**Paragraf 58** (po rusky: 58-я статья) bol paragraf Trestného zákona RSFSR z roku 1922 v znení neskorších predpisov z roku 1926, v Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republike, ktorý bol zavedený 25. februára 1927. Paragraf bol používaný za Stalinovej éry, zrušený v roku 1961. Podobné články boli uvedené v trestnom zákonníku iných republík ZSSR. Napr. v Trestnom zákone Ukrajinskej SSR mu zodpovedal článok 54.

Paragraf 58 slúžil najmä na odsúdenie tzv. kontrarevolucionárov, kritikov a/alebo povstalcov proti sovietskej vláde. Z kontrarevolučnej činnosti boli v druhej polovici 30. rokov v ZSSR obvinené desiatky tisíc nevinných ľudí. Paragraf pozostával zo 14 bodov. Odsúdených na základe paragrafu 58 volali *päťdesiatosmičkári*, alebo v gulagoch ľudovo *fašisti*.

Obsah paragrafu
---------------

58-1
Podľa prvého bodu *paragrafu 58* má byť odsúdený každý kontrarevolucionár, ktorý sa snaží oslabiť komunistikú vládu. V roku 1934 bol bod rozšírený podbodmi *1/a* (odsúdenie na desať rokov väzenia), *1/b* (činy, ktoré škodia sovietskemu vojsku, sa trestá zastrelením), *1/c* a *1/d*. Podľa týchto bodov boli odsúdení vlastizradcovia, respektíve ľudia, ktorí sa podľa názoru vyšetrovateľov mali pokúsiť o vyvolanie kontrarevolúcie. Paragraf *58/1* silno súvisel s *pargarfom 19 trestného zákonníka*, podľa ktorého ľudí odsudzovali na základe prípravy vlastizrady. Podľa Solženicyna tieto odhady boli niekedy naschvál nepresné.

58-2
Druhý bod vypovedá o tom, že sa národní až nacionalistickí povstalci mali trestať zastrelením, ak sa budú snažiť oddeliť od ZSSR. Ak by sa bol niektorý národ žijúci v ZSSR (ukrajinský, lotyšský, litovský, estónsky, gruzínsky atď.) snažil získať od Sovietskeho zväzu nezávislosť, bolo by to považované za násilné povstanie.

58-3
Podľa tretieho bodu boli trestaní občania, ktorí pomáhali krajine alebo štátu, s ktorou bol Sovietsky zväz vo vojne.

58-4
Štvrtý bod trestal každého, kto podporoval svetovú buržoáziu, respektíve opustil ZSSR bez poverenia alebo dostatočného odôvodnenia. Trestom bolo zastrelenie, alebo za poľahčujúcich okolností 10 rokov odňatia slobody, respektíve pobytu v koncentračnom tábore.

58-5
Piaty bod trestal ľudí, ktorí nahovárali inú krajinu, aby vyhlásila vojnu Sovietskemu zväzu.

58-6
Podľa šiesteho bodu odsudzovali ľudí za špionáž. Mnoho občanov RSFSR bolo odsúdených na základe tohto bodu, veľakrát neprávom.

58-7
Podľa tohto bodu trestali ľudí za záškodníctvo a podkopávanie priemyslu, transportu, hospodárstva, družstevníctva a štátnych financií ZSSR.

58-8
Podľa ôsmeho bodu odsudzovali teroristov a vrahov. V prípade vraždy bol *paragraf 58-8* použitý len ak sa jednalo o vraždu straníka. Ak bol zavraždený nestraník, tak sa udeľoval *paragraf 136*. Aj v prípade vyhrážok, ktoré boli smerované na adresu straníka, sa udeloval *paragraf 58-8*.

58-9
Podľa tohto bodu boli odsúdení občania RSFSR, ktorí niečo zničili či už úmyselne, alebo nie. Trestal sa ním aj neúspech v práci, ktorí poškodil hospodárstvo ZSSR.

58-10
Za nesúhlas s komunistickou vládou, šírenie poplašnej správy, ohováranie vlády alebo korešpondenciu sa udeľoval *paragraf 58-10*.

58-11
Jedenásty bod bol doplnkom k hociktorému inému bodu z *paragrafu 58*, teda nemal osobitný obsah. Ak sa jednalo o plánovanú alebo organizovanú kontrarevolučnú činnosť, či povstanie, tak sa udeľoval *paragraf 58-11*.

58-12
Dvanásty bod trestal ľudí, ktorí neudali zločin, o ktorom uskutočnení alebo plánovaní vedeli.

58-13
Podľa trinásteho bodu sa odsudzovali ľudia, ktorí slúžili cárskej tajnej polícii.

58-14
Štrnásty bod trestal vedomé neplnenie povinností, alebo ich zanedbávanie.

Referencie
----------

1. ↑   *GEORGIJ PAVLOVIČ TENNO* [online]. Valka.cz, [cit. 2020-07-25]. Dostupné online. (po česky)
2. ↑  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG II.*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-10-8. Kapitola šiesta: Priviezli fašistov!, s. 98.
3. ↑  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 53.
4. ↑  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 53-54.
5. 1 2 3  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 54.
6. ↑  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 54-55.
7. 1 2  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 55.
8. 1 2 3  SOŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 56.
9. ↑  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 56-57.
10. 1 2  SOLŽENICYN, Alexander Isajevič. *Súostrovie GULAG I*. 2. vyd. Bratislava : Premedia Group, s.r.o. 2012. ISBN 978-80-89594-09-2. Kapitola druhá: Dejiny našej kanalizácie, s. 57.

Externé odkazy
--------------

* Denník N: Boli sme v jedinom múzeu gulagu. Pracovať tu nemuseli, keď sa ochladilo na mínus 56 stupňov