recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jozef Karvaš** (\* 26. november 1981 – † 9. apríl 2014) bol džezový hudobník, hráč na trúbku, krídlovku a klavír. Syn džezového hudobníka Jozefa Karvaša a prapravnuk Andreja Kmeťa.

Jozef Karvaš maturoval na konzervatóriu v Banskej Bystrici a hneď sa začal venovať jazzovej hudbe ako trubkár i ako klavirista. Hral aj v mladých kapelách, ale jazz mu dal viac priestoru v prejave a preto natrvalo, až do svojej predčasnej smrti, nastúpil do kapiel BB Band Dixieland Jazz Band ako hráč na trúbku a do JK Trio ako klavirista a hráč na klávesové nástroje.

Kariéra
-------

Hral na mnohých pódiách doma, aj v zahraničí. Boli to jazzové festivaly vo Francúzsku, Nemecku, Rakúsku, Maďarsku, Poľsku, Česku. Odohral množstvo koncertov a jamsession doma i v zahraničí. Prax i teóriu jazzu často rozoberal so svojím veľkým vzorom-trubkárom orchestra Gustáva Broma Jaromírom Hniličkom, aj ďalšími členmi tohto orchestra. Jeho hra bola ovplyvnená mnohými skvelými muzikantmi, s ktorými sa stretával na významných festivaloch v zahraničí. Jeho život a sľubnú hudobnú kariéru ukončilo ťažké cievne ochorenie s výronom krvi do mozgu. Hudobná kariéra je úzko spojená so stránkou BB Band a Jozef Karvaš trio.

Discografia
-----------

Nahral 5 CD albumov jazzovej a swingovej hudby.

1. Body and Soul, 2001
2. Naše mesto, 2003
3. Vám lásky sľub skladám, 2006
4. Muž s trúbkou, 2009
5. Než odídem, 2010

Literatúra
----------

1. BÁRDIOVÁ, Marianna: Ján Móry (1892-1978). Tatranský skladateľ a hotelier. Bratislava: Slovenská muyikologická asociácia, 2013.
2. KALIŠKA Michal st. a ml.: Pod taktovkou času. Pohľady do minulosti i súčasnosti tanečnej a džezovej hudby v Banskej Bystrici. Banská Bystrica: Grif Grafics, 2016.

Externé odkazy
--------------

* BB Band
PhDr. **Jozef Kiss**, CSc. (maď. József Kiss, \* 28. apríl 1944, Veľké Kapušany – † 3. september 2013) bol slovenský novinár, historik a politológ, maďarskej národnosti, do roku 1990 šéfredaktor denníka Új Szó, spolupracovník Ústavu politických vied SAV.

Život
-----

V roku 1967 absolvoval Filozofickú fakultu UK v Bratislave. V roku 1978 získal hodnosť CSc. Do roku 1985 archivár. V rokoch 1986-1990 šéfredaktor denníka Új Szó a do roku 1995 jeho redaktor. Od roku 1995 vedecký pracovník Ústavu politických vied Slovenskej akadémie vied.

Dielo
-----

Vo vedeckej práci sa zaoberal predovšetkým otázkami postavenia maďarskej menšiny na Slovensku, jej dejinami a politickým životom, ako aj vývojom slovenského a maďarského ľavicového a liberálno-demokratického politického hnutia. Jeho viaceré práce boli významným príspevkom k dejinám slovensko-maďarských vzťahov. Bol autorom viacerých publikácií v slovenčine i maďarčine. 

* *Štefan Major* (Pravda, Bratislava 1979)
* *Múltfaggatás és kisebségi önértéktudat* (Spytovanie minulosti a vnímanie vlastnej hodnoty menšinami) (Kalligram, Bratislava 1996)
* *Kötődések és távlatok* (Väzby a perspektívy) (Vydavateľstvo Nap, Dunajská Streda 2002)

Referencie
----------

1. ↑   *PhDr. Jozef Kiss, CSc.* [online]. SAV, 6.9.2013, [cit. 2013-11-18]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Jozef Kiss na stránkach SAV

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0001 1197 9785
* LCCN: n2018059825
* SNK: 149419
* VIAF: 162991414
* WorldCat: lccn-n2018059825
**Jozef Kačka** (\* 3. marec 1865, Likavka – † 20. marec 1938, Sliač) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, verejný činiteľ a publicista. Pôsobil pod pseudonymami: Jozef Podholský, Ružoslav, Sielnický.

Rodina
------

* otec Michal Kačka
* matka Katarína rod. Kozubová

Životopis
---------

Študoval na gymnáziách v Ružomberku, v Levoči a v Egeri, teológiu študoval v Banskej Bystrici (1883 – 1887), 1887 vysvätený za kňaza. Rokuk. kaplán a farár na viacerých miestach, od 1893 aj administrátor v Čiernom Balogu, 1894 – 1895 kaplán v Brezne, 1895 – 1896 na Starých Horách, 1904 – 1916 na Donovaloch, 1916 – 1918 väznený v Košiciach a v Leopoldove. 

Vo verejnom živote sa aktivizoval v Slovenskej ľudovej strane (od 1925 HSĽS), vytvoril vlastnú štátnopolitickú koncepciu spoločného štátu Čechov a Slovákov a Poliakov. Náboženské práce publikoval v periodikách; prezentoval sa však vlastnými a prekladovými kázňami, prekladal z nemčiny, francúzštiny a maďarčiny. 
Politické články písal do Národných novín, Ľudových novín, Slováka a i. Po 1918 sa venoval aj literárnohistorickej problematike. V roku 1888 – 1938 člen výboru Spolku svätého Vojtecha.

Dielo
-----

* 1920 –  *Stručný výťah z dejín slovenskej literatúry*
* 1925 – *Rozpomienky na moje utrpenie*

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 38 - Likavka
* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5575 736X
* NK ČR: mzk2005266443
* SNK: 162443
* VIAF: 84602845
**Jozef Kopa** (\* 1. apríl 1876, Banská Bystrica-Radvaň - † 14. január 1961, Modra) bol slovenský osvetový pracovník, pedagóg.

Jeho otec bol Daniel Kopa, matka Júlia rod. Koróniová a manželka Katarína rod. Štetková.

Životopis
---------

Študoval na Učiteľskom ústave v Soprone a v Banskej Štiavnici. Od 1896 učiteľ v Modre, viedol spevokol a organizoval divadelné predstavenia. Ujímal sa slovenských chovancov modranského učiteľského ústavu, súkromne ich učil hrať na organe. Knihovník Meštianskeho kasína, neskôr Slovenskej besedy v Modre, kde mal prednášky s kultúrnohistorickou a vinohradníckou tematikou. Spolupracoval s Fedorom Houdkom pri zostavovaní miestopisu Slovenska. Predseda Vinohradníckeho spolku, podpredseda Sokola, predseda Spolku cirkevných učiteľov penzistov.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 32 - evanjelická farnosť Radvaň; pokrstený ako Adám József Koppa

Autoritné údaje: * SNK: 146627
* VIAF: 129159400257419620001
**Turecká vojna za nezávislosť** bol vojnový konflikt v rokoch 1919 až 1923 medzi Osmanskou ríšou reprezentovanou mladotureckým hnutím Mustafu Kemala Atatürka a koalíciou rôznych európskych krajín. Jeho jadro tvorila Grécko-turecká vojna (1920-22).

Začiatok
--------

Po prvej svetovej vojne, ktorú Osmanská ríša prehrala, boli rôzne časti jej územia okupované cudzími armádami. Turci nechceli tolerovať delenie svojej krajiny a vyhlásili vojnu.

Bojujúce strany
---------------

Na jednej strane stálo Mladoturecké hnutie, ktoré viedol Mustafa Kemal Atatürk. Na jeho stranu sa postupne pridala aj väčšina civilného obyvateľstva. Na druhej strane bola koalícia, ktorú tvorili: Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Grécko, Arménsko, Gruzínsko a Osmanská ríša.

Vojna
-----

Po počiatočných neúspechoch sa na čelo Turkov postavil Mustafa Kemal Atatürk, uznávaný vodca a generál z prvej svetovej vojny. Pod jeho velením vybojovali Turci dôležité víťazstvá. Tie boli hlavne proti Grékom, ktorí okupovali západnú časť krajiny okolo mesta Izmir (Smyrna). Túto časť dobyli Turci roku 1922. Neskôr znovu získali aj pásmo okolo Marmarského mora, ktoré bolo demobilizované a okupované Britmi. Nakoniec vyhnali všetkých okupantov z krajiny. Po konci vojny získali hranice Turecka taký tvar, aký majú dodnes. Mustafa Kemal Atatürk sa stal roku 1923 prvým prezidentom nového Turecka.
Dva mäkčene (čiernou farbou) v slove *čistiť*. Tieto dva mäkčene majú vzájomne rôznu vizuálnu podobu.
**Mäkčeň** alebo hovorovo **háčik** (**ˇ**) je diakritické znamienko, ktoré sa okrem slovenčiny používa aj v češtine (*háček*), slovinčine (*strešica*), chorvátčine a srbčine (*kvaka* alebo *kvačica*), litovčine, v niektorých ugrofínskych jazykoch, napríklad estónčine (*katus*), a fínčine (*hattu*) a pri prepisoch z niektorých starých jazykov (sumerčina a podobne).

Pri slovenských a českých písmenách *ď*, *ť*, *ľ* a *Ľ* má mäkčeň odlišný tvar – vyzerá podobne ako apostrof.

Význam
------

V slovenčine sa mäkčeňom označuje zmäkčenie písmena.

Unicode
-------

Samotný znak mäkčeň má v Unicode kód U+02C7, v kombinujúcej verzii U+030C (U+032C je potom kombinujúci mäkčeň pod písmenom).

Znaky Unicode s mäkčeňom| Základný znak | Veľké | Unicode | Malé | Unicode |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **A** | Ǎ | U+01CD | ǎ | U+01CE |
| **C** | Č | U+010C | č | U+010D |
| **D** | Ď | U+010E | ď | U+010F |
| **Ǳ** | Ǆ | U+01C4 | ǆ | U+01C6 |
| **ǲ** | ǅ | U+01C5 | ǆ | U+01C6 |
| **E** | Ě | U+011A | ě | U+011B |
| **G** | Ǧ | U+01E6 | ǧ | U+01E7 |
| **H** | Ȟ | U+021E | ȟ | U+021F |
| **I** | Ǐ | U+01CF | ǐ | U+01D0 |
| **J** | — | — | ǰ | U+01F0 |
| **K** | Ǩ | U+01E8 | ǩ | U+01E9 |
| **L** | Ľ | U+013D | ľ | U+013E |
| **N** | Ň | U+0147 | ň | U+0148 |
| **O** | Ǒ | U+01D1 | ǒ | U+01D2 |
| **R** | Ř | U+0158 | ř | U+0159 |
| **S** | Š | U+0160 | š | U+0161 |
| **Ṡ** | Ṧ | U+1E66 | ṧ | U+1E67 |
| **T** | Ť | U+0164 | ť | U+0165 |
| **U** | Ǔ | U+01D3 | ǔ | U+01D4 |
| **Ü** | Ǚ | U+01D9 | ǚ | U+01DA |
| **Z** | Ž | U+017D | ž | U+017E |
| **Ʒ** | Ǯ | U+01EE | ǯ | U+01EF |

Externé odkazy
--------------

* mäkčeň na projekte Diakritika (po anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Háček (diakritika) na českej Wikipédii.*
O organizácií pozri *Vlajka (organizácia).*

|  |
| --- |
|  |
|  |
| Schéma a vyobrazenie vlajky Európskej únie |

**Vlajka** (veľmi zriedkavo *vejka* - pozri nižšie) je kus textilu s pevne stanoveným tvarom, pomerom strán a farebným vzorom, ktorý symbolizuje alebo označuje príslušnosť ku skupine, organizácii, územnej jednotke alebo štátu, alebo slúži na signalizáciu, a ktorý sa pripevňuje na vlajkovú žrď alebo vlajkový stožiar pomocou očiek a lanka tak, aby vial vo vetre vodorovne a aby ho bolo možné vztyčovať (vyťahovať) a spúšťať. 

Štátna vlajka je oficiálnym symbolom príslušného štátu. 

Náuka o vlajkách sa nazýva vexilológia.

Vlajka a zástava
----------------

Vlajka sa často mýli so zástavou. Rozdiel medzi vlajkou a zástavou je taký, že vlajka sa vztyčuje (vyťahuje/spúšťa po stožiari či žrdi), má predpísaný pomer strán a je umiestnená vodorovne, kým zástava sa nosí (nevyťahuje/nespúšťa sa, ale je pevne spojená priamo so žrďou), nemá predpísaný pomer strán a nemusí byť umiestnená len vodorovne.

Etymológia a tvar vejka
-----------------------

Slovo vlajka je prevzaté z češtiny a istý čas sa navrhovalo nahradiť ho jazykovo vhodnejším tvarom **vejka** (keďže české vlaje = slovenské veje), pričom tvar vejka sa neujal, ale ojedinele sa vyskytuje .

Galéria vlajok
--------------

* Vlajka britského námorníctva na vojnovej lodi.Vlajka britského námorníctva na vojnovej lodi.
* Vlajka ostrova Jersey.Vlajka ostrova Jersey.

Pozri aj
--------

* Zástava
* Galéria štátnych vlajok
* Vlajka Slovenska

Zdroje
------

1. ↑   Slová zástava, vlajka, prápor, štandarda ako termíny. *Slovenská reč*, 1949, roč. XIV, čís. 7-8, s. 262 – 263. Dostupné online [cit. 2023-01-24].
2. ↑  Rozličnosti - vlajka? In: Slovenská reč, december 1940, 4, S. 127
3. ↑  FERKO, M. Svätopluk 3. Bratislava: Slovenský spisovateľ, 1975. S. 138

Externé odkazy
--------------

* Flags of the World - vlajky štátov
* Štátne vlajky
Vlajka Argentíny (tzv. *ceremoniálna*)
Vlajúca vlajka Argentíny
**Vlajka Argentíny** ma tri vodorovné pruhy – modrý, biely a modrý, v prostriedku je žlté slnko slobody s 32 lúčmi, ktoré vyšlo z mrakov pri prvej veľkej demonštrácii 25. mája 1810 v Buenos Aires, ktorého účastníci požadovali po španielskom vicekonzulovi nezávislosť. Dvojfarebnú vlajku navrhol gen. M. Belgrano roku 1812 podľa kokardy pochádzajúcej z roku 1810 z uniforiem hnutia za slobodu krajiny (buenosaireský pluk *Patricios*, ktorý odrazil britské intervenčné vojská roku 1807), prijatá bola so získaním nezávislosti krajiny roku 1816; slnko slobody bolo pridané roku 1818.

Plná vlajka so slnkom je tzv. *ceremoniálna vlajka* (španielsky *Bandera Oficial de Ceremonia*). Vlajka bez slnka je tzv. *ozdobná vlajka* (španielsky *Bandera de Ornato*). Ceremoniálna vlajka musí byť vždy zavesená vyššie ako ozdobná vlajka. Z vexilologického hľadiska je ceremoniálna vlajka národnou, štátnou a námornou vlajkou; ozdobná je alternatívnou národnou vlajkou.

Galéria
-------

* Súčasná vlajka Argentíny (tzv. ozdobná)Súčasná vlajka Argentíny (tzv. *ozdobná*)

| * z
* d
* u
Vlajky krajín Južnej Ameriky |
| --- |
| 
* Argentína Argentína
* Bolívia Bolívia
* Brazília Brazília
* Čile Čile
* Ekvádor Ekvádor
* Guyana Guyana
* Kolumbia Kolumbia
* Panama Panama
* Paraguaj Paraguaj
* Peru Peru
* Surinam Surinam
* Trinidad a Tobago Trinidad a Tobago
* Uruguaj Uruguaj
* Venezuela Venezuela

**Závislé územia:**
* Aruba Aruba
* Falklandy Falklandy
* Francúzska Guyana Francúzska Guyana
* Holandské Antily Holandské Antily
* Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy

 |
**Bolesť/bolenie hlavy** alebo **cefalalgia** alebo **cefalea** je označenie pre pocity bolesti v oblasti hlavy. Ide o nepríjemný, často intenzívne vnímaný pocit, lokalizovaný na hlave alebo v hlave, rôzneho charakteru, intenzity a trvania. Je nešpecifickým signálom lokálnej alebo vzdialenej poruchy funkcie organizmu. Vyplývajú z priameho alebo reflexného podráždenia orgánov hlavy citlivých na bolesť (lebečná klenba, mozgová blana, krvné cievy v mozgu, nervy mozgu, najvyššie miechové nervy). Samotná látka mozgu (časť CNS) nie je citlivá na bolesť.

Vzhľadom na to, že bolesť hlavy má veľmi mnoho príčin, jej diferenciálna diagnostika je náročná a interdisciplinárna.

Príčiny bolesti hlavy môžu byť:

* nervové preťaženie a vyčerpanie (cefalalgia neurotica)
* preťažovanie zraku (poruchy zrakovej ostrosti)
* poruchy činnosti mozgových ciev (migréna, mozgová aneuryzma, mozgové krvácanie)
* porucha niektorých mozgových nervov (neuralgia)
* zápal prinosových dutín
* choroby mozgu
* choroby mozgových plien
* niektorá choroba niektorého orgánu (sekundárna cefalalgia)

Externé odkazy
--------------

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Boleslav III.
**Boleslav III.** zv. Ryšavý (\* okolo 965? – † 1037) bolo české knieža (od februára 999 do r. 1002 a krátko v r. 1003) z rodu Přemyslovcov, syn kniežaťa Boleslava II. a kňažnej Emmy (\* pred 950, † okolo 1005/1006). 

Už pred jeho nástupom na kniežací stolec sa rozsiahla ríša, vytvorená jeho starým otcom Boleslavom I. prakticky rozpadla. Českému kniežatstvu zostala najskôr iba Morava. Tieto závažné skutočnosti boli vzápätí nasledované i otrasmi vo vnútri štátu. S obdobím panovania Boleslava III. je spojená prvá vážna kríza českého štátu. Prispelo k nej i spojenectvo rímskeho cisára Otta III. a poľského kráľa Boleslava I. Chrabrého. Problematická situácia nastala po nastúpení kniežaťa na trón. Kniežaťom sa stal v zrelom veku, ale bez mužského potomka. Jeho dcéra bola vydatá za príslušníka vládychtivého rodu Vršovcov, ktorí tak mali na dosah kniežací stolec. 

Vážnymi konkurentami na trón boli i Boleslavovi mladší bratia, Jaromír a Oldřich. Obaja, tušiaci nebezpečenstvo, utiekli z krajiny. Po náhlej smrti cisára Otta III. v r. 1002 využil Boleslav Chrabrý rozvrat, ktorý spôsobila bezohľadná politika Boleslava III. a obsadil Čechy. Na trón bol povolaný knieža Vladivoj, vzdialený príbuzný Přemyslovcov. Vladivoj bol vladárom absolútne neschopným. Zomrel v nasledujúcom roku.

Boleslav III. utiekol do východofranskej ríše k markgrófovi Henrichovi Schweinfurtskému, ktorý ho však dal uväzniť. Neskôr sa dostal na dvor Boleslava Chrabrého. Ten využil novovzniknutú situáciu a opätovne dosadil vo februári 1003 Boleslava III. na kniežací stolec. Už 9. februára 1003 vydal Boleslav pokyn na vyvraždenie Vršovcov. Po dvoch mesiacoch ho musel Boleslav Chrabrý zosadiť z trónu, dal ho oslepiť, čím ho navždy odstránil ako možného vládcu a sám sa až do r. 1004 ujal vlády. Nasledovalo Boleslavovo uväznenie, z ktorého ho po viac než tridsiatich rokoch vyslobodila smrť. 

Meno jeho manželky nie je známe, rovnako ako meno jeho dcéry, vydatej údajne za neznámeho príslušníka rodu Vršovcov.

Genealógia
----------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Boleslav I.nar. asi 915zm. 967/972 |  | Biagota? |  | ? |  | ? |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |
|  | Boleslav II.nar. asi 932zm. 7. února 999 |  | Emmazm. 1005/1006 |  |
|  |  |  |
|  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

|  |
| --- |
| **Boleslav III.**nar. okolo 965zm. 1037 |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Boleslav III.**

  

  


|  |
| --- |
| Boleslav III.**Přemyslovci** |
| Vladárske tituly |
|
| Predchodca**Boleslav II.** | **České knieža**999 – 1002 a 1003 | Nástupca**Jaromír** |

Autoritné údaje: * GND: 1073292770
* NK ČR: jo2006324823
* VIAF: 316510960
**Krisón** (starogr. *Κρίσων* – *Krisón*) bol trojnásobný olympijský víťaz behu na jedno stadion v piatom storočí pred Kr.

Krisón z Himery zvíťazil v behu na jedno stadion na olympijských hrách v rokoch 448, 444 a 440 pred Kr. Antický autor Pausanias uvádza, že Atény a Sparta uzatvorili mier na tridsať rokov a vymedzili si vlastné záujmové sféry v treťom roku po olympijských hrách, keď zvíťazil Krisón z Himery. Všetky tri olympijské víťazstvá Krisóna uvádza aj historik Diodoros, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tých rokoch udiali v starovekom Ríme a Grécku.

Beh na jedno stadion bola najstaršia disciplína, v ktorej sa na hrách súťažilo. Zavedenie behu na dve stadiá (diaulos) sa uskutočnilo na 14. hrách v roku 724 pred Kr. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3  Eusebios, *Kronika* 2,193.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 249.
3. ↑  Pausanias, *Periégésis tés Hellados*, 5,23,4.
4. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 12,5.
5. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 12,23.
6. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historia*, 12,29.
7. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 246.
8. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 199.
9. ↑  Vojtech Zamarovský. *Vzkriesenie Olympie*. Bratislava : Šport, 1986. 77-043-86. S. 47.

Pozri aj
--------

* Zoznam olympijských víťazov staroveku
Súradnice: 48°14′53″S 17°37′13″V﻿ / ﻿48,2481°S 17,6203°V﻿ / 48.2481; 17.6203

**Kostol svätého patriarchu Abraháma** je rímskokatolícky kostol zasvätený svätému partiarchovi Abrahámovi postavený v roku 1782 v neskorobarokovom slohu v obci Abrahám v okrese Galanta.

Dejiny
------

Prvý kostol v Abraháme bol drevený. V 17. storočí ho spustošili nemeckí vojaci. Nemal sakristiu ani vežu. Na konci 17. storočia mal len jeden oltár a zvon, ktorý bol v roku 1714 premiestnený do drevenej zvonice. Pred rokom 1756 bola postavená nová drevená zvonica, v ktorej viseli 2 zvony. 

V roku 1782 bol postavený nový kostol. Pred druhou svetovou vojnou, 31. mája 1934 sa začala jeho najväčšia rekonštrukcia, vedená Michalom Tarekom. Boli pristavené 2 bočné lode, čím kostol získal dnešnú podobu. Rekonštrukcia skončila 24. novembra 1934 a stála približne 200 000 vtedajších korún. V roku 1963 správca fary Dr. Ferdinand Veigl zorganizoval vymaľovanie kostola. Ďalšia rekonštrukcia kostola bola v rokoch 1972, 1990 a 2002.

Pri kostole stojí kamenný kríž z roku 1759 a pomník padlým vojakom zo začiatku 50. rokov 20. storočia.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kostol svätého patriarchu Abraháma**

Zdroj
-----

* *Abrahám - história a súčasnosť obce*. [s.l.] : AT Publishing, 2004. ISBN 80-88954-26-6. Kapitola Cirkevné dejiny a náboženský život v obci, s. 114 - 118.
Hafling 2 deň po pôrode
**Hafling** alebo **haflinger** je plemeno koňa.

Pôvod
-----

Hafling pochádza z Tirolských Álp v Rakúsku, kde pravdepodobne vznikol krížením malých horských plemien a orientálnych koní. Existuje viacero názorov o plemenách, z ktorých bol hafling vyšľachtený, no prevláda názor, že to boli hlavne plemená norik, hucul a arabské kone. Isté je, že prvé haflingy žili už v roku 1282. Pomenovanie hafling však dostali až na prelome 19. a 20. storočia, podľa obce Hafling pri Merane. Za plemenníka moderného chovu haflinga sa považuje svetlohnedý polokrvný žrebec Folie.

Opis
----

Vyskytuje sa vo farbách isabela alebo ryšiak. Hriva je podobne ako chvost zvlnená a ľanovo sfarbená. Odznaky sú povolené a veľmi časté na hlave i na končatinách.

* štíhly, korektný základ
* tvrdé kopytá
* výška KVH až 150 cm (žrebec od 142 cm a kobyla od 138 cm); hmotnosť 420-500 kg;
* krátka, štíhla hlava s veľkými širokými nozdrami; široké čelo; veľké jasné oči a krátke uši.

Je to kôň odolný, dobre osvalený a dlhoveký.

Využitie
--------

Z európskych plemien sa hafling označuje ako najviac adaptabilný, jeho využitie je všestranné. Pôvodne bol používaný pre prácu v lese a poľnohospodárstvo. V súčasnosti je výborný na vozatajstvo, western alebo voltíž. Stále väčšiu obľubu získava v nižších súťažiach v drezúre a v parkúrovom skákaní. Je tiež vhodný na hippoterapiu a pre deti kvôli svojmu nízkemu vzrastu, spoľahlivosti a príjemnému vzhľadu.
Dožíva sa max 30 rokov.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hafling**
**Hostilian(us)** alebo **Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus** (\* † 251) bol rímsky cisár, ktorý vládol roku 251 ako spoluvládca Treboniana Galla. Jeho otcom bol cisár Decius (249 – 251), matkou Herennia Cupressenia Etruscilla. Hostilianus mal staršieho brata Herennia Decia a možno aj sestru (údajnu manželku neskoršieho cisára Volusiana).

Hodnosť *Caesara* udelil Hostilianovi, ktorého rok a miesto narodenia je neznáme, jeho otec Decius asi v septembri roku 250. Podľa portrétov na minciach bol princ v tom čase pravdepodobne neplnoletý. Po Deciovej smrti v bitke pri Abritte (jún 251) nový cisár Trebonianus Gallus Hostiliana adoptoval a súčasne povýšil na *Augusta*, mladý panovník však už po niekoľkých mesiacoch zomrel, pravdepodobne na mor, aj keď nemožno vylúčiť ani politickú vraždu.

Pozri aj
--------

* Zoznam rímskych cisárov

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Hostilianus**

Externé odkazy
--------------

* Hostilianove mince (po anglicky)

Autoritné údaje: * GND: 1224273338
* ISNI: 0000 0000 6215 3564
* VIAF: 89202565
Ciabatta
**Ciabatta** (po taliansky doslovne *papuča*) je taliansky biely chlieb, ktorý sa pripravuje z hladkej pšeničnej alebo chlebovej múky, droždia a olivového oleja. Existuje však celý rad obmien a variácií, ktoré vznikajú pridaním najrôznejších ďalších surovín, napríklad olív alebo paradajok. Je to jedna zo základných príloh, ktorá sa v talianskej kuchyni používa na mnohé pokrmy.

Ako prvý upiekol ciabattu v roku 1982 mlynár a pekár Arnaldo Cavallari z mestečka Adria v Benátsku ako odpoveď na rastúcu popularitu francúzskych bagiet. Názov dostala vďaka svojmu typickému vzhľadu, je totiž podlhovastá, pomerne plochá a široká.

Ciabatta chutí najlepšie ešte teplá, namočená v olivovom oleji a balzamiku alebo len tak potretá maslom. Drobné rozpečené krajce ciabatty sú známe ako panini (jednotné číslo je panino).

Referencie
----------

1. 1 2  Hadjiandreou, Emmanuel. *Poctivý domácí chléb.* 1. vyd. Praha: Slovart, 2014. 178 s. ISBN 978-80-7391-821-7

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ciabatta**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Ciabatta na českej Wikipédii.*
**Imbros** (starogr. *Ἴμβρος* – *Imbros*) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.

Imbros bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Keď sa potom konala hromadná svadba a Imbros si bral za manželku Euippu, dcéru Danaa a najády Polyxo, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.

Referencie a bibliografia
-------------------------

1. 1 2 3 4  Apollodoros, *Bibliotheca*, 2,1,5.
2. 1 2  Vojtech Zamarovský. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. Bratislava : Mladé letá, 1980. 66-048-80. S. 32.
3. ↑  Lesley Adkins & Roy A. Adkins. *Starověké Řecko*. Praha : Slovart, 2011. ISBN 978-80-7391-580-3. S. 314.
**Cianovský potok** je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Svarínky, meria 2,6 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím NAPANT-u.

Prameň
------

Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, kde pramení v geomorfologickej časti Priehyba na severozápadnom svahu Doliniek (1 273,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 075 m n. m.

Opis toku
---------

Od prameňa tečie severovýchodným smerom, zľava najprv priberá krátky prítok z východo-juhovýchodného svahu Milkova (1 243,9 m n. m.), potom sprava dva prítoky zo severovýchodného svahu Doliniek a opäť zľava krátky prítok zo severovýchodného svahu Milkova. Následne sa esovito ohýba, na krátkom úseku tečie severoseverovýchodným smerom, sprava priberá prítok prameniaci severne od kóty 1 060,0 m a zľava prítok (804,8 m n. m.) zo severovýchodného svahu Milkova. Napokon sa postupne stáča najprv na východ, sprava ešte priberá dva krátke prítoky a východo-severovýchodným smerom pokračuje k ústiu. Do Svarínky sa vlieva v strednej časti Svarínskej doliny, južne od osady Svarín, v nadmorskej výške cca 748 m n. m.

Referencie
----------

1. 1 2   *Názvy vodných tokov* [online]. Bratislava: Úrad geodézie, kartografie a katastra SR, [cit. 2022-08-23]. Dostupné online.
2. ↑   *Mapový portál HIKING.SK* [online]. Denník N, [cit. 2022-08-23]. Dostupné online.

Externé odkazy
--------------

* Poloha ústia na turistickej mape

  


| * z
* d
* u
Vodné toky v povodí Čierneho Váhu |
| --- |
| *Čierny Váh* → *Váh* → *Dunaj* |
| Vodné toky | 
* Belinec
* Benkovský potok
* Bystrý potok
* Cianovský potok
* Čierna
* **Čierny Váh**
* Dikula
* Driečna
* Dzurová
* Garboveň
* Hlboký potok
* Holičná
* Hromisko
* Ipoltica
* Klin
* Kolesársky potok
* Konské
* Krahuľský potok
* Malý Brunov
* Mandiška
* Medvedí potok
* Milkovský potok
* Nižný Chmelinec
* Oravcová
* Plevovský potok
* Pod Kráľovou hoľou
* Pod Tri studne
* Podpeklianka
* Pstruhový potok
* Snežná
* Sokolí potok
* Soľanka
* Staníkov potok
* Svarínka
* Široký potok
* Šuňavský potok
* Teplička
* Vápenica
* Veľký Brunov
* Vyšný Chmelinec
* Závadská
* Ždiarsky potok

 |
| Vodné plochy | 
* Vodná nádrž Čierny Váh

 |
**Imam Alimsultanov** (čeč.: **Имам Алимсултанов**) (\* 1957 – † 10. november 1996, Odesa) bol čečenský básnik a spevák.

Životopis
---------

Narodil sa v Kirgizsku rodičom, ktorých násilne deportovali roku 1944. Po ich návrate do Čečenska už strednú školu vyštudoval v Groznom.

Hudobnícku kariéru začal Alimsultanov v polovici osemdesiatych rokov. Jeho piesne ovplyvnila tvorba Musu Gešajeva, Umara Jaričeva a iných čečenských poetov. Piesne Imama Alimsultanova sú blízke tradičnej čečenskej hudbe. V decembri 1994, keď sa začala prvá čečenská vojna, Alimsultanov spočiatku vystupoval na koncertoch pre čečenských bojovníkov, neskôr na žiadosť prezidenta Džochara Dudajeva sprevádzal transporty ranených do Turecka. Svoj talent využil pri vystúpeniach v Istanbule, kde zbieral financie na podporu obetí vojny. Po návrate do Čečenska sa podieľal na vyslobodení 25 rukojemníkov – stavbárov z Odesy. Z vďaky mu primátor Odesy ponúkol tunajšie divadlo a Alimsultanov tu odohral päť úspešných koncertov. Otvorili divadlo, ktoré nesie jeho meno. Imam Alimsultanov v ňom vystupoval päťkrát.

Alimsultanov je pre čečenských bojovníkov za nezávislosť dodnes legendou, označujú ho za barda slobody. Jeho piesne sa stali hymnami hnutia odporu, povstalci sa nimi nadchýnali pred bojom. Azda preto ho roku 1996 v Odese zavraždili. Motív a okolnosti vraždy sú nejasné, ale vie sa, že do domu, kde býval, vtrhli muži v policajných uniformách.
**Gurama perleťová** alebo **ňuchavec perleťový** (lat. *Trichogaster leeri*) je druh ryby z čeľade *Osphronemidae*, pôvodne *Belontiidae*. Pochádza z juhovýchodnej Ázie.

Opis
----

Má oválne telo s vláknitými brušnými plutvami. Má veľmi širokú análnu plutvu. Chrbtová plutva samčeka je zašpicatená. Telo aj plutvy husto pokrýva mozaika drobných svietivých perleťových škvrniek. Po bokoch tela vedie krivolaká čierna linka zakončená na báze chvosta výraznejšou čiernou škvrnou. Svetlé bodky prechádzajú aj cez tento pruh. V období trenia majú samčeky červenkasté bruško. Dorastá do dĺžky 12-13 cm.

Ekológia a biotop
-----------------

Vzhľadom a spôsobom života sa podobajú zástupcovia juhovýchodoázijského rodu *Trichogaster* indickým druhom *Colisa*, od ktorých sa odlišujú hlavne omnoho kratšou chrbtovou plutvou. Gurama perleťová žije v pároch väčšinou v plytkých zatienených lesných vodách na Borneu, Sumatre a v Malajzii. Stavia penové hniezda, do ktorých môže samička naklásť až 1000 ikier.

Zdroj
-----

* *Thomas Romig - Příroda do kapsy: Akvarijní ryby* ISBN 80-205-1033-8
* Thierry maitre-Allain: *Veľká kniha o akváriu* ISBN 80-8046-054-X

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gurama perleťová**
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCO

**Durmitor** je pohorie na severe Čiernej Hory pri hraniciach s Bosnou a Hercegovinou. Je súčasťou Dinárských hôr. Najvyšším vrcholom Durmitoru je *Bobotov kuk* (2 523 m). Krajina je pustá, rastie tu prevažne tráva, borovica horská a rôzne druhy machov. Celá oblasť je tvorená vápencom rovnako ako celé jadranské pobrežie Chorvátska a Bosny.

Geológia
--------

Pohorie sa z geologického hľadiska skladá zo silno zvrásnených druhohorných vápencov, ktoré sú značne poznamenané činnosťou dávnych ľadovcov a tektonikou. Medzi početné krasové javy tu patria závrty, jaskyne, priepasti.

Ochrana prírody
---------------

V pohorí sa nachádza 19 jazier väčšinou ľadovcového pôvodu. Centrálna časť pohoria s hlbokými kaňonmi riek Tara, Draga a Sušica o rozlohe 390 km² bola v roku 1952 vyhlásená za národný park. Oblasť je pomerne málo navštevovaná. Od roku 1980 je Národný park Durmitor zapísaný na zoznam svetového prírodného dedičstva UNESCO.

Osídlenie
---------

V horách je len niekoľko malých dedín, kde sa darí iba pastierom. Významným strediskom zimných športov je obec Žabljak ležiaca v nadmorskej výške 1 450 m. Pohorie má i svoj historický význam – v rokoch 1942 – 1943 sa tu skrývali juhoslovanskí partizáni a Josip Broz Tito.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Durmitor**

Externé odkazy
--------------

* Fotografie a informácie pre cestovateľov
* Durmitor National Park (UNESCO) (anglicky)

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Durmitor na českej Wikipédii.*

| * z
* d
* u
Čiernohorské pamiatky na zozname svetového dedičstva UNESCO |
| --- |
| 
* Prírodná a kultúrna historická oblasť Kotor
* Národný park Durmitor
* Stredoveké náhrobné kamene stećci
* Benátske obranné stavby

 | Vlajka Čiernej Hory |
Súradnice: 35°06′33″S 25°47′33″V﻿ / ﻿35,10917°S 25,79250°V﻿ / 35.10917; 25.79250

**Gurnia** (-po novogrécky; iné názvy: po starogrécky **Gournia/Gúrnia**, ľudové názvy: **Mesto malých ľudí, Minojské Pompeje**) bolo minojské neopevnené mestečko na severovýchodnej Kréte.

Mapa minojskej Kréty
„Panský dom" (malý palác) vznikol v strede aglomerácie v 18. storočí pred Kr. Mestečko bola zničené okolo roku 1200 pred Kr. pravdepodobne pri požiari. Americkí archeológovia odkryli mestečko s obytnými domami, dielňami a obchodmi. Išlo pravdepodobne o dôležité stredisko keramickej výroby s produkciou v neskorom palácovom štýle.

Z urbanistického hľadiska bolo mestečko veľmi dômyselne založené. Centrum bolo na vrchole pahorku, na ktorého svahu sa mestečko rozprestiera. Tam stál aj „Panský dom" a svätyňa. Jednotlivé časti mesta boli pospájané vydláždenými ulicami. Domy boli jedno- až dvojposchodové. Na prízemí sa choval dobytok a ukladali zásoby, v horných častiach boli obytné priestory.

Podľa dutín v múroch zistíme, že sa pri výstavbe domov používali drevené kostry. Niekde sú pred domami napájadlá (po grécky *gournes*) pre dobytok. Minojský názov mesta sa nezachoval, preto mu bol daný názov podľa týchto napájadiel.

Gournia bola objavená v rovnakom období ako Knossos. Výkopy viedla archeologička Harriet Boydová-Hawesová, čo bolo neobyčajné, lebo toto odvetvie bolo ovládané výlučne mužmi. Aj to bol dôvod, prečo jej nálezy prijal svet vlažne.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gurnia**

Externé odkazy
--------------

* SPŠH Košice Zdroj, z ktorého (pôvodne) čiastočne čerpal tento článok
* Minojské sídlo Gurnia
Dielo *Les Métamorphoses d'Ovide*: Byblis s láskou hľadá svojho brata Kauna. 17. storočie autor François Chauveau.
Lýkia je hornatá a husto zalesnená oblasť juhozápadného Turecka. Jej pamiatky sú viditeľné aj dnes. Na snímke sú skalné hrobky Kaunos.
**Kaunos** (starogr. *Κανος* – *Kaunos*, lat. *Caunus*) je v gréckej mytológii syn Miléta a Eidothey, dcéry kárskeho kráľa Euryta.(podľa iných verzií Kyaneie, alebo Tregasie).

Kaunos mal sestru Byblis, ktorá sa do neho zaľúbila aj napriek tomu, že mala veľa nápadníkov. Nejaký čas však svoje city tajila, lebo vedela, že je to nemravné, ale nakoniec svojej žiadostivosti neodolala, nadbiehala mu a žiarlila na ženy, ktoré sa okolo neho točili.

Antický autor Antoninus Liberalis píše, že ju vedomie hriechu, ktorého sa dopúšťala a aj nenaplnená láska natoľko utrápila, že sa nakoniec plačúca rozhodla ukončiť svoj život skokom z útesu. V poslednej chvíli sa však nad ňou zľutovali nymfy, ktoré ju ponorili do hlbokého spánku a ona sa zmenila na nymfu Hamadryádu a stala sa ich družkou. Od tej chvíle začal vytekať z útesu malý potôčik, ktorý dostal meno "slza Byblidy."

Ovidius vo svojich "Premenách" ale uvádza, že Byblis sa svojmu bratovi priznala, on ju odmietol a za jej nemravnú lásku ju odsúdil. Keď už nepomohli žiadne jeho opatrenia a ona sa stále nevedela s tým zmieriť, rozhodol sa odísť. Byblis sa ho však rozhodla ísť hľadať a keď už prechodila takmer celý šíri svet, zrútila sa vyčerpaná na zem a morom sĺz zmáčala trávu. Jej slzy sa potom zmenili na potôčik, ktorý dostal názov Byblis.

Podľa starovekého autora Konóna to bol však práve Kaunos, ktorý zahorel láskou k svojej sestre Byblis. Konón píše, že dvojičky Kaunos a Byblis žili v maloázijskom meste Milétos. Okolitú krajinu v tom čase obývali Károvia, ktorí žili roztrúsení v malých obciach. Potom ako Kaunos videl, že všetko úsilie presvedčiť svoju sestru, aby sa mu oddala je zbytočné a beznádejné, rozhodol sa Milétos opustiť. Keď odišiel, Byblis to oľutovala a išla hľadať samotu do lesov, kde sa užialená obesila.

Na mieste, kde umrela, príval jej sĺz vytvoril studničku, ktorá bola potom pomenovaná po nej. Kaunos pri putovaní svetom, prišiel do Lýkie, kde pri rieke Kalbys stretol najádu Pronoé, ktorá mu pomohla prekonať bolesť v jeho srdci a on sa s ňou potom oženil. Manželom sa následne narodil syn Aigialos, ktorý zhromaždil ľud rozptýlení po okolí a na brehu rieky založil mesto, ktoré nazval po svojom otcovi Kaunos.

Referencie
----------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 243.
2. 1 2 3  Antoninus Liberalis, *Metamorphoses*, 30,1.
3. 1 2  Ovidius, *Metamorphoses*, 9,450-666.
4. ↑  Parthenios, *Erotica pathemata*, 11.
5. 1 2  Konón, *Diégéseis*, 2.
**Wanastowi Vjecy** je česká rocková skupina založená v roku 1988. Skupina dosiaľ vydala desať albumov, z ktorých sa celkovo predalo vyše 500 000 kusov. Do roku 2010 bolo jadrom skupiny duo Robert Kodym – Petr Chovanec, ktoré paralelne pôsobí v skupine Lucie. V roku 2010 Chovanec svoje účinkovanie v skupine Wanastowi Vjecy ukončil.

Prvé skladby skupiny vznikli pre dokumentárny film o punku režiséra Vladislava Kvasničku *… Aby si lidi všimli* (1988). Skupina si získala kultovú povesť a účinkovala na niekoľkých pololegálnych punkových akciách. Oficiálne debutovala v roku 1990 skladbami „Tak mi to teda nandej", „Vona je hotová" a „Oni" (*sic*) na punkovom albume rozličných interpretov s názvom *Epidemie*. Tieto skladby sa neskôr objavili v pozmenených verziách aj na prvom samostatnom albume skupiny z roku 1991, na ktorom sa začal jej žánrový posun od punku k rocku.

Napriek tomu, že skupinu Wanastowi Vjecy vždy tvorilo viacero hráčov, bola už od vydania svojho prvého albumu oficiálne reprezentovaná iba dvojicou Kodym – Chovanec. Po Chovancovom odchode sa vnútorný stav skupiny zmenil a Wanastowi Vjecy odvtedy vystupujú ako rovnocenná štvorčlenná skupina, čo sa prejavilo aj na obale ich nasledujúceho albumu *Letíme na Wenuši* (2011), na ktorom sú vyobrazení všetci členovia.

Zostava
-------

**Súčasní členovia:**

* Robert Kodym – spev, gitara
* Tomáš Vartecký – gitara
* Radek Havlíček – basová gitara
* Štěpán Smetáček – bicie nástroje

**Bývalí členovia:**

* Petr Chovanec – basová gitara
* Martin Vajgl – bicie nástroje
* Marek Kopecký – bicie nástroje
* Adolf Vitáček – bicie nástroje

Diskografia
-----------

### LP

**Štúdiové:**

* *Tak mi to teda nandey* (1991)
* *Lži, sex & prachy* (1992)
* *Divnoalbum?* (1993)\*
* *Andělé* (1996)
* *333 stříbrnejch stříkaček* (1997)
* *Hračky* (2000)
* *Torpédo* (2006)
* *Letíme na Wenuši* (2011)
* *Alchymie* (2016)

**Výberové:**

* *Ty nejlepší věci* (2001)
* *Best of Wanastowi Vjecy: 20 let* (2007)
* *Komplet* (2008)\*\*

(\*) Obsahuje aj koncertné, remixové a alternatívne verzie skladieb  

(\*\*) Boxet štúdiových albumov z obdobia rokov 1991 – 2006 okrem titulu *Divnoalbum?*

### SP

* *Vlkodlak* (1997)\*
* *V princeznách* (1998)\*
* *Velkej první letní den* (2007)\*

(\*) Jednoskladbový singel

### DVD

* *Turné Best of Wanastowi Vjecy: 20 let* (2008)

Knihy o skupine
---------------

KROC, Vladimír – KŘIVÁNEK, Rostislav: *Divnoknížka*. 1. vyd. Praha: Popron Music 1993. 80 s.

Referencie
----------

1. 1 2  Wanastowivjecy.cz: Historie, [cit. 2017-11-29]. Dostupné online

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Wanastowi Vjecy**

Autoritné údaje: * NK ČR: kn20010711064
* VIAF: 137679517
Svetové dedičstvo UNESCOSvetové dedičstvo UNESCOSúradnice: 40°48′00″S 19°54′47″V﻿ / ﻿40,80°S 19,913°V﻿ / 40.80; 19.913

**Gjirokastër** alebo **Gjirokastra** (po gr. Αργυρόκαστρο – *Arjyrokastro*, po taliansky *Argirocastro*, turecky, *Ergiri*) je mesto v južnom Albánsku, v kraji Severný Epirus, asi 36 km severne od hraníc s Gréckom, hlavné mesto rovnomenného okresu. Počet obyvateľov sa odhaduje na asi 20 000.

Dejiny
------

Oblasť bola v staroveku osídlená gréckymi kmeňmi Epirótov. Mesto Argyrokastro bolo založené v 12 stor. v byzantskom období. Argyrokastro v gréčtine znamená *strieborná pevnosť*. Podľa miestnej mytológie, meno pochádza od princeznej menom *Argyro*. 
Z Argyrokastra sa stalo dôležité byzantské mesto a v 14. storočí nezávislého gréckeho štátu Epirský despotát.

Počas osmanskej doby to bolo dôležité centrum gréckeho obchodu. V 19. stor. mesto ovládol turecký uzurpátor Ali Paša z Tepeleny. Začiatkom 20. stor. požadovali obyvatelia mesta pričlenenie ku Grécku, čo sa i na istý čas podarilo, keď bola vytvorená grécka autonómna časť Severný Epirus s hlavným mestom v Argyrokastre, no po nástupe komunizmu bola táto autonómia zrušená. Po páde komunizmu v roku 1991 mnoho miestnych Grékov emigrovalo do Grécka. Z Argyrokastru pochádza viacero osobností, mnohí grécki revolucionári z Gréckej vojny za nezávislosť, či jeden zo zakladateľa Albánska, Jani Papadhopulli. Z Argyrokastra pochádzal aj komunistický vládca Albánska Enver Hoxha. Väčšina obyvateľov sú Gréci a mnohí albánski obyvatelia majú grécke priezviská. V meste sídli grécky konzulát. Obyvatelia mesta, Albánci aj Gréci sú prevažne ortodoxní kresťania.

Centrum mesta je ako zvlášť dobre zachované osmanské mesto zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gjirokastër**.

| * z
* d
* u
Mestá v Albánsku |
| --- |
| 
* Apollonia
* Bajram Curri
* Ballsh
* Berat
* Bilisht
* Bulqizë
* Burrel
* Butrint
* Cërrik
* Çorovodë
* Delvinë
* Drač
* Elbasan
* Ersekë
* Fier
* Fushë-Krujë
* Gjirokastër
* Gramsh
* Has
* Himarë
* Kamzë
* Kavajë
* Këlcyrë
* Klos
* Konispol
* Koplik
* Korçë
* Krujë
* Krumë
* Kuçovë
* Kukës
* Laç
* Lezhë
* Libohova
* Librazhd
* Lushnjë
* Maliq
* Mamurras
* Mavrovë
* Memaliaj
* Patos
* Peqin
* Peshkopi
* Përmet
* Pogradec
* Poliçan
* Pukë
* Rrëshen
* Rrogozhinë
* Roskovec
* Sarandë
* Selenicë
* Shëngjin
* Shijak
* Shkodër
* Tepelenë
* **Tirana**
* Tropojë
* Valbonë
* Vlorë

 | Vlajka Albánska |
**Július Verčík** (Vercsik) (\* 12. apríl 1894, Žilina – † 8. jún 1981, Žilina) bol slovenský komunistický politik, redaktor a publicista. Pseudonym: Vl. Tatran, Vl. Horský, Rodoľub, Zelenay, Kamenský, Grigorievič, Bronevik.

Rodina
------

* otec Ján Verčík
* matka Mária rod. Kalašová
* mal 3 súrodencov
* s manželkou Sidóniou (rodená Habinová) mali troch synov

Životopis
---------

Študoval na reálnom gymnáziu v Žiline. Potom pôsobil ako zámočnícky učeň vo Viedni a v Žiline, kde navštevoval učňovskú školu. Pracoval ako strojný zámočník na viacerých miestach Slovenska. V prvej svetovej vojne bojoval na ruskom a srbskom fronte. Od roku 1917 člen predlitavskej sociálnej demokracie. Bol organizátor odborového hnutia kovorobotníkov. V rokoch 1919 – 1921 člen a politický pracovník Československej sociálne demokratickej strany, tajomník Zväzu kovorobotníkov Slovenska a Podkarpatskej Rusi vo Zvolene a v Banskej Bystrici. V rámci sociálnej demokracie bol predstaviteľom ľavice. Bol jeden z organizátorov zjazdu marxistickej ľavice v Ľubochni a Ružomberku v januári 1921, ktorým sa zavŕšil proces tvorenia komunistickej strany na Slovensku. V rokoch 1921 – 1930 popredný organizátor a funkcionár komunistického hnutia na Slovensku. V rokoch 1924 – 1925 a 1928 – 1929 člen politbyra KSČ. Bol tiež tlačovým tajomníkom ÚV KSČ pre Slovensko. V rokoch 1925 – 1929 poslanec Národného zhromaždenia za KSČ. Pôsobil ako redaktor komunistickej tlače ako *Pravda chudoby*, *Hlas ľudu*, *Spartakus*, *Proletárka*. V tomto období sa stal jeho spolupracovníkom Klement Gottwald. Po čase sa s Gottwaldom rozišiel a V roku 1930 opustil aj KSČ. Roku 1933 sa vrátil k sociálnej demokracii. Po vyhlásení autonómie Slovenska v roku 1938 vstúpil do HSĽS. V 50. rokoch bol krivo obvinený a odsúdený a väznený.

Bol autorom viacerých brožúr o obecných voľbách, mestských a dozorných radách, družstevnej mládeži. Písal aj príležitostné básne a články o pobyte v Rusku. Prekladal z nemčiny, ruštiny, češtiny, preložil Komunistický manifest. Vyšli o ňom tri bibliografické diela.

Referencie
----------

1. ↑   *Verčík, Július, 1894-1981 - Bibliografia slovenskej historiografie* [online]. husav.portaro.eu, [cit. 2020-08-18]. Dostupné online.

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník
* Verčík, Július, 1894-1981 - Bibliografia slovenskej historiografie

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 68; pokrstený ako Johann Martin Slovenszky

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5716 0057
* NK ČR: jx20070728015
* VIAF: 84379560
**Gizela Kocoureková** (rod. Holinová; \* 2. apríl 1892, Žarnovica – † 26. apríl 1975, Považská Bystrica) bola slovenská spisovateľka.

Rodina
------

* otec Ján Holina
* matka Anna rod. Vicianová
* manžel Rudolf Vnuk, Karol Kocourek

Životopis
---------

Pôsobila ako robotníčka, v roku 1924 – 1929 vyšívačka a modistka v Banskej Bystrici. 1929 – 1942 žila v Gottwaldove a v Ružomberku, potom v Považskej Bystrici, od 1950 na invalidnom dôchodku. Písala autobiografické poviedky, napísala rukopisné práce *Dve sestry*, *Príbehy zo života ľudu*, *Noví ľudia*, od 1947 si viedla *Moje zápisky*. Knižne vydala prózu na námet z vlastného života, ktorú v roku 1974 podľa scenára E. Galandovej inscenovali v televízii, bola preložená do češtiny a maďarčiny.

Dielo
-----

* *Zelma*, Bratislava, roku 1973

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 5842 7913
* NK ČR: mzk2004235897
* SNK: 156473
* VIAF: 84579395
**Lybeď** (ukr. Либідь) je legendárna sestra troch bratov Kija, Ščeka a Choriva – zakladateľov Kyjeva.

Legenda o založení Kyjeva nazýva Lybeď nie sestrou ale dcérou kniežaťa.

> 
> „*Dievča bolo obdivuhodné ako majské slnko. Zo všetkých svetových strán ku nej prichádzali mladí rytieri, kniežatá a kráľovičovia, aby ju požiadali o ruku, ale ona o svadbe nechcela ani počuť. Rytieri a kráľovičovia sa ju snažili obalamutiť a vraveli jej, že keď sa za nich vydá, dajú jej svojej bohatstvo, ukážu svoju chrabrosť a silu. Všetko však bolo márne. Pytači sa medzi sebou poradili, pokrčili plecami, vysadli na svoje kone a už viac sa nevrátili.*
> 
> 
> O niekoľko rokov neskôr knieža umrelo. Prekrásny dvorec zdedil ďalší z troch bratov a Lybeď musela zámok opustiť. Za Kyjevom si našla chatrč, a na hore žila sama. Po čase ju však život na samote omrzel a začala dni i noci plakať. Z jej sĺz sa vytvoril potôčik, dnes rieka Lybeď. A hora, kde kňažná žila od toho času až dodnes nosí názov Hora panenstva.*"*
> 
> 
> 

Na rozdiel od svojich bratov sa Lybeď vyvíja v negatívnom svetle a nie je to v žiadnom prípade náhoda. V tradíciách ukrajinského národa bola Lybeď charakterizovaná ako neverná žena. V reálnom živote v skutočnosti ale nebola staruchou. Podľa Povesti dávnych liet sa vydala za ostrogótskeho kráľa Ermanaricha, ktorý panoval v oblasti dolného toku rieky Dneper. Preto Nestor nehovorí o jej ďalšom výskyte – v skutočnosti však opustila Kyjev. Kráľ ju však obvinil z nevery a bez milosti potrestal. Keď sa to dopočuli jej bratia, rozčúlili sa a v boji proti nemu ho smrteľne poranili.

Hoci je to podivuhodné, ale zo všetkých štyroch osôb, ktoré sa hrdia titulom zakladateľ Kyjeva, sa práve Lybedi ušlo najviac pomenovaní v ukrajinských mestách. Práve po nej sa totiž volajú rôzne ulice, rieky a stanice.

* Neďaleko kyjevskej stanice Lybeďská sa nachádza rieka Lybeď.
* V Kyjeve sa nachádza niekoľko ulíc s názvami Lybeďská a Vladimírsko-Lybeďská.
* V minulosti boli v Kyjeve ulice ako Nábrežno-Lybeďská (dnes časť Gorkého ulice) a Novolybeďská (dnes Volgogradská ulica) a Lybeďská ulička (dnešná Ulica Afanasija Ľubčenka).