recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kormorán okuliarnatý** (*Phalacrocorax perspicillatus*) je vyhynutým druhom kormorána. Druh opísal nemecký prírodovedec Peter Simon Pallas pod stále platným menom *Phalacrocorax perspicillatus*. Kormorán okuliarnatý sa vyskytoval na Beringovom ostrove (Komandorské ostrovy, Aleuty) a pravdepodobne aj v iných blízkych oblastiach, kde obýval skalnaté pobrežia. Jediným prírodovedcom, ktorý vtáka pozoroval, bol Georg Steller, člen poslednej expedície Vita Beringa (1741), pri ktorej Bering zomrel. Exempláre kormorána sú uložené výhradne v Európe: v Petrohrade, Tringu, Leidene, Helsinkách a Drážďanoch (týchto päť vzoriek pochádza z rokov 1840 až 1850). Niektoré subfosilné pozostatky sú ale okrem Petrohradu tiež vo Washingtone. Vzorky vajec neexistujú.

Kormorán okuliarnatý meral asi 97 cm a vážil asi 6 až 6,8 kg (12 až 14 libier). Kvôli krátkym krídlam nevedel dobre lietať. Sfarbenie bolo bronzovo-zelené so žltými perami na hlave a krku, čelo a koža okolo zobáka neboli pokryté perím. Okolo očí sa iba u samcov vyvinuli „okuliare", biela perím neporastená koža. Kormorán okuliarnatý sa živil na otvorenom mori. Hniezdil pravdepodobne na blízkych pobrežných ostrovčekoch, lebo na Beringovom ostrove sa vyskytovala populácia líšok polárnych. Dĺžka generácie bola 8,9 rokov.

Keď Steller kormorána objavil, išlo o bežný druh. Osadníci, ktorí Aleuty neskôr kolonizovali, ale začali vtáky loviť. Na zemi bol vták neohrabaný a dal sa ľahko uloviť, navyše kormorán, veľký asi ako hus, vraj nasýtil až troch ľudí. Steller sa zmieňuje, že zvláštne chutnú pečienku človek získal, keď vtáka obalil hlinou a piekol vo vyhrievanej jamke; čo bol tradičný spôsob prípravy. V roku 1882 sa na ostrov vydal ornitológ Leonhard Stejneger a kormorána nenašiel. Podľa miestnych obyvateľov vyhynul asi okolo roku 1852. Podľa teórie nemeckého ornitológa Ernsta Harterta posledné zvyšky kormoránov vyhubila až epidémia medzi rokmi 1876 až 1877, ktorá sa významne podpísala aj na tunajšej populácii kormorána morského (*Phalacrocorax pelagicus*). Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí druh ako vyhynutý a prikláňa sa k vyhynutiu v 50. rokoch.

Okrem kormorána na ostrovoch kvôli lovu vyhynul aj kôrokožec bezzubý.

Referencie
----------

1. 1 2  BIRDLIFE INTERNATIONAL. *Phalacrocorax perspicillatus* [online]. iucnredlist.org, [cit. 2018-08-07]. Dostupné online. (po anglicky)
2. ↑  (*Zoogr.Rosso-Asiat.* 2 s. 305)
3. ↑  HUME, Julian P.; WALTERS, Michael. *Extinct Birds*. [s.l.] : A&C Black, 2012. 544 s. ISBN 978-1-4081-5861-6. (po anglicky)
4. ↑  ELLIS, Richard. *No Turning Back: The Life and Death of Animal Species*. NY : Harper Perennial, 2004. ISBN 0-06-055804-0. S. 134 – 135. (po anglicky)

Iné projekty
------------

CommonsWikidruhy
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kormorán okuliarnatý**
* Spolupracuj na Wikidruhoch Wikidruhy ponúkajú informácie na tému **Kormorán okuliarnatý**


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Biologický portál |
| Thutmose II v hieroglyfoch |
| --- |
| *praenomen* alebo trónne meno |
|  |
| *nomen* alebo vlastné meno |
|  |

**Thutmose II.** (trónne meno: *Acheperenre*) bol faraón v starovekom Egypte. Patrí do 18. dynastie a bol to štvrtý vládca Novej ríše. Vládol v rozmedzí približne 1492 pred Kr.-1479 pred Kr.

Život
-----

Thutmose II. bol synom Thutmoseho I. a jeho vedľajšej manželky Mutnofret. Pretože nebol úplne z kráľovskej vetvy, oženil sa so svojou polosestrou Hatšepsovet, ktorá pochádzala priamo z kráľovskej vetvy. V porovnaní so svojím otcom Thutmosom I. a synom Thutmosom III. bol nepochybne menej slávnym panovníkom. Svoju relatívnu slabosť vynahrádzal Thutmose II. ukrutnosťou, ktorá prevyšovala bežnú a dosť vysokú normu staroegyptských panovníkov; navyše sa verejne vystatoval. Zanechal nápis na skale, podľa ktorého dal pozabíjať v Núbii všetkých mužov s výnimkou malého syna vzbúreného vládcu, a toho ušetril len preto, aby ho mohol zabiť sám. Nezanechal legitímneho mužského potomka (s kráľovnou Hatšepsovet mal iba dve dcéry, Nefrure a Meritre), ktorý by nastúpil na trón, a tak dal na trón nastúpila jeho manželka Hatšepsovet, musela si však pribrať za spoluvládcu jeho syna od vedľajšej manželky, neskoršieho kráľa Thutmoseho III. Z vyobrazení je najznámejšia kolosálna socha, ktorá sa zachovala pred ôsmym pylónom Amónovho chrámu v Karnaku.

Stavby
------

V hlavnom meste Wésete (Tébach) dal Thutmose II. postaviť niekoľko chrámových stavieb, ale ich dokončenia sa väčšinou nedožil. Dodnes z nich stojí pomerne zachovaný ôsmy pylón Amónovho chrámu v Karnaku, dokončený jeho nástupkyňou Hatšepsovet. Ináč sú známe len jeho prístavby v zádušnom chráme v Medínet Habu. Z jeho stavieb mimo hlavného mesta sa zachovali pozostatky Horovho chrámu pri Wádí Halfe v Núbii, ktorý dala dokončiť taktiež Hatšepsovet.

Archeológia
-----------

Jeho hrobku v Údolí kráľov sa nepodarilo bezpečne identifikovať; považuje sa za ňu hrobka č. 42, neďaleko hrobky jeho syna Thutmoseho III. Našla sa však jeho múmia a to v tej istej hromadnej hrobke ako aj Thutmoseho I. a III. Dnes je aj s rakvou v Egyptskom múzeu v Káhire.

Externé odkazy
--------------

* SPŠH Košice Zdroj, z ktorého (pôvodne) čiastočne čerpal tento článok

  


|  |
| --- |
| Thutmose II.**18. dynastia** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Thutmose I.** | **Egyptský faraón**1492 pred Kr. – 1479 pred Kr. | Nástupca**Hatšepsovet** |

Autoritné údaje: * GND: 13064885X
* VIAF: 40489179
**Rudolf Likavčan** (\* 15. február 1960, Ružomberok) je slovenský maliar.

Narodil sa 15. februára 1960 v Ružomberku. Detstvo prežil v obci Liptovské Sliače, kde navštevoval základnú školu. O výtvarné umenie sa zaujímal od útleho veku, ale aktívne sa mu venuje až od osemnástich rokov. Prihlášku si podal aj na Strednú školu do Brna, odpoveď však bola negatívna nakoľko prijímali len záujemcov z Brnianskeho kraja. Začal teda navštevovať Strednú priemyselnú školu v Ružomberku. Táto škola bola vlastne pôvodcom jeho terajšieho štýlu v maľovaní. Štúdiu maliarstva a kresby sa ďalej venoval ako samouk. Začal navštevovať Liptovské osvetové stredisko, kde sa stretával s ľuďmi podobných záujmov aj podobných názorov na výtvarné umenie. Svoje práce konfrontoval na okresných aj krajských výstavách, kde získal diplomy a čestné uznania. V roku 1985 začal navštevovať krajské štúdio výtvarníkov v Banskej Bystrici ktoré viedli akademickí maliari ako Fero Kráľ a Pavol Muška. Cieľom práce v štúdiu bola hlavne nutnosť rozvinúť a obohatiť poznanie autora do najväčšej šírky a hĺbky ako bezpodmienečný základ tvorby. Skultivovať jeho myslenie a naučiť ho hľadať a nájsť vlastnú cestu realizácie.

Autor sa od roku 1980 aktívne prikláňa k maľbe a kresbe. Čerpá z kubistického slohu. Ide vlastne o konštruktivistický kubizmus, kde maľba alebo kresba vzniká dôsledným plánovaním či konštruovaním na plátno či papier. Počas tvorby však nie je vylúčená zmena nákresu či celého obrazu. Tak ako človek rastie, dospeje a zomrie až vtedy vieme že jeho život bol dobrý alebo zlý, tak aj dielo maliara musí dospieť a čas ukáže či bolo dobré alebo nie. Z tém ktoré maliar používa vo svojej tvorbe je najviac preferovaná téma ženy a ženy- matky. Obľúbené sú tiež motívy zátišia a figurálnej kompozície. Hlavným zdrojom jeho inšpirácie je samotný život a situácie v ktorých sa nachádza.

Autoritné údaje: * Web umenia: 1007396
PaedDr. **Rudolf Rabatin** (\* 9. december 1954, Krompachy) je slovenský maliar a pedagóg.

Život
-----

Vyrastal, školské a gymnaziálne roky strávil v Poprade. V rokoch 1974 – 1978 vyštudoval Pedagogickú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove v odbore matematika – výtvarná výchova. 

Systematickej výtvarnej tvorbe sa venuje od začiatku 70 – tych rokov. V rokoch 1974 – 1978 študoval na Pedagogickej fakulte UPJŠ v Prešove, kedy na Katedre výtvarnej výchovy vyučovali prof. Štefan Hapák a prof. Ivan Šafranko. 

V rokoch 1986 – 1989 organizoval výstavy a tvorivé sympóziá výtvarných pedagógov v Popradskom okrese. Od roku 1989 do roku 1996 pôsobil vo funkcii riaditeľa Tatranskej galérie v Poprade. Vtedy ako iniciátor projektu starej Elektrárne v Poprade (1992), manažér domácich a medzinárodných umeleckých aktivít a spoluzakladateľ Domu fotografie v Poprade (1993) sa podieľal na edičnej a vydavateľskej činnosti Tatranskej galérie. 

V rokoch 1997 – 1999 bol v slobodnom povolaní ako výtvarník. Od roku 1999 pôsobil ako pedagóg na Základnej umeleckej škole v Poprade. V roku 2003 inicioval vznik Občianskeho združenia Výchova umením (OZVU). V rokoch 2009 – 2017 externe vyučoval v odbore propagačná grafika na SPŠ v Poprade. Od roku 2013 je členom Umeleckej besedy slovenskej. 

Jeho diela sa nachádzajú v rôznych inštitúciách a súkromných zbierkach na Slovensku, v Poľsku, v Taliansku a vo Francúzsku.

Výber z tvorby
--------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referencie
----------

1. 1 2   *Pedagógovia* [online]. Základná umelecká škola v Poprade, [cit. 2013-11-19]. Dostupné online.
2. ↑  Vihorlatské múzeum v Humennom - Osobnosti
3. ↑  TOMASSS@GMAIL.COM, Tomáš Jakubčin,. *Aukčná spoločnost Darte* [online]. www.dartesro.sk, [cit. 2018-03-27]. Dostupné online.
4. ↑  Tatranská galéria v Poprade
5. ↑  Tatranská galéria - archív
6. ↑   *Zoznam učiteľov* [online]. Poprad: Stredná priemyselná škola Poprad, [cit. 2013-11-19]. Dostupné online.
7. ↑   ČLENOVIA | UBS - UMELECKÁ BESEDA SLOVENSKÁ. *UBS - UMELECKÁ BESEDA SLOVENSKÁ*. Dostupné online [cit. 2018-03-27].
8. ↑   *Rudolf Rabatin* [online]. eantik.sk, [cit. 2013-11-19]. Dostupné online.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Rudolf Rabatin**

Zdroj
-----

* art-rabatin.sk osobná webstránka

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1303 593X
* SNK: 173058
* VIAF: 164941272
* Web umenia: 1783113
**Objavovanie znalostí v databázach** (iné názvy: **objavovanie poznatkov/vedomostí v databázach, získavanie znalostí/poznatkov/vedomostí z databáz/v databázach**; angl. *Knowledge Discovery in Databases*, z toho skr. **KDD**) je data mining a súvisiace prípravné a vyhodnocovacie procesy.

Výška údajov zozbieraných v databázach dnes ďaleko presahuje naše schopnosti znižovať a analyzovať dáta bez používania automatických techník analýzy. Získavanie vedomostí je definované ako netriviálna extrakcia implicitných, neznámych a potenciálne užitočných informácií.

KDD je rýchlo sa rozvíjajúca oblasť. Predpokladá sa, že komerčné databázové systémy budú v budúcnosti obsahovať KDD schopnosti v podobe inteligentných databázových rozhraní.

Techniky KDD
------------

Existuje veľa rôznych prístupov. Existujú kvantitatívne prístupy - napríklad pravdepodobnostné a štatistické prístupy. Existujú prístupy, ktoré využívajú zobrazovacie metódy. Taktiež poznáme aj klasifikačné prístupy, ako sú Bayesovské klasifikácie. Ostatné prístupy zahŕňajú odchýlky, genetické algoritmy, neurónové siete a hybridné prístupy, ktoré kombinujú dve alebo viac techník.

Je sporné, ako by konkrétne techniky mali byť klasifikované. Napríklad: bayesovský prístup môže byť logicky zoskupený s pravdepodobnostnými prístupmi.

### Štatistický prístup

Štatistický prístup používa pravidlo objavovania a vychádza z údajov a rôznych vzťahov. Online Analytical Processing (OLAP) je príkladom na štatisticky-orientovaného prístupu. Automatizované štatistické nástroje sú k dispozícii aj vo verejnej sfére.

Príkladom štatistického prístupu je určenie, že všetky transakcie predaja v databáze, ktoré začínajú s uvedením kódu, sú peňažné transakcie predaja.

### Klasifikácia

Klasifikácia je pravdepodobne najstaršia a najbežnejšie používaná metóda pre všetky prístupy KDD. Existuje veľa typov klasifikačných techník a veľa automatizovaných nástrojov, ktoré sú k dispozícii.
**Českoslovanská jednota** bol český národnoobranný spolok založený v roku 1896, so sídlom v Prahe. Zanikol po vypuknutí prvej svetovej vojny. Československá jednota významnou mierou prispela k vzniku Česko-Slovenska.

Charakteristika
---------------

Spočiatok mal za cieľ národnokultúrnu činnosť v českom (nie česky hovoriacom) pohraničí. Napokon ale pôsobil v pohraničí Česka, v Sliezsku, Dolnom Rakúsku aj na Slovensku. Od roku 1908 sa venoval takmer výlučne Slovensku a rozvíjaniu česko-slovenskej vzájomnosti. Išlo prevažne o spolok liberálnych mešťanov a bohatšej inteligencie. Ideologicky prevládal masarykovský humanizmus a čechoslovakizmus.

V roku 1909 mal spolok 1263 členov, v roku 1912 2361 členov (z toho 140 Slovákov), v roku 1913 3477 členov.

Aktivity vo vzťahu k Slovensku
------------------------------

Spolok umiestňoval slovenských študentov na českých vysokých školách a stredných školách (išlo o stovky slovenských chlapcov), slovenských učňov u českých majstrov. V českých mestách usporadúval večery a prednášky, na ktorých boli Česi informovaní o útlaku Slovákov v Uhorsku a ich snaženiami. Od roku 1908 do roku 1913 organizoval tzv. luhačovické porady, t. j. porady českých a slovenských kultúrnych, politických a hospodárskych pracovníkov v Luhačoviciach. Finančne podporoval vydávanie slovenských novín (Hlas, Slovenské listy, Prúdy) a študentov ako jedna foriem obrany proti maďarizácii a zakladal na Slovensku knižnice. V roku 1911 spolok vydal akúsi malú encyklopédiu Slovenska pod názvom Slovenská čítanka. V rokoch 1907 až 1910 spolok vydával časopis Naše Slovensko. Tesne pred 1. svetovou vojnou spolok podporoval aj prenikanie českého kapitálu na Slovensko.

Kým v Česku mal spolok v roku 1913 22 miestnych pobočiek, na Slovensku mal len radových členov, pretože uhorské úrady aktivity v tomto spolku pokladali za nežiaduce a snažili sa im zamedziť.

Postoje českých členov k Slovensku siahali od nezištnej pomoci Slovákom, cez romantické slovakofilské predstavy po koristnícke záujmy českých podnikateľov.

Zdroje
------

* Českoslovanská jednota in: *Encyklopédia Slovenska*
* Kováč, D. et al.: Kronika Slovenska 1, 1998
Mesto Čchunčchon v provincii Kangwon-do
**Čchunčchon** (kórejsky 춘천) je juhokórejské mesto a zároveň hlavné mesto provincie Kangwon-do (강원도). Na území s rozlohou 1 116 km² tu žije približne 259 000 obyvateľov (údaj z roku 2007).

Polohopis
---------

Čchunčchon sa nachádza v severovýchodnej časti Kórejskej republiky, v provincii Kangwon-do (강원도). Pri meste pramenia rieky Han-gang a Sojang-gang. Čchunčchon je obklopený množstvom jazier, z ktorých najznámejšie sú Sojang a Uiam.

Dejiny
------

Prvé poznatky územia dnešného mesta Čchunčchon sa datujú 1 000 rokov do minulosti. V roku 757 sa mesto volalo Saku. Dnešný názov sa používa od roku 1413. V roku 1896 sa Čchunčchon stal hlavným mestom provincie Kangwon-to (강원도). Počas kórejskej vojny bolo celé mesto zničené.

Kultúra a zaujímavosti
----------------------

Makguksu, typické jedlo
Čchunčchon je známy dlhoročnou tradíciou každoročného organizovania rôznych festivalov a kultúrnych podujatí. V jarnom období sa tu koná Medzinárodný festival mímov a klaunov (Spring Season Art Festival). Počas letných dní mesto organizuje Medzinárodný festival animácie a Festival bábik a maňušiek. Každú jeseň je Čchunčchon dejiskom bežeckého maratónu.

Festival Makguksu je zaujímavým každoročným podujatím. Makguksu je názov najznámejšej a typickej kulinárskej špeciality Čchunčchonu.

Školstvo
--------

V meste sa nachádzajú 3 vysoké školy: Čhunčchonská národná univerzita vzdelávania (od roku 1939), Kangwonská národná univerzita (od roku 1947) a súkromná Univerzita Hallym (od roku 1982).

Doprava
-------

Budova železničnej stanice
### Cestná doprava

Na severe mesta je diaľnica Čungang kosoktoro (중앙고속도로), vybudovaná a uvedená do prevádzky v roku 2001. Je napojená na diaľnicu Tägu-Pusan kosoktoro (대구부산고속도로), ktorá spája mestá Tägu (대구) a Pusan (부산). Jej číselné označenie je 55 a dĺžka trasy je 289 kilometrov.

### Železničná doprava

Čchunčchon je napojený na jednokoľajové železničné spojenie Kjongčchun (경춘), ktoré ho spája s hlavným mestom Soul (서울). Linku prevádzkuje spoločnosť Korail. Začiatkom roka 2007 sa začalo s prípravou a výstavbou dvojkoľajovej elektrickej trate.

Zdroj
-----

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Chuncheon na anglickej Wikipédii (číslo revízie nebolo určené).*
**Čchen Tung** (čín. 陈冬 – pchin-jin: *Chén Dōng*; \* 12. december 1978, Luo-jang, Čína) je čínsky stíhací pilot a kozmonaut vybraný do účasti na programe Šen-čou. Pôvodne stíhací pilot Vzdušných síl Čínskej ľudovej oslobodzovacej armády bol v roku 2010 zaradený do oddielu kozmonautov Číny. Bol nominovaný do funkcie operátora na let Šen-čou 11, ktorý sa na obežnej dráhe úspešne spojil s druhou čínskou vesmírnou stanicou Tchien-kung 2.

Životopis
---------

Narodil sa v Luo-jangu v provincii Che-nan v strednej Číne v robotníckej rodine. Od roku 1997 slúžil vo Vzdušných silách Čínskej ľudovej oslobodzovacej armády ako stíhací pilot. Od roku 2009 prechádzal výberom medzi čínskych kozmonautov. Po úspešnom absolvovaní všetkých testov bol v marci 2010 zaradený do oddielu kozmonautov Číny.

Do vesmíru po prvýkrát vzlietol 16. októbra 2016 v lodi Šen-čou 11 s veliteľom Ťing Chaj-pchengom. Po dvoch dňoch letu sa loď spojila so stanicou Tchien-kung 2. Čchen Tung potom s kolegom strávili na stanici 30 dní.

Čchen Tung má dvoch synov.

Referencie
----------

1. ↑

Externé odkazy
--------------

* Kozmonaut Čchen Tung na stránkach spacefacts.de

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Chen Dong (astronaut) na anglickej Wikipédii a Čchen Tung na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Kozmonautický portál |
Knižné vydavateľstvo **Elist** vzniklo v roku 2016 ako projekt na podporu začínajúcich autorov. Sídli v Liptovskom Mikuláši. Malo byť zamerané na elektronické knihy. Už v lete 2016 sa tento zámer zmenil a vyšla prvá tlačená kniha - detektívka Anjelik od Romana Horňáka. Popri knihách Elist od roku 2016 vydáva aj učiteľské zápisníky, ktorých vydávanie prebralo po zaniknutom vydavateľstve Druska Books.

Majiteľom Elistu je Peter Hoferek, ktorý sa dostal do povedomia verejnosti ako cestovateľ a autor knihy Okolo sveta s palcom hore. Hoferek je jedným z najskúsenejších slovenských stopárov - stopom precestoval viac ako 120 000 kilometrov vo viac ako šesťdesiatich krajinách.

V súčasnosti Elist vydáva cca 30 knižných titulov ročne. Od roku 2017 je členom Združenia vydavateľov a kníhkupcov Slovenska a zúčastňuje sa každoročného knižného veľtrhu Bibliotéka v Bratislave. Distribúciu kníh do kníhkupectiev pre vydavateľstvo Elist zabezpečuje Ikar.

Služby
------

* posúdenie kvality rukopisov,
* gramatická a štylistická korektúra,
* vytvorenie a úprava obrázkov,
* zalomenie diela a vyhotovovanie podkladov pre tlač,
* vytvorenie obálky knihy,
* vytvorenie elektronickej knihy (ePub, Mobi, PDF),
* zabezpečenie tlače,
* zabezpečenie vydavateľských povinností vyplývajúcich zo zákona (ISBN, povinné výtlačky),
* zabezpečenie predaja publikácií cez elektronické a kamenné kníhkupectvá,
* skladovanie a logistika pre knihy,
* marketing a propagácia pre jednotlivé tituly

Ocenenia
--------

Vydavateľstvo Elist získalo ocenenie v čitateľskej ankete Literárna revue za 2. miesto v kategórii kniha roka 2017 (Adriana Gregorová - Druhá) a za 2. miesto v kategórii Debut roka 2017 (Michaela Mihoková - Poškvrnená).

Referencie
----------

1. ↑   *Výpis z Obchodného registra* [online]. 2016-04-30, rev. 2018-10-25, [cit. 2018-10-25]. Dostupné online.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Externý odkaz
-------------

* Oficiálna stránka vydavateľstva Elist
* oficiálny blog majiteľa vydavateľstva Elist
Karel Holas a František Černý na koncerte
Roman Lomtadze
Michal Pavlík a František Černý
Radek Pobořil, New York, 2006
**Čechomor** je česká hudobná skupina hrajúca české, moravské a slovenské ľudové piesne v rockovom aranžmáne.

História
--------

Skupina vznikla v roku 1988 ako folkové združenie s názvom Prvá Českomoravská nezávislá hudební společnost. Prvú zostavu tvorili Jiří Beránek (spev a husle), František Černý (spev a gitara), Jiří Michálek (harmonika) a Antonín Svoboda (husle). Prvý album Dověcnosti vyšiel na prelome rokov 1990 a 1991. V roku 1994 začala skupina pozvoľna prechádzať z akustického poňatia zvuku na elektrický. Do skupiny prišiel nový bubeník Martin Rychta a Michal Pavlík, ktorý v skupine stále pôsobí a bol oslovený aj huslista Karel Holas.

Skupina sa rozhodla pre skrátenie mena na *Českomoravská hudební společnost* a pod týmto názvom vydala v roku 1996 album Medzi horami.

V roku 2002 bol uvedený do kín film Rok ďábla režiséra Petra Zelenku, v ktorom účinkovali spolu s Jaromírom Nohavicom, Karlom Plíhalom a britským hudobníkom Jazom Colemanom. Film získal Českého leva za najlepšiu hudbu k filmu.

Jaz Coleman skupine produkoval v roku 2001 prelomový symfonický album Proměny.

Stálym hosťom skupiny je speváčka Lenka Dusilová.

Súčasné zloženie
----------------

* František Černý
* Karel Holas
* Radek Pobořil
* Roman Lomtadze

Diskografia
-----------

* 1991 – *Dověcnosti*
* 1996 – *Mezi horami*
* 2000 – *Čechomor*
* 2001 – *Proměny*
* 2002 – *Rok ďábla*
* 2002 – *Čechomor Live*
* 2003 – *Proměny tour 2003*
* 2004 – *Čechomor 1991-1996*
* 2005 – *Co sa stalo nové*
* 2006 – *Stalo sa živě* (CD aj DVD)
* 2007 – *Sváteční Čechomor*
* 2008 – *OST - Svatba na bitevním poli*
* 2008 – *Pověsti moravských hradů a zámků*
* 2009 – *Pověsti českých hradů a zámků*
* 2009 – *Pověsti slezských hradů a zámků*
* 2011 – *Místečko*

Referencie
----------

1. ↑  Čechomor po šesti letech vydává řadové album

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Čechomor**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálny web skupiny

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1486 7615
* LCCN: no2006045118
* NK ČR: ko2002150044
* VIAF: 125855917
* WorldCat: lccn-no2006045118
Pohľad na niektoré bratislavské výškové budovy z pozemku Zóny Chalupkova v roku 2007
**Zóna Chalupkova** je urbanistická štúdia územia v bratislavskej mestskej časti Staré Mesto na rozhraní s mestskou častou Ružinov, ktoré je ohraničené ulicami Mlynské nivy, Landererova ulica, Košická ulica a Karadžičova ulica. Nachádza sa na pozemku južne od zóny projektu Twin City a v blízkosti existujúceho objektu bývalej teplárne.

V priebehu niekoľkých rokov sa na tomto území plánuje rozsiahla investičná výstavba tvorená z veľkej časti výškovými polyfunkčnými budovami prevažne s výškou presahujúcou 100 metrov. Táto oblasť sa má postupne zmeniť na nové moderné mestské centrum, pričom nadväzuje na existujúce a pripravované polyfunkčné komplexy, predovšetkým z južnej strany Tower 115 a projekt Panorama City, na severe Twin City, VÚB centrála a City Business Center, na východe projekt Klingerka.

Štúdia počíta okrem iného aj so zachovaním niektorých historických industriálnych budov a s ich zakomponovaním do novej výstavby, predovšetkým je to existujúca budova Centrum Bottova a zrekonštruovaná budova, v ktorej sídli spoločnosť Design factory. Na území sa nachádza aj biokoridor, ktorý by mal ostať nezastavaný.

Externé odkazy
--------------

* Článok na stránke denníka SME z 18.1.2008


|  |  |
| --- | --- |
|  | Bratislavský portál |
**Closed source** *(zatvorený zdroj)* je výraz zavedený ako opozitum pojmu open source *(otvorený zdroj)* a označuje každý program (kus softvéru), ktorého licenčné podmienky ho nekvalifikujú ako open source. Vo všeobecnosti to znamená, že sa distribuujú iba binárne súbory počítačového programu a licencia neposkytuje žiaden prístup k zdrojovému kódu programu, čím technicky znemožňuje akékoľvek úpravy daného softvéru pre praktické účely. *Zdrojový kód* takýchto programov sa obvykle považuje za obchodné tajomstvo príslušnej spoločnosti. Prístup k zdrojovému kódu tretími stranami normálne vyžaduje podpísanie dohody o zachovaní mlčanlivosti (angl. *non-disclosure agreement*).

Tento výraz sa tiež môže vzťahovať na programy, ktorých zdrojový kód je dostupný, ale za podmienok, ktoré sú v rozpore s Definíciou Open Source. Iniciatíva Microsoft-u' „shared source" (zdieľaný zdroj) je toho prominentným príkladom.

To, že nejaký program je označený ako closed source, neznamená, že nutne musí byť platený.
Medzi príklady closed source softvéru, ktorý nie je zadarmo, patrí Microsoft Windows, Microsoft Office, Total Commander, atď.
Medzi príklady closed source softvéru, ktorý je zadarmo, patrí MS Internet Explorer, Adobe Reader, ICQ Lite, atď.

Pozrite tiež
------------

* Proprietárny softvér
* Slobodný softvér
* Neproprietárny softvér
* Open source
* Open source vs. closed source
**Bebop** je jazzový smer, ktorý vznikol v 40tych rokoch 20. storočia. Po predchádzajúcej melodickej swingovej ére prináša bebop výrazný kontrast. Oproti veľkým tanečným swingovým orchestrom, aké viedli Benny Goodman alebo Glenn Miller, vracia sa bebop k menším kapelovým zoskupeniam. Bebop prichádza s rýchlymi, až veľmi rýchlymi tempami, asymetrickým frázovaním, zložitou harmóniou a spletitými melodickými linkami. Ťažisko je v improvizácii, ktorá niekedy citovala úryvky hlavnej témy, no zväčša sa odvíjala úplne slobodne. Pre uši poslucháča zvyknutého na swing vyznieval bebop nervózne až drásajúco, každopádne si rýchlo našiel širokú škálu priaznivcov. 

Forma bebopových kompozícií bola uvoľnenejšia v porovnaní s bigbandovými úpravami swingových orchestrov. V zásade však platilo, že sa na začiatku predstavila hlavná téma hraná v unisone, nasledovali improvizácie a skladbu ukončila opäť hlavná téma.

Po harmonickej stránke predstavuje bebop druh jazzovej revolúcie. Prináša alterované akordy a akordické substitúcie (užitie iného akordu pre zvýšenie napätia), rýchle sledy harmonických postupov, použitie bebopových, celotónových, alterovaných a zmenšených stupníc. Vďaka týmto prostriedkom vyznieva bebop harmonicky pestrejšie a bohatšie, takisto však prináša vysokú technickú náročnosť. 

Medzi hlavných predstaviteľov bebopu patrí saxofonista Charlie Parker, trubkár Dizzy Gillespie a klavirista Thelonius Monk.
**Clonové číslo** ({\displaystyle \kappa \,}) je pomer ohniskovej vzdialenosti ({\displaystyle f\,}) optickej sústavy k priemeru ({\displaystyle D\,}) vstupnej šošovky.

Matematické vyjadrenie:

{\displaystyle \kappa ={\frac {f}{D}}}

Hodnoty clonového čísla
-----------------------

Zväčšovanie clonového čísla zmenšovaním priemeru vstupnej šošovky prostredníctvom irisovej clony.
Filmové alebo fotografické objektívy umožňujú meniť clonové číslo objektívu prostredníctvom clony, ktorá zmenšuje efektívny priemer vstupnej šošovky. Údaj o svetelnosti objektívu potom určuje, aké najnižšie clonové číslo sa dá na objektíve nastaviť.

Typické hodnoty clonového čísla fotografických objektívov sú pri maloformátových fotoaparátoch od 1,4 do 5,6 a pri bežných formátoch od 4,5 – 5,6 do 16 – 22 a pri objektívoch pre veľkoformátové fotoaparáty do 46 – 64.

Pri danej ohniskovej vzdialenosti, nízke clonové číslo znamená väčší svetelný tok vnikajúci do objektívu, čo umožňuje veľmi krátky expozičný čas na úkor nízkej hĺbky ostrosti. Naopak, vyššie clonové číslo znamená menší svetelný tok, čo si vyžaduje vyššiu citlivosť filmu a/alebo dlhší expozičný čas, zvyšuje však hĺbku ostrosti.

Clonový rad
-----------

Clonový rad so zodpovedajúcimi clonovými otvormi.
Clona mení clonové číslo objektívu na hodnoty, ktoré keď sa zoradia za sebou, vytvárajú takzvaný clonový rad.

V minulosti sa variabilné clony objektívu označovali celočíselnou hodnotou clonového čísla, aj keď bolo možné clonu zväčšovať alebo zmenšovať plynulo. Neskoršie objektívy mali preto stupnicu rozdelenú podrobnejšie s označením polovičných alebo tretinových intervalov. Clony moderných elektronických objektívov sa nastavujú interne v intervaloch napríklad 1/8, aj keď ovládanie fotoaparátu umožňuje nastavenie v intervale 1/3. Clona sa potom nastaví na hodnotu najbližšiu tretinovému intervalu.

V bežných fotografických objektívoch sa clonové číslo mení v rade, v ktorom je každý nasledujúci člen je √2-násobne väčší ako predchádzajúci, takže pomer svetelného toku medzi dvomi susediacimi clonovými číslami je dvojnásobný (polovičný):

1; 1,4; 2; 2,8; 4; 5,6; 8; 11; 16; 22 atď.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Fyzikálny portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
**Holografia** (gr. *Όλος*-*holos* celý + *γραφή*-*graphe* zápis) je tvorba (pravých) hologramov, teda trojrozmerných obrazov založených na zachytení predmetu pomocou oporného koherentného žiarenia a vĺn odrazených od predmetu. Je to vyspelá forma fotografie.

Prehľad
-------

Holografia bola vynájdená maďarským fyzikom Dennisom Gaborom(1900-1979) v roku 1947, za čo v roku 1971 získal Nobelovú cenu. Objav bol neočakávaným výsledkom výskumu zdokonalenia elektrónového mikroskopu. Tento objav nemal uplatnenie až do roku 1960, kedy sa vyvíjal laser.  

Prvý hologram so zaznamenaným 3D objektom, bol vytvorený Yurim Denisyukom v Sovietskom zväze v roku 1962, neskôr Emmettom Leithom a Jurisom Upatnieksom z Michiganskej univerzity, USA v roku 1962.

Fyzikálny princíp holografie
----------------------------

Vlny šíriace sa prostredím sú nositeľmi optických informácii o zobrazovanom bode. Pri dopade vĺn na záznamový materiál sa vlny prichádzajúce z rôznych bodov skladajú a tým sa produkujú kontrasty, vďaka ktorým obraz vidíme. Gabor si uvedomil, že klasický obraz možno vylepšiť zachytením nielen amplitúdy, ale aj fázy a pri farebnom zobrazení aj frekvencii zobrazujúcich vĺn. Preto nechal na záznamové médium dopadať svetlo odrazené od zobrazovaného predmetu, a priame svetlo zo zdroja. Tieto zväzky dopadajú na film, kde interferujú. Pri interferencii sa uplatňujú amplitúdy aj fázy obidvoch lúčov. Táto interferencia prebieha v celej ploche, prípadne objeme záznamového prostredia. Na výslednej snímke obraz predmetu nenájdeme, je ukrytý v takzvanom koherentnom pozadí, ktoré zapríčinil referenčný zväzok. Na jej odkrytie je potrebné osvietiť hologram zdrojom s tou istou vlnovou dĺžkou vyžarovaného svetla.  

Keďže na každý bod hologramu dopadne svetlo z každého bodu zobrazovaného predmetu, stačí relatívne malý úlomok filmu na jeho rekonštrukciu. 

Existuje viacej metód holografického zobrazenia:

* v odrazenom svetle
* v priamom svetle
Mapa Troch kráľovstiev na konci 5. storočia
**Tri kráľovstvá** je názov (obdobia) kráľovstiev Kogurjo (고구려), Päkče (백제) a Silla (신라, čitaj Šilla), ktoré pokrývali Kórejský polostrov a Mandžusko medzi 1. stor. pred Kr. a 7. stor. po Kr. Pred a počas obdobia troch kráľovstviev existovali ďalšie menšie kráľovstvá a kmeňové štáty, ako napr. Kaja (가야), Tong-je (동예), Okčo (옥저), Pujo (부여), Usan (우산), Thamna (탐라). 

Koniec čínskej dynastie Chan na začiatku 3. stor. viedol k rozvoju troch kráľovstiev. Všetky tri kráľovstvá mali rovnakú kultúru. Konfucianizmus sa začal šíriť vo vyšších vrstvách kórejskej spoločnosti od 1. stor. po Kr. Neskôr (4. až 6. stor.) ho úplne nahradil budhizmus. 

Obdobie sa skončilo, keď Silla (Šilla, 신라), spojenec čínskej dynastie Tang (당 / 唐) (618 – 907), dobylo Päkče v roku 660 a potom Kogurjo (고구려) v roku 668. Začalo sa tak tzv. obdobie zjednotenej Silly (통일신라). 

Názov „Samguk" (삼국), čiže „Tri kráľovstvá" sa použil v kórejských názvoch klasických textov *Samguk Sagi* (삼국사기) a *Samguk Jusa (삼국유사).*

Jednotlivé kráľovstvá
---------------------

### Saro/Silla (사로 / 신라)

Obdobie sa podľa tradície začalo roku 57 pred Kr. keď kráľovstvo Saro (neskôr Silla) v juhovýchodnej časti polostrova dostalo autonómiu od dynastie Chan vládnucej v Čínskom cisárstve. 

Po premenovaní na Silla (신라) v roku 503 kráľovstvo v prvej polovici 6. stor. pohltilo celé susedné kráľovstvo Kaja (가야). Budhizmus sa stal oficiálnym náboženstvom v roku 528. 

Hlavným mestom bol Kümsong – 금성 (dnešné Kjongdžu – 경주).

### Kogurjo (고구려)

Kogurjo na severe (pôvodne len v Kórei, t. j. medzi riekami Amnok-kang (압록강, čínsky Ja-lu) až dolu po rieku Han-gang – 한강) sa osamostatnilo od Číny v roku 37 pred Kr. Štát rozšíril svoje územie na rozsiahle územia Mandžuska a napokon vyhnali Číňanov z Nang-nangu – 낭낭 (dnes Pchjongjang – 평양) v roku 313. Kultúrny vplyv Číny ostal, až kým Kogurjo roku 372 oficiálne neprijalo budhizmus. 

Kogurjo, ako najväčšie z kráľovstiev, malo striedavo dve hlavné mestá: Nangnang a Kung-näsong (궁내성) na rieke Amnok-kang (Ja-lu).

### Päkče (백제)

V roku 18 pred Kr. dvaja princovia z kráľovstva Kogurjo založili na juhozápade polostrova Päkče (dnes južne od Soulu), ktorého hlavným mestom bol Üngdžin – 응진 (dnes Kongdžu – 공주 a Čondžu – 전주), neskôr Sabi – 사비 (dnes Pujo – 부여) juhozápadne of Soulu. Kráľovstvo Kaja (가야) sa odčlenilo od Päkče (백제) v 1. stor. po Kr. 

V 4. stor. Päkče veľmi prosperovalo a ovládalo skoro celú južnú polovicu polostrova.
Etruský kalich (holmos), Cerveteri, z nekropoly Monte Abatone, hrobka 4, 7. stor. pred Kr. Musée du Louvre
**Holmos** (starogr. ὅλμος – holmos) bol starovekou nádobou na pitie.

Holmos (mn. č. *holmoi*), najbežnejšia forma etruskej čaše, má tvar hlbokej misky na vyššej nôžke (v podobe podstavca holmos, s dutou stopkou). Podľa niektorých starovekých autorov bol holmos zhotovený v tvare rohu. Grécky spisovateľ Athénaios o tom uvádza: „*K dispozícii je tiež holmos. Aj ten je pohár na pitie v tvare rohu. Menesthenes v štvrtej knihe svojej politiky píše toto: Krútené albatany a zlatý holmos. Ale holmos je šálka, ktorá je vyrobená v tvare rohu, približne do výšky lakťa.*" Holmos bol zrejme formou nádoby (podobne ako napr. mastos) konzumentov alkoholu na súkromných zábavách (na symposiach).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Noah Webster. *Webster's Unabridged Vintage Edition*. Boston : B&R Samizdat Express, 2018. ISBN 978-14-5539-614-6. S. 2180.
2. 1 2  Tuscan American Institute for Mediterranean Archaeology, Institute for Mediterranean Art and Archaeology. *Bulletin of Mediterranean Archaeology*. Cincinnati : Institute for Mediterranean Art and Archaeology, 1978. S. 38.
3. ↑   Pennmuseum
4. ↑  Ateneu. *The Deipnosophists*. Cambridge : Harvard University Press, 1980. ISBN 978-06-7499-302-0. S. 201.
5. ↑  Desiderius Erasmus. *Collected Works of Erasmus*. Toronto : University of Toronto Press, 1992. ISBN 978-08-0202-831-0. S. 71.

Pozri aj
--------

* Typológia starogréckej keramiky
**Zína Futasová** (\* 28. jún 1893, Brezno - † 1. september 1966, Podbrezová) bola pedagóg.

Rodina
------

* otec Ondrej Futas
* matka Zuzana rod. Zacharová

Životopis
---------

Základnú a meštiansku školu vychodila v Brezne. Absolvovala večerný učiteľský kurz slov. reči, pravopisu, literatúry a občianskej náuky poriadaný MO MS. Striedavo pôsobila na ľudovej a meštianskej škole v Brezne a v Šumiaci a v OSŠ v Brezne. Učiteľka, režisérka, funkcionárka spoločenských organizácií a organizátorka kultúrneho života v Brezne a na Horehroní. Pracovala v spoločenských a cirkevných organizáciách. Bola členkou Živeny, Červeného kríža, TJ Sokol a Ev. cirkevného zboru. Členkou MS sa stala v roku 1920 a po dobu 13 rokov bola jej tajomníčkou. Venovala sa aj ochotníckemu divadlu, mala nezastupiteľný podiel na tom, že MO MS v Brezne mal dôveru nielen v ústredí MS, ale aj v orgánoch mesta, Horehronia a župných úradoch. Patrila k popredným slovenským vlastenkám.

Literatúra
----------

* Osobnosti matičného života v Brezne

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
**Chionis** (starogr. *Χίονις* – *Chionis*) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.

Sochár Chionis pochádzal pravdepodobne z Korintu. Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že bol autorom dvoch sôch (zrejme z bronzu), ktoré videl v Delfách: „*Kovové sochy venovali Fókovia, keď počas druhej bitky obrátili na útek jazdecké jednotky Tesálie. Obyvatelia Fliasie dopravili do Delf kovového Dia a s ním podobu Aiginy. Z arkádskej Mantineie pochádza ako dar kovový Apolón. Stojí neďaleko pokladnice Korinťanov. Herakles a Apolón sa vrhajú po trojnožke, takmer sa o ňu pustia do bitky. Léto s Artemidou utišujú hnev Apolónov, Aténa Heraklov. Takisto táto votívna skupina pochádza od Fókov na pamiatku doby, keď ich proti Tesálčanom viedol Eliďan Tellias. Sochy vytvoril Diyllos spoločne s Amyklaiom, ale Aténu a Artemidu Chionis. Boli to vraj Korinťania.*"

Fókovia tieto votívne dary venovali Delfám na počesť svojho víťazstva nad Tesálčanmi, ktoré dosiahli približne v roku 500 pred Kr. (podľa historika Herodota pred vojnou s Peržanmi, t. j. pred rokom 480 pred Kr.) Epigrafický nález objavený v Delfách potvrdil Pausaniovo svedectvo, že tieto diela zhotovili menovaní umelci.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. ↑  Longman, Brown, Green, and Longman, *The biographical dictionary of the Society for the diffusion of useful knowledge*, str. 520
2. 1 2 3  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 290.
3. ↑  Georg Kaspar Nagler, *Neues allgemeines Künstler-Lexicon*, str. 519
4. ↑  Herodotos, *História*, 8,27.
5. ↑  Pausanias. *Pausaniás, cesta po Řecku II.*. Praha : nakladatelství Svoboda, 1974. 25-027-74. S. 414.
6. ↑  Inscriptiones Graecae, *Syll.³ 202A*
**Isarión** (starogr. *Ισαρίων*) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí.

Isarión z Alexandrie bol na 224. olympijských hrách v roku 117 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol najstarším a hlavným olympijským pretekom, menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku bol koncom 5. stor. pred Kr. zostavený zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.

Olympiádou Isarióna datoval napr. staroveký autor Eusebios začiatok vlády rímskeho cisára Hadriána: „*V tejto dobe sa Hadrianus stal cisárom Rimanov"*. Meno olympionika Isarióna je uvedené v Eusebiovom zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (starogr. *Παντοδαπὴ Ἱστορία* – *Pantodapé Historia*). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. ↑  Mark Golden. *Sport in the ancient world from A to Z*. London : Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-203-49732-5. S. 158.
3. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 140.
4. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 425.
5. ↑  Josef Šusta. *Dějepisectví*. Praha : Nákl. Historického klubu, 1933. S. 9.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 36°57′41″S 30°51′14″V﻿ / ﻿36,96139°S 30,85389°V﻿ / 36.96139; 30.85389

**Pergé** (-po starogrécky; novogr. Πέργη) alebo **Perge** (-po turecky) alebo po slovensky aj **Perga** bolo antické mesto, ktoré bolo hlavným mestom Pamfýlie. 
Jeho rozsiahle ruiny ležia na pobrežnej nížine asi 15 km SV od Antalye a asi 12 km od pobrežia Stredozemného mora. Dominantná akropola pochádza z bronzovej doby.

Dejiny
------

Pergé bolo dôležité staroveké mesto Pamfýlie. Bolo založené okolo roku 1000 pred Kr. Nachádza sa medzi dnešnými riekami Düden a Aksu.
V roku 546 pred Kr. dobyli Pergé Peržania. Do gréckych rúk sa Pergé opäť dostalo pri ťažení Alexandra Macedónskeho v roku 333 pred Kr. Po rozpade Alexandrovej ríše sa k moci dostali Seleukovci. Napokon ho roku 188 pred Kr. dobyli Rimania. Podľa Skutkov apoštolov (Sk 13,13) navštívil sv. Pavol so sv. Barnabášom Pergé na svojej prvej misijnej ceste.

Pozoruhodnosti
--------------

* Divadlo (mimo hradieb)
* Štadión (mimo hradieb)
* Mestská brána
* Helenistická brána s dvomi kruhovými vežami
* Agora so stĺporadím
* Hlavná ulica
* Nymfeum
* Ruiny dvoch kresťanských bazilík zo 6.storočia
* Južné a severné kúpele
* Akropola

Galéria
-------

* Helenistické veže opevneniaHelenistické veže opevnenia
* Agora; vzadu AkropolaAgora; vzadu Akropola
* StĺpyStĺpy
* Reliéf bohyne na stĺpe Hlavnej uliceReliéf bohyne na stĺpe Hlavnej ulice
* Reliéfny kameňReliéfny kameň
* Nymphaeum pod AkropolouNymphaeum pod Akropolou

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pergé**

Zdroj
-----

* *Encyclopædia Britannica*, heslo Perga
Perikles – busta zo zbierok Vatikánskeho múzea
**Perikles** (cca. 495 pred Kr. – 429 pred Kr. (starogr. *Περικλῆς* – *Perikles/iný prepis Periklés*) bol politik, rečník a zástanca demokracie v starovekých Aténach v Grécku.

Historici Thukydides a Plutarchos ho chválili ako čestného, nepodplatiteľného človeka. Bol vedúcou postavou kultúrneho a politického života Atén v ich zlatom období druhej polovice 5. storočí pred Kr.

Životopis
---------

Pochádzal z aristokratického rodu, napriek tomu sa však zásadne pričinil o rozvoj aténskej demokracie aj o kultúrny a mocenský rozvoj Atén. V roku 462 pred Kr. viedol spoločne s ďalším aténskym politikom Efialtom, zásadným zástancom demokratickej cesty, víťazný politický boj proti mocnej aristokratickej konzervatívnej rade areopágu a po Efialtovej smrti (461 pred Kr.) stál v podstate až do konca svojho života na čele aténskej demokracie.

Prvýkrát bol zvolený za archonta v roku 461 pred Kr.. Hlavným obdobím jeho vplyvu boli roky 443 pred Kr. – 429 pred Kr. keď bol každoročne okrem roku 430 pred Kr. zvolený za prvého stratéga (celkovo bol zvolený až 14 krát). Jeho politické kroky smerovali k prehlbovaniu aténskej demokracie. Roku 454 pred Kr. presadil, aby väčšina slobodných aténskych obyvateľov mužského pohlavia mohla od tých čias vykonávať ktorýkoľvek úrad vlády, všetky rozhodnutia súdov mestského zhromaždenia podliehali väčšinovému hlasovaniu a úradníci brali štátny plat. Snem nazývaný eklézia (ekklésiá), volený občanmi, povýšil na najvyšší štátny orgán, pre ktorý návrhy na prerokovanie pripravovala tzv. rada päťsto (bullé). Rozšíril kompetencie najvyššieho porotného súdu héliaia a umožnil v ňom zasadať aj nemajetným občanom tým, že im za každý deň preplácal náhradu ušlého zisku vo výške dvoch obolusov. Tým zaviedol prax porotných súdov, používanú v súdnictve dodnes. 

Perikles aténsku ríšu rozširoval prostredníctvom Aténskeho námorného spolku, konfederácie gréckych štátov. V tej dobe sa Aténsky námorný spolok fakticky premenil na aténsku námornú ríšu. Roku 440 pred Kr. zlikvidoval povstanie na ostrove Samos. Osobne viedol vojenskú výpravu k Čiernemu moru, aby zaistil bezpečnú dopravu obilia z jeho pobrežia do Atén. Perikles bol nielen skvelým rečníkom, vojvodcom, ale i človekom, ktorý podporoval umenie. Roku 447 pred Kr. začal rozsiahly program výstavby pamätníkov – vtedy vznikol aj chrám bohyne Atény – Partenón na Akropole. Keď roku 431 pred Kr. vypukla peloponézska vojna so Spartou, presvedčil Aténčanov, aby sa z vidieka uchýlili za hradby mesta a spoľahli sa na ochranu aténskych námorných síl. Táto voľba však v roku 430 pred Kr. spôsobila morovú epidémiu a Perikles bol zosadený z funkcie prvého stratéga. V nasledujúcom roku ho síce zvolili znovu, no čoskoro však zomrel na mor.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Perikles**

Externé odkazy
--------------

* SPŠH Košice Zdroj, z ktorého (pôvodne) čiastočne čerpal tento článok

Autoritné údaje: * BnF: 119402487
* GND: 118739972
* ISNI: 0000 0001 1827 7540
* LCCN: n50009680
* NK ČR: jn20000701392
* ULAN: 500372674
* VIAF: 84036422
* WorldCat: lccn-n50009680
**Josep Pascó i Mensa** (\* 1855, Sant Feliu de Llobregat – † 1910, Barcelona) bol katalánsky maliar, ilustrátor a dekoratér. Bol jedným z učiteľov Joana Miróa.

Život
-----

Začínal ako priemyselný maliar, ale čoskoro sa rozhodol pre umeleckú maľbu. Študoval na Escuela de la Llotja u Simóna Gómeza a tiež navštevoval ateliér Josepa Planellu. Nejakú dobu sa venoval krajinárstvu, ale neskôr prešiel k ilustráciám kníh a divadelným dekoráciám.

V roku 1887 odišiel do Madridu, kde pracoval pre Teatro Real a potom ako dekoratér divadla princa Alfonsa. V roku 1896 odišiel do Mexika, kde tvoril dekorácie pre Gran Teatro Nacional a po návrate do Španielska sa venoval ilustrovaniu. 

Pôsobil predovšetkým v *Arte y Letras* a *La Ilustración Catalana*, kde mal pseudonym *Brisa*. V tejto dobe pracoval tiež na výzdobe Ramón Casas v Barcelone.

Bol profesorom na Escuela Superior de Artes e Industrias v Barcelone a umeleckým riaditeľom časopisu *Hispania*.

Referencie
----------

1. ↑  Josep Pascó na museunacional.cat
2. ↑  Joan Miro Biography

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Josep Pascó na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 6974 1617
* ULAN: 500037823
* VIAF: 95919727
LaGuardia Delta terminál
**LaGuardia** je letisko v štvrti Queens na Long Islande v New Yorku. Letisko sa pôvodne volalo *Letisko Glenna H. Curtissa* po priekopníkovi letectva Glennovi Curtissovi, neskôr bolo premenované na *North Beach Airport* a pomenované po Fiorellovi La Guardiovi, bývalom primátorovi New Yorku, ktorý dal letisko postaviť.

LaGuardia je najmenšie z troch newyorských komerčných letísk, ďalšie dve sú JFK International Airport a Newark Liberty International Airport. LaGuardia je populárne vďaka svojej centrálnej polohe a blízkosti Manhattanu. 

Väčšina letov z LaGuardie smeruje do vnútrozemia USA a Kanady. LaGuardia je napriek tomu najrušnejšie letisko v Spojených štátoch. Obvodové pravidlo zakazuje prílet a odlet liniek, ktoré presahujú vzdialenosť 2 400 km. Pravidlo má výnimku v sobotu a v prípade liniek do Denveru. Väčšinu medzinárodných a medzikontinentálnych letov vybavujú v tejto oblasti ďalšie dve letiská, Kennedyho a Newark.

V roku 2008 letisko odbavilo 23,1 miliónov cestujúcich, Kennedyho letisko odbavilo 47,8 miliónov a Newark o niečo viac než 35,4 miliónov, čo je celkovo približne 106 miliónov cestujúcich používajúcich letiská v New Yorku, ktorý je tak najväčším vzdušným prístavom v Spojených štátoch a druhým na svete (po Londýne). V roku 2015 to už bolo 360 274 letov a 31 437 668 pasažierov.

História
--------

### Nehody a incidenty

* 1. februára 1957, let Northeast airlines 823 havaroval pri vzlete na Rikers Islandu. Zo 101 ľudí na palube ich bolo 21 zabitých.
* 3. februára 1957, let American airlines 320 spadol do East River. Z 73 ľudí na palube ich bolo 65 zabitých.
* 29. decembra 1975, explodovala na letisku bomba. Zahynulo 11 a bolo zranených 74 ľudí.
* 21. septembra 1989, let USAir 5050 pri štarte zišiel z dráhy a havaroval do East River. Lietadlo sa rozlomilo na tri kusy a zomreli traja ľudia.
* 22. marca 1992, let USAir 405 havaroval pri štarte do East River kvôli námraze na krídlach. Z 51 ľudí na palube ich bolo 27 zabitých.
* 2. marca 1994, let Continental Airlines 705 ukončil štart v snehovej búrke a zišiel z ranveje.
* 15. januára 2009, Let US Airways 1549 sa po štarte stretol s kŕdľom vtákov a v dôsledku toho oba motory stratili výkon. Lietadlo núdzovo pristálo na rieke Hudson, bez obetí na životoch.

### Letecké spoločnosti používajúce letisko LaGuardia

Najviac používa LaGuardiu American Airlines (24% z celkového počtu letov), Delta Air Lines (20%) a US Airways (18%). Ostatné letecké spoločnosti tu pôsobiace sú napríklad Air Tran, Continental, Frontier, Northwest, United Airlines a Spirit. V roku 2009 používalo letisko 26 aerolínií.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Letisko LaGuardia**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Letiště LaGuardia na českej Wikipédii.*


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Portál letectvo |
**Pergamen** je:

* v kožiarstve (na rámoch) usušená holina (=surová koža zbavená vápnom chlpov a zbavená nečistôt) somára, teľaťa, ovce, kozy alebo jahňaťa, spravidla potom natretá kriedou a vyhladená pemzou
* **pergamenový papier (nepravý pergamen)**: obmena tohto kožiarskeho výrobku používaná na písanie; je starostlivejšie opracovaná a spravidla je z jahňacej kože
* listina napísaná na pergamenovom papieri

Pergamen vznikol v staroveku v meste Pergamon. Používa sa najmä na písanie a na poťahovanie bubnov. Až do 13. storočia, keď ho začal vytláčať papier, bol jedným z najpoužívanejších materiálov na písanie.

Pergamenový papier
------------------

### Výroba

Koža zvierat sa najskôr odchlpila, vysušila, potom sa na ráme drsnila pemzou, potierala v oleji rozotretou olovenou alebo zinkovou belobou, napokon hladila a leštila. 

Pretože pergamen po čase stvrdol a nedal sa ohýbať, knihy sa už nepísali na zvitky, ale na ploché listy, ktoré sa spájali do kódexov.