recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ke'Shunan Lashun James** (\* 14. august, 1995, Jackson, Tennessee, USA) je americká basketbalistka, hrajúca na pozícii krídla. Od roku 2021 pôsobí v tíme Piešťanské Čajky, s ktorým sa stala dvojnásobnou víťazkou slovenskej extraligy. Je tiež víťazkou ukrajinskej ligy s BC Prometey Kamianske.

Životopis
---------

Keshunan Jamesová sa narodila v roku 1995 (iné zdroje hovoria 1994) v meste Jackson v americkom štáte Tennessee ako dcéra Grega Jamesa a Chiquity Johnson. Má brata Kena a sestru Alexus. V rokoch 2009 – 2013 hrala basketbal na strednej škole za South Side High School v Jacksone. Počas stredoškolskej kariéry bola v každom ročníku vyhlásená za najužitočnejšiu hráčku klubu a dosiahla spolu 1 421 bodov a 697 doskokov. V rokoch 2014 – 2018 hrala počas vysokoškoského štúdia americkú univerzitnú súťaž NCAA za Murray State University. Počas sezón 2014/15, 2015/16, 2016/17 a 2017/18 sa jej postupne zvyšovala vyťaženosť na palubovke aj užitočnosť. V sezóne 2014/15 zaznamenala priemer 31 minút a 10 bodov na zápas, v sezóne 2015/16 33,9 minúty a 14,7 bodu na zápas, v sezóne 2016/17 34,8 minúty a 20,6 bodu na zápas a v poslednej sezóne 2017/18 35,9 minút a 21,3 bodu na zápas. V sezóne 2019/20 pôsobila v gréckej lige v tíme AO Eleftheria Moschatou Atény.

V sezóne 2020/21 pôsobila v ukrajinskej lige v tíme BC Prometey Kamianske. S klubom premiérovo vyhrala ligu a bola jednou z líderiek tímu. V lige odohrala 33 zápasov s priemerom 19,7 bodov, 5,5 doskoku a 3,8 asistencii na zápas. Na medzinárodnej scéne hrala v ligách Eurocup a EWBL, v Eurocupe si držala priemer 12,3 bodu na zápas, v EWBL 19,6 bodu na zápas. V lete 2021 prestúpila do klubu Piešťanské Čajky. Krátko po prestupe ešte pred začiatkom sezóny 2021/22 sa však zranila a nastúpiť mohla až v polovici sezóny v zime 2022. V slovenskej extralige však skončila ako najlepšia hráčka, čo sa týka priemeru bodov na zápas (17,2 bodu) a pomohla Čajkám získať premiérový slovenský titul. V sezóne 2022/23 pokračovala u Čajok. V lige zaznamenala 403 bodov (druhý najvyšší počet spomedzi hráčok) s priemerom 14,9 bodu na zápas. S Čajkami sa predstavila tiež v Eurocupe, na domácej scéne Čajky obhájili majstrovský titul a získali tiež Slovenský pohár.

Referencie
----------

1. ↑   *TIM Supiska hracok - Piešťanské čajky* [online]. piestanskecajky.sk, 2017-06-20, [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
2. ↑  Eurobasket. *KE'SHUNAN JAMES basketball profile* [online]. basketball.eurobasket.com, [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
3. ↑   *Ke'Shunan JAMES* [online]. fiba.basketball, [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
4. 1 2   *Murray State* [online]. goracers.com, [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
5. ↑
6. ↑   *Produktívna Američanka Ke´shunan James prvou zahraničnou posilou Piešťanských Čajok* [online]. piestanskecajky.sk, 2021-07-28, [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
7. ↑   *Body - Ženská basketbalová extraliga SR* [online]. exz.sk, [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
Nízkotlaková sodíková výbojka
Vysokotlakové sodíkové výbojky
Emisné spektrum nízkotlakovej sodíkovej výbojky. Veľmi úzke emisné spektrum sodíka spôsobuje monochromatickosť svetla takéhoto druhu výbojok. Predmety nim osvetlené teda strácajú farby a žiaria v odtieňoch 589 nm (žlto-oranžového) svetla.
Cesta osvetlená vysokotlakovými sodíkovými výbojkami
**Sodíková výbojka** je druh výbojky, ktorá používa elektrický výboj v prostredí sodíkových výparov na výrobu svetla. Existujú dva varianty týchto výbojok: *nízkotlakové* a *vysokotlakové*. Pretože sodíkové výbojky spôsobujú menej svetelného znečistenia ako ortuťové výbojky, mnoho miest, ktoré majú veľké astronomické observatóriá ich uplatňujú.

Nízkotlakové sodíkové výbojky
-----------------------------

Nízkotlakové sodíkové výbojky majú výbojku z borokremičitého skla, ktorá obsahuje kovový sodík, malú dávku neónu a argónu v Penningovej zmesi kvôli spusteniu plynového výboja. Výbojka môže byť priama alebo v tvare písmena U. Po zapnutí začne výbojka emitovať matné červené/ružové svetlo, ktoré ohrieva kovový sodík a počas niekoľkých minút, ako sa začne kovový sodík vyparovať, sa svetlo zmení na jasno žlté.

Vysokotlakové sodíkové výbojky
------------------------------

Vysokotlakové sodíkové výbojky sú menšie a obsahujú ďalšie prvky ako ortuť a vytvárajú tmavo ružovú žiaru po zapnutí, a ružovo-oranžové svetlo po zahriatí. niektoré výbojky tiež produkujú číre až modrasté biele svetlo medzi zapnutím a zahriatím. Kvôli extrémne vysokej chemickej aktivite vysokotlakovej sodíkovej výbojky je oblúková lampa vyrobená z priehľadného oxidu hlinitého. Xenón je pri vysokotlakových sodíkových výbojkách použitý ako "štartovací plyn". Má nižšiu tepelnú vodivosť a nižšiu ionizačnú energiu zo všetkých nerádioaktívnych vzácnych plynov.

Pozri aj
--------

* Ortuťová výbojka
* Xenónová výbojka
* Metalhalogenidová výbojka
* Tlejivka

Referencie
----------

1. ↑   *Curious About Astronomy: How does light pollution affect astronomers?* [online]. Curious.astro.cornell.edu, [cit. 2012-03-03]. Dostupné online.
2. ↑   *SLI/H Sodium* [online]. Lamptech.co.uk, [cit. 2012-03-03]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* DE GROOT, J J, van Vliet, J A J M *The High-Pressure Sodium Lamp*. Deventer : Kluwer Technische Boeken BV, 1986. ISBN 9789020119022.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Sodium-vapor lamp na anglickej Wikipédii.*
Súradnice: 32°41′14″S 35°23′25″V﻿ / ﻿32,68722°S 35,39028°V﻿ / 32.68722; 35.39028

**Tábor** alebo **Vrch Tábor** alebo (jazykovo nevhodne) **Hora Tábor** (hebr. הר תבור‎ (*Har Tavor*), arab. جبل الطور‎) je vrch v oblasti Galilea, na východnej hranici Jezraelského údolia, 17 km západne od Galilejského jazera a dosahuje výšku 575 m n. m..

Okolie a prístup
----------------

Tábor je izolovaný vrch, na západnej strane s ním susedí vrch *Har Dvora*. Južne od vrchu preteká rieka *Nachal Tavor*, ktorá odvodňuje oblasť do rieky Jordán. 

Pod vrchom Tábor vedie komunikácia číslo 65, spájajúca Chaderu a Kirjat Šmonu, z ktorej vedú na vrch dve cesty. Prvá cez obec Daburija a Šibli-Umm al-Ganam a druhá cez Iksal. Pre turistov sa využívajú taxíky, ktoré vyvážajú pútnikov na vrchol hory.

Tábor v Biblii
--------------

Premenenie Pána, ikona jaroslavľskej školy (ca. 1516)
Vrch Tábor sa prvýkrát spomína v Biblii v knihe Jozue ako hranica medzi tromi kmeňmi - Zebulun, Issachar a Naftali. Spomína sa aj v Knihe sudcov v časti o prorokyni Debore, ktorá prikázala izraelskému vodcovi Barakovi: „Pán, Izraelov Boh, ti rozkazuje: Choď, tiahni na vrch Tábor a vezmi so sebou desaťtisíc mužov z Neftaliho synov a zo Zabulonových synov!"
a Barak potom z vrchu porazil kanaánske vojsko.

Podľa kresťanskej tradície sa na vrchu Tábor udialo Premenenie Pána, ktoré popisuje Nový zákon. V priebehu Premeny sa Ježiš rozprával s Mojžišom a Eliášom, ktorý predpovedal jeho smrť. Na pamiatku tejto udalosti bol neskôr na hore postavený kostol Premenenia Pána, pravoslávny monastier a rímskokatolícky františkánsky kláštor.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tábor (vrch)**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Tábor (hora v Galileji) na českej Wikipédii.*
**eCall** je názov celoeurópskeho systému pre automobily, ktorý v prípade dopravnej nehody automaticky privolá záchranné zložky integrovaného záchranného systému. V prípade kritickej situácie alebo havárie dokáže eCall značne redukovať čas odozvy záchrannej služby.

Tiesňové volanie systému eCall môže byť aktivované manuálne pasažiermi automobilu alebo automaticky, ak senzory automobilu zaregistrujú zrážku. eCall sa spojí s najbližším koordinačnýmn centrom linky 112 a odošle dôležité informácie, ako miesto a čas nehody a typ vozidla. Operátor potom na miesto nehody pošle záchranné jednotky bez akejkoľvek spolupráce s inými osobami alebo s posádkou, ktorá nemusí byť pri vedomí.

Európska komisia považuje eCall za jednu zo svojich priorít, podľa štúdií by systém mohol zachrániť ročne asi 2500 životov. eCall je súčasťou európskej iniciatívy eSafety. Komisia očakáva implementáciu tejto technológie do všetkých nových automobilov do roku 1.4.2018, v niektorých modeloch môže byť eCall už aj dnes.
**Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae: Slovenský diplomatár** (v citáciách zvyčajne skracovaný ako **CDSl**) je kniha obsahujúca (po dokončení) texty všetkých stredovekých listín týkajúcich sa úplne alebo okrajovo územia dnešného Slovenska alebo slovenských dejín od roku 805 do roku 1301. Doteraz vyšli dve časti, ktoré pokrývajú obdobie do roka 1260. Spolu so Slovenských regestárom (*Regesta diplomatica nec non epistolaria Slovaciae* I. – II. zv. od Vincenta Sedláka) patrí medzi najlepšie spracované slovenské pramenné edície.

Po prvých pokusoch slovenských historikov, napríklad Márie Jeršovej-Opočenskej, ktorá začala editovať listiny k slovenským dejinám v medzivojnovom období, bol tento projekt v päťdesiatych rokoch 20. storočia obnovený Historickým ústavom SAV. Prípravou bol poverený Dr. Richard Marsina, ktorý vypracoval aj metodiku editovania listín. V Slovenskom diplomatári sa mali publikovať listy a listiny týkajúce sa slovenských dejín v plnom znení do roku 1301 – teda do smrti posledného Arpádovca na uhorskom tróne Ondreja III. Zostavenie diela je náročné na dobové jazykové znalosti (latinčina, nemčina a maďarčina) a znalosti paleografie a diplomatiky. To je príčinou veľkej časovej náročnosti a následných dlhých prestávok medzi vydávaním jednotlivých častí.

Prvý zväzok obsahujúci všetky diplomatické jednotky k slovenským dejinám do roku 1235 (koniec vlády Ondreja II.) bol vydaný až v roku 1971. Ďalší zväzok – doteraz posledný – vyšiel v roku 1987 a obsahuje materiál do roku 1260. Tretí zväzok je podľa vyjadrení prof. Richarda Marsinu z väčšej časti hotový. V osemdesiatych rokoch boli prijatí do HÚ SAV ďalší pracovníci, ktorí sa mali podieľať na vydávaní ďalších dielov, pretože nie je v silách jednotlivca publikovať v plnom znení všetkých viac ako 3000 stredovekých listín týkajúcich sa slovenských dejín.

Vydané zväzky
-------------

* *Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae*. Ed. Richard Marsina. 1. vyd. Tomus 1. Bratislava : Academia scientiarum Slovaca, 1971. 472 s.
* *Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae*. Ed. Richard Marsina. 1. vyd. Tomus 2. Bratislava : Obzor, 1987. 608 s.

Literatúra
----------

* MARSINA, Richard. O potrebe vydávania Slovenského diplomatára. In *Historický časopis* 5, 1957, č. 3, s. 297 – 314.
* MARSINA, Richard. *Štúdie k Slovenskému diplomatáru 2*. Bratislava : Veda, 1989. 165 s. Rés. rus. nem. Ed. Historické štúdie.
* MARSINA, Richard. Stand und Perspektiven der Arbeit am Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae. In *Stand, Aufgaben und Perspektiven territorialer Urkundenbücher im östlichen Mitteleuropa*. Marburg : Verlag Herder Institut, 1998, s. 209 – 218.
Súradnice: 29°30′S 34°53′V﻿ / ﻿29,500°S 34,883°V﻿ / 29.500; 34.883

**Tábá** (arab. طابا‎) je egyptské mesto v Akabskom zálive Červeného mora.

Dejiny
------

Sinajský polostrov vrátane mesta bolo v roku 1967 počas Šesťdňovej vojny obsadené izraelskou armádou, ktorá oblasť opustila až po podpise mierovej zmluvy s Egyptom v roku 1982. Územie Táby sa však nachádzalo v oblasti spornej hranice, nakoľko Izraelčania v meste a okolí počas okupácie vybudovali turistické centrá s hotelmi. Oblasť bola vrátená Egyptu až v roku 1988 a okupačné vojsko sa stiahlo v nasledujúcom roku. 

Z Táby sa postupne stalo významné turistické stredisko, ktoré ďalej rozvíja turistické komplexy. Poloha, blízkosť hraníc s Izraelom (Ejlat), Jordánskom (Akaba) a Saudskou Arábiou (Hakl) a dostupnosť leteckou dopravou sem láka turistov z celého sveta. V Tábe sa tiež konalo niekoľko mierových konferencií. 

Napriek demilitarizácii oblasti bol v meste v roku 2004 spáchaný teroristický útok, ktorý si vyžiadal 27 obetí a 120 zranených. K útoku sa prihlásila tzv. Islamská brigáda zjednotenia.

Referencie
----------

1. ↑  Správa o útoku, Český rozhlas, 8.10.2004

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tábá**

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Taba na českej Wikipédii.*
**Alexander Nógrádi** (maď. Nógrádi Sándor, tiež **Alexander Nogrády**, \* 14. máj 1894, Fiľakovo – † 1. január 1971, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský politik z Maďarskej socialistickej robotníckej strány, MSZMP *(Magyar Szocialista Munkáspárt)*, generál Maďarskej ľudovej armády *(Magyar Néphadsereg)* a, okrem iného, partizánsky veliteľ, účastník SNP.

Zúčastnil sa španielskej občianskej vojny, bojoval na strane ozbrojeného odporu proti generálovi Francovi. Po skončení občianskej vojny 1. apríla 1939 išiel najprv do Francúzska, odkiaľ po invázii nemeckého Wehrmachtu odcestoval do Moskvy, kde pracoval pre Komunistickú internacionálu a maďarskojazyčnú rozhlasovú stanicu *Kossuth Rádió*. Od júna 1944 bol veliteľom maďarskej sekcie na Ukrajinskom štábe partizánskeho hnutia v Kyjeve. Od 29. augusta 1944 bol účastníkom Slovenského národného povstania.

Referencie
----------

1. ↑   *Nógrádi, Alexander* [online]. 2015-08-21. Dostupné online.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1086 5225
* LCCN: nb2013027263
* NK ČR: xx0205350
* PIM: PIM66475
* VIAF: 121403533
* WorldCat: lccn-nb2013027263
Jantárová cesta
**Jantárová cesta** bola obchodná suchozemská cesta v praveku (od eneolitu) a staroveku, ktorá spájala Aquileiu pri Jadrane, cez Emonu (Ľubľana), Savariu (Szombathely), Carnuntum (pri Hainburgu), Devín, Moravskú bránu, Vroclav, Calisiu (Kalisz) a Toruň s východobaltskými oblasťami (ústím Visly). Najviac sa používala od konca 7. stor. pred Kr. do 5. storočia. Najväčší pohyb na nej bol v 2. storočí, kedy cesta slúžila na diaľkový obchod Rímskej ríše.

Na Slovensku viedla jej hlavná trasa cez Devínsku bránu a pozdĺž západných svahov Malých a Bielych Karpát. Používala sa aj alternatívna trasa cez Bratislavu a popod juhovýchodné svahy Malých Karpát, popri Dudváhu cez Čachtice a Váhu do Trenčína, odkiaľ vetva pokračovala Vlárskym priesmykom smerom k hlavnej trase na Morave.

Prepravoval sa po nej jantár z východobaltských nálezísk, ďalej dobytok, kože, kožušiny, perie a otroci smerom na juh, a sklenené, strieborné, bronzové a iné výrobky na sever. Trasu a význam cesty dokladajú početné historické pramene a nálezy jantáru. Napríklad vo Vroclave sa našli 3 veľké sklady s 30 q surového jantáru a o dôležitosti strediska pri dnešnom Kaliszi vieme od Ptolemaia.

Niekedy sa ako **Jantárová cesta** označujú aj rôzne (menej dôležité) cesty, po ktorých sa prepravoval jantár, v západnej Európe, najmä od Pádu cez západné Rakúsko do severného Nemecka.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Jantárová cesta**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál cestyHistorický portál |

Súradnice: 48°10′27″S 16°58′51″V﻿ / ﻿48,174239°S 16,980829°V﻿ / 48.174239; 16.980829
**Janusz Andrzej Głowacki** (\* 13. september 1938, Poznaň, Poľsko – † 19. august 2017) bol poľský prozaik, dramatik a fejtonista.

Životopis
---------

Študoval poľskú filológiu na Varšavskej univerzite. Debutoval v roku 1960 v „Almanachu Młodych" a v roku 1964 začal spolupracovať s časopisom „Kultura", kde zaujal ako autor krátkych poviedok a fejtónov, ktoré vyšli neskôr v zbierkach *Wirówka nonsensu* (1968) a *Nowy taniec la-ba-da* (1970).

Na prelome 60-tych a 70-tych rokov začal pracovať ako scenárista. V tom období vznikol film Andrzeja Wajdu *Polowanie na muchy* (*Poľovačka na muchy*), opierajúci sa o Głowackeho tvorbu. Naozajstným úspechom sa ale stal film v spolupráci s Markom Piwowskim *Rejs* (*Plavba*), ktorý je podľa niektorých považovaný za najlepšiu poľskú komédiu všetkých čias.

Fejtóny v časopise „Kultura" publikoval do roku 1981, ale ako mnoho iných poľských autorov zostal po vyhlásení výnimočného stavu v zahraničí. Usadil sa v Spojených štátoch, kde rozvíjal svoju dramatickú tvorbu. Americké divadlá zaujal hrou *Polowanie na karaluchy* (*Poľovačka na šváby*) (1986). Najväčším úspechom na dramatickom poli sa stala hra *Antygona w Nowym Jorku* (*Antigona v New Yorku*, 1992) často hraná v USA aj Európe. Od roku 1983 žil v New Yorku a po roku 1989 striedavo aj vo Varšave.

Jeho tvorba bola preložená do mnohých jazykov (anglicky, čínsky, česky, estónsky, francúzsky, španielsky, kórejsky, nemecky, rusky, srbsky, slovensky, maďarsky). Bol členom *Stowarzyszenia Pisarzy Polskich* (*Spolok poľských spisovateľov*).

Referencie
----------

1. ↑   *Janusz Głowacki nie żyje. Dramaturg, prozaik, scenarzysta "Rejsu" miał 79 lat* [online]. 2017-08-19. Dostupné online.
2. ↑   *Janusz Głowacki | Twórca | Culture.pl* [online]. [Cit. 2016-09-28]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Janusz Głowacki**

Externé odkazy
--------------

* Osobná stránka (po poľsky)/(po česky)

Autoritné údaje: * BnF: 119051877
* GND: 123512212
* ISNI: 0000 0001 1608 7508
* LCCN: n84067572
* NK ČR: jn20000601910
* SNK: 160541
* VIAF: 24602020
* WorldCat: lccn-n84067572
**Chester William Nimitz, Sr.** (\* 24. február 1885, Fredericksburg, Texas, USA – † 20. február 1966, San Francisco Bay, Kalifornia) bol americký admirál, v rokoch 1945 – 1947 najvyšší veliteľ amerického vojenského námorníctva.

Život
-----

Narodil sa v Fredericksburgu v americkom štáte Texas. V detstve ho veľmi ovplyvnil jeho starý otec, bývalý námorník. Pôvodne plánoval štúdium na Vojenskej akadémii Spojených štátov vo West Pointe, no v tej dobe sa na školu nemal šancu dostať. Preto sa rozhodol pre dráhu v námorníctve.

Námornú akadémiu v Annapolise absolvoval v roku 1905. Po službe na Filipínach bol v roku 1909 preradený k ponorkám. V roku 1912 sa stal veliteľom atlantickej ponorkovej flotily a o rok neskôr absolvoval stáž v Nemecku, kde sa venoval hlavne štúdiu naftových ponorkových motorov. Počas prvej svetovej vojny pôsobil v hlavnom štábe ponorkového loďstva.

Od roku 1941 bol najvyšším veliteľom tichomorskej flotily. V roku 1942 riadil vylodenie na Guadalcanal. V rokoch 1943 – 1944 bol veliteľom ďalších vyloďovacích operácií v Tichomorí.

V roku 1944 spolu s admirálmi Leahym a Kingom dosiahol najvyššiu námornícku hodnosť v amerických námorných silách: päťhviezdičkový (flotilový) admirál (angl. *Fleet Admiral*), ktorá v americkom vojenskom systéme de facto označovala veľkoadmirála. Po druhej svetovej vojne táto najvyššia hodnosť už nebola nikdy použitá.

V roku 1945 sa spolu s D. MacArthurom zúčastnil kapitulácie Japonska. V tomto roku tiež nahradil vo funkcii vrchného veliteľa americkej flotily (angl. *Commander in Chief of the US Fleet*) Ernesta Kinga. Túto funkciu zastával do roku 1947, kedy odišiel do dôchodku.

V sedemdesiatych rokoch USA pomenovali na jeho počesť jednu z najlepšie navrhnutých a v súčasnosti najviac používaných tried lietadlových lodí: triedu Nimitz.

V populárnej kultúre
--------------------

V roku 1976 vo filme *Bitka o Midway* jeho postavu stvárnil americký herec Henry Fonda.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chester Nimitz**

Autoritné údaje: * BnF: 11572666p
* GND: 13811949X
* ISNI: 0000 0001 0996 4453
* LCCN: n86125368
* NK ČR: xx0077011
* VIAF: 85805357
* WorldCat: lccn-n86125368
Súradnice: 38°04′18″S 0°39′52″Z﻿ / ﻿38,07167°S 0,66444°Z﻿ / 38.07167; -0.66444

**Torreta de Guardamar** (64 m n. m.) je 370 metrov vysoký vysielač pri španielskej obci v Guardamar del Segura postavený United States Navy. Bol postavený v roku 1962 a je najvyššou stavbou Pyrenejského polostrova a celej Európskej únie od zníženia vysielača v Belmonte. Základňa sa nachádza v nadmorskej výške 64 m n. m. a vo vzdialenosti 1,4 km od mora.

Torreta de Guardamar je stožiarový vysielač izolovaný od zeme používaný na komunikáciu s ponorkami. Je vyrobený ako priehradová konštrukcia trojuholníkového prierezu. Napriek svojej výške je stále nízky v porovnaní s vlnovou dĺžkou prenášaných vĺn, jeho kapacita je preto zvýšená viacerými lanami spojenými s jeho vrchom končiacimi v pivniciach okolo stožiara. Tieto laná sú elektricky prepojené so stožiarom a v určitých vzdialenostiach sú oddelené izolátormi.

Vysielač používajúci vežu Torreta de Guardamar ako anténu je od spustenia diaľkovo ovládaný z americkej základne námornej komunikácie v španielskej Rote. Na rozdiel od ostatných veľmi nízko frekvenčných vysielačov ako DHO38 v Rhauderfehne nemá Medzinárodnou telekomunikačnou úniou pevne danú frekvenciu a nemá ani volaciu značku.

Vysielač je chránený španielskou námornou pechotou a je označovaný ako "Radio Estacion Naval - Antena LF 380 metros - Guardamar".

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Torreta de Guardamar**

Externé odkazy
--------------

* Diskusné fórum na www.skyscrapercity.com
* Galéria
* 

* Torreta de Guardamar v databáze *Structurae*

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Torreta de Guardamar na anglickej Wikipédii.*
*Babinská republika*, obraz od Jana Matejku
**Babinská republika** (poľ. *Rzeczpospolita Babinská*) bola satirická, literárna a karnevalová spoločnosť založená v roku 1568 v osade Babin v Lublinskom kraji, v Poľsku Stanisławom Pszonka a Piotr Kaszowskim. Jej latinské motto bolo: *Omnis Homo Mendax* („Každý človek je klamár").

Babinská republika bola založená ako paródia na existujúci štát. Za týmto účelom republika udelila sarkastické „úrady" a „tituly" tým, ktorí sa na verejnosti kvôli nejakej chybe alebo bláznovstvu strápnili, a tým, ktorí rozprávali smiešne nepravdivé príbehy. Ľudia so slabými rečovými schopnosťami boli vyhlásení za „hovorcov republiky", klebetnici sa stali členmi „tajnej rady", ľudia, ktorí zveličovali svoje úlovky, boli označení „páni lovu", atď. Všetky nominácie boli zapísané do *pamätného registra Babinových úradníkov*.
V registri bolo celkovo 411 záznamov. Niektoré z vymyslených príbehov ukazujú vplyv Rabelaisa a Boccaccia. Spoločnosť bola inštitúcia kultúrneho života v post- renesančnom Poľsku a prežila až do roku 1677. Babinská republika priniesla v tom čase niekoľko vtipných výrazov v poľštine, napríklad *rycerz z Babina* („rytier z Babína"), čo znamená „zbabelec", alebo *wiesci z Babina* („správy z Babína"), čo znamená „nepravdivé fámy".

Referencie
----------

1. ↑  . Dostupné online.
2. ↑  *A New Miscellany of Humour, Literature, and the Fine Arts* p.4.

Zdroje
------

* *Babinische Republik*, Meyers Konversations-Lexikon. 4th Ed. Vol 2, Bibliographisches Institut, Leipzig, 1885–1892, p. 203. (po nemecky)
* Bronisław Nadolski, Cyprian Mielczarski, Dobrosława Platt. *Towarzystwa literackie i naukowe*. In: Teresa Michałowska, Barbara Otwinowska, Elżbieta Sarnowska-Temeriusz: *Słownik literatury staropolskiej : średniowiecze, renesans, barok.* Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich – Wydaw. 2002. ISBN 83-04-04621-0
* K. Bartoszewicz, *Rzeczpospolita Babińska* Lwów 1902.
* T. Chabros *Z tradycji Lubelszczyzny. Babińskie facecje*. In: *Życie Lubelskie* 1956, z. 6, nr 4.
* A. Kossowski *Protestantyzm w Lublinie i w Lubelskiem w XVI i XVII wieku* Lublin, 1933.
* A. Kuś *Rzeczpospolita Babińska*. In: *Odrodzenie i Reformacja*, b. 47, 2003.
* J.A. Wadowski *Kościoły lubelskie na podstawie źródeł archiwalnych* Kraków 1907, p. 337.
* T. Wojtaszko *Rzeczpospolita babińska przez wieki i okupacje* Retro, Lublin 1994.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Babinská republika**
*Polites syn Priama*, autor:Jean-Hippolyte Flandrin (1809–1864)
**Polites** alebo **Polités** (starogr. *Πολίτης* – *Polites/iný prepis Polités*, lat. *Polites*) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama.

V samom závere dobývania Tróje, potom čo sa Achájci ľsťou dostali v útrobách trójskeho koňa do mesta, boli obyvatelia mesta nemilosrdne vyvražďovaní.

V kráľovskom paláci sa kráľovná Hekabé uchýlila k Diovmu oltáru so svojimi dcérami a prosila aj svojho manžela, starého kráľa Priama, aby zostal s nimi. V tom vražednom boji prebehol okolo nich ich syn Polites a za ním Neoptolemos, Achilleov syn, a Polita jedinou ranou prebodol.

Priamos po ňom vrhol kopiju, ale minul. Neoptolemos potom bez milosti trójskemu kráľovi rozrezal hrdlo a jeho mŕtve telo odvliekol k Achilleovmu hrobu. Vraždenie posledných obyvateľov dobytého mesta pokračovalo až do jeho trpkého konca.

Referencie
----------

1. ↑  Homér, *Odysea*, 8,499.
2. ↑  Vergílius, *Aineis*, 2,526.
3. ↑  Pseudo-Apollodoros, *Epitoma*, E,5,21.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Polítés na českej Wikipédii.*
**Šaľa 1** alebo **šaliansky neandertálec** je nález neandertálca od Šale (pri Váhu).

Nálezisko a objav
-----------------

Kosť našiel v roku 1961 Jozef Syrový, vojak základnej služby, v štrku na pravom brehu Váhu asi 4,5 km južne od šalianskeho mosta ako vybagrovanú z riečneho štrku (nález nevykazuje znaky dlhšieho prenášania vodou, takže pôvodné uloženie nebolo vzdialené od miesta nálezu). Často sa mylne uvádza, že lebku našiel rybár, pán V. Čerňanský.

Opis nálezu
-----------

Nález je tvorený tmavohnedou až čiernou čelovou kosťou dospelej ženy, ktorá mala 20 – 40 rokov. Ako píše Thurzo 1998 o náleze: *Typickými znakmi sú čiastočne klenuté čelo a neprerušovaný nadočnicový val s miernym postorbitálnym zúžením. Oválna jamka nad okrajom pravej očnice naznačuje prežitý úraz alebo poranenie.*

Datovanie a zaradenie
---------------------

Priame datovanie nálezu nie je k dispozícii. Wood 2011 uvádza, že podľa biostratigrafie asi (spolu s nálezom Šaľa 2) pochádza z posledného interglaciálu (t. j. riss-würm, čiže by to bol protoneandertálec), ale Wolpoff 1999 ho uvádza ako nález z würmu a podobne Thurzo 1998 ho radí medzi klasických neandertálcov (čo je uňho obdobie 80 – 40 000 BP). Inak sa v (najmä staršej) literatúre zaraďuje aj ako prechodný neandertálec či protosapient.

Pozri aj
--------

* Šaľa 2

Referencie
----------

* Thurzo, M.: *Evolúcia človeka*, 1998
* Wood, B.: *Wiley-Blackwell Encyclopedia of Human Evolution*, 2011
* Wolpoff, M.: *Paleoanthropology*, 1999
*
**John J. Geoghan** (\* 4. jún 1935 – † 23. august 2003) bol laicizovaný rímskokatolícky kňaz v bostonskej arcidiecéze, ktorý pohlavne zneužil veľké množstvo chlapcov (minimálne 130, ale pravdepodobne niekoľko stoviek).

Pohlavného zneužívania sa počas svojho 32-ročného kňazského pôsobenia dopustil v šiestich farnostiach, pretože jeho nadriadení ho prekladali tam, kde ho ešte rodičia nepoznali. Do roku 1984 stál na čele bostonskej arcidiecézy kardinál Humberto Madeiros, potom kardinál Bernard Francis Law. Proti diecéze bolo v tejto veci podaných najmenej 84 žalôb. Roku 1994 Geoghana kardinál Law suspendoval z aktívnej kňazskej služby. V roku 1998, potom, ako diecéza zaplatila obetiam odškodné vo výške 10 miliónov dolárov v mimosúdnych vyrovnaniach, bol Geoghan laicizovaný. V januári 2002 vyhlásil Law pre podobné prípady nulovú toleranciu a začal aféry riešiť. 13. decembra 2002 odstúpil z vedenia bostonskej arcidiecézy.

List *Boston Globe* si v roku 2001 napriek nesúhlasu arcidiecézy vymohol pri súde odtajnenie rozsiahlého spisu, ktorý obsahoval 10 000 dokumentov. V januári 2002 ich zverejňovaním spôsobil celosvetovú vlnu sexuálnych škandálov duchovných a odhalenie stoviek zatajovaných prípadov.

18. januára 2002 Geoghana prvý raz súdne usvedčili. Bol usvedčený zo spáchania trestného činu sexuálneho napadnutia desaťročného chlapca, ktoré sa udialo vo verejnom plaveckom bazéne na predmestí Bostonu v roku 1991. 21. februára 2002 bol Geoghan za tento čin odsúdený na 10 rokov väzenia. Súčasne čelil obžalobe zo znásilnenia sedemročného chlapca v susednom okrese. Začiatkom marca bola obžaloba zastavená, pretože premlčacia doba vypršala skôr ako bol Goeghan obvinený.

V roku 2003 Geoghana ubil vo väznici Shirley spoluväzeň Joseph Druc, je pravdepodobné, že jeho vraždu naplánovali väzenskí dozorcovia.

Externé odkazy
--------------

* Skandály kolem sexuálního zneužívání dětí v USA (ČTK 10.4.2002)
* Vatikán nařídil utajování sexuálních zneužívání, páchaných katolickými knězi
**Chorvátsky dinár** bol zákonným platidlom v Chorvátsku v prvej polovici 90. rokov 20. storočia. Jeho kód bol HRD. Neexistovala žiadna menšia jednotka. Používali sa zásadne len bankovky, žiadne mince nikdy nevznikli.

Vznikol 23. decembra 1991, v dobe už samostatného Chorvátska. Vychádzal z meny, ktorú Chorvátsko používalo v období, kedy bolo súčasťou Juhoslávie - juhoslovanského dinára v pomere 1 juhoslovanský = 1 chorvátsky.

30. mája 1994 bol nahradený novou menou - chorvátskou kunou, ktorá z neho vychádzala v pomere 1 kuna = 1000 dinárov.

V Chorvátsku existovalo územie obývané Srbmi, ktorí vytvorili vlastný správny celok - Republika Srbská Krajina. Tá sa odmietala podriadiť chorvátskej zvrchovanosti a mala blízky vzťah so susedným Srbskom. Ako jeden z prejavov separácie používala aj vlastnú menu (dinár Republiky Srbská Krajina) a odmietala chorvátsku menu. Až v roku 1995, kedy Chorváti získali kontrolu nad týmto územím, začala sa tu používať kuna rovnako ako vo zvyšku Chorvátska.

Chorvátske obyvateľstvo Bosny a Hercegoviny používalo chorvátsky dinár (a následne aj kunu) ako platidlo až do roku 1998, kedy na celom území Bosny a Hercegoviny začala platiť konvertibilná marka.

Externé odkazy
--------------

* \* Chorvátsky dinár, katalóg (po chorvátsky)

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Chorvátsky dinár**
Tartuffe - ilustrácia z 19. storočia
**Tartuffe** (orig. *Tartuffe ou l'Imposteur*, dosl. *Tartuffe alebo Pokrytec*) je veršovaná komédia v piatich dejstvách od francúzskeho dramatika Molièra. Premiéru mala 12. mája 1664. Je napísaná v alexandrínoch.

Dej
---

Preskočiť obsah diela **Upozornenie.** Článok alebo jeho časť prezrádza zápletku, pointu alebo rozuzlenie diela!

*Tartuffe* je príbehom jednej rodiny. Svätuškár a falošne zbožný abbé Tartuffe sa votrie do domu zámožného mešťana Orgona. Ten má dcéru Marianne, ktorá ľúbi Valéra, no jej otcovi Tartuffe celkom popletie rozum. Orgon hodlá Marianne s Tartuffom zosobášiť a prepísať celý svoj majetok na budúceho zaťa, čo aj urobí. Orgon je typ naivného, nesmierne pobožného otca rodiny, ktorý slepo uverí presvedčivému, i keď neúprimnému konaniu Tartuffa a nedá na rady svojej manželky Elmíry, ostatných detí, švagra a najmä na city svojej dcéry Marianne. 

Tartuffe začne zvádzať Orgonovu ženu a až keď ho prichytia, uvedomí si Orgon svoju chybu. Je však už neskoro, lebo Tartuffe vlastní celý majetok. Hoci ho z rodiny vyženú, má peniaze a moc a chce sa pomstiť. Orgona dá uväzniť, no na kráľov zásah sa rodine vráti majetok aj stratená česť a Tartuffa vyženú ako podvodníka.

Historické pozadie
------------------

V tejto hre Molière poukázal na nekalé praktiky príslušníkov Spoločnosti Najsvätejšej sviatosti – Compagnie du Saint-Sacrement. Táto tajná organizácia bola založená už na začiatku 17. storočia a mala vo všetkých vrstvách svojich špehov, ktorí sa ako *directeurs de consience* – akísi „riaditelia" alebo „usmerňovatelia" svedomia votreli do rodín a hocikedy cez dary alebo dedičstvo získavali majetok, peniaze alebo iné statky „do vrecka" cirkvi. Okrem toho kontrolovali celé dianie v spoločnosti a bojovali proti svetským zábavám, proti poživačnosti, proti divadlu, peknému obliekaniu, proti fajčeniu a hlavne proti ateizmu. Táto spoločnosť propagovala náboženskú bigotnosť. Po premiére tejto hry musel Ľudovít XIV. na žiadosť parížskeho arcibiskupa túto hru zakázať, hoci Molière bol jeho obľúbencom. 

Hra sa mohla prezentovať až v upravenej verzii a aj napriek tomu bola jednou z najčastejšie uvádzaných diel.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tartuffe**
**Mykénska kultúra** (alebo **Mykénska civilizácia**) bola poslednou fázou doby bronzovej v starovekom Grécku, ktorá trvala približne od roku 1750 do roku 1050 pred Kr. Predstavuje prvú vyspelú a výrazne grécku civilizáciu v pevninskom Grécku so svojimi palácovými štátmi, mestskou organizáciou, umeleckými dielami a systémom písania. Mykénčania boli autochtónni Gréci, ktorých kontakt s minojskou Krétou a inými stredomorskými kultúrami pravdepodobne podnietil k rozvoju vlastnej sofistikovanejšej sociopolitickej kultúry. Najvýznamnejším náleziskom boli Mykény, podľa ktorých je pomenovaná kultúra tejto doby. Medzi ďalšie centrá moci, ktoré sa objavili, patrili Pylos, Tiryns, Midea na Peloponéze, Orchomenos, Téby, Atény v strednom Grécku a Iolcos v Tesálii. 

Mykénski Gréci zaviedli niekoľko inovácií v oblasti strojárstva, architektúry a vojenskej infraštruktúry, pričom pre mykénsku ekonomiku bol nevyhnutný obchod v rozsiahlych oblastiach Stredozemného mora. Ich slabičné lineárne písmo B ponúka prvé písomné záznamy o indoeurópskej gréčtine a ich náboženstvo už obsahovalo niekoľko božstiev, ktoré možno nájsť aj v olympijskom panteóne. Mykénske Grécko bolo ovládané elitnou bojovníckou spoločnosťou a pozostávalo zo siete štátov zameraných na palác, ktoré vyvinuli rigidné hierarchické, politické, sociálne a ekonomické systémy. Na čele tejto spoločnosti stál kráľ, známy ako *wanax*.

Mykénské Grécko zaniklo rozpadom kultúry doby bronzovej vo východnom Stredomorí, po ktorom nasledoval grécky temný stredovek, prechodné obdobie bez záznamov, ktoré viedlo k archaickému Grécku, kde došlo k významným posunom od centralizovaných k decentralizovaným formám sociálno-ekonomickej organizácie. (vrátane rozsiahleho používania železa).

Na území Slovenska sa približne v tomto čase vyskytovali napr. otomanská kultúra a maďarovská kultúra, ktoré boli mykénskou kultúrou ovplyvňované.

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Členské krajiny
**Organizácia amerických štátov** (**OAS**, v angl. Organization of American States, v šp. Organización de los Estados Americanos) je medzinárodná organizácia so sídlom vo Washingtone v USA. Má 35 členov. 

Jej počiatky sa datujú od roku 1890, kedy bola založená ako **Medzinárodná konferencia amerických štátov**. V roku 1910 bola premenovaná na **Úniu amerických republík**. Po druhej svetovej vojne sa stal jej súčasťou systém kolektívnej bezpečnosti známy ako **Medziamerická dohoda o vzájomnej pomoci** alebo **Dohoda z Ria**, podpísaná v roku 1947 v Rio de Janeiro.

Dnešnú podobu organizácia dostala v roku 1948. Založilo ju 21 štátov. Dnes sú jej členmi všetky nezávislé štáty Ameriky. Neskôr sa pridali:

* Barbados (1967)
* Trinidad a Tobago (1967)
* Jamajka (1969)
* Grenada (1975)
* Surinam (1977)
* Dominika (1979)
* Svätá Lucia (1979)
* Antigua a Barbuda (1981)
* Svätý Vincent a Grenadíny (1981)
* Bahamy (1982)
* Svätý Krištof a Nevis (1984)
* Kanada (1990)
* Belize (1991)
* Guyana (1991)

Kuba má pozastavené členstvo od roku 1962. Znamená to, že Kuba neprestala byť členom, ale jej súčasná vláda nemá právo pôsobiť na pôde OAS. Ako členský štát je však Kuba monitorovaná vo všetkých oblastiach a krajina vždy figuruje aj v pravidelnej správe OAS o ľudských právach.

OAS riadi jej generálny tajomník, ktorým je v súčasnosti bývalý čilský minister zahraničných vecí José Miguel Insulza.

Pôvodne založená na boj proti šíreniu komunizmu, OAS sa po skončení Studenej vojny rýchlo prispôsobila na riešenie nových výziev. Medzi jej ťažiskové činnosti dnes patria:

* podpora demokracie: prebieha najmä prostredníctvom pozorovateľských misií počas volieb,
* mierové misie: najznámejšie boli v Nikarague, Suriname, Haiti a Guatemale,
* sprostredkovacie misie pri riešení pohraničných sporov: v súčasnosti OAS rieši spory medzi Guatemalou a Belize a medzi Peru a Ekvádorom,
* boj proti terorizmu: buduje jednotný americký front na boj proti terorizmu,
* podpora voľného obchodu: OAS je jednou z organizácií podieľajúcich sa na návrhu dohody, ktorá by založila **Americkú dohodu o voľnom obchode** (angl. Free Trade Area of the Americas, **FTAA**), ktorá vytvorí trh siahajúci od Aljašky po Ohňovú zem,
* boj proti drogám: v roku 1986 bola ako koordinačný orgán založená komisia koordinujúca spoločné úsilie a cezhraničnú spoluprácu v tejto oblasti.

Externé odkazy
--------------

* oficiálna stránka OAS
**Tata Open 2004** bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 5. do 12. januára 2004 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v meste Chennai. Titul v dvojhre získal Španiel Carlos Moyà, ktorý vo finále porazil obhajcu Paradorna Srichaphana z Thajska. Bol to jeho 15. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Španieli Rafael Nadal a Tommy Robredo, ktorí vo finále porazili izraelský pár Jonathan Erlich, Andy Ram. Pre Nadala to bol druhý titul vo štvorhre na okruhu ATP, pre Robreda prvý.

Víťazi
------

### Dvojhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská dvojhra na Tata Open 2004*
**Španielsko Carlos Moyà** vs. Thajsko Paradorn Srichaphan 6-4 3-6 7-6(5)

### Štvorhra mužov

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Mužská štvorhra na Tata Open 2004*
**Španielsko Rafael Nadal / Španielsko Tommy Robredo** vs. Izrael Jonathan Erlich / Izrael Andy Ram 7-6(3) 4-6 6-3

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky turnaja

| * z
* d
* u
Turnaje v Chennai |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |  |  |  |  |  |  |

 |
**Keyword density** alebo **hustota kľúčových slov** (z ang.) je percentuálne vyjadrenie množstva výskytu konkrétneho kľúčového slova alebo frázy k zvyšku textu na webstránke. Vypočítava sa nasledovným vzorcom:

*(KKS/CPS) \* 100= KD*, kde KKS=Konkrétne kľúčové slovo, CPS= celkový počet slov, KD=Keyword density.
V počiatočných štádiách vývoja vyhľadávača Google bola keyword density jedna z najdôležitejších častí on-page SEO optimalizácie. Časom sa to však radikálne zmenilo a v momentálnej dobe tomu vyhľadávače neprikladajú tak vysokú dôležitosť ako v minulosti. Napriek tomu však mýty o jej dôležitosti pretrvávajú dodnes.

Google prostredníctvom Google Webmaster Help na otázku „aká je ideálna keyword density?" reagoval: "Neexistuje žiadne konkrétne percento, pri ktorom sa dostanete na prvé miesto v Google. Snažte sa radšej aby Vaše články vyzerali prirodzene."

V súčasnosti mnohí SEO experti používajú programy na vypočítanie hustoty kľúčových slov len ako pomôcku, ktorá signalizuje kedy to s používaním kľúčových slov preháňajú alebo naopak, kedy ich nie je na internetovej stránke dostatok.

Zdroje
------

* 
* 
*
Zhromaždenie počas Nežnej revolúcie
**Sľúbili sme si lásku** je slovenská pieseň považovaná za hymnu Nežnej revolúcie, ktorú v roku 1989 napísal Ivan Hoffman.

Text
----

**1.** Videli sme tých, ktorí vystierali ruky,

mali ich prázdne a ešte bola tma,

po našich uliciach odvtedy prešli veky,

zobudili sme sa zo zlého sna.

  

**R:** Sľúbili sme si lásku, sľúbili vravieť pravdu len,

sľúbili sme si vydržať, sľúbili sme si nový deň.

  

**2.** Tí mladí za nás vystreli prázdne ruky,

za nás boli bití, za naše mlčanie,

po našich uliciach odvtedy prešli veky

a zaznelo zlému posledné zvonenie.

  

**R:** Sľúbili sme si lásku, sľúbili vravieť pravdu len,

sľúbili sme si vydržať, sľúbili sme si nový deň.

  

**3.** Vystrime s nimi všetci prázdne ruky,

a bude v nich naša budúcnosť,

na našich uliciach podajme si ruky,

neviery a strachu už ozaj bolo dosť.

  

**R:** Sľúbili sme si lásku, sľúbili vravieť pravdu len,

sľúbili sme si vydržať, sľúbili sme si nový deň.

Referencie
----------

1. ↑  A.S, Petit Press. *Na hymnu Nežnej revolúcie chce Ivo Hoffman zabudnúť. Napísal jej opačnú verziu* [online]. kultura.sme.sk, [cit. 2019-04-30]. Dostupné online.
2. ↑   *Ivan Hoffman - Sľúbili sme si lásku [akordy a text na Supermusic]* [online]. www.supermusic.cz, [cit. 2019-04-30]. Dostupné online.
3. ↑   *Hoffman, Ivan - Slúbili sme si lásku* [online]. www.velkyzpevnik.cz, [cit. 2019-05-03]. Dostupné online.

Pozri aj
--------

* Nežná revolúcia

Externé odkazy
--------------

* Nahrávka piesne na Youtube
O rovnomennej obci pozri *Næstved (obec).*
Súradnice: 55°13′30″S 11°45′30″V﻿ / ﻿55,225°S 11,758333°V﻿ / 55.225; 11.758333

**Næstved** je mesto v Dánsku s viac ako 40 000 obyvateľmi. Leží na rieke Suså v južnej časti ostrova Sjælland, 70 km od Kodane. Je centrom rovnomennej obce v rámci regiónu Sjælland.

O dávnom osídlení svedčí mumifikované telo známe ako *Muž z Porsmosu*, pochádzajúce z obdobia neolitu. Mesto bolo založené v roku 1135 rádom svätého Benedikta, jeho názov pochádza z výrazov *næs* (ostroh) a *tved* (vyklčovaný les). Vďaka blízkosti mora bol Næstved významným obchodným centrom využívaným hanzou, od 19. storočia sa vďaka lesnatému okoliu rozvíjal papierenský a nábytkársky priemysel, mesto bolo známe tiež výrobou skla a keramiky, spracovaním bravčového mäsa aj veľkými kasárňami. V 21. storočí je hlavným zamestnávateľom v meste a jeho spádové oblasti firma Novenco zaoberajúca sa výrobou ventilačnej techniky. Mesto je tiež dopravným uzlom, prechádza tadiaľto železničná trať *Sydbanen*, spájajúca Kodaň s Hamburgom.

Významnými architektonickými pamiatkami sú kostoly svätého Petra a svätého Martina, historické námestie Axeltorv s tržnicou, kláštorná škola Herlufsholm, lekáreň Næstved Løve Apotek zo 17. storočia a bývalá nemocnica Helligåndshuset, slúžiaca ako mestské múzeum. Mestom prechádza Európska cesta tehlovej gotiky. Na odpočinok slúži park Munkebakken (*Mnišsky kopec*) vyzdobený množstvom sôch. V Næstvede je možné tiež navštíviť zoologickú zahradu a zábavný park BonBon-Land. Neďalekú obec Gavnø preslávil rokokový zámok s bohatými umeleckými zbierkami, obklopený francúzskym parkom.

Šport
-----

Miestny futbalový klub Næstved BK sa stal v rokoch 1980 a 1988 vicemajstrom Dánska. Næstved bol jedným z usporiadateľských miest Majstrovstiev sveta v hádzanej žien v roku 2015.

Partnerské mestá
----------------

* Island Álftanes, Island
* Litva Alytus, Litva
* Švédsko Gävle, Švédsko
* Nórsko Gjøvik, Nórsko
* Fínsko Rauma, Fínsko
* Poľsko Sopot, Poľsko

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Næstved**

Externé odkazy
--------------

* Næstved na Den Store Danske
* Næstved na Den digitale byport
* dit-naestved.dk

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Næstved na českej Wikipédii.*
Titulný list periodika Náš boj
**Náš boj** je slovenské periodikum, ktoré vychádzalo počas druhej svetovej vojny.

Náš boj bol politický dvojtýždenník, neskôr týždenník, ktorý vychádzal v Bratislave v náklade 6 000 výtlačkov. Snažil sa zapájať Slovensko do tzv. „novoeurópskeho" myšlienkového prúdu. Politicky sa exponoval za národný socializmus Nemcov, za gardistickú ideológiu. Okrem toho publikoval príspevky z oblasti vedy a umenia, frontu a vlasti, nového sociálneho poriadku, hospodárstva, no tiež prehľady tlače, glosy a poznámky. Koncom roku 1944 sa angažoval za všestrannú likvidáciu Povstania.

Vydavateľské údaje
------------------

* zodpovedný redaktor: Vojtech Košovský, neskôr Štefan Rabina, Otomar Kubala, Karol Lukáč, Jozef Magala
* hlavný redaktor: Viliam Ries
* majiteľ a vydavateľ: Štefan Rabina, potom O. Kubala
* nakladateľ: Pavol Gerdelán, Trnava
* tlač: P. Gerdelán, Trnava, potom "Grafik" Bratislava

Periodicita
-----------

* roč. I. - 1942/43 - 24 čísiel - 738 strán + hĺbkotlačové prílohy
* roč. II. - 1943/44 - 23 č. - 542 s.
* roč. III. - 1944/45 - 18. č. - vychádzal do 25. marca 1945

Noviny v elektronickej podobe
-----------------------------

* *Náš boj* - dostupné online v Digitálnej knižnici UKB
* (len vyhľadávanie; online dostupné len v priestoroch SNK)
*

Zdroj
-----

* NÁŠ BOJ. In: *Bibliografia periodík na Slovensku v rokoch 1939 - 1944*. Zost. Michal Fedor. Martin : Matica slovenská, 1969. 550 s.
**Internetový protokol** (angl. *internet protocol*), skr. **IP**, je dátovo orientovaný komunikačný protokol sieťovej vrstvy (pozri OSI model) používaný zdrojovým a cieľovým strojom na výmenu dát sieťou s prepínaním paketov.

Dáta v IP sieti sa posielajú v blokoch nazývaných pakety alebo datagramy (v rámci IP sú termíny prakticky zameniteľné). Pri IP nie je potrebná žiadna príprava predtým, ako sa stroj pokúsi poslať pakety inému stroju, s ktorým dovtedy nekomunikoval.

Internet protokol poskytuje *nespoľahlivú* datagramovú službu (nazýva sa tiež *best effort*), tzn. neposkytuje ohľadne doručenia paketu takmer žiadne záruky. Paket môže prísť poškodený, môže prísť mimo poradia, v akom boli pakety pôvodne odoslané, môže prísť duplikovane alebo ho sieť môže úplne zahodiť. Ak aplikácia potrebuje spoľahlivosť, táto sa zabezpečuje inými prostriedkami.

Prepínače (switche) paketov alebo sieťové smerovače (routre) preposielajú prijaté IP datagramy prepojenými sieťami druhej vrstvy. Fakt, že chýba akákoľvek záruka ohľadne doručenia výrazne zjednodušuje návrh switchov. (Všimnite si, že ak sieť zahadzuje, preusporiadava alebo inak poškodzuje množstvo paketov, výkon siete z hľadiska používateľa bude slabý, takže sieťové zariadenia sa tomu snažia vyhnúť -- a odtiaľ termín *best effort*. Občasná chyba však nespôsobí rozoznateľný rozdiel.)

IP je bežným prvkom dnešného internetu. Súčasný najpoužívanejší protokol sieťovej vrstvy je IPv4 -- tzn. táto verzia protokolu má číslo štyri. IPv6 je navrhovaným následníkom IPv4; dôvodom zavedenia je nedostatok adries v 32-bitovom adresnom priestore IPv4. IPv6 má 128-bitov pre zdrojovú a cieľovú adresu. Verzie 0 až 4 boli buď rezervované alebo nepoužité. Verzia 5 bola použitá pre experimentálny streamový protokol. Boli priradené aj iné čísla verzií, zvyčajne pre experimentálne protokoly, ale nikdy neboli širšie použité.

IP adresácia a smerovanie
-------------------------

Snáď najkomplexnejším aspektom IP je adresácia a smerovanie. Adresácia je spôsob, akým sú koncovým strojom priraďované IP adresy a ako sú rozdelené a zoskupené podsiete IP adries. Smerovanie IP vykonávajú všetky stroje, ale najdôležitejšie sú medzisieťové smerovače (routre), ktoré zvyčajne používajú buď protokoly vnútornej brány (interior gateway protocols, IGP) alebo protokoly vonkajšej brány (external gateway protocols, EGP), aby pomohli pri rozhodovaní, ako preposlať IP datagram medzi sieťami.

Pozri aj
--------

* IPv4
* IPv6
* IP adresa
* Balík internetových protokolov
* Zoznam známych portov
* IANA

Externé odkazy
--------------

* Internet Assigned Numbers Authority (IANA)
**Internetový robot** skrátene ***bot*** je počítačový program, ktorý pre svojho majiteľa opakovane vykonáva nejakú rutinnú činnosť na internete - obvykle odosiela a spracováva požiadavky na služby vzdialených serverov.

Príklady robotov
----------------

Častým príkladom robotov sú vyhľadávací roboti internetových vyhľadávačov, v angličtine crawler, spider, gatherer. Tento typ robotov prechádza jednotlivé webové stránky, hľadá na nich odkazy na nové stránky, indexuje obsah spracovávaných stránok a umožňuje ich následné prehľadávanie. Podobným príkladom môže byť robot na kontrolu odkazov (linkchecker). Prechádza zadanú množinu stránok (opäť nasleduje odkazy) a hľadá na nich neplatné odkazy. Robot môže informácie do stránok aj vkladať, existujú napr. roboti vkladajúci komentárový spam. Takýto robot vyhľadáva formuláre na webe a vkladá do nich reklamný text.

Existujú taktiež roboti, ktorí získavajú emailové adresy do databáz pre rozosielanie spamu a to vyhľadávaním na internete. E-mail obvykle rozpoznajú podľa prítomnosti zavináča – @. Preto sa odporúča e-mailové adresy na internete nezverejňovať priamo, ale pre človeka jednoducho pochopiteľným spôsobom ich opísať, napr. meno (zavináč) doména.sk.

Spamovací roboti však e-mailové adresy môžu získať taktiež sledovaním odpovedí vzdialených SMTP serverov. Uskutočňujú na vzdialený poštový server tzv. slovníkový útok, kedy sa pokúšajú doručiť e-mail na adresy zložené z obvyklých mien a priezvisk, obľúbených názvov a prezývok. Tieto adresy sú preto ohrozenejšie. Ako protiopatrenie sa odporúča napr. rozšírenie adresy o ďalšie znaky.

Robot nemusí pracovať len s webovými stránkami, IRC robot môže počúvať na IRC kanály a reagovať na zaslané príkazy, či do IRC kanálu nejakú konverzáciu odosielať.