recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**CEATL** (**C**onseil **E**uropéen des **A**ssociations de **T**raducteurs **L**ittéraires – Európska rada asociácií umeleckých prekladateľov) je medzinárodné neziskové združenie, ktoré sa zasadzuje za umelecký preklad a umeleckých prekladateľov a spadá pod belgickú jurisdikciu. Členovia CEATL sú asociácie umeleckých prekladateľov z rôznych európskych krajín.

Dejiny
------

Pri príležitosti „Assises de la traduction littéraire" v Arles v roku 1987 sa uskutočnilo prvé neformálne stretnutie prekladateľov, ktorí prišli s nápadom, založiť európske združenie.

CEATL však bola oficiálne založená až v roku 1991 na ostrove Procida ako medzinárodná nezisková organizácia (IVoG / IVZW / AISBL) podľa belgického práva. Zakladajúce krajiny boli Belgicko, Francúzsko, Grécko, Holandsko, Nemecko, Rakúsko, Španielsko, Švajčiarsko a Taliansko.

V súčasnosti CEATL združuje 35 prekladateľských organizácií z 29 európskych krajín, ktoré zastrešujú asi 10000 individuálnych autorov a autoriek. Počas posledných rokov sa k CEATL pripojili takmer všetky asociácie z krajín bývalého východného bloku a Turecko.

Ciele
-----

CEATL sleduje dva rôzne ciele, jeden interný a druhý externý.

Interne zbiera informácie o stave umeleckého prekladu a situácii umeleckých prekladateľov v členských štátoch a regiónoch a zabezpečuje výmenu skúseností a príkladov dobrej praxe, ktoré v týchto krajinách pozoroval.

Externe CEATL pôsobí v oblasti ochrany právnych, sociálnych či ekonomických záujmov umeleckých prekladateľov v európskom kontexte. Venuje sa aj lobingu v EÚ a informuje o možných reakciách verejnosti na podujatia alebo tendencie, ktoré majú vplyv na povolanie umeleckého prekladateľa a kvalitu umeleckého prekladu. Národným asociáciám pomáha posilniť postavenie umeleckých prekladateľov v členských krajinách.

Členské krajiny a oblasti
-------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Baskicko
* Belgicko
* Bosna a Hercegovina
* Bulharsko
* Česko
* Dánsko
* Fínsko
* Flámsko
* Francúzsko
* Grécko
* Holandsko
 | * Chorvátsko
* Island
* Írsko
* Katalánsko
* Litva
* Maďarsko
* Nemecko
* Nórsko
* Poľsko
* Portugalsko
* Rakúsko
 | * Rumunsko
* Slovensko
* Slovinsko
* Spojené kráľovstvo
* Srbsko
* Španielsko
* Švajčiarsko
* Švédsko
* Taliansko
* Turecko
 |

Externé odkazy
--------------

* Webová stránka CEATL

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku CEATL na nemeckej Wikipédii.*
**Budova DIPLOMAT DENTAL** leží v zmiešanej zóne na okraji Piešťan. V okolí sú rôzne výrobné objekty, ale sú tu aj obytné domy. Tesne vedľa stojí charakteristický Ružový mlyn. Počiatky firmy siahajú do polovice 20. storočia – vznikla roku 1958. Autorom rekonštrukcie bol Ing. Arch. Branislav Somora.

Pred rekonštrukciou
-------------------

Areál Chirany bol postavený v neskorých päťdesiatych rokoch na základe projektov Pražského projektového ústavu na dobrej úrovni. Administratívna budova tvorila tradične s vrátnicou vstupný objekt, bola päťpodlažná, nepodpivničená, s plochou strechou. Mala jedno dvojramenné schodisko s výťahom, ktorého monolitické steny šachty spolu so štítovými stenami tvorili zavetrovací statický prvok objektu. Každé podlažie bolo vytvorené radením bunkových kancelárií pozdĺž stredovej chodby. Na šiestom podlaží bola umiestnená strešná nadstavba strojovne výťahu a ateliér firemného dizajnéra.

Po rekonštrukcii
----------------

Z pôvodného objektu bol zachovaný iba železobetónový skelet so schodiskom. Kompozične je budova zložená z troch navzájom prelínajúcich sa hmôt, a to pôvodného hranola v pôvodných proporciách, nového vloženého polvalca a novej vloženej trojuholníkovej hmoty. Trojuholníková hmota je konzolovito predsadená oceľová konštrukcia pred pôvodnou fasádou. Tak sa dosiahla možnosť ľahkého osadenia celozasklenneho plášťa.

Spája sa tradícia hmotného sokla s progresivitou a dynamikou hornej trojuholníkovej zasklenej hmoty. Ako humanizačný prvok tu pôsobí zeleň relaxačnej záhrady umiestnenej na strešnej terase.

Ústredná budova je spojená s hlavnými halami krytým zaskleným mostíkom a sú v nej hlavné administratívne pracoviská, na najvyššom poschodí s riaditeľom, ktorý má výhľad na terasu so zeleňou, je tu ďalej ekonomický, obchodný a školiaci úsek a skúšobne, kde sa už pracuje nielen s dokumentmi, ale aj s konkrétnymi výrobkami.

Architekt Branislav Somora premenil niekdajšiu nenápadnú hranolovú stavbu s ľahkou závesovou stenou zo šesťdesiatych rokov na tvarovo výraznejší objekt. Nadsadený klin, hoci sa zdá, nezdvojuje fasádu. Tento ústupok má však podstatnú výhodu – vo vnútri je objekt rozľahleší. Priestory, ktoré architekt zásadne uvoľnoval, získali tak ešte viac voľnosti.

Šikmé plochy zvyknú vytvárať hluché miesta, ktoré sa len veľmi ťažko dajú funkčne využiť. Usporiadanie vnútorných priestorov tam, kde sa vnútri prejavuje dolná šikmá hrana klinu je harmonické. Čo je však pri budove podstatnejšie ako kompozičné jemnosti, je pozoruhodné spojenie architektonického výkonu s charakterom inštitúcie.

Použitá literatúra
------------------

* EUROSTAV - vyd. :august 2005 , 11. ročník, ISSN 1335 – 1249
* PROJEKT – vyd. máj 2005
* Matúš Dulla: *Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok*, vydavateľstvo PERFEKT, 1. vydanie, rok vydania 2007

Súradnice: 48°35′28″S 17°48′58″V﻿ / ﻿48,591165°S 17,816015°V﻿ / 48.591165; 17.816015
Súradnice: 48°8′52.08″S 17°6′10.44″V﻿ / ﻿48,1478000°S 17,1029000°V﻿ / 48.1478000; 17.1029000

**Pomník Oľgy Trebitschovej** je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Panenskej ulici 11 na nádvorí Georgievitsovho paláca. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.

Pomník dal postaviť bankár Dionýz Trebitsch na pamiatku svojej manželky, opernej speváčky Oľgy Trebitschovej (1887 – 1919) po jej smrti. Bol postavený v roku 1921 alebo 1922 a jeho autorom je známy bratislavský sochár Alojz Rigele. Pomník zobrazujúci opernú speváčku v životnej veľkosti je vyrobený z bieleho mramoru. Po bokoch sú umiestnení dva postranné stĺpy s reliéfnymi vyobrazeniami alegórií spevu a hudby, na vrchu sa nachádzajú nádobky na kvety.

Od roku 1931 patrí pomník mestu Bratislava, v tomto roku ho totiž mestu daroval sám manžel Oľgy Trebitschovej. Mesto následne premiestnilo pomník z Panenskej ulice do Sadu Janka Kráľa v Petržalke. V roku 2002 ho však museli odstrániť – bol totiž značne zničený, na jeho zlom stave sa podpísali vandali. Po zreštaurovaní ju umiestnili na svoje pôvodné miesto na Panenskej ulici.

Referencie
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   *Pomník Oľgy Trebitschovej je späť* [online]. bratislava.sme.sk, 2009-10-02, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
2. 1 2   *Alojz Rigele* [online]. osobnosti.sk, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
3. 1 2 3 4   *Pamiatkový objekt - podrobnosti* [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
4. 1 2   *Pomník Oľgy Trebitschovej s fontánou, Panenská 11* [online]. Generálny investor Bratislavy, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
5. ↑   *Socha Oľgy Trebitschovej by mala byť na Panenskej* [online]. Bratislavské noviny, 2009-08-16, [cit. 2014-04-13]. Dostupné online.
Súradnice: 48°09′01″S 17°07′04″V﻿ / ﻿48,1504°S 17,1178°V﻿ / 48.1504; 17.1178

**Pomník Sándora Petőfiho** je národná kultúrna pamiatka, ktorá sa teraz nachádza v bratislavskej Medickej záhrade na Špitálskej ulici. Pomník je zapísaný v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 263/3). Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 23. októbra 1963.

História pomníka
----------------

Okolo roku 1899 navrhol Spolok novinárov postaviť Petőfiho sochu aj v Bratislave. Pôvodne mal pomník vyhotoviť maďarský sochár pochádzajúci z Bratislavy Ján Fadrusz. Ten v roku 1902 mestu oznámil, že Petőfiho sochu zhotoví na vlastné náklady. Zdravotný stav sa mu však začal rapídne zhoršovať a pred začatím prác v roku 1903 zomrel. Práce na pomníku sa napokon ujal jeho študent Béla Radnai, ktorý zákazku získal vo verejnej súťaži. Bratislavčania zostavili tzv. „výbor pre sochu" a vypísali verejnú súťaž. Zo štyridsiatich štyroch prihlásených prác porota vyhodnotila ako najlepší práve projekt Bélu Radnaiho. K úspechu mladého sochára prispelo aj to, že dlho pracoval v budapeštianskej dielni Fadrusza v budínskej časti Naphegy – najprv ako pomocník, neskôr spolupracovník.

V roku 1911 teda pomník vyhotovil a dňa 8. septembra (alebo 11. septembra) toho istého roku ho aj slávnostne odhalili. Pomník tohto známeho maďarského básnika slovenského pôvodu vtedy umiestnili pred Slovenské národné divadlo na Hviezdoslavovom námestí. Po prvej svetovej vojne a vzniku ČSR však bolo mesto nútené pomník rozobrať a umiestniť do podzemia Grasalkovičovho paláca.

V roku 1956 alebo 1957 však pomník opätovne poskladali a uložili do Sadu Janka Kráľa – najskôr stál v centre parku, no neskôr, po inštalovaní sochy Janka Kráľa, pomník preložili. Na tomto mieste ho okrem poveternostných podmienok roky ničili aj vandali. 

V roku 2002 sa pomník dočkal rekonštrukcie a tiež aj nového miesta – preložili ho do Medickej záhrady, kde stojí dodnes.

Architektúra pomníka
--------------------

Na základnom podstavci pomníka je umiestnený druhý, rozlohovo menší podstavec, na ňom je postavená vzpriamená socha básnika v nadživotnej veľkosti. Básnik drží v ľavej ruke šabľu. Po spisovateľovej pravici stojí na základnom podstavci socha múzy, tvárou je otočená k básnikovi a v ľavej ruke drží palmovú ratolesť, ktorá sa vinie poza básnikov chrbát.

Pomník je vyrobený z bieleho mramoru.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pomník Sándora Petőfiho**

Zdroj a referencie
------------------

1. ↑   *Pamiatkový objekt - podrobnosti* [online]. Pamiatkový úrad Slovenskej republiky, [cit. 2014-08-29]. Dostupné online.
2. 1 2 3   *Bratislavské rožky* [online]. 2013-03-14, [cit. 2021-02-14]. Dostupné online.

* *Pomník Sándora Petöfiho* [online]. Generálny investor Bratislavy, [cit. 2014-08-29]. Dostupné online.
* *Obnovia pomník Petöfiho* [online]. sme.sk, 2002-07-12, [cit. 2014-08-29]. Dostupné online.
**Félix-Francois Georges Philibert Ziem** (\* 26. február 1821, Beaune, Francúzsko – † 10. november 1911, Paríž) bol francúzsky maliar barbizonskej školy.

Životopis
---------

Ziemova matka bola z Burgundska, otec bol Chorvát.  
 
Vyštudoval architektúru v Dijone a pracoval nejaký čas ako architekt. V rokoch 1845 až 1848 podnikol niekoľko študijných ciest po Taliansku a začal sa venovať prevažne maliarstvu. Inšpiráciu pre svoje diela čerpal z pobytov v Benátkach. Maľoval zátišia, portréty, krajiny i akvarely. Na parížskom Salóne vystavoval po prvé v roku 1849. Cestoval po Európe a v roku 1860 sa usídlil na Montmartri.

V roku 1857 bol menovaný rytierom Čestnej légie a v roku 1901 sa stal oficiálnym maliarom francúzskeho námorníctva.

Je pochovaný na parížskom cintoríne Père Lachaise.

Galéria
-------

* BenátkyBenátky
* BenátkyBenátky
* BenátkyBenátky
* BenátkyBenátky

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Félix Ziem**

Externé odkazy
--------------

* Obrazy a maľby

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Félix Ziem na českej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 12408993c
* GND: 119347261
* ISNI: 0000 0000 8380 8101
* LCCN: n81112410
* NK ČR: xx0223557
* ULAN: 500003600
* VIAF: 49311340
* WorldCat: lccn-n81112410
**Adam Wade Gontier** (\* 25. máj 1978, Peterborough, Ontário, Kanada) je kanadský hudobník a skladateľ. Je bývalým hlavným spevákom, gitaristom a skladateľom piesní rockovej skupiny Three Days Grace. Ako speváka ho považujú za veľmi talentovaného a je známe, že má hlasový rozsah od vysokého tenoru do stredne nízkeho basu. Okrem skupiny Three Days Grace, spolupracoval aj s inými kapelami ako Art of Dying a Apocalyptica. Momentálne hrá v kapele Saint Asonia

Osobný život
------------

Gontier sa narodil v Norwood v Ontáriu v Kanade v máji 1978. Navštevoval Norwood District High School. Tu stretol Neila Sandersona a Brada Walsta, s ktorými založil kapelu s názvom "Groundswell", ktorá sa neskôr vyvinula do Three Days Grace. Groundswell si získal popularitu v miestnej oblasti a o pár rokov neskôr sa skupina rozhodla presťahovať do Toronta a venovať sa svojej hudobnej kariére.

Vplyv
-----

Gontier cituje ako svoje vplyvy Pearl Jam, Alice in Chains, Sunny Day Real Estate, The Beatles a Jeffa Buckleyho. Keď mal 8 až 12 rokov, jeho matka hrala jazz na piane a on chcel, aby ho vzala na svoje koncerty.

Ocenenia
--------

Gontier získal dve BMI pop ocenenia a bol nominovaný za najlepšie hudobné video, najlepšie rockové video a najlepšie medzinárodné video ako Kanaďan.

Autoritné údaje: * GND: 135806607
* ISNI: 0000 0000 5768 1514
* LCCN: n2010073518
* VIAF: 80262253
* WorldCat: lccn-n2010073518
**Dôkaz sporom** alebo **dôkaz per absurdum** je dôkaz pomocou zákona *reductio ad absurdum*, teda dôkaz podľa vzorca: ak platí "z A vyplýva B", potom ak vieme, že "z A vyplýva opak B", tak platí opak A. 

Inými slovami je dôkaz sporom toto: ak "z A vyplýva B" a zároveň "z A vyplýva opak B", tak platí opak A. Alebo slovne: Ak z nejakého predpokladu A vyplýva výrok B a súčasne jeho negácia, potom musí platiť negácia A. 

Je to obmena/špeciálna forma nepriameho dôkazu.

Príklad
-------

Ako príklad dokážeme, že {\displaystyle {\sqrt {2}}} nie je racionálne číslo. Dokazujeme nepriamo. Predpokladáme, že {\displaystyle {\sqrt {2}}} je racionálne číslo. To znamená, že existujú celé čísla {\displaystyle p} a {\displaystyle q} také, že

{\displaystyle {\frac {p}{q}}={\sqrt {2}}}
pričom {\displaystyle q} je rôzne od nuly a {\displaystyle p} a {\displaystyle q} sú nesúdeliteľné.

Umocnením oboch strán rovnice na druhú dostaneme, že {\displaystyle p^{2}/q^{2}=2}. Z nenulovosti {\displaystyle q} vyplýva {\displaystyle p^{2}=2q^{2}}, teda číslo {\displaystyle p^{2}} je párne. Keďže {\displaystyle p^{2}} je štvorec, znamená to, že aj samo {\displaystyle p} je párne a možno ho teda vyjadriť v tvare {\displaystyle p=2m} kde {\displaystyle m} je nejaké celé číslo. Keď posledný vzťah skombinujeme so vzťahom {\displaystyle p^{2}=2q^{2}} zistíme, že {\displaystyle (2m)^{2}=2q^{2}}, z čoho po upravení dostaneme {\displaystyle 2m^{2}=q^{2}} ,čo znamená, že aj {\displaystyle q^{2}} je párne číslo. Znovu, keďže {\displaystyle q^{2}} je štvorec, znamená to, že aj {\displaystyle q} je párne.
Takto sme dokázali, že {\displaystyle p} aj {\displaystyle q} sú párne čísla a teda číslo 2 je ich spoločným deliteľom. Ale to je spor s predpokladom, že {\displaystyle p} a {\displaystyle q} sú nesúdeliteľné.

Pozri aj
--------

* Dôkaz (matematika)

Externé odkazy
--------------

* Dôkaz sporom na pohodovamatematika.sk
**Adam Paul Neilson Hicks** (\* 28. november 1992, Las Vegas, Nevada, USA) je americký herec. Jeho prvá väčšia rola bola vo filme "Ako jesť smažené dážďovky". Najviac je však známy ako Luther zo seriálu Zeke & Luther a taktiež ako Wendell "Wen" Gifford z filmu Lemonade Mouth. Taktiež mal menšiu rolu v druhej sérii seriálu Jonas L.A. kde sa predstavil ako DZ.

Herectvo
--------

Objavil sa aj vo filme "Mostly Ghostly: Who Let the Ghosts Out?" spolu s ďalšími "hviezdami" spoločnosti Disney. V roku 2009 získal rolu Luthera v seriáli Zeke & Luther. V roku 2011 si zahral Wendella "Wena" Gifforda vo filme Lemonade Mouth. Hovorí sa že Hicks by mal nahradiť Mitchela Mussoa v seriáli "Pair of Kings".

Hudba
-----

Hicks vydal remake pesničky od MC Hammer "U Can't Touch This". Naspieval ho s ním Daniel Curtis Lee. The music video for the song was shown June 29, 2009 on Disney XD. Taktiež urobil remix piesne "In the Summertime" od Munga Jerryho. Ku koncu roka napísal a naspieval pieseň "Happy Universal Holidays" s Ryan Newman. Na začiatku roka 2011 vydal pieseň "Dance For Life" ktorú s ním naspieval Drew Seeley. Pieseň bola použitá v seriáli "Shake It Up" vysielanom na stanici Disney Channel. Hicks je spoluautorom piesní "Determinate", "Breakthrough" a "High Wire" ktoré boli použité vo filme "Lemonade Mouth". Hicks naspieval pieseň z názvom "We Burnin' Up" s Chrisom Brochuom, ktorá bola vydaná v roku 2011. 15. septembra 2011 vydal pieseň "Las Vegas (My City)". V súčasnej dobe má zmluvu z vydavateľstvom Walt Disney Records.

Filmografia
-----------

| Rok | Názov | Postava |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Titus | Päťročný Dave |
| 2002 | The Funkhousers | Robbie Funkhouser |
| 2002 | That Was Then | Joshua Harrison |
| 2005 | Kto sa hrá, nehnevá | Brady Davis |
| 2005 | 12 vianočných psov | Mike Stevens |
| 2006 | Náš otec pes | Quarterback |
| 2006 | Ako jesť smažené dažďovky | Joe Guire |
| 2008 | Mostly Ghostly: Who Let the Ghosts Out? | Colin Doyle |
| 2009  –  súč. | Zeke & Luther | Luther Waffles |
| 2010 | Jonas L.A. | DZ (Dennis Zimmer) |
| 2010 | Zapping Zone | On sám |
| 2010 | Peter Punk | Luther Waffles |
| 2011 | Lemonade Mouth | Wendell "Wen" Gifford |
| 2011 | Disney’s Friends for Change Games | člen zeleného tímu |
| 2011 | PrankStars | On sám |
| 2011 | So Random | On sám |
| 2012 | Pair of Kings |  |

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Adam Hicks**

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Adam Hicks na anglickej Wikipédii.*

Autoritné údaje: * BnF: 166318630
* GND: 1013320247
* ISNI: 0000 0003 8256 9577
* LCCN: n2008001462
* NK ČR: osd2013775065
* VIAF: 264630394
* WorldCat: lccn-n2008001462
Súradnice: 44°24′27″S 8°56′1″V﻿ / ﻿44,40750°S 8,93361°V﻿ / 44.40750; 8.93361

**Dóžov palác** (tal. *Palazzo Ducale*) je významná historická budova v talianskom meste Janov. V časoch Janovskej republiky bol sídlom janovského dóžu. Dnes je budova múzeom, jedným z najvýznamnejších múzeí ligúrskej metropoly. Nachádza sa v centre meste, s dvomi rozdielnymi vchodmi a fasádami, hlavnou na námestí *Piazza Matteotti* a druhou na *Piazza De Ferrari*.

Prvé časti paláca boli postavené medzi rokmi 1251 and 1275, počas rozkvetu Janovskej republiky, kým Torre Grimaldina (známa aj ako „Torre del Popolo") bola dokončená v roku 1539. 

Dóžov palác bol zrekonštruovaný v roku 1992, pri príležitosti osláv 500. výročia objavenia Ameriky Krištofom Kolumbom. V roku 2001 sa tu konal samit G8, ktorému predsedal vtedajší premiér Silvio Berlusconi.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dóžov palác (Janov)**

Externé projekty
----------------

* Palazzo Ducale

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Doge's Palace, Genoa na anglickej Wikipédii.*
|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Divadelný portál |

**Tragédia** (z gréckeho slova *tragóidiá* = spev capa, obetovaného bohom) je jeden z druhov dramatických diel, je to základný dramatický žáner zobrazujúci nezmieriteľný konflikt spoločenský alebo individuálny, v ktorom sa hrdina nachádza v bezvýchodiskovej situácii, kde v nerovnom a napätom boji je odsúdený na zánik, na smrť.

Tragédia vznikla v antickom Grécku (*tragóidia*), kde počas slávnosti na počesť boha Dionýza obetovali capa (*tragos*) pri tanci, speve, rozprávaní, boji atď. Z počiatočného obdobia sú známe tragédie od Aischyla, Sofokla a Euripida.

Shakespearove tragédie: Rómeo a Júlia, Hamlet, Othello, Macbeth, Kráľ Lear poukazujú na jeden z nových civilizačných smerov. Z francúzskych autorov treba uviesť: J. Racine, P. Corneille a Voltaire, z nemeckých autorov G. E. Lessing, J. W. Goethe, F. Schiller.

V našej literatúre okrem iných hodno spomenúť P. O. Hviezdoslava.

Z autorov vstupujúcich do 20. storočia sa tragédia objavuje u viacerých, z ktorých spomenieme: H. Ibsen (Nór), A. Strindberg (Švéd), E. O’Neill (USA), A. Miller (USA), F. Garcia Lorca (Španiel) a iní. 

Štruktúra klasickej gréckej tragédie sa delila na päť častí (dejstiev):

* **úvod** (expozícia) – uvedenie postáv, miesta a času
* **zápletka** (kolízia) – rozpor dvoch súperov, vznik konfliktu
* **vyvrcholenie** (kríza) – prekvapujúci obrat v deji; vstup napätia do deja
* **obrat** (peripetia) – ďalší obrat v deji, spomalenie deja pred záverom
* **rozuzlenie** (katastrofa) –  tragický, nešťastný koniec obratu, ku ktorému došlo v peripetii;

V tragédii sa vyskytujú tri typy konfliktov : s inou osobou (interpersonálny)

medzi spoločenstvami (spoločenský)

hrdina sám so sebou (individuálny)

Tragédia končí smrťou hlavného hrdinu.

Pozri aj
--------

* antická tragédia

Iné projekty
------------

WikicitátyCommons
* Spolupracuj na Wikicitátoch Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Tragédia**
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Tragédia**
**Adam Joseph Maida** (\* 18. marec 1930, East Vandergrift, USA) je americký kardinál, emeritný arcibiskup Detroitu.

Životopis
---------

Obaja jeho rodičia mali poľský pôvod – otec sa narodil v Poľsku a matka bola dcérou poľských imigrantov. Jeho brat Thaddeus je tiež kňaz. Študoval filozofiu na Saint Vincent College a teológiu na univerzite v Baltimore. 26. mája 1956 bol vysvätený za kňaza, svätiteľom bol pittsburghský diecézny biskup John Dearden. Po vysviacke krátko pôsobil vo farskej pastorácií v diecéze Pittsburgh, následne bol svojim biskupom vyslaný na štúdiá do Ríma na Pápežskú lateránsku univerzitu. Získal licenciát z kanonického práva, ktorý si následne na univerzite v Duquesne doplnil o doktorát z civilného práva. Bol tiež prijatý do právnickej komory v štáte Pensylvánia. Ako právnik sa stal v roku 1968 prezidentom Americkej spoločnosti pre kanonické právo, vyučoval na univerzitách, bol právnikom v službách diecézy Pittsburgh a konferencie biskupov USA. Ako člen pápežskej komisie participoval na revízií Kódexu kánonického práva.

### Biskup a kardinál

V roku 1983 ho pápež Ján Pavol II. menoval za biskupa diecézy Green Bay. Biskupskú vysviacku mu dňa 25. januára 1984 udelil apoštolský delegát v USA, arcibiskup Pio Laghi, neskorší kardinál. Spolusvätiteľmi boli emeritný biskup diecézy Green Bay Aloysius John Wycislo a emeritný biskup diecézy Pittsburgh Vincent Martin Leonard. 28. apríla 1990 bol menovaný za detroitského arcibiskupa. Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Ss. Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio 26. novembra 1994.

Zastupoval pápeža na 19. medzinárodnom mariánskom kongrese v Čenstochovej v roku 1996. 14. júla 2000 bol menovaný tiež za hlavného predstaviteľa Katolíckej cirkvi na Kajmaních ostrovoch. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI.. V roku 2005 požiadal v súlade s kanonickým právom o uvoľnenie z úradu, pápež mu však vyhovel až 5. januára 2009.

Referencie
----------

1. ↑   *The Cardinals of the Holy Roman Church* [online].. Dostupné online. (anglicky)
2. ↑   *Cardinals Created by John Paul II.* [online].. Dostupné online. (anglicky)
3. ↑   *RINUNCE E NOMINE* [online].. Dostupné online. (taliansky)

Autoritné údaje: * ISNI: 0000 0000 2368 2738
* LCCN: n81139563
* VIAF: 72725161
* WorldCat: lccn-n81139563
**Adam Kereškéni** (Kereskényi de Alsó et Felsó Kereskény) (\* 24. január 1713, Komárno - † 1. február 1777, Cluj) bol rímskokatolícky kňaz, prekladateľ, básnik, pedagóg zemianskeho pôvodu.

Životopis
---------

Základné školy navštevoval v Ostrihome, v Košiciach a v Bratislave, od 1729 člen jezuitskej rehole, študoval filozofiu v Trnave, 1730 novic v Trenčíne, 1733-1734 študoval fyziku a metafyziku v Trnave, 1739-1742 teológiu vo Viedni, 1743 v Banskej Bystrici, PhDr. Od roku 1731 učiteľ v Esztergome, 1736 v Bratislave, 1737 v Trnave a 1738 v Budíne, 1745 kazateľ a prof. v Esztergome, 1746-1748 v Trnave a i. správca tlačiarne v Košiciach, v Alba Iulii, riaditeľ seminára a školy a do 1773 správca tlačiarne v Cluji. Preložil z taliančiny do maďarčiny dve jezuitské Metastasiove drámy, vydal cirkevné práce a básne.

Dielo
-----

* Philomusus per Apollinem de quibudum... Trnava roku 1737
* Epistolae herorum sub augustis Mariae Theresiae auspiciis anno superiore in Italia militantium, Trnava 1747
* Szent Ágostonnak megterése, Trnava roku 1758
* Cogitationes christianae in singulos mensis dies, Győr roku 1763

Literatúra
----------

* Slovenský biografický slovník

Externé odkazy
--------------

* Regionálne osobnosti VKMK – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
Leónske kráľovstvo vzniklo rozdelením Astúrie medzi troch synov Alfonza III. (866-910). García vládol v Leóne, Ordoño II. v Galícii a Fruela v Astúrii.

*Astúrsko-leónska dynastia:*

* García I. (León) 910-914
* Ordoño II. kráľ Galície 910-924 a kráľ Leónu 914-924
* Fruela II. kráľ Astúrie 910-925 a kráľ Leónu 924-925
* Alfonz IV. (zomrel 933), 925-931
* Ramiro II. -- 931-951
* Ordoño III. -- 950-956
* Sancho I. -- 956-958 a 960-966
* Ordoño IV. -- 958-960
* Ramiro III. -- 967-984
* Bermudo II. -- 982-999
* Alfonso V. -- 999-1028
* Bermudo III.-- 1028-1037

*Navarrská dynastia:*
Nástupom kastílskeho kráľa Ferdinanda, manžela sestry Bermuda III. sa po porážke leónskych vojsk a smrti leónskeho kráľa vytvoril prvá kastílsko-leónska únia.

* Ferdinand I. (zomrel 1065), kráľ kastílsky 1035-1065, kráľ leónsky 1037-1065
* Alfonz VI. (1040-1109), kráľ leónsky 1065-1072, kráľ kastílsky 1072-1109
* Urraca I. 1109-1126

*Burgundská dynastia:*

* Alfonz VII. (1105-1157), „Cisár", 1126-1157

Smrťou Alfonza VII. sa koruna rozdelila medzi jeho synov: Ferdinand II.dostal León a Sancho Kastíliu a Toledo.

* Ferdinand II. - 1157 - 1188
* Alfonz IX. - 1188-1230

Smrťou Alfonza IX. zdedil jeho syn Ferdinand, kastílsky kráľ, León, hoci ho jeho otec vydedil. Od tých čias boli Kastílske a Leónske kráľovstvo vždy pod spoločnou korunou.

Externé odkazy
--------------

*
Súradnice: 48°54′43″S 21°38′06″V﻿ / ﻿48,912°S 21,635°V﻿ / 48.912; 21.635

**Toplianska niva** je geomorfologický podcelok Východoslovenskej pahorkatiny.

Vymedzenie
----------

Podcelok zaberá severnú časť pahorkatiny a vytvára pás územia poblíž rieky Topľa, približne medzi Vranovom nad Topľou a Hlinným. Severným smerom susedí Beskydské predhorie s podcelkami Mernícka a Hanušovská pahorkatina, južným smerom sa rozkladá Ondavská rovina, ktorá je súčasťou Východoslovenskej roviny. Západným smerom nadväzuje Podslanská pahorkatina, východným Vranovská pahorkatina, obe patriace do Východoslovenskej pahorkatiny.

Osídlenie
---------

Niva patrí medzi stredne husto osídlené územia a okrem niekoľkých obcí tu leží i mesto Vranov nad Topľou.

Doprava
-------

Územím vedú dôležité komunikácie, spájajúce Šariš a Zemplín, cesta I/18 (Prešov – Michalovce) i železničná trať Prešov – Humenné. Vo Vranove sa pripája i trať Trebišov – Vranov nad Topľou, rovnako tak cesty I/15 a cesta I/79.

Referencie
----------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. *Geomorfologické členenie Slovenska* [online]. Bratislava: Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011, [cit. 2018-09-02]. Dostupné online.
2. ↑   *mapový portál HIKING.SK* [online]. mapy.hiking.sk, [cit. 2018-09-16]. Dostupné online.
**NEMO** je múzeum vedy a techniky, ktoré sa nachádza v holandskom meste Amsterdam. Ide o vedecké centrum v Holandsku, kde je možné objavovať svet vedy a technológie zábavnou cestou. Témy, na ktoré sa múzeum zameriava, sú energie, komunikácie a človek. 

Múzeum bolo otvorené v roku 1997 pôvodne pod názvom *New Metropolis*, po finančných problémoch v roku 2000 získalo súčasný názvov *NEMO*. V roku 2008 prilákalo múzeum 400 000 návštevníkov, čo je najvyšší počet od otvorenia v roku 1997. Budovu múzea, ktorá pripomína kozmickú loď, je dielo talianskeho architekta Renza Piana. Terasa na streche múzea poskytuje nádherný výhľad na Amsterdam. Nachádza sa v bezprostrednej blízkosti hlavnej železničnej stanice Amsterdam Centraal.

Referencie
----------

1. ↑  PAROOL. *NEMO begint aan renovatie* [online]. www.parool.nl, 6.1.2009, [cit. 2010-02-06]. Dostupné online. (Holandsky)

Iné Projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **NEMO Museum of Science and Technology**

Externé odkazy
--------------

* Oficiálne stránky (po anglicky) (po holandsky)
**Dóros** (starogr. Δῶρος – Dóros, lat. *Dorus*) je v gréckej mytológii vnuk Deukalióna a jeho manželky Pyrrhy, ktorí sa stali zakladateľmi nového pokolenia ľudí po potope sveta.

Z vôle najvyššieho boha Dia bolo hriešne ľudstvo potrestané potopou. Tejto skazy boli ušetrení za pomoci Prométea len Deukalión a Pyrrha. Zachránili sa vo veľkej truhlici (alebo arche), ktorá po deviatich dňoch veľkých dažďov pristála na vrcholku vrchu Parnas. Zachránení, keďže po svojej záchrane vykonali obetu bohom tak ako sa to patrí, Zeus ich omilostil a vyhovel dokonca ich prosbe nového zaľudnenia sveta. Na radu bohov potom hádzali za seba kamene, obrazne "kosti matky zeme", z ktorých povstali noví ľudia.

Deukalión a Pyrrha mali vlastného syna Helléna, ktorý sa stal praotcom všetkých Grékov. Keď sa Hellén oženil s nymfou Orseidou, splodili troch synov:

* Aiola – zakladateľa kmeňa Aiolov
* Dóra – zakladateľa kmeňa Dórov
* Xutha – ktorého synovia Achaios a Ión boli zakladateľmi kmeňov zvaných Achájci a Ióni

Dóros bol najmladším synom Helléna, vysťahoval sa na pohorie Parnassos, kde založil prvú dórsku obec. Zrejme nemal žiadnych potomkov. Avšak, podľa Diodóra, jeho syn, Tektamos, viedol presídlenie Grékov a Pelasgov na Krétu.

Referencie
----------

1. ↑  Herodotos, *História*, 1,56.
2. ↑  Diodoros, *Bibliotheca historica*, IV, 60, 2.

Zdroje
------

* ZAMAROVSKÝ, Vojtech. *Bohovia a hrdinovia antických bájí*. [s.l.] : Perfekt, 2007. ISBN 80-8046-203-8. (slovenský jazyk)
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dóros na českej Wikipédii.*
Skautský tábor
**Detský tábor** je všeobecné označenie miesta, kde skupina detí aktívne trávi letné prázdniny. Deti a mládež, ktorí sa táborov zúčastňujú (tzv. „táborníci") vykonávajú počas konania tábora veľa rôznych športových či kreatívnych aktivít.

Tradičným obrazom detského tábora je lúka uprostred lesa, kde deti hrajú cez deň hry, či chodia na výlety po okolí a večer si spievajú pri táboráku. Avšak v dnešnej dobe už existujú aj špecializované tábory - športové, denné, umelecké, hudobné, počítačové, skautské, s koňmi alebo pre telesne či duševne postihnuté deti.

Organizácia tábora
------------------

Organizáciu a činnosti v tábore riadia dospelé osoby, označované ako "vedúci" (príp. animátori"). Sú zodpovední za deti, organizujú im program a zúčastňujú sa s nimi všetkých táborových akcií a aktivít. Vo väčšine táborov sú vedúcim prideľované menšie skupiny detí nazývané oddiely, či družiny, ktoré sa zúčastňujú väčšiny hier a ostatných aktivít spoločne.

Dôležitou súčasťou tábora je zdravotník, ktorý sa o deti stará počas celého pobytu.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Detský tábor**
**Johannes Blaskowitz** (\* 10. júl 1883, Würzburg, Nemecko – † 5. február 1948, Norimberg, Nemecko) bol nemecký generál počas druhej svetovej vojny.

Život
-----

Narodil sa v meste Paterswalde vo Východnom Prusku ako syn luteránskeho pastora. V roku 1894 začal navštevovať vojenskú kadetskú školu. Bojoval v prvej svetovej vojne na východnom i západnom fronte, najprv ako veliteľ roty a práporu, neskôr ako štábny dôstojník. Po skončení vojny počas Weimarskej republiky zostal príslušníkom Reichswehru. Velil ďalej práporu, neskôr pluku. Následne zastával funkcie náčelníka štábu pešej divízie, bol inšpektorom vojenského školstva až do apríla 1935. Necelý rok potom pôsobil ako veliteľ pešej divízie a následne bol preložený do funkcie veliteľa II. armádneho zboru. 

V predvečer druhej svetovej vojny v auguste 1939 sa stal veliteľom 8. armády Skupiny armád Juh, ktorá sa zúčastnila útoku na Poľsko, kde jeho jednotky zničili počas bojov na Bzure poľské armády Poznaň a Pomoransko. 20. októbra bol poverený vedením okupačnej armády v Poľsku v rámci Hlavného veliteľstva Východ. V tejto úlohe protestoval proti správaniu jednotiek Waffen-SS a Einsatzgruppen na Poľskom území, za čo znášal kritiku Hansa Franka ako aj „obvinenia" z prílišnej jemnosti. 14. mája 1940 bol z tejto funkcie odvolaný a preložený k 9. armáde, ktorá bojovala vo Francúzsku. Od júna bol vojenským guvernátorom severného Francúzska. Od októbra 1940 potom až do 2. mája 1944 velil 1. armáde dislokovanej celú dobu v Francúzsku. Následne bol menovaný za veliteľa Skupiny armád G, ktorá sa nachádzala v južnom Francúzsku. Koncom januára 1945 bol poverený vedením Skupiny armád H, avšak už v apríli bol poverený velením nemeckých vojsk v Holandsku tam medzi 5. a 6. májom 1945 v hoteli de Wereld odovzdal kapituláciu nemeckých síl v krajine do rúk generála Charlesa Foulkesa. 

Po vojne bol súdený za vojnové zločiny na súde v Norimbergu. Pred vynesením rozsudku spáchal 5. februára 1948 samovraždu tak, že skočil z okna svojej cely.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes Blaskowitz**

Autoritné údaje: * BnF: 133209438
* GND: 119093480
* ISNI: 0000 0000 5536 3694
* LCCN: n87836422
* NK ČR: jn20020129004
* VIAF: 3273087
* WorldCat: lccn-n87836422
Johannes IV.
**Johannes IV.** (\* 1831 - † 12. marec 1889, Metemma, Sudán) bol etiópsky cisár.

Po britskom ťažení v Etiópii (1867 - 1868) a s tým súvisiacou smrťou etiópskeho cisára Theodora II. (10. apríl 1868) nastalo v Habeši bezvládie poznamenané občianskou vojnou (1869 - 1872). 

V priebehu dlhých bojov sa zmocnil trónu tigrejský ras Kassa. Roku 1872 sa prehlásil za habešského cisára a prijal meno Johannes IV. V rokoch 1875 - 1879 viedol vojnu s Egyptom, pretože Egypťania obsadili Salawakim a Masawu (r. 1865) a neskôr okupovali aj Harar a priľahlé námorné prístavy. Habešské vojsko zaútočilo na jednotky chedíva Ismáila 13. novembra 1875 u Gundetu a Egypťanov rozprášilo. Druhé egyptské ťaženie (r. 1876) zastavili cisárovi vojaci u Gury 25. marca toho roku. O dva roky neskôr dobyl Johannes IV. mesto Šoa. Vojna s Egyptom skončila zvrhnutím chedíva Ismáíla 25. júna 1879. Johannes IV. privítal roku 1880 na svojom dvore dvoch známych cestovateľov Antonína Steckera a Gerharda Rohlfsa. V roku 1882 sa objavil na vnútropolitickej scéne nový uzurpátor známy ako Menelik Šojský. Johannes v bojoch Menelika porazil, ale pochopil, že proti nemu stojí silný súper a tak ho označil za svojho nástupcu. Pri hrozbách na etiópskych hraniciach od Talianska a sudánskych mahdistov si nemohol dovoliť navyše občianske boje. Za vojny Britov proti mahdistom (1883 - 1898) pomohli r. 1884 cisárovi vojaci evakuovať Britov z Gallabátu a Kasalu. Tri roky nato vyhlásil Johannes otvorenú vojnu Talianom, ktorí ohrozovali prístupové oblasti Habešanov k moru. Etiópske vojsko vedené rasom Alulom zničilo u Dogaly taliansku 500-člennú jednotku (26. január 1887). Roky 1885 - 1889 sa niesli v znamení bojov s mahdistami. Johannes zmobilizoval veľkú armádu a 12. marca 1889 dobyl Gallabát, bránený 60 000 dervišmi emira Zemi Kumala. V tvrdých bojoch bol ale cisár zabitý a etiópska armáda sa bez vodcu stiahla.

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Johannes IV.**

Autoritné údaje: * GND: 118557807
* LCCN: n93108612
* VIAF: 262271551
* WorldCat: lccn-n93108612
Písaný text z raného ilustrovaného zvitku, 12. storočie
**Príbeh princa Gendžiho** (jap. 源氏物語 – Gendži monogatari) je romantický román, v ktorom sa opisuje život a lásky fiktívneho hrdinu, princa menom Gendži Hikaru. Za autorku románu sa považuje dvorná dáma Šikibu Murasakiová, ktorá ho napísala niekedy v rokoch 1000 až 1008..

Dej
---

Gendži patril do vysoko postavenej spoločenskej triedy, bol synom cisára a aj keď hlavnou témou tohto romantického románu je Gendžiho skúsenosť so ženami, jeho vedľajšie vzťahy s mužmi sú vykreslené nie veľmi dobre. Gendži prechádza citovým svetom, postupne objavuje v ženách i v sebe samom zložitosť ľudskej osobnosti. Jeho cestovanie nikdy nekončí, ale premení ho z ľahkovážneho dobrodruha na hľadača určitého druhu pravdy. Autorka sa naozaj zaujímala o vzťah mužov k ženám, a to nie len v roli ctiteľov - verných či príležitostných - ale aj v roli synov, otcov, manželov, priateľov či ochrancov.
Román je skôr zmesou romantického idealizmu, ako úzkoprsého realizmu.

Ďalšou veľkou témou príbehu je aj vzťah Gendžiho s dámou rovnakého mena, ako je autorka príbehu, Murasaki, ktorá vyrástla ako princova zverenkyňa, po čase sa stala jeho druhou ženou a neskôr ochorela a zomrela.
Gendži bol viac a viac skľúčený a postupne sa pripravoval na úplné prerušenie stykov so svetom, v ktorom už nenachádzal žiadne potešenie.

Okrem obsahu je tento príbeh významný aj z toho dôvodu, že je pravdepodobne prvým vyzretým románom, ktorý bol napísaný. Rané "romány" totiž pripomínali skôr rozprávky - aj keď realistické, nemali zmysel pre spletitosť a chýbala im schopnosť rozvíjať svoje postavy.
  
Aj keď je tento román fikciou, je ako z hľadiska popisného, tak psychologického zo života.

Zdroje
------

1. ↑  *The Diary of Lady Murasaki*, ed. Richard Bowring, Penguin Classics 2005, str.31, pozn.41. Vo svojom úvode píše Bowring o čase vzniku románu, ktorý je akceptovaný väčšinou odborníkov. Royal Tyler vo svojom preklade *Tale of Genji* citovanom nižšie upozorňuje na zápis v denníku Murasaki Shikibuovej: pozri bližšie the Penguin Books edition, 2003, Introduction, p.xvii

Iné projekty
------------

Commons
* Spolupracuj na Commons Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Príbeh princa Gendžiho**
**Príchod vychovávateľky do kupcovho domu** (rus. *Приезд гувернантки в купеческий дом*) je názov obrazu ruského maliara Vasilija Grigorieviča Perova z roku 1866.

Perovove diela nastavovali nemilosrdné zrkadlo spoločenským pomerom súdobého Ruska. Cítiť v nich sociálno-spoločenské nálady a hlboký realizmus. K častým výrazovým prostriedkom jeho diel patrí satira. Kým napr. obraz *Dedinská krížová procesia na Veľkú noc* (1861) svojím výsmechom mieri do radov ruského duchovenstva, rozmerovo neveľké dielo *Príchod vychovávateľky do kupcovho domu* si berie na mušku svetskú sociálnu skupinu - kupectvo.

Námet a kompozícia
------------------

Aby vynikla satira, umelec zvolil kompozíciu založenú na jasnom rozlíšení dvoch hlavných skupín: rodiny kupca a mladého inteligentného no nesmelého dievčaťa. Prichádza na nové pôsobisko, stojí v prijímacom salóne a akoby bojazlivo vyťahuje z malej taštičky odporúčací list. Tučný kupec si dievča prezerá presne tak ako je zvyknutý obzerať si nový tovar. Z dverí za kupcom na príchodziu mladú ženu zvedavo hľadia kupcove deti a kupcova žena sa s nevôľou díva na guvernantku, v ktorej vidí iba zbytočnú príťaž v domácnosti. Z tvárí slúžok stojacich vo dverách do vedľajšej miestnosti sa zračí úškrn a pohŕdanie. Rozdielnosť charakterov postáv dotvára aj umelcovo farebné podanie obrazu. Kým na postave vychovávateľky je jasne zreteľný farebný súlad, interiér miestnosti a oblečenie postáv kupcovej rodiny kričí krikľavými farebným kontrastami.

Dielo sa zaraďuje do skupiny Perovových obrazov, ktorým dominuje tzv. ženská otázka, t.j. postavenie ženy v súdobej spoločnosti. Ťažký údel ruskej ženy dokumentuje na postavách hlavných protagonistiek. K takýmto dielam patrí napr. *Vyprevádzanie mŕtveho* (pozornosť upriamuje na horký údel sedliačky-vdovy vezúcej svojho nebohého manžela), *Utopená* (životná tragédia ženy uprostred rušného veľkomesta) a napokon aj *Príchod vychovávateľky do kupcovho domu*, kde zachytáva neľahký osud mladého dievčaťa núteného kvôli obžive hľadať službu u spupného kupca. 

Posledne spomenutým dielom umelec do sveta vykričal svoj hnev, nespokojnosť a protest proti surovým utláčateľom, ktorí stratili akúkoľvek ľudskosť a uznávali iba jedinú moc - moc peňazí. Tematika povyšovania mamonu nad ľudský cit dominovala aj v dielach iných autorov, ale Perovov *Príchod vychovávateľky* prevyšuje všetko, čo vytvorili maliari v tejto oblasti.

Obraz *Príchod vychovávateľky do kupcovho domu* spolu s ďalším významným dielom *Trojka* zabezpečili Perovovi uznanie a hodnosť akademika.

Zdroje
------

* A. I. Archangeľskaja, *Perov*, Tvar, výtvarné nakladateľstvo, Bratislava, 1952
* Vl. Fiala, *Ruské maliarstvo XIX. storočia*, Tvar - výtvarné nakladateľstvo, Bratislava, 1952
**Institute of Space and Astronautical Science** (skr. **ISAS** preklad: Inštitút pre vesmírnu vedu) bola jedna z troch japonských organizácií pre výskum vesmíru. Založená bola pri Tokijskej univerzite a zodpovedá za vývoj a prevádkovanie výskumných satelitov, mesačných a medziplanetárnych sond. 

1. októbra 2003 bola táto organizácia zlúčená s ostatnými dvoma japonskými organizáciami pre výskum vesmíru (NASDA a NAL), čím vnikla Japan Aerospace Exploration Agency (skr. JAXA).

Úspešné minulé a súčasné misie
------------------------------

* Ohsumi
* Tansei-1
* Shinsei
* Denpa
* Tansei-2
* Taiyo
* Tansey-3
* Kyokko
* Jikiken
* Hakucho
* Tansei-4
* Hinotori
* Tenma
* Ohzora
* Sakigake
* Suisei
* Ginga
* Akebono
* Hiten
* Yohkoh
* Geotail
* ASCA
* HALCA
* Nozomi
* Akari
* SELENE

Plánované misie
---------------

* Lunar-A
* MUSES-C
* Solar-B

Základňa
--------

ISAS používa pre svoje štarty kozmodróm Kagoshima Space Center a ako nosiče využíva rakety M-Series.


|  |  |
| --- | --- |
| Portal | Astronomický portálKozmonautický portál |
Rušeň rady 380 ČD
**Škoda 109E** (obchodný názov **Emil Zátopek**) je elektrický rušeň vyrábaný plzenskou firmou Škoda Transportation. Prevádzkujú ho České dráhy a Železničná spoločnosť Slovensko, objednal si ho tiež nemecký dopravca DB Regio.

Verzie
------

### České dráhy

*Bližšie informácie v hlavnom článku: Elektrický rušeň 380*
V roku 2004 si České dráhy objednali celkom 20 trojsystémových rušňov továrenského typu 109E1, ktoré sú označené radom 380. Prvý trojsystémový rušeň bol dodaný roku 2009, kedy nasledovala skúšobná prevádzka. V Česku vykonáva ťahanie vlakov osobnej prepravy na diaľkových tratiach, kde by podľa homologácie mohol dosahovať rýchlosť 200 km/h, keby trate SŽDC umožňovali rýchlosť nad 160 km/h.

### Železničná spoločnosť Slovensko

Rušeň rady 381 ZSSK
*Bližšie informácie v hlavnom článku: Elektrický rušeň 381*
Železničná spoločnosť Slovensko zakúpila v roku 2011 dva trojsystémové rušne továrenského typu 109E2, ktoré boli na Slovensku označené radom 381. Maximálna rýchlosť je obmedzená na 160 km/h. Ale podobne ako České Dráhy môže dosahovať rýchlosť 200 km/h.

### DB Regio

V roku 2013 bola podpísaná zmluva na dodanie 6 vlakových súprav (1 riadiaci vozeň + 5 vagónov + 1 rušeň). Oproti strojom ČD a ZSSK pôjde iba o jednosystémové rušne. Súpravy budú nasadené na trať Norimberg-Mníchov.

Zdroj
-----

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Škoda 109E na českej Wikipédii.*
**Mikuláš Jordán** (\* 7. jún 1892, Prešov – † 16. apríl 1977, Prešov ) bol slovenský maliar.

 Rodina
-------

* otec Bartolomej Jordán
* matka Alžbeta, rod. Sedlákova

Život
-----

Základy výtvarného vzdelania získal u významného plenéristu Pála Szineyho v Jarovniciach a prehĺbil si ich na Akadémii výtvarných umení v Budapešti. V rokoch 1937-1938 pobudol v dielni Múzea krásnych umení v Budapešti, kde študoval reštaurátorstvo a konzervátorstvo. Tvorivý záber Mikuláša Jordána je značne široký - rozprestiera sa od portrétu, žánru, cez zátišie, viacfigurálne kompozície ku krajinomaľbe. Vo veľkej miere sa venoval i kapistike, reštaurovaniu a organizovaniu výtvarného života v Prešove. Po návrate do Prešova Jordána vizuálne i citovo zaujala šarišská krajina. Počas svojho dlhého a plodného života vytvoril celý rad krajín. Krajinomaľba je aj Jordánovým príspevkom do vývoja slovenského maliarstva 20. storočia. Bohatá maliarska, reštaurátorská a organizátorská činnosť sa uzavrela krátko pred dovŕšením 85. narodenín - 16. apríla 1977. Za umeleckú a reštaurátorskú tvorbu dostal v roku 1973 ako prvý Cenu mesta Prešova. Pochovaný je na cintoríne v Prešove.

Referencie
----------

1. 1 2   *Mikuláš Jordán 1892 – 1977* [online]. cassovia.sk, 28.2.2008, [cit. 2021-08-15]. Dostupné online.

Ďalšia literatúra
-----------------

* JORDÁN, Mikuláš. In:  *Biografický lexikón Slovenska*. Zväzok IV CH – Kl. Martin : Slovenská národná knižnica; Národný biografický ústav, 2010. 587 s. ISBN 978-80-89301-57-7. S. 289 – 290.

Externé odkazy
--------------

* Diela Mikuláša Jordána v SNG
* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 147 - farnosť Prešov

Autoritné údaje: * abART: 6508
* GND: 1146244088
* NK ČR: xx0189090
* SNK: 169847
* VIAF: 310735561
* Web umenia: 4575
**Instruction creep** (doslova "plazenie (sa)/roztekanie príkazov") je situácia, keď pravidlá (pokyny, postupy, zákony) časom naberajú na počte a rozsahu do takej miery, že sa táto situácia stáva nezvládnuteľnou. To môže podkopať úspech veľkých organizácií. Situácia je spôsobená ignorovaním princípu jednoduchosti a výsledkom sú nadmieru zložité pravidlá, ktoré sú často nesprávne pochopené a dodržiavané s veľkou neochotou, alebo úplne ignorované.

Za instruction creep je základný chybný predpoklad, že ľudia čítajú pravidlá s rovnakou pozornosťou a porozumením, bez ohľadu na ich rozsah a zložitosť. Druhotným výsledkom je vznik množstva pravidiel majúcich charakter nariadenia, bez ohľadu na možnosť konsenzu alebo spolupráce. To vzbudzuje antipatie u ostatných.

Instruction creep je častým javom v zložitých organizáciách, kde sú pravidlá a postupy vytvárané rôznymi skupinami ľudí meniacimi sa počas dlhého obdobia. Neustála obmena v týchto skupinách často vedie k tomu, že pravidlá sa pridávajú a menia namiesto toho aby sa zjednodušovali a zosúlaďovali. To má za následok značné opakovanie informácií v pokynoch, na úkor zrozumiteľnosti a jednoznačnosti.

Príkladom instruction creep je zavádzanie pravidiel ktorých zmyslom je: "Nesmiete urobiť tú očividnú hlúposť, ktorú včera spravil X".

Pozri aj
--------

* creep (projektový manažment) – trieda podobných javov
**Metropolita Nikolaj**, vlastným menom **Mikuláš Kocvár**, (\* 19. december 1927, Hanigovce – † 30. január 2006, Prešov) bol metropolita Pravoslávnej cirkvi v českých krajinách a na Slovensku.

Kocvár študoval v Pravoslávnom seminári v Prahe. V roku 1950 bol ustanovený za správcu pravoslávnej farnosti v Mikulášovej v okrese Bardejov. O štyri roky neskôr sa stal špirituálom na Pravoslávnej bohosloveckej fakulte v Prešove a bol vyslaný na štúdium do  Moskvy na duchovnú akadémiu, kde získal titul Kandidáta bohoslovia. V roku 1964 bol menovaný za správcu Prešovskej pravoslávnej eparchie v Prešove. Ako vdovec sa stal mníchom a prijal meno Nikolaj. Za prešovského biskupa bol zvolený v roku 1965. Bol dlhoročným námestníkom metropolitu Doroteja a po jeho smrti sa stal metropolitným správcom Pravoslávnej cirkvi v českých krajinách a na Slovensku. Rozhodnutím Posvätnej synody Pravoslávnej cirkvi v Česko-Slovensku sa biskup Nikolaj stal v roku 1987 arcibiskupom. Na X. miestnom sneme pravoslávnej cirkvi bol 14. apríla 2000 zvolený za metropolitu Pravoslávnej cirkvi v českých krajinách a na Slovensku, v tom istom roku bol slávnostne intronizovaný. Pod jeho vedením cirkev po páde totalitného režimu postavila 78 nových chrámov. 

Metropolita Nikolaj je pochovaný v katedrálnom chráme Alexandra Nevského v Prešove.

Literatúra
----------

* Životopus nového episkopa prešovského Preosvieteného Nikolaja // Odkaz sv. Cyrila a Metoda. 1965. — Č. 4. — S. 82-84.
* 10. snĕm a volba metropolity // Hlas pravoslaví. 2000. — Č. 5. — S. 116—120.
* Smutná zpráva o zesnutí // Hlas pravoslaví. 2006. — Č. 1-2. — S. 3.
* Gerka M. Slova na rozločenou z Jeho Blaženstvem vladykou metropolitou Nikolajem // Hlas pravoslaví. — Č. 3. — S. 3-6.
* Marek P. Lupčo M. Nástin dĕjin pravoslavné církve v 19. a 20. století: Prolegomena k vývoji pravoslaví v českých zemích, na Slovensku a na Podkarpatské Rusi v letech 1860—1992. — Brno, 2012. — S. 327—351, 366—368, 430.
* *Бурега В. В.* Николай (Коцвар) // Православная энциклопедия. — М. 2018. — Т. L : «Никодим — Никон, Патриарх Антиохийский». — С. 298-299. — 752 с. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-057-8.

Autoritné údaje: * NK ČR: js20020122096
* VIAF: 84210654