa Prahy je *Pražan*, *Američan* označuje obyvateľa Spojených štátov amerických.

Z demonymu nie je vždy možné rozpoznať, či sa ním myslí geografické miesto pôvodu, etnický pôvod, miesto bydliska alebo občianstvo. Mnoho demonymov sa prekrýva s etnonymom, najmä u etnických skupín s najväčším zastúpením v regióne. *Slovák* tak môže byť pomenovanie pre obyvateľa Slovenska, ale aj pre príslušníka slovenského národa.

Pri viacslovných pomenovaniach miest vznikne demonym spojením týchto slov, napríklad *Slovenskonovomešťan* je obyvateľom Slovenského Nového Mesta, *Čiernohorec* je človek žijúci v Čiernej Hore.

V slovenčine sa pomenovania obyvateľov aj národov, rovnako ako u miest a krajín, píšu s veľkým začiatočným písmenom.

Referencie
----------

1. ↑  HORECKÝ, Ján. *Názvy krajín a ich obyvateľov* [online]. 2002. Dostupné online.
2. ↑   *Veľké a malé písmená* [online].. Dostupné online.
3. ↑   *Pravidlá písania veľkých a malých písmen* [online].. Dostupné online.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Demonym na anglickej Wikipédii.*
**Jozef Mihalkovič** (\* 30. január 1935, Veľké Kostoľany) je slovenský básnik a prekladateľ.

Životopis
---------

Narodil sa v rodine obchodníka a vzdelanie získaval v Trnave, v Bratislave a v Pardubiciach, kde v rokoch 1953 – 1959 študoval na vysokej škole chémiu. Pracoval v cementárni v Stupave, neskôr toto povolanie zanechal, aby sa mohol venovať literárnej práci. V rokoch 1964 – 1965 bol riaditeľom Múzea Ľudovíta Štúra v Modre, v rokoch 1966 – 1967 bol redaktorom vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, v rokoch 1968 – 1973 pracoval v česko-slovenskom rozhlase v Bratislave, v rokoch 1973 – 1977 pracoval v redakcii časopisu Revue svetovej literatúry, v rokoch 1977 – 1978 bol redaktorom časopisu Romboid a od roku 1981 pôsobil opäť vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. V 90. rokoch 20. storočia pracoval v Národnom literárnom centre.

Tvorba
------

Prvé diela začal publikovať v časopisoch Mladá tvorba a Kultúrny život, knižne debutoval v roku 1962 zbierkou básní *Ľútosť*. Vo svojich dielach sa zameriava na vecnosť a konkrétnosť vecí, ktoré vytvárajú jeho životný pocit, názor a skúsenosti. Do básní vkladá mnoho autobiografických prvkov, venuje sa opisom rodného kraja, rodiny, svojho pracovného prostredia. Okrem vlastnej tvorby sa tiež venoval prekladom z francúzskej a anglickej literatúry, najmä poézie.

Dielo
-----

### Básnické zbierky

* 1962 – *Ľútosť*
* 1965 – *Zimoviská*
* 1974 – *Kam sa náhlite*
* 1978 – *Približné položenie*
* 1988 – *Príležitostné básne*

### Výbery

* 1972 – *Albá*

Externé odkazy
--------------

* Literárne informačné centrum (LIC) - Jozef Mihalkovič

Autoritné údaje: * abART: 150649
* BnF: 12054027g
* GND: 103286845
* ISNI: 0000 0000 5510 0253
* LCCN: no89016200
* NK ČR: ola2002152145
* SNK: 160414
* VIAF: 71410279
* WorldCat: lccn-no89016200
*Bohyňa Themis a Aigeus*, červenofigúrový kylix, cca. 440–430 pred Kr.
**Aigeus** alebo zriedkavo **Egeus** (starogr. Αἰγεύς – Aigeus, lat. *Aegeus*) je v gréckej mytológii syn kráľa Pandióna a jeho manželky Pélly, bol aténsky kráľ.

V dobe vlády kráľa Minoa na Kréte boli vzťahy s Aténami veľmi dobré obchodne i politicky, takže nebolo divu, že Kréťania súťažili na aténskych hrách. Na jedných týchto hrách sa zúčastnil vládcov syn Androgeós a zvíťazil. Aigeus ale neuniesol prehru domácich pretekárov a Androgea zabil. Jeho otec preto vyplával so silným vojskom proti Aténam a aby sa zabránilo vojne, bola dohodnutá krutá daň: Atény budú každých deväť rokov posielať sedem panien a sedem panicov na Krétu, kde budú obetovaní oblude Minotaurovi.

Keď nastal čas tretíkrát poslať obete, nechal sa medzi ne zaradiť nevlastný kráľov syn Théseus. Na Kréte potom v labyrinte v neľútostnom boji Minotaura zabil a s pomocou Ariadny, dcéry krétskeho kráľa, sa šťastne dostal z bludiska von.

Cestou na Krétu plávala Théseova loď pod čiernymi plachtami, na znamenie smútku, že vezie obete. S kráľom Aigeom sa dohodli, že ak sa bude Théseus vracať víťazne živý a zdravý, vytiahne biele plachty, aby otec túto radostnú správu videl už zďaleka. Lenže Théseus na to zabudol a tak kráľ, keď videl na obzore čierne plachty, domnieval sa, že Théseus v boji s Minotaurom zomrel a zo zúfalstva sa vrhol zo skaly do mora, ktoré bolo potom pomenované po ňom – more Egejské.

Za zmienku stojí, že u kráľa Aigea sa nakrátko objavila aj iná postava gréckych bájí – Médeia. Keď boli s Iasónom vyhnaní z Iólku, kde zabila kráľa Pelia a potom ešte Glauku i jej otca Kreóna. Toto vražedné dielo zakončila ešte zabitím svojich dvoch synov Mermera a Féreta. Poznačená toľkými vraždami sa potom uchýlila do Atén ku kráľovi Aigeovi, ale aj tam sa však pokúsila zabiť, tentokrát Thésea. Bola vyhnaná po tretíkrát a zmizla vraj niekde na východe za riekou Tigris.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Aigeus na českej Wikipédii.*

Pozri aj
--------

* Zoznam mýtických panovníkov Atén
**Aigios** (starogr. *Αἴγιος* – *Aigios*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho fenickej manželky.

Aigios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Aigiovi potom za manželku vybrali Mnéstru, dcéru Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Černi vrăch** (bulh. Черни връх) je najvyšší bod pohoria Vitoša. Svojou výškou 2 290 m n. m. je štvrtým medzi najvyššími vrcholmi bulharských pohorí po Musale (Rila), Vichrene (Pirin) a Boteve (Stará planina). Triangulačný bod vrcholu je vo výške 2 280,5 m n. m. ale niekoľko kamenných kôp dopĺňa celkovú výšku do 2 290 m n. m.

Na vrchole sa nachádza meteorologická stanica, ktorá bola vybudovaná v rokoch 1934 – 1935 a začala slúžiť svojmu účelu 1. septembra 1935. Časť stanice funguje ako prístrešok pre turistov, je možné tu zakúpiť aj občerstvenie, vrátane vareného jedla.

Na Černi vrăch vedie niekoľko turistických trás z viacerých východzích bodov. Černi vrăch je jedným zo 100 objektov nachádzajúcich sa v zozname: 100 národných turistických objektov Bulharska.

Historický hromadný výstup v roku 1895
--------------------------------------

27. augusta 1895 sa konal prvý hromadný výstup na Černi vrăch. Výstup organizoval bulharský spisovateľ Aleko Konstantinov a spolu s ním a ďalším bulharským spisovateľom a národným buditeľom Ivanom Vazovom sa vtedy výstupu zúčastnilo 300 ľudí. Tento deň sa ráta ako začiatok organizovaného turizmu v Bulharsku a pripomína sa každoročne hromadným výstupom na vrchol. Výstup sa koná vždy cez posledný augustový víkend.

Galéria
-------

* Pohľad k vrcholu z Vitošského plataPohľad k vrcholu z Vitošského plata
* Meteorologická stanica na vrchuMeteorologická stanica na vrchu
* Černi vrăch v zimeČerni vrăch v zime

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Černi vrăch**

Zdroj
-----

* CVETANOV, Momčil. *Българските планини*. Stara Zagora : DOMINO. 296 s. ISBN 9789546512499. S. 197. (po bulharsky)
Súradnice: 48°53′41″S 21°50′21″V﻿ / ﻿48,89472°S 21,83917°V﻿ / 48.89472; 21.83917

**Brekovská brána** je zúžená časť doliny Laborca, ležiaca juhozápadne od Humenného. Zo západu ju tvoria výbežky Nízkych Beskýd, z východu Vihorlatské vrchy. Brána je asi 0,5 km široká a 2 km dlhá a Laborec tu opúšťa sústavu kotlín a vstupuje do Východoslovenskej nížiny.

Geológia
--------

V priebehu neogénu, trvajúceho asi 23 miliónov rokov, sa v dôsledku nerovnomerných tektonických poklesov zemskej kôry pod horským oblúkom Karpát vytvorila rozsahla krajinná oblasť Východoslovenskej nížiny. Člení sa na centrálnu časť - Východoslovenskú rovinu a obvodovú časť - Východoslovenskú pahorkatinu. Jedným z deviatich podcelkov východoslovenskej pahorkatiny je Laborecká niva. Na severe a severovýchode Laboreckú nivu ohraničuje podcelok Vihorlatských vrchov - Humenské vrchy, tvoriace tektonické rozhranie Východoslovenskej nížiny a Humenskej kotliny. 

Pri stvárňovaní ich povrchu hrali značnú úlohu pohyby krýh pozdĺž zlomových porúch v smere pohoria, ale aj pozdĺž porúch, ktoré naň smerujú kolmo. Práve takejto poruche vďačí za svoju podobu prielomová dolina Laborca. Rozdeľuje Humenské vrchy na severozápadnú časť, postupne klesajúcu pod náplavy Ondavky a centrálnu časť, so súvislým ústredným chrbtom Krivoštianky, s pokračovaním až k vulkanitom Vihorlatu. Svedčí o tom, že tok Laborca je starší ako Humenské vrchy.

Prielom vznikol pozdĺž zlomu, pozvoľným zarezávaním rieky do dvíhajúcej sa horskej prekážky, pravdepodobne za súčasného poklesávania priľahlých zníženín. Svedčia o tom zvyšky eróznych terás rieky v zlome, vo výškach 100-150 m od dnešnej hladiny Laborca. Nasledovali ďalšie statisícročia, kým neúnavná rieka na poklesávajúcom území svojou akumulačnou činnosťou nahromadila usadeniny štrkov, pieskov a kalových nánosov, vytvoriac nivu, rozprestierajúcu sa pozdĺž Laborca až k Michalovciam.

Doprava
-------

Bránou vedú hlavné severojužné cestné (cesta I/74) a železničné spojenia (Michalovce – Humenné) medzi Michalovcami a Humenným.

Externé odkazy
--------------

* Poloha na turistickej mape

| * z
* d
* u
Zoznam brán na Slovensku |
| --- |
| 
* Bajtavská brána
* Beckovská brána
* Brekovská brána
* Devínska brána
* Kysucká brána
* Lamačská brána
* Roňavská brána
* Ružbašská brána
* Slovenská brána
* Vestenická brána
* Vyšehradská brána

 |
**Yoweri Museveni** (\* 1944, Ntungamo, Uganda) je súčasným prezident Ugandy. Vo svojej funkcii zotrváva nepretržite od 29. januára 1986.

Životopis
---------

Študoval na univerzite v Dar-es-Salaame. Patril medzi obdivovateľov politiky tanzánskeho prezidenta Nyerereho. Do značnej miery ho ovplyvňovali revolucionárski myslitelia, ktorí pôsobili na univerzite aj mimo nej – veľkou inšpiráciou boli pre neho myšlienky Frantza Fanona. Zorganizoval cestu niekoľkých študentov do severného Mozambiku spravovaného Frelimo. 

Museveni pracoval najprv v Oboteovej prezidentskej kancelárii ako ekonomicko-politický výskumný pracovník. Po zvrhnutí Oboteovho režimu utiekol v obavách z možných represií, hoci prevrat privítal ako spôsob prebudovania štátu na skutočne národnom základe. V Tanzánii sa spojil s Nyererom, ktorého požiadal o podporu pri budovaní odboja voči Idi Aminovi. Nyerere si kládol podmienku jednotného frontu voči Idi Aminovi pod vedením Oboteho a Museveni sa preto snažil s Obotom dohodnúť. Obote však žiadal konvenčnú vojnu v spojení s okolitými štátmi, ktorá by viedol on ako prezident. Museveni bol za vedenie povstaleckého boja, ktorý by zjednotil rôzne zoskupenia odporujúce režimu Idi Amina, preto založil vlastnú povstaleckú organizáciu – Front národnej spásy (Fronasa).

Po úspešnom vpáde tanzánijskych vojsk podporovaných povstaleckými skupinami, vrátane Frontu národnej spásy, boli v Ugande v decembri 1980 usporiadané voľby, v ktorých zvíťazil Obote. Väčšina obyvateľov južnej Ugandy ich však považovala za zmanipulované. V súlade s týmto nesúhlasným postojom vznikla Armáda národného odporu (*ANO*). Svoj cieľ dosiahla *ANO* 26. januára 1986, kedy dobyla Kampalu po úplnom rozklade ugandskej vlády Tita Okella.

Museveniho prezidentský mandát bol potvrdený až vo voľbách z roku 1996 – získal 75,5 % hlasov pri 72,6% volebnej účasti. Sčasti aj vďaka svojej tradične populistickej predvolebnej kampani zvíťazil aj vo voľbách v roku 2001. Pred voľbami však prisľúbil, že to bude jeho posledné funkčné obdobie. Sľub nedodržal a kandidoval aj vo voľbách v roku 2006. Tieto voľby, aj keď demokratickejšie než tie predchádzajúce, sprevádzali mnohé všeobecne neprípustné zásahy do demokratického poriadku, na čele so zatknutím a obvinením opozičného predáka Kizzy Besigyeho. 23. februára sa uskutočnili, po prvý raz po 25 rokoch, voľby za účasti viacerých strán, a ich výsledkom bolo predlženie Museveniho funkčného obdobia o ďalších päť rokov. Museveni získal 59% hlasov oproti 37% hlasov, ktoré dostal Besigye.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Yoweri Museveni**

Autoritné údaje: * BnF: 123720613
* GND: 122638891
* ISNI: 0000 0001 1598 4776
* LCCN: n86088714
* NK ČR: jo20221154518
* VIAF: 14850936
* WorldCat: lccn-n86088714
Vstup do divadla.
**Young Vic** je divadlo nachádzajúce sa v Londýne, južne od stanice Waterloo, na rohu ulíc The Cut a Blackfriars Road, v mestskom obvode Lamebeth. Young Vic sa zameriava prevažne na inscenovanie hier mladých autorov, pričom dáva príležitosti mladým hercom a režisérom.

História divadla
----------------

Meno divadla je odvodené od mena jeho „staršieho brata" – divadla Old Vic, ktoré sa nachádza na druhom konci The Cut. Old Vic je jedným z najoslavovanejších londýnskych divadiel, pričom v 60. a 70. rokoch bolo domovom súboru Royal National Theatre. Krátko po druhej svetovej vojne vznikla „Young Vic Company" ako isté pokračovanie Old Vic Theatre Schoool. Zámerom Young Vic Company bolo inscenovať hry divadelnej klasiky, pričom cieľovou diváckou skupinou boli mladí ľudia vo veku od deväť do pätnásť rokov. Súbor bol neskôr rozpustený, ale v roku 1970 ho obnovili s novým zámerom. 

Laurence Olivier, vtedajší riaditeľ Národného divadla, povedal: *„Chceme vytvárať hry pre mladé publikum, experimentálne tvorivé dielne pre autorov, hercov, režisérov, a producentov."* Cieľom Young Vic bolo vytvoriť dostupné divadlo, ktoré ponúkalo kvalitné produkcie za nízke ceny a v neformálnom prostredí. Divadlo sa snažilo upútať mladé publikum, avšak nezameriavalo sa nevyhnutne na deti. 

Budova divadla bola postavená na mieste bývalého mäsiarstva a domov, ktoré boli zničené počas nemeckého bombardovania. Pozostatky kachličkovej dekorácie z mäsiarskeho obchodu je vidno ešte i dnes v pokladni divadla na prízemí budovy. Pôvodná budova bola zamýšľaná iba na päť rokov, no nakoniec ostala natrvalo. Hľadisko hlavného hracieho priestoru má kapacitu približne 500 divákov, pričom celkový počet závisí od konfigurácie javiska. Okrem hlavného hracieho priestoru má divadl ešte dve štúdia nazvané **The Maria** a **The Clare**. Diváci sedia na neočíslovaných miestach, na laviciach bez opierok. Takéto sedenie pomohlo k vytvoreniu beztriednej, neformálnej spoločnosti. 

S divadom Young Vic spolupracovali mnohí známi herci, ako napr. Vanessa Redgrave, Helen Mirrenová, Judi Denchová, Timothy Dalton, Ian McKellen, Willard White, Clive Owen, a Jude Law.

Pozri aj
--------

* Old Vic

Externé odkazy
--------------

* Young Vic; oficiálna stránka divadla (po anglicky)
* Haworth Tompkins Architects; oficiálna stránka spoločnosti, ktorá je autorom architektonického návrhu obnovy divadla
**Caesius Bassus** bol rímsky básnik, ktorý žil za vlády cisára Nerona (54 – 68 po Kr.).

Bassus bol blízkym priateľom satirika Persia, ktorý mu venoval svoju šiestu satiru. Caesius Bassus sa postaral o vydanie Persiovho básnického diela z jeho pozostalosti. Údajne zahynul pri výbuchu Vezuvu (79 po Kr.). Caesius Bessus bol považovaný za jedného z najvýznamnejších lyrických básnikov. Podľa Quintiliana  bol dokonca jediný lyrik s výnimkou Horatia, ktorý stál za to, aby bol čítaný.

Caesius Bassus býva tiež stotožňovaný s autorom spisu *De metris* (O metre), z ktorého sa zachovalo niekoľko dlhších zlomkov. Dielo bolo venované Neronovi.

Referencie
----------

1. ↑   Inst. 10.1.96

Literatúra
----------

* CONTE, Gian Biagio. *Dějiny římské literatury*. Preklad Dagmar Bartoňková et al. Vyd. 1. Praha : KLP, 2003. 790 s. ISBN 80-85917-87-4.

Autoritné údaje: * BnF: 12112741t
* GND: 118675257
* ISNI: 0000 0000 4753 5046
* LCCN: nr90002081
* VIAF: 537149294298980521421
* WorldCat: lccn-nr90002081
**Veselá vojna** (***Der lustige Krieg***) je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 25. novembra 1881 v Theater an der Wien. Libreto napísali F. Zell a Richard Genée. Veľmi príjemná hudba tejto operety dobre dopĺňa dej na javisku. Vyniká najmä valčík "Len pre prírodu" (Vydaný v orchestrálnej podobe ako *Kuss-walzer* op. 400) a finále prvého dejstva. Vďaka svojim hudobným kvalitám bola táto opereta svojho času autorovou druhou najúspešnejšou (po operete *Netoprier*). Svoju 100. reprízu dosiahla za menej než jeden rok. Vďaka jej popularite Theater an der Wien takmer nepocítilo zníženie návštevnosti viedenských divadiel, ktoré spôsobil katastrofálny požiar v Ringtheater 8. decembra 1881. Dnes je opereta už pomerne málo populárna. Najznámejší je spomínaný valčík *Kuss-walzer* op. 400.

Obsah
-----

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

Dej sa odohráva v rokokovom Taliansku. Janov vedie vojnu proti kniežatstvu Carrara. Janovské vojsko oblieha hlavné mesto, získalo zajatcov a vypočúva ich. Od markíza Sabastianiho sa dozvedia, že Carrarckému vojsku velí Violetta, ktorá sa chce vydať za vojvodu z Limburgu, aby tak získala spojenca. Vojvoda vzhľadom na okolnosti sobáša posiela plukovníka Scheela, aby sa s Violettou oženil v jeho mene. Janovanom sa vďaka novým informáciám podarí Scheela zajať. Podobne zajmú aj Violettu, ktorá sa snaží v preoblečení ujsť z obliehaného mesta.

Veliteľovi janovských vojsk Umbertovi sa Violetta veľmi zapáči a rozhodne sa ju teda pustiť. Keďže vie, že Violetta Scheela nepozná, rozhodne sa zahrať jeho úlohu a k oltáru ju poviesť namiesto neho. Violette sa Umberto tiež zapáči. Po uzavretí mieru medzi bojujúcimi stranami sa s radosťou dozvedá pravdu, že si namiesto vojvodu z Limburgu právoplatne vzala Umberta.